natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Even if the naming of safe countries were not to constitute part of the ‘basic elements of the matter to be dealt with’ and the contested provisions were to be regarded as a reservation of implementing powers, it must be agreed that they do not comply with the conditions governing legality.
Za predpokladu, že menovité určenie bezpečných tretích krajín netvorí súčasť „zásadných prvkov upravovanej oblasti“ a že napadnuté ustanovenia vyhradzujú výkonné právomoci, treba súhlasiť s tým, že nezodpovedajú ich podmienkam legálnosti.
Since the amendments made to Article 145 EC (now Article 202 EC) by the Single European Act, under the third indent of Article 202 EC, read in conjunction with the fourth indent of Article 211 EC, there is a ‘rule that, under the system established by the Treaty, when measures implementing a basic instrument need to be taken at Community level, it is the Commission which, in the normal course of events, is responsible for exercising that power’.
Od zmien, ku ktorým v článku 145 Zmluvy ES (teraz článok 202 ES) došlo v dôsledku Jednotného európskeho aktu, vyplýva, ako vieme, z ustanovenia tretej zarážky článku 202 ES v spojení so štvrtou zarážkou článku 211 ES „pravidlo, podľa ktorého v rámci systému Zmluvy, ak je potrebné prijať na úrovni Spoločenstva vykonávacie opatrenia k základnému aktu, je to Komisia, túto právomoc má normálne Komisia“.
17Together with the general obligation to state reasons laid down by Article 253 EC, this means that the Council ‘may reserve the right to exercise implementing powers directly only in specific cases, and it must state in detail the
17 V spojení so všeobecnou povinnosťou odôvodnenia uloženou článkom 253 ES z toho vyplýva, že Rada si „môže priamo
20 — Commission v Council, paragraph 51.
20 — Rozsudok z 18. januára 2005, Komisia/Rada, už citovaný, bod 51.
16 — Recitals 19 and 24 in the preamble to Directive 2005/85.
16 — Odôvodnenia č. 19 a 24 smernice 2005/85.
21 — As Advocate General Léger has pointed out, the statement of reasons must state ‘why it is important that it is the Council rather than the Commission which, exceptionally is to exercise’ the implementing power in question (Opinion in Commission v Council, point 54).
17 — Rozsudok z 18. januára 2005, Komisia/Rada, C-257/01, Zb. s. I-345, bod 51.
17 — Case C-257/01 Commission v Council [2005] ECR I-345, paragraph 51.
21 — Ako zdôraznil generálny advokát Léger, odôvodnenie musí uvádzať, „prečo je dôležité, aby to bola (Rada), a nie Komisia, kto výnimočne vykonáva“ dotknutú výkonnú moc (návrhy z 18. januára 2005 vo veci Komisia/Rada, už citované, bod 54).
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 the contested provisions as an expression of the Council’s wish to deal with the question of the designation of safe countries, albeit following a simplified procedure, by way of legislation, one has to wonder whether it is lawful to have recourse to a secondary legal basis in order to adopt legislative measures.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — M. POIARES MADURO — VEC C-133/06 pripúšťa zásah zákonodarnej moci do oblasti vykonávacích predpisov. Za predpokladu, že by bolo skutočne potrebné analyzovať napadnuté ustanovenia ako výraz vôle Rady riešiť otázku určenia bezpečných krajín legislatívnou cestou, hoci aj zjednodušeným postupom, treba preskúmať legálnosť prijímania zákonných opatrení na základe odvodeného právneho základu.
a clear failure to provide any justification.
za vyhradenie vykonávacej právomoci, bolo by potrebné konštatovať nedostatok akéhokoľvek odôvodnenia.
Recitals 19 and 24 in the preamble to the contested directive are not conducive in any way to justifying such a reservation, but on the contrary, as I stated above, 22give grounds for consultation of the Parliament in respect of the establishment of the lists and the amendments to be made to them.
Dôvody uvedené v odôvodneniach č. 19 a 24 spornej smernice v nijakom prípade takéto vyhradenie neodôvodňujú, ale naopak, ako som už zdôraznil 22, obsahujú skôr dôvody na poradu s Parlamentom pri prijímaní a zmenách zoznamov bezpečných krajín.
The question of the legality of secondary legal bases
Otázka legálnosti odvodených právnych základov
Is it possible to adopt legislative measures on a legal basis which is provided for, not in the original legislation, but in secondary legislation, following a procedure laid down by the latter which is simplified in relation to that provided for by the former?
Možno prijímať zákonné akty na právnom základe, ktorý nie je upravený v primárnych, ale v odvodených právnych predpisoch, na základe postupu, ktorý stanovujú tieto odvodené predpisy a ktorý je v porovnaní s postupom podľa primárneho práva zjednodušený?
That is the fundamental legal issue in this case.
To predstavuje rozhodujúcu otázku prejednávanej veci.
The issue is none other than that of the permissibility, under the Community institutional system, of delegations of legislative power.
Táto otázka je zároveň otázkou prípustnosti prenášania zákonodarných právomocí v inštitucionálnom systéme Spoločenstva.
It could, indeed, still be contended that even if the naming of safe countries does fall under the heading of executive matters, the Council had no intention, by the contested provisions, of reserving to itself implementing power.
Ďalej by však bolo možné namietať, že aj keby menovité určenie bezpečných krajín patrilo do pôsobnosti vykonávacích predpisov, Rada nemala v úmysle vyhradiť si v napadnutých ustanoveniach vykonávacie právomoci.
On the contrary, it wished to raise that matter qua legislator in order to deal with it under a simplified procedure founded on a secondary legal basis.
Naopak, chcela k tejto otázke pristúpiť ako zákonodarca, aby ju mohla riešiť zjednodušeným postupom podľa odvodeného právneho základu.
While some national legal systems acknowledge the possibility that the legislature may encroach upon the executive sphere, others, conversely, grant to the executive power an exclusive and protected sphere of competence, just as they ensure that the law has its own sphere.
Je známe, že zatiaľ čo niektoré vnútroštátne právne poriadky pripúšťajú možnosť zásahu zákonodarnej moci do sféry výkonnej moci, iné naopak priznávajú výkonnej moci výlučnú a chránenú právomoc, rovnako ako vyhradzujú vlastnú oblasť pôsobnosti zákona.
The Community institutional system does not in principle prohibit the legislature from going beyond regulation of the basic elements of a matter and adopting provisions that are executive in nature.
Inštitucionálny systém Spoločenstva a priori nezakazuje zákonodarcovi vykonávať viac než úpravu zásadných prvkov určitej oblasti a prijímať aj opatrenia vykonávacej povahy.
However, it is again not necessary to comment here on whether it is permissible under Community law for the legislature to encroach on executive matters. Even if it were necessary to analyse
Ani v tomto prípade však nie je potrebné sa vyjadriť k otázke, či právo Spoločenstva
22 — See above, point 19 of this Opinion.
22 — Pozri bod 19 týchto návrhov.
PARLIAMENT v COUNCIL before the Court.
PARLAMENT/RADA označovania hovädzieho mäsa“.
26 As we see, the issue remains open.
26 Ako vidno, tento problém zostáva otvoreným.
Some national legal systems sanction the possibility of delegating legislative power.
Niektoré vnútroštátne právne systémy umožňujú prenášanie legislatívnych právomocí.
Such is, for example, the case of France with Article 38 of the Constitution of 4 October 1958 27or of Italy with Article 76 of the Constitution of 27 December 1947.
Tak je to napríklad vo Francúzsku v prípade článku 38 Ústavy zo 4. októbra 1958 27 alebo v Taliansku v prípade článku 76 Ústavy z 27. decembra 1947.
It must, however, be emphasised that very often such delegation can relate only to certain legislative matters, as is illustrated by Article 82 of the Spanish Constitution of 27 December 1978 or Articles 164 and 165 of the Portuguese Constitution of 2 April 1976.
Je však potrebné zdôrazniť, že nezriedka možno toto prenesenie právomocí uplatniť len pri tvorbe predpisov v presne vymedzenej oblasti, ako preukazuje napríklad článok 82 španielskej Ústavy z 27. decembra 1978 alebo články 164 a 165 portugalskej Ústavy z 2. apríla 1976.
The Treaty on European Union does not provide expressly for the delegation of legislative power, only the delegation of implementing powers is provided for in Article 202 EC.
Zmluva o Európskej únii neobsahuje výslovné ustanovenie o prenose zákonodarnej právomoci a Zmluva ES upravuje vo svojom článku 202 len prenos vykonávacích právomocí.
Council on the basis of Article 43 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 37 EC), provided in Article 19 thereof for the adoption by the Council by a qualified majority, on a proposal from the Commission, of the general rules for a beef-labelling system to apply as from 1 January 2000.
Je preto potrebné určiť, či právo Spoločenstva implicitne splnomocňuje zákonodarcu Spoločenstva, alebo mu prinajmenšom nebráni v tom, aby namiesto z 21. apríla 1997 o vytvorení systému identifikácie a registrácie hovädzieho dobytka a označovaní hovädzieho a teľacieho mäsa a výrobkov z hovädzieho a teľacieho mäsa [neoficiálny preklad] 24, ktoré Rada prijala na základe článku 43 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 37 ES), stanovilo vo svojom článku 19, že od 1. januára 2000 sa budú všeobecné pravidlá označovania hovädzieho mäsa prijímať kvalifikovanou väčšinou Rady na návrh Komisie.
On that basis, the Council had adopted a regulation, which was challenged by the Parliament on the ground of the illegality of the secondary legal basis; this the Council claimed, permitted the adoption, by means of a simplified decision-making procedure which did not provide for consultation of the European Parliament, not of an implementing measure, but of a legislative act within the context of the common agricultural policy, ignoring Article 37 EC.
Na tomto základe prijala Rada nariadenie napadnuté Parlamentom z dôvodu protiprávnosti odvodeného právneho základu, ktorý by umožnil prijímanie nie vykonávacieho opatrenia, ale legislatívneho aktu v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky zjednodušeným rozhodovacím postupom bez porady s Európskym parlamentom, v rozpore s článkom 37 ES.
Pointing out that the contested regulation did not contain general rules for a compulsory beef-labelling system but aimed to prolong the optional labelling system beyond 31 December 1999, the Court concluded that this was not covered by the powers conferred by the basic regulation and that the regulation sought in fact to amend that basic regulation.
S poukázaním na to, že napadnuté nariadenie neobsahovalo všeobecné pravidlá povinného systému označovania hovädzieho mäsa, ale jeho cieľom bolo predĺženie fakultatívneho systému označovania tak, aby platil aj po 31. decembri 1999, dospel Súdny dvor k záveru, že sa naň nevzťahuje splnomocnenie udelené základným nariadením a v skutočnosti posledné uvedené nariadenie mení.
It held that the basic regulation ‘could only be amended on a legal basis equivalent to that on which it had been adopted, that is to say, on the basis of the Treaty itself, and in conformity with the decision-making process provided for by the Treaty’.
Rozhodol, že zmenu základného nariadenia „možno vykonať len na právnom základe, ktorý je rovnocenný s právnym základom, o ktorý sa opieralo základné nariadenie, teda na základe samotnej Zmluvy ES a pri dodržaní rozhodovacieho postupu, ktorý je v nej stanovený“.
25 Consequently, it ordered that the regulation be annulled for infringement of the parallelism of competences and procedures, without there being any ‘need to rule on the question whether the Council was able, without infringing the rules regarding the powers of the institutions,
25V dôsledku toho rozhodol o zrušení uvedeného nariadenia z dôvodu porušenia súbežnosti právomocí a postupov, bez toho, aby bolo „potrebné riešiť otázku, či si Rada môže bez porušenia pravidiel Zmluvy ES o právomoci inštitúcií Spoločenstva nárokovať na právomoc rozhodnúť kvalifikovanou väčšinou na návrh Komisie o vydaní všeobecných pravidiel povinného systému
27 — It must be stated again that that provision does not strictly speaking provide for a delegation of legislative power but more precisely an extension of the government’s regulatory power in the area of the law.
27 — Treba ešte zdôrazniť, že toto ustanovenie neupravuje skutočné prenesenie zákonodarnej právomoci, ale presnejšie povedané rozšírenie právomoci vlády vydávať predpisy v oblasti, ktorá je inak vyhradená pre zákonodarcu.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 writers 29have shown themselves in favour of the acknowledgment by the Community legal order of the existence of Community customs where the conditions necessary for their emergence are met.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — M. POIARES MADURO — VEC C-133/06 vyčerpávajúcej úpravy určitej právnej oblasti prijatej v súlade s postupom stanoveným Zmluvou vytvoril formou právneho aktu, ktorý prijme spomínaným postupom, odvodený právny základ umožňujúci upraviť určité aspekty tejto právnej oblasti zjednodušeným postupom.
it adopts in compliance with the procedure provided for by the Treaty, a secondary legal basis empowering it to deal with certain aspects of a legislative matter by following a simplified procedure, rather than regulating the legislative matter in its entirety according to the procedure provided for by the Treaty.
sobenie dvoch prvkov: hmotného prvku (repetitio), ktorý spočíva vo všeobecnom a dlhodobom používaní v reťazci zhodných precedensov a psychologického prvku (opinio juris necessitatis), alebo presvedčenia tých, ktorí sa uvedenou obyčajou riadia, že konajú na základe záväzného pravidla.
The Court itself has not yet formally ruled on that issue.
Súdny dvor sa doposiaľ záväzne nevyjadril.
Nevertheless, it has not appeared to manifest hostility thereto in principle.
Nezdá sa však, že by v tomto ohľade prejavil zásadnú nepriazeň.
Although it has refused to take into account certain practices, or to go even further and detect in them a custom, that is because they do not satisfy the necessary constitutive conditions.
Ak odmietol zohľadniť určitú prax a vidieť v nej obyčaj a fortiori, bolo to preto, lebo nevykazovala všetky konštitutívne prvky.
30 Furthermore, whilst it has not expressly categorised the practices referred to as customs, the Court has acknowledged the legality of a resolution of the Parliament to hold meetings of its committees and political groups in Brus-
30 Navyše Súdny dvor, aj keď výslovne neoznačil dotknutú prax za obyčaj, uznal legálnosť uznesenia
In her Opinion in Parliament v Council of 13 December 2001, Advocate General Stix-Hackl replied in the affirmative, taking the view, without however giving any further explanation, that a secondary legal basis ‘is, in principle, permissible provided that certain requirements are fulfilled’.
Generálna advokátka Stix-Hackl vo svojich návrhoch prednesených vo veci Parla-ment/Rada z 13. decembra 2001 odpovedala na túto otázku kladne po tom, čo dospela k záveru, hoci bez toho, aby sa vyjadrila širšie, že odvodený právny základ „je pri splnení určitých podmienok v zásade prípustný“.
28In support of the legality of recourse to secondary legal bases, the Council for its part, submits that there is a practice which has developed to that effect.
28Na podporu legálnosti použitia odvodených právnych základov uvádza Rada existenciu praxe, ktorá sa podľa nej vytvorila v priebehu času.
It refers to a series of measures which were adopted before the contested directive and already contained secondary legal bases.
Cituje celý rad právnych aktov prijatých skôr než sporná smernica, ktoré už údajne obsahovali odvodené právne základy.
Even if those precedents were actually relevant, the question is whether a practice constitutes merely the temporary result of circumstances and political compromises which lose their cogency once the balance of power changes, or whether it may give rise to a rule of law following a process of consolidation through custom.
Za predpokladu, že tieto precedensy sú naozaj relevantné, treba odpovedať na otázku, či je určitá prax len dočasným dôsledkom okolností a politických kompromisov a stráca svoju relevantnosť, len čo sa zmení pomer síl, alebo či sa z nej môže prostredníctvom obyčajovej konsolidácie vyvinúť právne pravidlo.
30 — See, for example, Case 230/81 Luxembourg v Parliament [1983] ECR 255, paragraph 44: although the plea alleging an infringement of the Parliament’s practice of holding part of its plenary sittings in Luxembourg which was relied on against a resolution of the Parliament by which it decided to hold all its plenary sittings in Strasbourg was rejected, that was because that practice could not have given rise to a custom as it had not been approved by the Member States but had, on the contrary, been challenged by France.
30 — Pozri napríklad rozsudok z 10. februára 1983, Luxembursko/Parlament, 230/81, Zb. s. 255, bod 44: pokiaľ bol zamietnutý žalobný dôvod spočívajúci v porušení zvyklosti Parlamentu uskutočňovať časť svojich plenárnych zasadnutí v Luxemburgu, uplatnený proti uzneseniu Parlamentu, ktorým sa rozhodlo uskutočňovať všetky jeho plenárne zasadnutia v Štrasburgu, bolo to preto, lebo táto zvyklosť, ktorá nebola schválená členskými štátmi a naopak bola napadnutá Francúzskom, sa nemohla stať obyčajovým pravidlom.
In other words, there was no opinio juris.
Inak povedané, v tomto prípade chýbalo opinio juris.
28 — Case C-93/00, point 41.
28 — Návrhy prednesené vo veci C-93/00, už citované, bod 41.
PARLIAMENT v COUNCIL precedents from both the institutions 36and the Member States, 37on the ground that a practice cannot derogate from or override the rules of the Treaty.
Parlamentu uskutočňovať schôdze jeho vytvorenými zmluvami „nemôžu disponovať ani členské štáty, ani samotné inštitúcie“. 35
sels and the legality of the management committee procedure, because they corresponded respectively to a parliamentary practice which had not been called into question by the Member States 31 and to ‘a consistent practice of the Community institutions’. 32
37 stva, ako aj zo strany členských štátov, výborov a politických frakcií v Bruseli a aj legálnosť postupu riadiaceho výboru, keďže zodpovedali parlamentnej praxi nespochybnenej členskými štátmi, 31resp. „ustálenej praxi inštitúcií Spoločenstva“.
Consequently, I cannot share the view of the Council, supported by the French Government, that nothing in the Treaty precludes a measure which is adopted on the basis of a Treaty provision and under the procedure provided for therein from referring to the adoption of supplementary legislative measures under a simplified procedure.
Nemožno preto súhlasiť s názorom Rady podporeným francúzskou vládou, že nič v Zmluve nebráni tomu, aby právny akt prijatý na základe niektorého ustanovenia Zmluvy a v rámci postupu upraveného týmto ustanovením odkázal na prijímanie doplňujúcich legislatívnych opatrení zjednodušeným postupom.
Recourse to secondary legal bases is precluded by the principle, laid down by Article 7 EC, that the institutions must act within the limits of their powers; ‘[e]ach institution shall act within the limits of the powers conferred upon it by this Treaty’.
Použitiu odvodených právnych základov bráni zásada zverenia pôsobnosti stanovená článkom 7 ES, podľa ktorej „každý orgán koná v medziach právomocí, ktoré mu zveruje táto zmluva“.
38 It is the Treaties that lay down the procedures culminating in the adoption of legislative measures.
38Postupy prijímania legislatívnych aktov totiž upravujú Zmluvy.
An institution cannot therefore itself freely decide upon the way in which it
35 — Rozsudok z 23. februára 1988, Spojené kráľovstvo/Rada, 68/86, Zb. s. 855, bod 38.
Nevertheless, the possible acknowledgment of the legal value of practices emanating either from the institutions or the Member States must in any event be strictly delimited.
Prípadné uznanie právnej hodnoty zvyklostí vytváraných inštitúciami Spoločenstva alebo členskými štátmi však musí byť v každom prípade podrobené prísnym podmienkam.
The status of rules of law may be conferred on practices which, combining the elements which go to make up a custom, have the effect of mitigating the terseness of the Treaties or helping to fill their lacunae in order to ensure the effectiveness of the decision-making process.
Postavenie právnych pravidiel možno priznať tým zvyklostiam, ktoré vykazujú všetky konštitutívne prvky obyčaje a smerujú k zmierneniu nejasností zakladajúcich zmlúv, pokiaľ nie priamo k preklenutiu medzier v týchto zmluvách, s cieľom zaistiť účinnosť rozhodovacieho procesu.
While extra-statutory customs may thus be sanctioned, practices which run counter to the Treaties cannot under any circumstances be accepted.
Týmto spôsobom však môžu byť do právneho poriadku včlenené len obyčaje praeter legem, zatiaľ čo zvyklosti, ktoré Zmluvám odporujú, nemožno v nijakom prípade akceptovať.
To accept customs contrary to the law would be to disregard the rigid nature of the founding Treaties, which may be revised only in accordance with the formal procedure laid down for that purpose.
Prijatie obyčají contra legem by bolo popretím rigidnej povahy zakladajúcich zmlúv, ktoré nemožno meniť inak než formálnym postupom upraveným na tento účel.
33 The Court treats the founding Treaties as a constitutional charter giving rise to a legal order the subjects of which are the citizens of the European Union.
33Súdny dvor totiž považuje zakladajúce zmluvy za ústavnú listinu Spoločenstva vytvárajúcu právny poriadok, ktorého subjektmi sú občania Európskej únie.
Thus, the Court has rejected the validity of
36 — Pozri najmä rozsudok z 9. augusta 1994, Francúzsko/Komisia, C-327/91, Zb. s.
36 — See, inter alia, Case C-327/91 France v Commission [1994] ECR I-3641: in reply to a plea alleging that it did not have the competence to conclude the Agreement between the Commission and the United States regarding their respective competition laws, the Commission relied on a practice followed whereby it had competence to conclude administrative agreements.
I-3641: v odpovedi na žalobný dôvod vychádzajúci z nedostatku právomoci na uzavretie zmluvy medzi EHS a Spojeným štátmi americkými vo veci použitia pravidiel hospodárskej súťaže oboma stranami tejto zmluvy sa Komisia odvolávala na prax, ktorá ju oprávňovala na uzatváranie správnych zmlúv.
However, the Court rejected that argument on the ground that the power to conclude agreements had been conferred on the Council by Article 228 EC and that ‘a mere practice cannot override the provisions of the Treaty’ (paragraph 36).
Súdny dvor však túto argumentáciu odmietol z toho dôvodu, že právomoc uzatvárať zmluvy bola článkom 228 ES zverená Rade a že „nemožno dávať prednosť samotnej praxi pred ustanoveniami Zmluvy“ (bod 36).
See also Case C-426/93 Germany v Council [1995] ECR I-3723, paragraph 21.
Pozri tiež rozsudok z 9. novembra 1995, Nemecko/Rada, C-426/93, Zb. s. I-3723, bod 21.
37 — See Case 174/84 Bulk Oil [1986] ECR 559, paragraph 65.
37 — Pozri rozsudok z 18. februára 1986, Bulk Oil, 174/84, Zb. s. 559, bod 65.
31 — Ibid., paragraphs 48 and 49.32 — See Köster, paragraph 6.33 — See Case 43/75 Defrenne [1976] ECR 455, paragraph 58.
31 — Tamže, body 48 a 49.32 — Pozri rozsudok Köster, už citovaný, bod 6.
34 — See Opinion 1/91 [1991] ECR I-6079, paragraph 21.
33 — Pozri rozsudok z 8. apríla 1976, Defrenne, 43/75, Zb. s. 455, bod 58.
38 — That principle is also expressed in another way in Article 5 EU: ‘the European Parliament, the Council, the Commission, the Court of Justice and the Court of Auditors shall exercise their powers under the conditions and for the purposes provided for, on the one hand, by the provisions of the Treaties establishing the European Communities and of the subsequent Treaties and Acts modifying and supplementing them and, on the other hand, by the other provisions of this Treaty’.
38 — Táto zásada je iným spôsobom vyjadrená aj v článku 5 EÚ: „Európsky parlament, Rada, Komisia, Súdny dvor a Dvor audítorov vykonávajú svoje právomoci za podmienok a na účely stanovené na jednej strane ustanoveniami zmlúv o založení Európskych spoločenstiev a následných zmlúv a aktov, ktoré upravujú a dopĺňajú tieto zmluvy, a na strane druhej ostatnými ustanoveniami tejto zmluvy“.