natgillin/translations-raw huggingface dataset:
While Community law does not require that administrative bodies be placed under an obligation, in principle, to reopen an administrative decision which has become final, specific circumstances may nevertheless be capable, by virtue of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, of requiring such a body to review an administrative decision that has become final in order to take account of the interpretation of a relevant provision of Community law given subsequently by the Court.
V tejto súvislosti postačí, buď aby bola uvedená otázka práva Spoločenstva, ktorej výklad sa ukázal byť nesprávny vo svetle neskoršieho rozsudku Súdneho dvora, preskúmaná vnútroštátnym súdom rozhodujúcim v poslednom stupni, alebo aby na ňu tento súd mohol poukázať bez návrhu. Aj keď totiž právo Spoločenstva neukladá vnútroštátnym súdom povinnosť bez návrhu nastoliť dôvod založený na porušení ustanovení práva Spoločenstva, ak by ich preskúmanie tohto dôvodu nútilo ísť nad rámec sporu, ako bol vymedzený účastníkmi konania, tieto súdy sú povinné bez návrhu nastoliť právne dôvody založené na záväznom pravidle Spoločenstva, ak majú podľa vnútroštátneho práva
The condition — which is among those capable of providing the basis for such an obligation of review — that the judgment of the court of final instance by virtue of which the contested administrative decision became final was, in the light of a subsequent decision of the Court, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling cannot be interpreted as requiring the parties to have raised before the national court the point of Community law in question.
V rámci konania pred správnym orgánom, ktorého cieľom je opätovné preskúmanie správneho rozhodnutia, ktoré sa na základe rozsudku súdu v poslednom stupni stalo právoplatným, pričom tento rozsudok je s ohľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, toto právo nevyžaduje, aby sa žalobca vo veci samej v rámci opravného prostriedku podľa vnútroštátneho práva, ktorý proti tomuto rozhodnutiu podal, dovolával práva Spoločenstva.
It is sufficient in that regard if either the point of Community law the interpretation of which proved to be incorrect in light of a subsequent judgment of the Court was considered by the national court ruling at final instance or it could have been raised by the latter of its own motion.
Hoci totiž právo Spoločenstva nevyžaduje, aby bol správny orgán v zásade povinný zrušiť správne rozhodnutie, ktoré sa stalo právoplatným, osobitné okolnosti však môžu v zmysle zásady spolupráce, ktorá vyplýva z článku 10 ES vyžadovať, aby taký orgán preskúmal správne rozhodnutie, ktoré sa stalo právoplatným, aby bol zohľadnený výklad relevantného ustanovenia práva Spoločenstva, ku ktorému neskôr dospel Súdny dvor.
While Community law does not require national courts to raise of their own motion a plea alleging infringement of Community provisions where examination of that plea would oblige them to go beyond the ambit of the dispute as defined by the parties, they are obliged to raise of their own motion points of
Spomedzi podmienok, na ktorých sa môže zakladať takáto povinnosť opätovného preskúmania, nemôže byť podmienka, podľa ktorej rozsudok súdu v poslednom stupni, na základe
law based on binding Community rules where, under national law, they must or may do so in relation to a binding rule of national law.
povinnosť alebo možnosť to urobiť vo vzťahu k záväznému pravidlu vnútroštátneho práva.
Community law does not impose any limit in time for making an application for review of an administrative decision that has become final.
Právo Spoločenstva nevyžaduje žiadne časové obmedzenie na podanie návrhu na opätovné preskúmanie správneho rozhodnutia, ktoré sa stalo právoplatným.
The Member States nevertheless remain free to set reasonable timelimits for seeking remedies, in a manner consistent with the Community principles of effectiveness and equivalence.
Členské štáty však môžu stanoviť primerané lehoty na podanie opravného prostriedku, a to v súlade so zásadami Spoločenstva týkajúcimi sa efektivity a ekvivalencie.
(see paras 37-39, 44-46, operative part 1)
(pozri body 37 — 39, 44 — 46, bod 1 výroku)
(see para. 60, operative part 2)
(pozri bod 60, bod 2 výroku)
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06
OPINION OF ADVOCATE GENERALBOT delivered on 24 April 2007 1
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTAYVES BOT prednesené 24. apríla 2007 1
I — Introduction decision which is contrary to Community law is subject to a time-limit.
I — Úvod v rozpore s právom Spoločenstva, časovo obmedzená.
The present reference for a preliminary ruling follows on from the reference which led to the judgment in Kühne & Heitz. 2 The Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg, Germany) has now asked the Court to clarify the meaning and the implications of that judgment. 4.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania nadväzuje na prejudiciálne konanie, v rámci ktorého bol vyhlásený rozsudok z 13. januára 2004, Kühne & Heitz 2. Finanzgericht Hamburg (Nemecko) ním navrhuje, aby Súdny dvor spresnil obsah a pôsobnosť uvedeného rozsudku. 4.
I shall examine those two questions in turn after summarising the present state of the Court’s caselaw relating to the problem of reviewing administrative and judicial decisions which have become final and prove to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court.
Po vymedzení rámca aktuálnej judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa problému opätovného preskúmania právoplatných správnych a súdnych rozhodnutí, ktoré sú v rozpore s právom Spoločenstva podľa výkladu, ktorý medzitým poskytol Súdny dvor, postupne preskúmam tieto dve otázky.
The national court wishes to establish whether review and amendment of a final administrative decision which are intended to take account of the interpretation of a provision of Community law made by the Court in the meantime require the claimant to have relied on Community law in his action before the national court.
Cieľom návrhu je predovšetkým objasnenie, či je opätovné preskúmanie a oprava právoplatného správneho rozhodnutia s cieľom zohľadniť výklad určitého ustanovenia práva Spoločenstva, ktorý medzitým poskytol Súdny dvor, podmienené tým, aby sa žalobca v žalobe na vnútroštátnom súde odvolal na právo Spoločenstva.
The national court then asks the Court to rule whether an application for the review and amendment of a final administrative
Vnútroštátny súd ďalej navrhuje, aby Súdny dvor rozhodol, či je možnosť navrhnúť opätovné preskúmanie a opravu právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré je
1 — Original language: French.2 — Case C-453/00 [2004] ECR I-837.
1 — Jazyk prednesu: francúzština.2 — C-453/00, Zb. s. I-837.
First, I shall propose that the Court’s reply to the first question referred should be that, in order to be fulfilled, the condition laid down in Kühne & Heitz that the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision. I - 414
V prvom rade navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal vnútroštátnemu súdu, že na splnenie podmienky uvedenej v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, podľa ktorého rozhodnutie vnútroštátneho súdu, ktorý rozhoduje v poslednom stupni je so zreteľom na neskoršiu judikatúru Súdneho dvora založené na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol vykonaný bez toho, aby bol Súdnemu dvoru podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania za podmienok stanovených v článku 234 treťom odseku ES, sa nevyžaduje, aby sa žalobca v konaní vo veci samej v rámci súdneho konania podľa vnútroštátneho práva proti napadnutému správnemu rozhodnutiu odvolával na právo Spoločenstva. I - 414
KEMPTER ensure fulfilment of the obligations arising out of this Treaty or resulting from action taken by the institutions of the Community.
KEMPTER z tejto zmluvy alebo z opatrení prijatých orgánmi Spoločenstva.
They shall facilitate the achievement of the Community’s tasks.
Členské štáty uľahčia dosiahnutie úloh Spoločenstva.
They shall abstain from any measure which could jeopardise the attainment of the objectives of this Treaty.’
Členské štáty neprijmú žiadne opatrenia, ktoré by mohli ohroziť dosiahnutie cieľov tejto zmluvy.“
Second, I propose that the Court should rule that Community law does not preclude an application for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final after the exhaustion of domestic remedies and which proves to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court, without the national court ruling at final instance having referred a question to the Court for a preliminary ruling, from being made subject to a timelimit pursuant to the principle of legal certainty.
V druhom rade navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že právo Spoločenstva nebráni tomu, aby možnosť navrhnúť opätovné preskúmanie a zrušenie správneho rozhodnutia, ktoré je po vyčerpaní všetkých vnútroštátnych opravných prostriedkov právoplatné a ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva podľa výkladu, ktorý medzitým poskytol Súdny dvor, pričom vnútroštátny súd, ktorý rozhodoval v poslednom stupni nepodal Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania, bola na základe zásady právnej istoty časovo obmedzená.
It is for the Member States to set, in accordance with the Community principles of equivalence and effectiveness, the period within which such an application must be submitted.
Na základe zásad ekvivalencie a efektivity, ktoré platia v práve Spoločenstva, patrí do právomoci členských štátov určiť lehotu, do akej sa má podať takýto návrh.
In Kühne & Heitz, which will be discussed in more detail below, the Court held that ‘the principle of cooperation arising from Article 10 EC imposes on an administrative body an obligation to review a final administrative decision, where an application for such review is made to it, in order to take account of the interpretation of the relevant provision given in the meantime by the Court where: A — Community law
V už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, ktorému sa podrobnejšie budem venovať neskôr, Súdny dvor rozhodol, že „zo zásady spolupráce, ktorú upravuje článok 10 ES, vyplýva pre správny orgán, rozhodujúci v tomto zmysle o návrhu, povinnosť opätovne preskúmať právoplatné správne rozhodnutie, tak aby bol zohľadnený výklad relevantného ustanovenia, ku ktorému medzičasom dospel Súdny dvor, ak: A — Právo Spoločenstva
— under national law, it has the power to reopen that decision;
— má podľa vnútroštátneho práva právomoc zrušiť toto rozhodnutie,
‘Member States shall take all appropriate measures, whether general or particular, to
„Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia všeobecnej alebo osobitnej povahy, aby zabezpečili plnenie záväzkov vyplývajúcich
— that judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a
— je uvedený rozsudok vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 question being referred to the Court for a preliminary ruling under [the third paragraph of Article 234] EC; and
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06 stave do 60 dní od prijatia colného vyhlásenia.“ [neoficiálny preklad] nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol prijatý bez toho, aby bol na Súdny dvor podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa podmienok stanovených v článku 234 treťom odseku ES, a
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court’.
— dotknutá osoba sa obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o uvedenej judikatúre“.
The relevant provisions of Regulation No 3665/87
Relevantné ustanovenia nariadenia (EHS) č. 3665/87
Article 4(1) of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products 3is worded as follows:
Bez toho, aby boli dotknuté články 5 a 16, je platba náhrady podmienená predložením dôkazu, že výrobky, na ktoré sa vzťahujú prijaté vývozné colné vyhlásenia, opustili colné územie Spoločenstva v nezmenenom
VwVfG’) of 25 May 1976 7provides that an unlawful administrative act may, even after it has become unchallengeable, be withdrawn wholly or in part, with prospective or retroactive effect.
KEMPTER len „VwVfG“) 7stanovuje, že aj keď sa už protiprávny správny akt stal právoplatným, môže byť zrušený úplne alebo čiastočne, a to s účinkom do budúcnosti alebo s retroaktívnym účinkom.
The wording of the latter article is analogous to that of its predecessor, namely Article 10(1) of Commission Regulation (EEC) No 2730/79 of 29 November 1979 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products, 4which the Court has been required to interpret.
Tento článok má podobný obsah ako malo ustanovenie jeho predchodcu, teda článok 10 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 2730/1979 z 29. novembra 1979 ustanovujúce spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie systému vývozných náhrad na poľnohospodárske výrobky [neoficiálny preklad] 4, o ktorého výklad bol Súdny dvor požiadaný.
According to German case-law, the administrative authority in principle has a discretion to withdraw an unlawful administrative act which has become final.
Podľa nemeckej judikatúry má správny orgán v zásade diskrečnú právomoc, pokiaľ ide o zrušenie právoplatného protiprávneho správneho aktu.
According to that case-law, the first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG confers a right to withdrawal of such an act only exceptionally, where it is ‘outright intolerable’ for it to stand having regard to the concepts of public policy, good faith, fairness, equal treatment or manifest unlawfulness.
Podľa tejto judikatúry § 48 ods. 1 prvá veta VwVfG priznáva právo na zrušenie takéhoto aktu len vo výnimočnom prípade, ak je zachovanie jeho platnosti „jednoducho neudržateľné“ so zreteľom na pojmy verejného poriadku, dobrej viery, spravodlivosti, rovnosti zaobchádzania, alebo zjavnej protiprávnosti.
According to the Court, that was sufficiently clear from the wording of that paragraph, which states that payment is ‘conditional … on the [product’s] having been imported into a nonmember country’, and from the ninth recital in the preamble to that regulation, which is in the same terms. 6
Podľa Súdneho dvora to jasne vyplýva zo znenia tohto ustanovenia, na základe ktorého vyplatenie „podlieha… podmienke, že výrobok bol… dovezený do tretej krajiny“ [neoficiálny preklad], ako aj z deviateho odôvodnenia tohto nariadenia, ktoré má rovnaké znenie. 6
B — National law
B — Vnútroštátne právo
In addition, Paragraph 51 of the VwVfG deals with the reopening of a procedure closed by an administrative act which has become unchallengeable.
Okrem toho sa § 51 VwVfG týka obnovy konaní skončených právoplatným správnym aktom.
Paragraph 51(1) provides that the relevant authority must, on application by the person concerned, decide whether to set aside or amend an administrative act which is no longer open to challenge:
V § 51 ods. 1 VwVfG sa stanovuje, že príslušný orgán musí na návrh dotknutej osoby rozhodnúť o zrušení alebo zmene právoplatného správneho aktu:
In German law, the first sentence of Paragraph 48(1) of the Verwaltungsverfahrensgesetz (Law on Administrative Procedure; ‘the
Pokiaľ ide o nemecké právo, § 48 ods. 1 prvá veta zákona z 25. mája 1976 o správnom konaní (Verwaltungsverfahrensgesetz, ďalej
— if the factual or legal situation on which the act was based has changed, following its adoption, in favour of the person concerned;
— ak sa skutkové alebo právne okolnosti, na ktorých sa správny akt zakladá, po jeho prijatí zmenili v prospech dotknutej osoby,
5) (‘Regulation No 2730/79’).
5, ďalej len „nariadenie č. 2730/79“).
This also applies, by analogy, to the fourth recital in the preamble to Regulation No 3665/87, which should be compared with Article 5(1) of that regulation.
To isté platí pre štvrté odôvodnenie nariadenia č. 3665/87, ktoré sa spája s článkom 5 ods. 1 toho istého nariadenia.
— if there is new evidence which would have led to a decision more favourable to the person concerned;
— ak existujú nové dôkazy, z ktorých by pre dotknutú osobu vyplývalo priaznivejšie rozhodnutie, a
By decision of 10 August 1995, the Hauptzollamt therefore demanded the repayment by Kempter of the export refunds totalling DEM 360 022.62 which it had received.
Rozhodnutím z 10. augusta 1995 preto Hauptzollamt žiadal, aby Kempter vrátil vývoznú náhradu vo výške 360 022,62 DEM, ktorá mu bola poskytnutá.
— if there are grounds for reopening the procedure pursuant to Paragraph 580 of the Zivilprozessordnung (Code of Civil Procedure).
— ak existujú dôvody obnovy konania v zmysle § 580 občianskeho súdneho poriadku (Zivilprozessordnung).
By judgment of 16 June 1999, the Finanzgericht Hamburg dismissed the applicant’s action against that decision, on the ground that the applicant had not proved that the animals were imported into a nonmember country, in conformity with Article 5(1)(a) of Regulation No 3665/87.
Rozsudkom zo 16. júna 1999 Finanzgericht Hamburg zamietol žalobu, ktorú žalobca proti tomuto rozhodnutiu podal, pretože žalobca nepredložil dôkaz v zmysle článku 5 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 3665/87, že zvieratá boli dovezené do tretej krajiny.
III — The facts and procedure of the main proceedings
III — Skutkový stav a spor vo veci samej
Kempter’s appeal against the judgment was dismissed by order of the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) of 11 May 2000.
Odvolanie, ktoré podal Kempter proti tomuto rozsudku, zamietol Bundesfinanzhof uznesením z 11. mája 2000.
In the years 1990 to 1992 Willy Kempter KG (‘Kempter’ or ‘the applicant’) exported cattle to a number of Arab countries and to the former Yugoslavia. On that basis it applied for and received export refunds from the Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Principal Customs Office Hamburg-Jonas; ‘the Hauptzollamt’).
V období medzi rokmi 1990 a 1992 Willy Kempter KG (ďalej len „Kempter“ alebo „žalobca“) vyvážal hovädzí dobytok do rôznych arabských krajín a do bývalej Juhoslávie a na základe toho požiadal a získal vývoznú náhradu od Hauptzollamtu Hamburg-Jonas (ďalej len „Hauptzollamt“).
On conduct of an inquiry, the Betriebsprüfungsstelle Zoll (Customs Inspectorate) of the Oberfinanzdirektion (Principal Revenue Office), Freiburg, established that some animals had died or been slaughtered out of necessity during transport or in the course of quarantine in the countries of destination.
V priebehu vyšetrovania Betriebsprüfungsstelle Zoll (služba colnej kontroly) Oberfinanzdirektion (regionálne finančné riaditeľstva) vo Freiburgu zistila, že niektoré zvieratá zahynuli alebo boli z naliehavých dôvodov usmrtené počas prepravy alebo počas karantény v krajine určenia.
On 14 December 2000 the Court of Justice delivered the judgment in Emsland-Stärke, in which, as will be recalled, the Court found that the condition for payment of the differentiated or non- differentiated refund under which the product — save where it has perished in transit as a result of force majeure — must have been imported into a nonmember country and, where appropriate, into a specified nonmember country could be imposed only prior to the grant of the refund.
Súdny dvor 14. decembra 2000 vydal už citovaný rozsudok Emsland-Stärke, v ktorom, ako pripomínam, najmä uviedol, že podmienka vyplatenia jednotnej alebo diferencovanej vývoznej náhrady, podľa ktorej výrobok musel byť, s výnimkou prípadu, že v priebehu prepravy došlo k jeho zničeniu z dôvodu vyššej moci, dovezený do tretej krajiny, alebo prípadne do stanovenej tretej krajiny, sa môže vyžadovať iba pred poskytnutím takej náhrady.
In a judgment of 21 March 2002 the Bundesfinanzhof applied the foregoing interpretation of the Court, mentioning the judgment in Emsland-Stärke.
V rozsudku z 21. marca 2002 Bundesfinanzhof uplatnil tento výklad Súdneho dvora, pričom spomenul už citovaný rozsudok Emsland-Stärke.
IV — The reference for a preliminary ruling
Súdny dvor v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, splnené a že v dôsledku toho sa malo rozhodnutie o vrátení z 10. augusta 1995 zrušiť. IV — Návrh na začatie prejudiciálneho konania
By letter of 16 September 2002, Kempter requested that the Hauptzollamt reopen the procedure and revoke the decision on repayment of the export refunds.
Listom zo 16. septembra 2002 Kempter podal na Hauptzollamt návrh na obnovu konania a zrušenie rozhodnutia o vrátení vývoznej náhrady.
In support of this application, Kempter claimed that the legal situation had changed in the meantime. In that connection Kempter relied on the judgment delivered by the Bundesfinanzhof on 21 March 2002, of which it states that it was informed on 1 July 2002 by a fax from the company SAB.
Kempter tento návrh odôvodnil skutočnosťou, že právny stav sa zmenil a na tento účel uviedol rozsudok Bundesfinanzhof z 21. marca 2002, o ktorom sa podľa svojho tvrdenia dozvedel 1. júla 2002 vďaka faxu, ktorý mu doručila spoločnosť SAB.
In the order for reference, the Finanzgericht Hamburg observes, first, that the parties agree that, in the light of Emsland-Stärke, the repayment decision of 10 August 1995 must be considered unlawful.
Finanzgericht Hamburg v rozhodnutí o návrhu na začatie prejudiciálneho konania najskôr uvádza, že účastníci konania sa zhodujú v tom, že vzhľadom na už citovaný rozsudok Emsland-Stärke sa rozhodnutie o vrátení z 10. augusta 1995 musí považovať za protiprávne.
However, they are in dispute as to whether, so as to take account of the Court’s interpretation in that judgment, the Hauptzollamt is obliged to review its decision, which became final before the judgment was delivered.
Účastníci konania sa však nezhodujú v otázke, či so zreteľom na výklad Súdneho dvora v tomto rozsudku je Hauptzollamt povinný preskúmať toto rozhodnutie, ktoré nadobudlo právoplatnosť pred vyhlásením už citovaného rozsudku.
The Hauptzollamt refused the application by decision of 5 November 2002, stating that this alteration in caselaw did not mean any change in the legal situation, which alone would justify reopening the procedure under Paragraph 51(1)(1) of the VwVfG.
Hauptzollamt tento návrh zamietol rozhodnutím z 5. novembra 2002, pričom zdôraznil, že zmena judikatúry neznamená takú zmenu práva, ktorá by sama osebe odôvodňovala obnovu konania podľa § 51 ods. 1 bodu 1 VwVfG.
The applicant’s administrative appeal against that decision was rejected by decision of 25 March 2003.
Žalobca podal proti tomuto rozhodnutiu odvolanie v správnom konaní, ktoré bolo rozhodnutím z 25. marca 2003 zamietnuté.
With regard to the four conditions set out by the Court in Kühne & Heitz, 8the national court considers that the first two are fulfilled. Indeed, the Hauptzollamt does have power, on the basis of the first sentence of 8 — Here the national court refers only to the four indents of the operative part of the judgment, and not to what could be regarded as constituting the first condition, namely that an application for review must be made to the administrative body.
S odvolaním sa na štyri podmienky, ktoré uviedol Súdny dvor v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz 8, sa vnútroštátny súd domnieva, že prvé dve sú splnené. 8 — Vnútroštátny súd v tejto súvislosti berie do úvahy len štyri zarážky výroku rozsudku a nie to, čo by sa mohlo považovať za okolnosti tvoriace prvú podmienku, a teda, že na správny orgán už bol podaný návrh na preskúmanie.