natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The EP also, on a number of occasions, called for the immediate and unconditional release of Aung San Suu Kyi and other Burmese political prisoners and for them to be allowed to fully participate in public and political life. In June 2009 the EP relaunched the campaign to free her by displaying on the outside of Parliament’s Brussels building a giant portrait of the Burmese opposition leader, bearing the slogan Free Aung San Suu Kyi now.
EP takisto pri mnohých príležitostiach vyzýval, aby sa okamžite a bezpodmienečne prepustili Aun Schan Su Ťij a ďalší barmskí politickí väzni a aby sa im umožnilo plne sa zúčastňovať na verejnom a politickom živote.V júni 2009 začal EP opätovne kampaň za jej oslobodenie, keď bol na budovu Parlamentu v Bruseli umiestnený veľký portrét tejto vodkyne barmskej opozície s heslom Okamžite osloboďte Aun Schan Su Ťij.
Aung San Suu Kyi continues to speak out in favour of national dialogue, free elections, democracy and respect for human rights in her country.
Aun Schan Su Ťij sa naďalej zasadzuje za národný dialóg, slobodné voľby, demokraciu adodržiavanie ľudských práv vo svojej krajine.
Following the end of her house arrest on November13th the President of the European Parliament stated “We have been waiting too long for this day; Aung San Su Kyi has suffered too much.
Po jej prepustení z domáceho väzenia dňa 13.novembra2010 vyhlásil predseda Európskeho parlamentu:„Na tento deň sme čakali pridlho, Aun Schan Su Ťij priveľmi trpela.
It will, I hope, turn out to be a day always to remember for all those whobelieve in freedom and peace.”
Dúfam, že tento deň sa navždy stane pamätným dňom pre všetkých, čo veria v slobodu a mier“.
Aung San Suu Kyi, the Myanmar pro-democracy leader and winner of the 1991 Nobel Peace prize, was born in1947, and was awarded the Sakharov Prize in 1990.In August 1988, the military had broken a country-wide general strike for democracy and against Myanmar’s then government and assumed power itself. Aung San Suu Kyi returned to Myanmar to head the democracy movement.
Aun Schan Su Ťij, ktorá stojí na čele mjanmarského demokratizačného hnutia aje držiteľkou Nobelovej ceny za mier za rok 1991, sa narodila v roku 1947 a získala Cenu Andreja Sacharova v roku 1990.V auguste 1988 potlačila armáda celoštátny generálny štrajk proti vtedajšej vláde Barmy a zároveň štrajk za demokraciu a prevzala moc.
However, the military regime carried out bloody reprisals, placing her and hundreds of members of the National League for Democracy (NLD), which she had founded, under house arrest in 1989.
Aun Schan Su Ťij sa vrátila do Barmy, aby sa postavila na čelo demokratizačného hnutia.V roku 1989 vojenská diktatúra tieto snahy krvavo potlačila a na stovku členov Národnej ligy za demokraciu (NLD), ako aj jej zakladateľku Su Ťij uvalila domáce väzenie.
Despite the success of the NLD in the free parliamentary elections held in 1990, the military regime remained in power by imposing martial law.
Aj napriek volebnému víťazstvu NLD v slobodných parlamentných voľbách v roku 1990 zostala vojenská diktatúra vďaka stannému právu pri moci.
Aung San Suu Kyi refused to go into exile and was only released after six years, in July 1995.
Aun Schan Su Ťij odmietla odísť do exilu a v júli 1995 bola prvýkrát po šiestich rokoch prepustená na slobodu.
Aung San Suu Kyi expressed her convictions in these words:“Even under the most oppressive state machinery courage always resurfaces, for fear is not the natural condition of civilised human beings.”
Svoje presvedčenie vyjadrila slovami, že „aj pod útlakom štátnej mašinérie vyjde odvaha vždy na povrch, pretože strach nie je prirodzeným stavom civilizovaných ľudí“.
On 30 May 2003 Aung San Suu Kyi was detained once again, along with 19 other members of the NLD, and placed under house arrest, cut o from all contact with her family, her friends and political supporters.
Dňa 30. mája 2003 bola Aun Schan Su Ťij spolu s ďalšími 19 členmi NLD opäť zatknutá a držaná v domácom väzení, odrezaná od akéhokoľvek kontaktu so svojou rodinou, priateľmi a politickými stúpencami.
In October 2004 the EU tightened its sanctions against Myanmar after the regime failed to comply with its demands, including the release of Aung San Suu Kyi and an end to the harassment of the National League for Democracy.
V októbri 2004 sprísnila EÚ sankcie voči Mjanmarsku potom, ako vojenský režim tejto krajiny nesplnil požiadavky EÚ, ktoré sa týkali o. i. prepustenia Aun Schan Su Ťij a ukončenia prenasledovania Národnej demokratickej ligy.
Following the violent repression of anti-government demonstrations in Burma in September 2007, the European Parliament
V rokoch 1998 až 1999, v čase srbskej ofenzívy, bol politickým predstaviteľom Kosovskej oslobodzovacej armády (UCK).
to raise his voice to make known the bitter truth about the Serbian oppression of the two million Albanians in Kosovo.“Freedom of speech (is) the first, crucial step towards democracy.
všetky etnické skupiny v Kosove,„pretože Kosovo patrí všetkým“ a„pretože my (...) chceme slobodnú, demokratickú a multietnickú spoločnosť“.Dodnes je v Kosove politicky aktívny.
The daily newspaper Oslobodjenje, founded in 1943, was the winner of the Sakharov Prize in 1993.Despite deaths and injuries among their colleagues and the destruction of the newspaper’s offices by Serbian artillery, some 70journalists – Muslims, Serbs and Croats – continued to work in a nuclear shelter in the cellar of their building in Sarajevo, risking their lives so that Oslobodjenje could continue to appear.Zlatko Disdarević, one of the editors at the time, and later an ambassador for Bosnia, said that Oslobodjenje’s aim was to preserve and defend Bosnia-Herzegovina as a multiethnic state.“Our efforts were directed against death and against the partition or even complete eradication of Bosnia-Herzegovina from the map.
Noviny Oslobodjenje, založené v roku 1943, dostali Sacharovovu cenu v roku 1993.Asi 70 moslimských, srbských a chorvátskych novinárov (aj napriek smrti a zraneniam mnohých ich kolegov a zničeniu kancelárií redakcie novín srbským delostrelectvom) pokračovalo v práci v atómovom kryte v pivnici ich budovy v Sarajeve a riskovalo svoje životy, aby noviny Oslobodjenje mohli aj naďalej vychádzať.Zlatko Disdarević, jeden z vtedajších redaktorov a neskôr veľvyslanec Bosny, povedal, že cieľom Oslobodjenja bolo zachovať a brániť Bosnu a Hercegovinu ako multietnický štát.„Naše úsilie sa zameriava proti smrti a proti rozdeleniu, či dokonca úplnému vymazaniu Bosny a Hercegoviny z máp.
The people of Sarajevo, Bosnia and Herzegovina will continue to fight against the partition which has its roots in the Europe that existed before the Great War”.Oslobodjenje (“Liberation”), which takes its name from the newspaper founded by partisans fighting the German occupation of Yugoslavia, and which was for a long time one of the few independent newspapers in the country, celebrated its 60th anniversary in 2003.
Obyvatelia Sarajeva, Bosny a Hercegoviny budú pokračovať v boji proti rozdeleniu, ktoré má svoje korene v Európe pred prvou svetovou vojnou.“V roku 2003 oslávili noviny Oslobodjenje 60. výročie svojho vzniku. Svoj názov prevzali od novín, ktoré založili partizáni bojujúci proti nemeckej okupácii Juhoslávie aktoré boli dlhý čas jednými zmála nezávislých novín v krajine.
The Argentinean human rights movement Las Madres de la Plaza de Mayo was awarded the Sakharov Prize in 1992.
Argentínske hnutie za ľudské práva„Las Madres de la Plaza de Mayo“ (Matky z Plaza de Mayo) získalo Sacharovovu cenu Európskeho parlamentu v roku 1992.
From 1976 to 1983, Argentina lived under a military dictatorship.
V rokoch 1976 až 1983 vládla v Argentíne vojenská diktatúra.
In April 1977, 14women came together for the first time in the Plaza de Mayo to make an appeal to President Videla.
V apríli roku 1977 sa 14 žien po prvý raz stretlo na Plaza de Mayo, aby apelovali na prezidenta Videlu.
Tobegin with, the main aim of the group of mothers was to trace their lost children and to seek the prosecution of those responsible for the disappearance of 30000 people during the military dictatorship, but later they widened their struggle into a fight for an independent judicial system, political change, and peace.The demonstrations that Las Madres holds every Thursday outside the Casa Rosada, the President’s residence, on the Plaza de Mayo are a symbol of resistance.
Hlavným cieľom skupiny matiek bolo spočiatku vypátrať ich stratené deti a žiadať o súdne stíhanie tých, ktorí boli zodpovední za zmiznutie 30 000 ľudí počas vojenskej diktatúry. Neskôr sa však ich zápas rozšíril o boj za nezávislý súdny systém, politické zmeny a mier.Demonštrácie, ktoré matky organizovali každý štvrtok pred prezidentovou rezidenciou Casa Rosada na Plaza de Mayo, sú symbolom odporu.
At each demonstration members wear white headscarves, which are universally recognised as emblematic of the fight for justice.
Las Madres de la Plaza de Mayo sa nezastavili v hľadaní spravodlivosti a pravdy, a to ani napriek mnohým prekážkam.
The Argentinean mothers wish to see the country’s young people show political commitment
V čase, keď lekárka a spisovateľka Taslima Nasrin, narodená v roku 1962 v B a n g la d é š i , získala v roku 1994 Sacharovovu cenu, už našla útočisko v Európe.
As a writer, she could not close her eyes to the daily suffering and starvation in the slums.In September 1998 Taslima Nasreen returned to Bangladesh to her dying mother.
Taslima Nasrin sa vrátila v septembri 1998 do Bangladéša k umierajúcej matke.
As soon as this news came out, religious fundamentalists once again called for the writer to be put to death.
Len čo sa táto správa zverejnila, náboženskí fundamentalisti znovu požadovali spisovateľkinu smrť.
A court issued a warrant for her arrest and threatened to confiscate her assets.The European Parliament answered Taslima Nasreen’s appeal for help and, in a resolution, called on the government of Bangladesh to protect her life and ensure her safety.In January 1999, in the face of continuing threats, Nasreen left her homeland once again.
Súd vydal zatykač na jej osobu a hrozil skonfiškovaním jej majetku.Európsky parlament odpovedal na žiadosťTaslimy Nasrinovej o pomoc a v uznesení vyzval vládu Bangladéša, aby ochránila jej život a zaistila jej bezpečnosť.Taslima Nasrin v dôsledku pokračujúcich hrozieb v januári 1999 opäť opustila svoju vlasť. V súčasnosti žije v Indii.
Since 1994, Taslima Nasreen has lived in many countries in exile including France, Sweden and, since 2004, in India.
Od roku 1994 žila Taslima Nasrin v exile v mnohých krajinách, okrem iného vo Francúzsku, Švédsku a od roku 2004 v Indii.
But even there, she came under increasing pressure from Muslim groups’ protests at her “anti-Islamic” novels and memoirs, forcing her to move to New Delhi and live under Indian government security protection from November 2007.
Aj tam však bola vystavená stupňujúcemu sa tlaku vdôsledku protestov moslimských skupín voči jej protiislamským románom apamätiam, čo ju prinútilo presťahovať sa do Dillí, kde od novembra 2007 žije pod bezpečnostnou ochranou indickej vlády.
Due to increasing death threats by Islamic extremists and her struggles with residence permits for India,Taslima Nasreen was eventually forced to leave India in mid-March 2008, only to return for short periods.
Vzhľadom na stupňujúce sa hrozby smrti zo strany islamských extrémistov a na problémy s povoleniami na pobyt v Indii bola Taslima Nasrin napokon nútená v polovici marca 2008 odísť z Indie, kam sa vracala už iba na krátke obdobia.
In 2009, the Mayor of Paris authorised Ms Nasreen to stay in his city.
V roku 2009 povolil starosta Paríža Taslime Nasrinovej zdržiavať sa v tomto meste.
Despite the continued denial of her right to return to Bangladesh, she often speaks about her desire to go back to her country.
Napriek tomu, že sa jej naďalej odopiera právo na návrat do Bangladéša, často vyjadruje túžbu vrátiť sa späť do vlasti.
When the European Parliament awarded Leyla Zana the Sakharov Prize in 1995 on the basis of her courageous defence of human rights and commitment to forging a peaceful, democratic resolution to conicts between the Turkish Government and its Kurdish population, she had already spent one year in imprisonment.In the course of defending the rights of her imprisoned husband, Zana had assumed a leadership role which culminated in her candidacy in the Turkish parliamentary elections of 1991.
Keď Európsky parlament udelil Leyle Zane Sacharovovu cenu v roku 1995 za jej odvahu pri obrane ľudských práv a odhodlanie nájsť mierové, demokratické riešenie konfliktov medzi tureckou vládou a kurdským obyvateľstvom, bola už rok vo väzení.Zana bránila práva svojho uväzneného manžela a prevzala vedúcu úlohu, ktorá vyústila do jej kandidatúry na voľby do tureckého parlamentu v roku 1991.
She received 84percent of the votes in her district of Diyarbakir.
Vo svojom okrese Diyarbarkir získala 84 percent hlasov.
At her inauguration, she promised in Kurdish to“struggle so that the Kurdish and Turkish peoples may live together in ademocratic framework.”Based on her speeches and writings in defence of Kurdish rights, Leyla Zana, together with three other Kurdish MPs of the pro-Kurdish Party for Democracy, was charged with being aliated to the PKK, and sentenced to 15 years’imprisonment by the Ankara State Security Court in December 1994.The government offered in 1997 to release her for health reasons, but Zana refused.“I hope to see a general amnesty for all political prisoners.
Počas inaugurácie v kurdčine prisľúbila, že bude „bojovať za to, aby Kurdi a Turci mohli žiť spoločne v demokratickom systéme“.Leyla Zana bola spolu s tromi ďalšími kurdskými poslancami za prokurdskú Stranu demokracie obvinená zo spojenectva s PKK a v decembri 1994 odsúdená štátnym bezpečnostným súdom v Ankare na 15 rokov väzenia na základe jej prejavov a písomných prác na obranu kurdských práv.Vláda jej v roku 1997 ponúkla prepustenie zo zdravotných dôvodov, ale Zana túto možnosť odmietla. „Dúfam, že sa dožijem všeobecnej amnestie pre všetkých politických väzňov.
I do not wish to be released on health grounds while my political friends remain in captivity.”After the retrial in 2003, which – like the first trial – was considered by the European Court of Human Rights as not being fair and independent, the court decided that the former Kurdish MPs should serve the remainder of their prison sentences.However, on 9 June 2004Turkey’s Appeal Court decided to revoke the verdicts and overturn the sentences.
Nechcem, aby ma prepustili zo zdravotných dôvodov, kým moji politickí priatelia zostávajú v zajatí.“Po obnovenom súdnom procese v roku 2003, ktorý bol Európskym súdom pre ľudské práva označený za nespravodlivý a zaujatý, boli bývalí kurdskí poslanci odsúdení na odpykanie si zvyšku trestu vo väzení.Turecký odvolací súd 9. júna 2004 rozhodol o zrušení rozsudkov a prepustení.
On 14October 2004, Leyla Zana was finally able to address a European Parliament plenary session in person at a special ceremony in Brussels and to collect her Sakharov Prize.
Dňa 14. októbra 2004 mohla Leyla Zana konečne osobne vystúpiť počas slávnostného ceremoniálu pred plenárnou schôdzou Európskeho parlamentu v Bruseli a prevziať Sacharovovu cenu.
In December 2008, Leyla Zana was sentenced to another 10 years of imprisonment by a Turkish court for allegedly spreading terrorist propaganda.
Vdecembri 2008 odsúdil turecký súd Leylu Zanu na ďalších 10 rokov väzenia za údajné šírenie teroristickej propagandy.
Not imprisoned, awaiting the final outcome of the trial, she was able to address the Conference of Presidents of the Parliament in April 2009.
Leyla Zana sa vo februári 2010 zúčastnila na schôdzi Konferencie predsedov politických skupín Európskeho parlamentu.
In the 1980s she became involved in the Algerian women’s movement, amongst other things as a founder member of Women of Europe and the Maghreb and as editor-in-chief of “NYSSA”, the women’s publication she herself had founded.The women’s rights activist became a committed campaigner for human rights and democracy in Algeria.
„Otec Čínskeho hnutia za demokraciu“ získal Sacharovovu cenu v roku 1996.Tento najznámejší čínsky disident sa narodil v rodine verejného úradníka 20. mája 1950.
After1994, as publisher of the weekly magazine “La Nation”, she increasingly focused on issues of censorship.
Najskôr vstúpil do Červenej gardy ako nadšenec ideálov kultúrnej revolúcie, no sklamaný krutosťami spáchanými v mene triedneho boja sa neskôr obrátil k humanizmu a demokracii.Keď sa v roku 1978 dostal k moci Teng Siao-ping, Wei Ťing-šeng pomohol vytvoriť tzv. Múr demokracie.
Her articles constantly called for a peaceful and democratic solution to the crisis in Algeria, which has cost the lives of tens of thousands of people, including many journalists.
Čínski občania v nástenných novinách žiadali nápravu neprávostí, ktoré utrpeli.„Čo je to skutočná demokracia?“ pýtal sa Wei na plagáte a pritiahol tým pozornosť a hnev čínskej vlády.Keď v roku 1979 označil Teng Siao-pinga za diktátora podobného Mao Ce-tungovi, bol uväznený, vo verejnom súdnom procese obvinený z kontrarevolučných zločinov a odsúdený na 15 rokov väzenia a pracovného tábora.Wei Ťing-šeng sa nevzdal ani po svojom prepustení v roku 1993.
As a result, she became a target for criticism from both the Algerian authorities and Islamic extremists.
Nadviazal spojenia so západnými médiami a pokračoval v pranierovaní porušovania ľudských práv v Číne.
The appearance in Le Monde Diplomatique of her report on the human rights situation in Algeria prompted the authorities to order the closure of her magazine in 1996.
V roku 1994 ho polícia zatkla a koncom roka 1995 bol znova odsúdený na 14 rokov väzenia za sprisahanie namierené na zvrhnutie komunizmu.
Salima Ghezali reacted by saying that“Drawing attention to the principles which form the foundations of our human society and exercising vigilance are the best means of ensuring that civilisation wins out over barbarism.”
Jeho zdravie sa postupne zhoršovalo, najmä v dôsledku neľudských podmienok vo väzení a zlého zaobchádzania zo strany spoluväzňov.Wei Ťingšenga v dôsledku medzinárodného tlaku 16. novembra 1997 prepustili z väzenia a previezli do USA.
Salima Ghezali has been a Board member of the Euro-Mediterranean Foundation of Support to Human Rights Defenders (EMHRF) and continues her activism on women’s rights, human rights and democracy in Algeria.
Ako predseda Zámorskej čínskej demokratickej koalície (Overseas Chinese Democracy Coalition – OCDC), založenej v roku 1998, a prostredníctvom svojej Nadácie Wei Ťingšenga sa naďalej zasadzuje za dosiahnutie svojho hlavného cieľa: dodržiavanie ľudských práv a uplatňovanie demokracie v Číne.
In wall newspapers, Chinese citizens called for the injustices they had suffered to be made right.“What is real democracy?”, asked Wei on a poster, attracting attention and the wrath of the Chinese Government.
Salima Ghezali, laureátka Sacharovovej ceny z roku 1997, sa narodila v roku 1958 neďaleko Alžíra.
When, in 1979, he called Deng Xiaoping a dictator in the mould of Mao Zedong, he was arrested, convicted of counter-revolutionary crimes at a show trial and sentenced to 15 years’imprisonment and hard labour.
V 80. rokoch sa aktívne zapojila do alžírskeho ženského hnutia a stala sa zakladajúcou členkou „Žien Európy a Magrebu“, ako aj šéfredaktorkou ženskej publikácie NYSSA, ktorú sama založila.Aktivistka za práva žien sa rýchlo zmenila na oddanú bojovníčku za ľudské práva a demokraciu v Alžírsku.
After his release in 1993, Wei Jingsheng did not give up.
Ako vydavateľka týždenníka La Nation sa po roku 1994 čoraz viac zameriavala na tému cenzúry.
He set up links with theWestern media and continued to denounce the flagrant human rights violations in China.
Jej články požadovali mierové a demokratické riešenie krízy v Alžírsku, ktorá stála životy desiatok tisíc ľudí vrátane mnohých novinárov.
In 1994 he vanished into police custody, and at the end of 1995 he was once again sentenced to 14 years’imprisonment for plotting to overthrow Communism.
V dôsledku toho sa stala terčom kritiky alžírskych úradov a islamských extrémistov.Zverejnenie jej správy o situácii v oblasti dodržiavania ľudských práv v Alžírsku v Le Monde Diplomatique spôsobilo, že úrady v roku 1996 nariadili zastavenie vydávania časopisu.
His health steadily deteriorated as a result of inhuman prison conditions and illtreatment by fellow prisoners.On 16 November 1997, as a result of persistent international pressure, Wei Jingsheng was released from prison and deported to the USA. As chairman of the Overseas Chinese Democracy Coalition (OCDC), founded in1998, and through his own Wei Jingsheng Foundation, he is still campaigning to achieve his overriding objective: human rights and democracy in China.
Salima Ghezali reagovala takto:„Upriamenie pozornosti na zásady, ktoré tvoria základy našej ľudskej spoločnosti, a ostražitosť, sú najlepšou cestou k tomu, aby civilizácia zvíťazila nad barbarstvom“.Na vypočutí o slobode tlače pred Európskym parlamentom 25. apríla 1996 Salima Ghezali opísala obavy a tlaky, ktorým sú novinári v Alžírsku vystavení, keď sa snažia obchádzať cenzúru a vyhýbajú sa vražednému hnevu protivníkov.Krátko pred obnovením vydávania La Nation v roku 2002 Salima Ghezali potvrdila, že týždenník bude aj v budúcnosti pracovať na perspektíve otvorenia sa krajiny demokracii.Salima Ghezali je členkou správnej rady Nadácie EÚ a krajín Stredozemia na podporu obhajcov ľudských práv (EMHRF) a naďalej pôsobí ako aktivistka v oblasti práv žien, ľudských práv a demokracie v Alžírsku.
In giving the prize to Ibrahim Rugova, the European Parliament honoured a man committed to the principle of peaceful resistance to violence.Dr Ibrahim Rugova, who was born on 2 December 1944 in Cerrca (Istog), Kosovo, taught literature at the University of Priština before being elected leader of the Kosovo Democratic Alliance (LDK) in 1989.
Európsky parlament si odovzdaním ceny Ibrahimovi Rugovovi uctil muža oddaného zásade mierového odporu voči násiliu.Dr. Ibrahim Rugova sa narodil 2. decembra 1944 v Cerrce (Istogu) v Kosove a pred svojím zvolením v roku 1989 za vodcu Kosovskej demokratickej aliancie (LDK) vyučoval literatúru na Univerzite Prištiny.
That year, Belgrade abolished the autonomous status of the province of Kosovo; the Albanians found themselves subjected to oppression, and opposition leaders werearrested.
Belehrad v tom istom roku zrušil autonómny štatút provincie Kosovo, Albánci sa ocitli pod útlakom a opoziční vodcovia boli zatknutí.
At the same time, he endeavoured to win over world opinion to his people’s cause.
Súčasne sa usilovať získať svetovú mienku pre vec svojho ľudu.
He never faltered in urging the international community to step up its pressure and offer Kosovo protection.Convinced that his people could achieve self-determination only through peace, on 18March 1999 Ibrahim Rugova signed the Rambouillet peace agreement as the chief negotiator for the Kosovo Albanians.
Nikdy nepoľavoval v presviedčaní medzinárodného spoločenstva, aby zintenzívnilo svoj tlak a poskytlo Kosovu medzinárodnú ochranu.Ibrahim Rugova, stále presvedčený, že jeho ľud môže dosiahnuť sebaurčenie iba mierovou cestou, podpísal 18. marca 1999 mierovú dohodu v Rambouillet ako hlavný vyjednávač kosovských Albáncov.
Belgrade’s refusal to endorse the agreement led on 24 March to the launch of NATO attacks onYugoslavia which were intended to last three months.
Belehrad odmietol dohodu podpísať, čo viedlo k tomu, že NATO začalo 24. marca s útokmi na Juhosláviu, ktoré mali trvať tri mesiace.
On 28 March Rugova’s key adviser in the peace negotiations, Fehmi Agani, was murdered in Priština.
Hlavný poradca Rugovu Fehmi Agani bol počas mierových rokovaní 28. marca v Prištine zavraždený.
Rugova himself was forced to go underground.
Rugova bol nútený odísť do ilegality.
In March 2002 Ibrahim Rugova was elected as the first President of Kosovo.
V marci 2002 bol Ibrahim Rugova zvolený za prvého prezidenta Kosova.
President Rugova died of cancer on 21January 2006.
Prezident Rugova 21. januára 2006 podľahol rakovine.
Xanana Gusmão was born on 20 June 1946 in Laleia, East Timor.
Xanana Gusmăo sa narodil 20. júna 1946 v Laleii vo Východnom Timore.