natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Where the Member States’ management and control systems are reliable and provide a ‘sufficient audit trail’ within the meaning of Article 7(2) of Regulation No 438/2001, the certification of expenditure provides, in principle, sufficient assurance to the Commission that the applications for a contribution from the Community are correct, regular and eligible, as provided in Article 2(1) of Regulation No 438/2001.
V prípade, že sú riadiace a kontrolné systémy členských štátov spoľahlivé a zabezpečujú „podklady pre audit [, ktoré] sa považujú za vyhovujúce“ v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 438/2001, potvrdzovanie vykázaných výdavkov Komisii v zásade poskytuje primerané ubezpečenie o korektnosti, zákonnosti a oprávnenosti nárokov na pomoc Spoločenstva, ako vyplýva z článku 2 ods. 1 nariadenia č. 438/2001.
However, where — as in the present case — the Commission and a Member State adopt different interpretations of a measure determining the conditions of eligibility of certain expenditure, the reliability of the national management and control system no longer assures the Commission that all the expenditure declared by the Member State is eligible expenditure within the meaning of the applicable rules .
V prípade však, ak ako v prejednávanej veci Komisia a členský štát vykladajú predpis určujúci podmienky oprávnenosti niektorých výdavkov odlišne, spoľahlivosť vnútroštátneho riadiaceho a kontrolného systému už Komisii nezabezpečuje, že všetky výdavky vykázané týmto členským štátom sú oprávnené výdavky v zmysle uplatniteľnej právnej úpravy.
It is therefore for the Member State concerned, in the exercise of its responsibilities regarding the certification of expenditure and in sincere cooperation with the Community institutions, to place the Commission in a position to implement the budget on its own responsibility by providing it with all the information which the Commission considers necessary to effect payments which are in conformity with the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation .
Dotknutému členskému štátu teda prislúcha, aby pri výkone svojich povinností v oblasti potvrdzovania výdavkov a v rámci lojálnosti spolupráce s inštitúciami Spoločenstva umožnil Komisii, aby plnila rozpočet na svoju vlastnú zodpovednosť tým, že jej poskytne všetky informácie, ktoré bude považovať za nevyhnutné na to, aby jej umožnili vykonávať platby v súlade s článkom 32 ods. 1 tretím pododsekom všeobecného nariadenia.
Any other approach would frustrate the useful effect of Article 38(1) of the general regulation and, more generally, of Articles 10 EC and 274 EC.
Akékoľvek iné riešenie by narušilo potrebný účinok článku 38 ods. 1 všeobecného nariadenia a vo všeobecnosti aj článkov 10 ES a 274 ES.
Both the general rule at issue — which, it has been decided, is in conformity with the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation and with points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004 — and the special rule concerning the eligibility of unsupported advance payments made before 19 February 2003, which results from a decision of the Commission which was not contested in Cases C-324/03 and C-431/03, may be relied upon against the Italian Republic insofar as it had been previously informed of them (see paragraphs 25 and 27 above).
Voči Talianskej republike sa bolo možné dovolávať tak sporného všeobecného pravidla, ktorého súlad s článkom 32 ods. 1 tretím pododsekom všeobecného nariadenia a s pravidlom č. 1 bodmi 1 a 2 prílohy k nariadeniu č. 448/2004 sa už konštatoval, ako aj osobitného pravidla oprávnenosti nedoložených záloh vyplatených do 19. februára 2003, vychádzajúceho z rozhodnutia Komisie, ktoré nebolo spochybnené v rámci vecí C-324/03 a C-431/03, pretože jej tieto pravidlá boli vopred oznámené (pozri body 25 a 27 vyššie).
However, as can be seen from paragraph 112 above, the combined application of those two rules inevitably requires the Italian Republic to communicate with its payment applications and statements of expenditure the information in its possession which has been requested by the Commission so as to permit the latter to determine the amount of the advance payments at issue which have been paid or which are to be paid.
Ako však vyplýva z bodu 112 vyššie, tieto pravidlá uplatnené vo vzájomnom spojení nevyhnutne Talianskej republike ukladali povinnosť, aby so svojimi žiadosťami o platbu a svojimi vyhláseniami o výdavkoch oznámila informácie, ktoré mala k dispozícii a ktoré Komisia vyžadovala na to, aby jej umožnili určiť sumu vyplatených sporných záloh alebo prípadne vyplatených sporných záloh.
The Commission thus rightly contends that the declaration obligation at issue in this case is merely an implementing rule and the inevitable practical consequence of the Italian Republic’s obligation under Article 9 of Regulation No 438/2001 to certify expenditure.
Komisia teda správne uvádza, že sporná formalita týkajúca sa vyhlásenia bola v prejednávanej veci len vykonávacím pravidlom a nevyhnutným praktickým dôsledkom povinnosti potvrdzovania výdavkov, ktorá prislúchala Talianskej republike na základe článku 9 nariadenia č. 438/2001.
Accordingly, by asking the Italian authorities to complete the statements of expenditure at issue by indicating, in respect of each measure, the amount of the advance payments at issue which had been paid or which were to be paid, the first contested letter was merely drawing their attention to a declaration obligation which
Prvý napadnutý list sa teda tým, že vyzval talianske orgány doplniť sporné vyhlásenia o výdavkoch tak, aby pre každé opatrenie špecifikovali výšku vyplatených sporných záloh alebo prípadne vyplatených sporných záloh, obmedzil na to, že im pripomenul povinnosť podať vyhlásenie, ktorá pre ne nevyhnutne vyplývala z právnej úpravy
2007 — CASE T-308/05 was inevitably incumbent upon them under the Community rules, without changing the scope of those rules .
Spoločenstva bez toho, aby zmenil rozsah pôsobnosti tejto právnej úpravy.
In the light of the foregoing considerations, and those set out in paragraph 102 above, it must be concluded that the first contested letter did not produce the legal effects contested by the Italian Republic and cannot in that regard constitute an actionable measure within the meaning of the caselaw referred to in paragraph 56 above.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy, ako aj úvahy vyjadrené v bode 102 vyššie je potrebné dospieť k záveru, že prvý napadnutý list nevyvolal žiaden z právnych účinkov spochybnených Talianskou republikou a v tejto súvislosti nemôže predstavovať právny akt napadnuteľný v zmysle judikatúry uvedenej v bode 56 vyššie.
Insofar as the present action has been brought against the first contested letter, therefore, it must be dismissed as inadmissible.
Táto žaloba sa teda musí v rozsahu, v akom smeruje proti prvému napadnutému listu, zamietnuť ako neprípustná.
Consequently, it is necessary to consider the action further only insofar as it has been brought against the second, third, fourth and fifth contested letters.
V dôsledku toho je potrebné uvedenú žalobu ďalej preskúmať len v rozsahu, v akom smeruje proti druhému, tretiemu, štvrtému a piatemu napadnutému listu.
There is no basis for the Italian Republic’s argument that the second, third, fourth and fifth contested letters infringe Article 9 of Regulation No 438/2001 or a general principle of simplification, as they presupposed that the competent national authorities would comply with the declaration formality at issue.
V tejto súvislosti nemôže Talianska republika oprávnene tvrdiť, že druhý, tretí, štvrtý a piaty napadnutý list porušujú článok 9 nariadenia č. 438/2001 alebo všeobecnú zásadu zjednodušenia z dôvodu, že predpokladali, že príslušné vnútroštátne orgány sú v súlade so spornou formalitou týkajúcou sa vyhlásenia.
It has already been found in paragraph 113 above that that formality was an implementing rule and the inevitable practical consequence of the Italian Republic’s obligation under Article 9 of Regulation No 438/2001 to certify expenditure.
V bode 113 vyššie už bolo konštatované, že uvedená formalita bola vykonávacím pravidlom a nevyhnutným praktickým dôsledkom povinnosti potvrdzovania výdavkov, ktorá prislúcha Talianskej republike na základe článku 9 nariadenia č. 438/2001.
In addition, the legality of the declaration formality at issue cannot be called into question on the basis of the principle of simplification, as alleged by the Italian Republic .
Navyše zákonnosť spornej formality týkajúcej sa vyhlásenia nemožno spochybniť na základe zásady zjednodušenia, ktorú uvádza Talianska republika.
Although it is true that the general regulation addresses concerns relating to the simplification of procedures for making commitments and payments and although the Commission has tried to eliminate useless administrative complications, the fact remains that the Structural Funds scheme does not contain a principle according to which procedures for making commitments and payments must be simplified regardless of the consequences for the proper operation and the sound financial management of the Funds.
Aj keď síce všeobecné nariadenie zodpovedá snahám súvisiacim so zjednodušením postupov týkajúcich sa záväzkov a platieb a aj keď Komisia v tomto rámci usiluje o zrušenie zbytočných administratívnych prekážok, nič to nemení na tom, že systém štrukturálnych fondov nezakotvuje zásadu, podľa ktorej by sa postupy týkajúce sa záväzkov a platieb mali zjednodušovať bez posúdenia dôsledkov, ktoré z toho vyplývajú pre riadne fungovanie a riadne finančné hospodárenie fondov.
As has already been pointed out in paragraphs 112 and 113 above, the intention of simplifying procedures expressed in the general regulation cannot call into question a declaration formality which flows from the
Vôľa zjednodušiť postupy vyjadrené vo všeobecnom nariadení nemôže v prejednávanej veci viesť k spochybneniu formality týkajúcej sa vyhlásenia, ktorá vyplýva z vykonávania systému štruk-
ITALY v COMMISSION implementation of the Structural Funds system, in accordance with the principles of sound financial management referred to in Article 274 EC.
TALIANSKO/KOMISIA turálnych fondov v súlade so zásadami riadneho finančného hospodárenia, ktoré sú uvedené v článku 274 ES, ako už bolo uvedené v bodoch 112 a 113 vyššie.
The eighth and ninth pleas in law relied on in support of the application for annulment of the second, third, fourth and fifth contested letters cannot therefore be upheld.
Ôsmy a deviaty žalobný dôvod uvedený na podporu návrhu na zrušenie druhého, tretieho, štvrtého a piateho napadnutého listu nemožno v dôsledku toho prijať.
The first plea in law, alleging lack of a legal basis and infringement of the provisions governing financial control
O prvom žalobnom dôvode založenom na chýbajúcom právnom základe a na porušení ustanovení upravujúcich finančnú kontrolu
The Italian Republic complains that the contested letters do not specify the provision of law which made their adoption possible, as is required by the principle of legal certainty (Case C-325/91 France v Commission [1993] ECR I-3283, paragraph 26).
Talianska republika napadnutým listom vytýka, že neuvádzajú ustanovenie, ktoré umožnilo ich prijatie, aj napriek tomu, že to vyžaduje zásada právnej istoty (rozsudok Súdneho dvora zo 16. júna 1993, Francúzsko/Komisia, C-325/91, Zb. s. I-3283, bod 26).
The Italian Republic also complains that, by adopting the contested letters, the Commission usurped powers accruing exclusively to the Member States by virtue of Articles 38 and 39 of the general regulation and the detailed rules for the implementation thereof contained in Regulation No 438/2001.
Talianska republika rovnako Komisii vytýka, že si tým, že prijala napadnuté listy, neoprávnene prisvojila právomoc, ktorá na základe článkov 38 a 39 všeobecného nariadenia a pravidiel na ich uplatňovanie, ktoré sú uvedené v nariadení č. 438/2001, prislúcha výlučne členským štátom.
It follows from those provisions and from the communication from the Commission to the European Parliament and the Council of 6 September 2004 concerning the respective responsibilities of the Member States and the Commission in the shared management of the Structural Funds and the Cohesion Fund (COM(2004) 580
Z týchto ustanovení, ako aj z oznámenia Komisie Parlamentu a Rade zo 6. septembra 2004 o zodpovednostiach, ktoré prináležia členským štátom a Komisii v zdieľanom hospodárení štrukturálnych fondov a Kohézneho
2007 — CASE T-308/05 final) that the Member States are primarily responsible for the financial control of assistance paid out of the Funds and that they must ascertain and certify to the Commission that the expenditure which they declare as interim payments and payments of the final balance is eligible .
2007 — VEC T-308/05 fondu [KOM(2004) 580 v konečnom znení], totiž vyplýva, že zodpovednosť za finančnú kontrolu pomoci z fondov majú v prvom rade členské štáty, ktoré musia Komisii overiť a potvrdiť oprávnenosť výdavkov, ktoré vykazujú v rámci priebežných platieb a platieb konečnej bilancie.
The Commission is empowered only to verify the ‘management and control systems’ put in place by the Member States.
Komisia je len oprávnená kontrolovať „riadiace a kontrolné systémy“ zavedené členskými štátmi.
The Commission contends that the first claim, alleging lack of a legal basis, should be rejected.
Komisia navrhuje zamietnuť prvú výhradu založenú na chýbajúcom právnom základe.
The contested letters are part of a regulatory framework which is clearly defined and with which the Italian Republic has long been familiar.
Napadnuté listy spadajú do jasne vymedzeného a po dlhú dobu Talianskej republike známeho rámca právnej úpravy.
They refer to the letter of 29 July 2003, which itself refers to the interpretative memorandum, and, by virtue of that reference, could legitimately take as their legal basis the general rule at issue mentioned in those letters.
Odkazujú totiž na list z 29. júla 2003, ktorý sám odkazuje na výkladové oznámenie, a môžu teda prostredníctvom tohto odkazu nájsť svoj právny základ v spornom všeobecnom pravidle, ktoré je v nich uvedené.
With regard to the second claim, alleging infringement of the provisions governing financial control, the Commission maintains that the Italian Republic’s argument should be rejected as unfounded.
Pokiaľ ide o druhú výhradu založenú na údajnom porušení ustanovení upravujúcich finančnú kontrolu, Komisia zastáva názor, že argumentácia Talianskej republiky sa má zamietnuť ako nedôvodná.
Responsibility for financial control of assistance paid out of the Funds, which is primarily a matter for the Member States, is irrelevant as regards the eligibility of advance payments.
Zodpovednosť za finančnú kontrolu pomoci z fondov, ktorú majú v prvom rade členské štáty, je na účely oprávnenosti záloh irelevantná.
The Commission reaffirms that the general rule at issue complies with the principle of reimbursement of expenses, which underlies the rules applicable in this matter.
Komisia opätovne uvádza, že sporné všeobecné pravidlo je v súlade so zásadou uhradenia výdavkov, ktorá je základom právnej úpravy uplatniteľnej v danej oblasti.
With regard to the first claim, alleging lack of a legal basis, it should be borne in mind that, in accordance with established case-law, Community legislation must be clear and its application foreseeable for all interested parties. The principle of legal
Pokiaľ ide o prvú výhradu, ktorá je založená na chýbajúcom právnom základe, je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry musia byť právne predpisy Spoločenstva jasné a ich uplatnenie predvídateľné pre všetky subjekty, ktorých sa
ITALY v COMMISSION certainty forms part of the general principles of Community law, the observance of which it is the Court’s task to ensure .
TALIANSKO/KOMISIA dotýkajú. Zásada právnej istoty je súčasťou všeobecných zásad práva Spoločenstva, ktorých dodržiavanie musí zabezpečiť Súd prvého stupňa.
It requires that the binding nature of any act intended to produce legal effects must be derived from a provision of Community law which prescribes the legal form to be taken by that act and which must be expressly indicated therein as its legal basis (France v Commission, cited in paragraph 119 above, paragraphs 26 and 30).
Vyžaduje, aby záväzná povaha akéhokoľvek aktu, ktorý smeruje k vytvoreniu právnych účinkov, bola odvodená z ustanovenia práva Spoločenstva, ktoré stanovuje právnu formu aktu a ktoré v ňom musí byť výslovne uvedené ako právny základ (rozsudok zo 16. júna 1993, Francúzsko/Komisia, už citovaný v bode 119 vyššie, body 26 a 30).
However, it is also clear from the caselaw that failure to specify the precise legal basis for a legislative act need not necessarily constitute a material defect where it is possible to determine the legal basis for that act on the basis of other elements thereof.
Z judikatúry však rovnako vyplýva, že opomenutie odkazu na presný právny základ aktu nemusí predstavovať podstatnú vadu, ak tento právny základ možno určiť na základe iných prvkov aktu.
The second, third, fourth and fifth contested letters contain decisions of the Commission to pay an amount different from that applied for by the Italian Republic .
Druhý, tretí, štvrtý a piaty napadnutý list obsahujú rozhodnutia Komisie zaplatiť sumu odlišnú od tej, ktorú požaduje Talianska republika.
Those decisions are expressly based on a refusal by the Commission to charge to the budget the expenditure declared by the Italian Republic in relation to the advance payments at issue.
Tieto rozhodnutia sa výslovne zakladajú na odmietnutí inštitúcie Spoločenstva hradiť z rozpočtu výdavky vykázané Talianskou republikou, ktoré zodpovedajú sporným zálohám.
They do not make express reference to the provision of Community law from which they derive their binding authority and which prescribes the legal form which they must take .
Neuvádzajú výslovne ustanovenie práva Spoločenstva, na ktorom zakladajú svoju záväznú povahu a ktoré stanovuje právnu formu, ktorú musia mať.
It must therefore be determined whether other elements of the second, third, fourth and fifth contested letters resolve the uncertainty engendered by the absence from those documents of the legal basis for the decisions adopted by the Commission .
Je teda potrebné zistiť, či iné prvky druhého, tretieho, štvrtého a piateho napadnutého listu umožňujú odstrániť neistotu súvisiacu s tým, že sa v týchto listoch opomenul právny základ rozhodnutí prijatých Komisiou.
It is clear from the statement of facts (see paragraphs 20 to 35 above) that the contested letters are part of a lengthy exchange of correspondence between the Commission and the Italian Republic on the question of the eligibility of advance payments.
Z opisu skutkových okolností (pozri body 20 až 35 vyššie) vyplýva, že sporné listy spadajú do rámca rozsiahlej výmeny korešpondencie, ku ktorej došlo medzi Komisiou a Talianskou republikou v súvislosti s otázkou oprávnenosti záloh.
In the interpretative memorandum, the Commission informed the Italian Republic of the general rule at issue, according to which advance payments not accompanied by documents proving their use by the final recipients would not be eligible for a contribution from the Funds under the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation .
Prostredníctvom výkladového oznámenia Komisia Talianskej republike oznámila sporné všeobecné pravidlo, podľa ktorého zálohy nedoložené dokladmi o ich použití individuálnymi príjemcami nie sú oprávnené na príspevok z fondov na základe článku 32 ods. 1 tretieho pododseku všeobecného nariadenia.
In its letters of 14 May and 29 July 2003, the Commission referred once again to the general rule at issue.
Vo svojich listoch zo 14. mája a 29. júla 2003 Komisia opäť uviedla sporné všeobecné pravidlo.
It also informed the Italian Republic of its decision, in accordance with the principle of the protection of legitimate expectations, to treat as eligible the advance payments made up until 19 February 2003.
Rovnako Talianskej republike oznámila svoje rozhodnutie považovať zálohy vyplatené do 19. februára 2003 za oprávnené na základe zásady ochrany legitímnej dôvery.
Read in that context, the contents of the second, third, fourth and fifth contested letters enable the Italian Republic and the Court to understand that they are applying, in each case, the general rule at issue and that the decisions which they contain are therefore based on the interpretation of the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation set out by the Commission in the interpretative memorandum and the letters of 14 May 2003, 29 July 2003 and 25 March 2004.
Obsah druhého, tretieho, štvrtého a piateho napadnutého listu vykladaný v tomto kontexte umožňuje Talianskej republike a Súdu prvého stupňa pochopiť, že tieto listy v každom konkrétnom prípade uplatňujú sporné všeobecné pravidlo a že rozhodnutia, ktoré obsahujú, sa tak zakladajú na výklade článku 32 ods. 1 tretieho pododseku všeobecného nariadenia, ktorý Komisia uviedla vo výkladovom oznámení a v listoch zo 14. mája a 29. júla 2003 a z 25. marca 2004.
Moreover, the lawfulness of that legal basis cannot be called into question by the Italian Republic in the light of the general rule and Regulation No 448/2004 because, as has been pointed out in paragraph 92 above, the general rule at issue is in conformity both with Article 32 of the general regulation and with the detailed rules for the implementation thereof contained in points 1 and 2 of Rule No 1 of the Annex to Regulation No 448/2004.
Zákonnosť tohto právneho základu okrem toho nemôže byť spochybnená Talianskou republikou s ohľadom na všeobecné nariadenie a nariadenie č. 448/2004, pretože ako už bolo konštatované v bode 92 vyššie, sporné všeobecné pravidlo je v súlade tak s článkom 32 všeobecného nariadenia, ako aj s jeho vykonávacím opatrením, ktoré je obsiahnuté v pravidle č. 1 bodoch 1 a 2 prílohy k nariadeniu č. 448/2004.
The first claim, alleging lack of a legal basis, cannot therefore be upheld.
Prvá výhrada založená na chýbajúcom právnom základe sa teda nemôže prijať.
With regard to the second claim, alleging infringement of the provisions governing financial control, it should be pointed out that under that heading, the Italian Republic is arguing, essentially, that the Commission did not have the power to refuse reimbursement, by way of a contribution from the Funds, of the advance payments at issue declared by the Italian authorities.
Pokiaľ ide o druhú výhradu, ktorá je založená na porušení ustanovení upravujúcich finančnú kontrolu, je potrebné upresniť, že pod zámienkou tejto finančnej kontroly Talianska republika v podstate tvrdí, že Komisia nemala právomoc odmietnuť v rámci príspevku z fondov úhradu sporných záloh, ktoré vykázali talianske orgány.
However, inasmuch as it is established that the refusal to reimburse is based on the Commission’s obligation under the third subparagraph of Article 32(1) of the general regulation and the detailed rules for the implementation thereof to make only interim or final payments which correspond to expenditure actually paid within the meaning of that article, the Italian Republic’s argument must be rejected.
V rozsahu, v akom je však preukázané, že odmietnutia úhrady sú založené na povinnosti Komisie, ktorá vyplýva z článku 32 ods. 1 tretieho pododseku všeobecného nariadenia a z pravidiel na jeho uplatňovanie, vykonávať len priebežné platby alebo platby konečnej bilancie zodpovedajúce skutočne zaplateným výdavkom v zmysle tohto článku, sa musí tvrdenie Talianskej republiky zamietnuť.
The certification of expenditure by the Italian Republic does not preclude the possibility that the Commission, in the context of its general responsibility for the implementation of the budget, might refuse Community co-financing for expenditure declared and certified which, according to its interpretation of the applicable rules, does not constitute eligible expenditure.
Potvrdenie o výdavkoch vynaložených Talianskou republikou totiž nemá vplyv na možnosť Komisie, aby v rámci všeobecnej zodpovednosti, ktorá jej prislúcha pri plnení rozpočtu, zo spolufinancovania Spoločenstva vylúčila vykázané a potvrdené výdavky, ktoré podľa jej výkladu uplatniteľnej právnej úpravy nezodpovedajú oprávneným výdavkom.