natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that section, Article 42(1) provides, in particular:
Článok 42 ods. 1 patriaci do tohto oddielu okrem iného stanovuje:
My conclusion on the fourth question, which means that no application can be made for nonrecognition of an order for a child’s return issued in the circumstances set out in Article 11(8) of the Regulation and certified in accordance with Article 42(2), deprives the third question of its relevance, since it is based on the assumption that such an application is possible.
Môj návrh týkajúci sa štvrtej otázky, z ktorej vyplýva, že nie je možné podať nijaký návrh na neuznanie v súvislosti s rozhodnutím nariaďujúcim návrat dieťaťa, ktoré bolo vydané za podmienok podľa článku 11 ods. 8 nariadenia a osvedčené v súlade s článkom 42 ods. 2, má za následok bezpredmetnosť tretej otázky, ktorá je založená na predpoklade, že taký návrh možno podať.
In such a case, any review of the decision or of the certificate by the court of the Member State where the child is actually present, whether on that court’s own motion or on application by the person against whom enforcement is sought, is ruled out.
V takom prípade nie je prípustné, aby súd členského štátu, v ktorom sa dieťa nachádza, preskúmal rozhodnutie alebo osvedčenie z úradnej povinnosti alebo na základe návrhu osoby, proti ktorej sa výkon žiada.
‘The return of a child referred to in Article 40(1)(b) entailed by an enforceable judgment given in a Member State shall be recognised and enforceable in another Member State … without any possibility of opposing its recognition if the judgment has been certified in the Member State of origin in accordance with paragraph 2.’
„Návrat dieťaťa uvedený v článku 40 ods. 1 písm. b), ktorý vyplýva z vykonateľného rozsudku vydaného v členskom štáte[,] sa uznáva a je vykonateľný v inom členskom štáte… bez možnosti namietať proti jeho uznaniu, ak sa rozsudok osvedčil v členskom štát[e] pôvodu podľa odseku 2.“
The first and second questions
Prvá a druhá otázka
Thus, in a case such as that in the main proceedings, in which such a certificate has been issued, the practical meaning of the term ‘without prejudice to Section 4’ in Article 21(3) of the Regulation is that it is not possible to oppose recognition of the certified decision or, a fortiori, to make a separate application for a declaration that it should not be recognised.
V prípade ako je predmetná vec, v ktorej bolo vydané osvedčenie, je konkrétny význam podmienky „bez toho, aby bol dotknutý oddiel 4“ uvedenej v článku 21 ods. 3 nariadenia taký, že nie je možné namietať proti osvedčenému rozhodnutiu a a fortiori podať samostatný návrh s cieľom dosiahnuť vyhlásenie neuznania rozhodnutia.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU the procedures provided for in Section 2 of this Chapter, apply for a decision that the judgment be or not be recognised’.
STANOVISKO GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-195/08 PPU veným v oddiele 2 tejto kapitoly navrhnúť vydanie rozhodnutia o uznaní alebo neuznaní rozsudku“.
Seven grounds of nonrecognition for judgments relating to parental responsibility are listed in Article 23.
V článku 23 sa uvádza sedem dôvodov na neuznanie rozhodnutí vo veciach rodičovských práv a povinností.
However, unlike the other questions, the scope of these first two questions is not expressly limited to the decision ordering the child’s return.
Napriek tomu, na rozdiel od ostatných otázok, dosah týchto dvoch prvých otázok nie je výslovne obmedzený na rozhodnutie nariaďujúce návrat dieťaťa.
In so far as the mother also seeks a declaration of nonrecognition of the part of the judgment awarding custody to the father, these questions may remain relevant.
V rozsahu, v akom sa matka domáha vydania rozhodnutia, ako aj neuznania časti rozsudku, ktorou sa dieťa zveruje do osobnej starostlivosti otca, tieto otázky môžu zostať relevantné.
Unlike the return order, this aspect is not governed by Chapter III, Section 4, of the Regulation, which precludes any opposition to recognition of a return order duly certified in accordance with Article 42(2).
Na rozdiel od rozhodnutia, ktorým sa nariaďuje návrat dieťaťa, tento aspekt nie je upravený kapitolou III oddielom 4 nariadenia, ktorý vylučuje namietanie proti uznaniu rozhodnutia, ktorým sa nariadil návrat dieťaťa riadne osvedčeného v súlade s článkom 42 ods. 2.
The referring court asks whether an interested party within the meaning of Article 21 of the Regulation may request nonrecognition of a judgment if no application has been submitted for it to be recognised and, if so, how a national court, examining an application for nonrecognition brought by the person against whom enforcement is sought, is to apply Article 31(1), according to which that person may not make any submissions on the application at this stage of the proceedings.
Vnútroštátny súd sa pýta, či zainteresovaný účastník konania v zmysle článku 21 nariadenia môže navrhovať neuznanie súdneho rozhodnutia bez toho, aby bol podaný návrh na uznanie rozhodnutia, a v prípade kladnej odpovede, ako má súd, ktorý preskúmava takýto návrh podaný osobou, proti ktorej sa žiada výkon, aplikovať článok 31 ods. 1, podľa ktorého táto osoba nemôže v tomto štádiu robiť žiadne podania k návrhu.
Section 2 of Chapter III is entitled ‘Application for a declaration of enforceability’.
Oddiel 2 kapitoly III má názov „Návrh na vyhlásenie vykonateľnosti“.
Article 28(1) provides that a ‘judgment on the exercise of parental responsibility in respect of a child given in a Member State which is enforceable in that Member State and has been served shall be enforced in another Member State when, on the application of any interested party, it has been declared enforceable there’.
Jeho článok 28 ods. 1 stanovuje, že „rozsudok o výkone rodičovských práv a povinností k dieťaťu vydaný v členskom štáte, ktorý je vykonateľný v tomto členskom štáte a ktorý bol doručený, sa vykoná v inom členskom štáte, ak tam bol vyhlásený za vykonateľný na návrh zainteresovaného účastníka“.
Article 31(1) provides that the court applied to is to give its decision without delay and adds: ‘… the person against whom enforcement is sought [… shall not,] at this stage of the proceedings, be entitled to make any submissions on the application’.
Článok 31 stanovuje vo svojom ods. 1, že súd, na ktorý bol podaný návrh, vydá bezodkladne rozhodnutie; že „osoba, proti ktorej sa o výkon žiada…, nemá v tomto štádiu právo robiť žiadne podania k návrhu“. Ods.
Article 33 provides that either party may, within one month (paragraph 5), appeal against the decision on the application for a declaration of enforceability (paragraph 1) and that the appeal is to ‘be dealt with in accordance with the rules governing procedure in contradictory matters’ (meaning, it is clear from other language versions, adversarial proceedings, according to the audi alteram partem rule).
Článok 33 stanovuje, že každý z účastníkov konania môže v lehote jedného mesiaca (ods. 5) podať odvolanie proti rozhodnutiu, ktoré sa týka návrhu na vyhlásenie vykonateľnosti rozhodnutia (ods. 1) a že takéto odvolanie sa preskúma v súlade s procesnými predpismi, ktoré upravujú sporové konania (ods. 3).
Article 21 of the Regulation forms part of Chapter III, Section 1, entitled ‘Recognition’.
Článok 21 nariadenia patrí do kapitoly III oddielu 1 s názvom „uznanie rozsudku“.
Article 21(1) provides that judgments given in a Member State are to be ‘recognised in the other Member States without any special procedure being required’. However, according to Article 21(3) (without prejudice to Section 4 — which, as I have indicated, is not relevant for decisions awarding custody), ‘any interested party may, in accordance with
Jeho ods. 1 stanovuje, že rozsudok vydaný v členskom štáte „sa uznáva v ostatných členských štátoch bez osobitného konania.“ Napriek tomu podľa ods. 3 (bez toho, aby bol dotknutý oddiel 4 — ktorý, ako som uviedla, nie je relevantný pre rozhodnutie, ktorým sa priznalo opatrovnícke právo k dieťaťu) „môže zainteresovaný účastník postupom upra-
According to Article 21(3), it seems that the person against whom a decision might be enforced (who is quite clearly an ‘interested party’) may apply
Podľa článku 21 ods. 3 sa zdá, že osoba, proti ktorej možno vykonať rozhodnutie (ktorá je samozrejme „dotknutou osobou“), môže navrhnúť
RINAU for a declaration that the decision should not be recognised, but Article 31(1) appears to exclude any possibility for that person 23to make submissions on the application at that stage.
RINAU neuznanie tohto rozhodnutia, ale článok 31 ods. 1 sa javí tak, že vylučuje možnosť vzťahujúcu sa na túto osobu 23predložiť pripomienky v tomto štádiu.
Regulation.
nariadenia.
It is clear that the Community legislature intended all such judgments to enjoy, systematically, automatic recognition on the basis of the principle of mutual trust (see recitals 21 and 23 in the preamble).
Je zrejmé, že zákonodarca Spoločenstva zamýšľal, aby sa na všetky rozhodnutia systematicky vzťahovalo automatické uznanie na základe zásady vzájomnej dôvery (pozri odôvodnenia č. 21 a 23 nariadenia).
However, Article 21(3) allows an application for a decision that a judgment should, or should not, be recognised ‘in accordance with the procedures provided for in Section 2 of this Chapter’.
Odsek 3 toho istého článku napriek tomu umožňuje podať návrh na vydanie rozhodnutia o uznaní alebo neuznaní rozsudku „postupom upraveným v oddiel[e] 2“.
Since Section 2 concerns applications for a declaration of enforceability, I infer that it deals with situations in which recognition and enforcement are both required.
Pretože oddiel 2 sa vzťahuje na návrhy vyhlásenia vykonateľnosti, z uvedeného vyvodzujem, že ide o situácie, keď je súbežne potrebné uznanie a vykonateľnosť rozhodnutia.
That is the case with the award of custody to the father in the present case, since the mother does not agree.
Takouto vecou je daný prípad, keď bolo priznané opatrovnícke právo k dieťaťu otcovi, ale matka proti tomu namietala.
It is, moreover, clear from Article 31 of the Regulation that the procedure for obtaining a declaration of enforceability (which thus covers applications for recognition and non-recognition) must be simplified and expeditious.
Z článku 31 nariadenia jasne vyplýva, že konanie o vyhlásenie vykonateľnosti (ktoré sa vzťahuje tak na návrhy na uznanie, ako aj na neuznanie rozsudkov) musí byť rýchle a jednoduché.
That appears perfectly in accordance with the principle of automatic recognition on the basis of mutual trust.
Uvedené sa zdá byť absolútne v súlade so zásadou automatického uznávania rozsudkov na základe vzájomnej dôvery.
To resolve the dilemma, we must in my view take account of the distinction between ‘recognition’ and ‘declaration of enforceability’ of a judgment.
Na vyriešenie tohto problému je podľa môjho názoru potrebné rozlišovať medzi „uznaním“ a „vyhlásením vykonateľnosti“ rozhodnutia.
In some contexts, those two concepts necessarily go hand in hand.
Za určitých okolností sa tieto dva pojmy spájajú.
That is so, for example, of a judgment entailing a child’s return, where it would make no sense to recognise the judgment without making it enforceable.
Takýmto prípadom je najmä rozhodnutie zahŕňajúce návrat dieťaťa, ktorého uznanie platnosti bez nadobudnutia vykonateľnosti nemá zmysel.
By contrast, there is no need to confer ‘enforceability’ on a divorce judgment in order to allow one of the former spouses to remarry; mere recognition that the judgment is valid will suffice.
Na druhej strane v nijakom prípade nie je potrebné priznať vykonateľnosť rozsudku o rozvode na to, aby jeden z bývalých manželov mohol uzatvoriť nové manželstvo; postačuje obyčajné uznanie platnosti rozsudku.
As regards a decision on the exercise of parental responsibility, it will depend on the circumstances.
Pokiaľ ide o rozhodnutie týkajúce sa výkonu rodičovských práv a povinností, toto bude závisieť od okolností.
If the parent to whom the exercise of that responsibility is not awarded is recalcitrant, a declaration of enforceability will be needed.
V prípade nesúhlasu rodiča, ktorému nebol priznaný výkon týchto rodičovských práv a povinností, bude potrebné vyhlásenie vykonateľnosti.
If the parents are in agreement, mere recognition will be enough.
V prípade dohody medzi rodičmi bude postačovať obyčajné uznanie.
Chapter III, Section 1, of the Regulation concerns recognition.
Kapitola III oddiel 1 nariadenia sa týka uznania rozhodnutia.
Article 21(1) provides for automatic recognition for any judgment falling within the scope of the
Jeho článok 21 ods. 1 stanovuje automatické uznanie všetkých rozhodnutí, na ktoré sa vzťahuje pôsobnosť
23 — Even if it may seem a little odd, when a decision awards custody to one parent, to speak of enforcing that decision against the other parent, it seems to me clear from the scheme of Chapter III, Section 2, of the Regulation that the concept of ‘person against whom enforcement is sought’ covers a parent to whom custody was not awarded.
23 — Aj keď je trochu nezvyčajné v prípade, ak rozhodnutie priznáva osobnú starostlivosť jednému rodičovi, hovoriť o vykonaní tohto rozhodnutia proti druhému rodičovi, zdá sa mi, že zo systematiky kapitoly III oddielu 2 nariadenia jasne vyplýva, že pojem „osoba, proti ktorej sa o výkon žiada“ zahŕňa rodiča, ktorému nebola priznaná osobná starostlivosť.
Thus, any request for recognition or nonrecognition of a decision awarding custody of a child must comply with the procedures of Section 2.
Každý návrh na uznanie alebo neuznanie rozsudkov, ktorým sa priznáva opatrovnícke právo k dieťaťu, musí byť v súlade s postupmi podľa oddielu 2.
The problem which appears to arise in a context such as that of the present case is the apparent inequality of arms as between the parties, in the light of the wording of Article 31(1).
Zjavná nerovnosť zbraní medzi dvomi účastníkmi konania je vzhľadom na znenie článku 31 ods. 1 problém, ktorý pravdepodobne vzniká v takom kontexte, ako je daný prípad.
If the parent awarded custody wishes to have the decision recognised and enforced, that parent may make such submissions as he or she sees fit,
Pokiaľ chce rodič, ktorému bolo priznané opatrovnícke právo k dieťaťu, dosiahnuť uznanie a vykonateľnosť rozhodnutia, má možnosť
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU whereas the same opportunity is not available to the other parent.
STANOVISKO GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-195/08 PPU musí v každom prípade preskúmať prípadnú existenciu dôvodov na neuznanie rozhodnutia, na ktoré sa odvoláva článok 31 ods. 2.
event verify whether any of the grounds of nonrecognition referred to in Article 31(2) are present.
predložiť pripomienky, ktoré sú podľa neho vhodné, pričom takáto možnosť je vylúčená, pokiaľ ide o druhého rodiča.
And those are the only grounds which the other parent could have raised. That parent is deprived therefore only of the possibility of developing his or her arguments concerning the grounds for refusal.
Naopak, pokiaľ druhý rodič navrhuje vydanie rozhodnutia na neuznanie rozsudku, z doslovného výkladu ustanovenia nevyplýva, že dochádza k vzájomnej výmene situácie.
In the submissions to the Court, it has been suggested that Article 31(1), which appears to be directed above all at applications for recognition or enforcement, should be interpreted either as applicable to applications for nonrecognition mutatis mutandis (that is to say, by reading ‘the person against whom enforcement is sought’ as ‘the person opposing the application’) or as inapplicable to such applications.
V pripomienkach predložených Súdnemu dvoru sa navrhovalo vykladať článok 31 ods. 1, ktorý sa zdanlivo týka predovšetkým návrhov na vyhlásenie uznania a vykonateľnosti rozsudkov, tak, že sa uplatní buď mutatis mutandis na návrhy na neuznanie rozsudkov (to znamená, že výraz „osoba, proti ktorej sa o výkon žiada“ sa vykladá ako „osoba namietajúca proti návrhu“) alebo ako taký, ktorý sa nemôže aplikovať na takéto návrhy.
On the other hand, when it is the latter parent who seeks nonrecognition of the decision, the application must necessarily be made by a document which sets out the grounds of nonrecognition adduced.
Návrh, ktorý podáva druhý rodič na neuznanie rozsudku, môže predložiť len na základe podania, v ktorom sa vysvetľujú tvrdené dôvody na neuznanie rozhodnutia.
Even if that parent cannot expand further on those grounds at that stage of the proceedings, whereas the parent awarded custody may make such submissions as seem appropriate, his or her point of view will in any event be taken into account by the court seised.
Napriek tomu, že tento rodič už nemôže rozvíjať svoje tvrdenia v tomto štádiu, pričom rodič, ktorému bolo priznané opatrovnícke právo, má právo predložiť pripomienky, ktoré uzná za vhodné, súd prejednávajúci návrh v každom prípade zohľadní jeho názor.
The situation is, in fact, one of a procedure limited to a single exchange of arguments between the parties, and it is hardly extraordinary in the context of a simplified and expeditious procedure.
V takýchto veciach ide o konanie, ktoré sa obmedzuje len na jednu výmenu tvrdení medzi účastníkmi, čo nie je výnimočné v rýchlom a výnimočnom konaní.
In both cases, either party can appeal under adversarial rules, by virtue of Article 33 of the Regulation.
V obidvoch prípadoch sa obaja účastníci konania môžu podľa pravidiel kontradiktórneho konania odvolať na základe článku 33 nariadenia.
I do not, however, consider that there is any overriding reason to reject a literal interpretation and application.
Domnievam sa, že neexistuje nijaký naliehavý dôvod, ktorý by vylučoval doslovný výklad a použitie uvedeného ustanovenia.
The inequality of arms cannot be denied, but it accords with the primacy attached to mutual trust and recognition, it is less significant than one might suppose, and it is not such as to deprive the disadvantaged party of any possibility of presenting his or her arguments.
Nemožno popierať existenciu nerovnosti zbraní, ale táto nerovnosť je v súlade s prednosťou, ktorá sa priznáva vzájomnej dôvere a uznávaniu, je však menej výrazná, ako by sme mohli predpokladať, a nezbavuje znevýhodneného účastníka konania možnosti uplatňovať svoje tvrdenia.
The system established thus provides a reasonable balance between the aim of ensuring the recognition and enforcement of judgments, on the basis of the principle of mutual trust, by means of a simplified and expeditious procedure, and the right to a fair hearing, which, in fact, is denied to neither
Zavedený systém tiež zabezpečuje primeranú rovnováhu medzi cieľom zabezpečiť uznanie a výkon rozhodnutí podľa zásady vzájomnej dôvery v rýchlom a jednoduchom konaní a právom na spravodlivý proces, ktoré nijaký účastník konania defini-
On the one hand, in the case of an application for recognition and enforceability brought by the parent awarded custody, it is clear that the court seised must in any party.
V prípade, ak rodič, ktorému bolo priznané opatrovnícke právo k dieťaťu, podá návrh na uznanie a vykonateľnosť rozsudku, je zrejmé, že súd prejednávajúci tento návrh tívne nestráca.
For all the reasons I have set out above, I suggest that, in reply to the questions raised by the Supreme Court of Lithuania, the Court should rule that the provisions of Regulation (EC) No 2201/2003 are to be interpreted to the effect that:
Navrhujem, aby na otázky, ktoré položil Lietuvos Aukščiausiasis teismas, Súdny dvor odpovedal takto:
— the adoption of a decision ordering the return of the child by the court of the Member State of habitual residence after the court of the Member State where the child is actually present has ordered his or her return is in no way incompatible with the aims and procedural rules of the Regulation;
— prijatie rozhodnutia o navrátení dieťaťa súdom členského štátu jeho obvyklého pobytu po vydaní rozhodnutia o navrátení dieťaťa súdom členského štátu, v ktorom sa dieťa nachádza, nie je v žiadnom prípade v nesúlade s cieľmi a postupmi nariadenia,
— in principle, the issue of a certificate under Article 42 of the Regulation by the court of the Member State of habitual residence, in respect of a return order which it has made after the court of the Member State where the child is actually present has itself ordered his or her return does not comply with the procedural rules of the Regulation;
— vydanie osvedčenia, ktoré je uvedené v článku 42 nariadenia č. 2201/2003 súdom členskému štátu obvyklého pobytu dieťaťa vzhľadom na rozhodnutie o návrate dieťaťa, ktoré vydal po tom, ako súd členského štátu, v ktorom sa nachádza dieťa, vydal rozhodnutie o jeho návrate, v zásade nie je v súlade s postupmi podľa nariadenia,
— the fact that a nonreturn decision is issued by a court of the Member State where the child is actually present is sufficient to trigger the procedures provided for in Article 11(6) to (8) of the Regulation, whatever the subsequent fate of the decision, and in particular even if it is later appealed against or quashed;
— skutočnosť, že rozhodnutie o nevrátení vydal súd členského štátu, v ktorom sa nachádza dieťa, postačuje na začatie konaní stanovených v článku 11 ods. 6 až 8 nariadenia č. 2201/2003 bez ohľadu na to, čo bude nasledovať po tomto rozhodnutí a či bude okrem iného dokonca napadnuté odvolaním alebo zrušené,
— when a court of a Member State has issued a judgment ordering the return of a child and has certified that judgment in accordance with the provisions of Article 42(2) of the Regulation, its competence to do so can be challenged only by appealing against the decision to the appropriate higher court of the same Member State, which precludes any possibility of review by the courts of the requested Member State;
— pokiaľ súd členského štátu vydá rozhodnutie nariaďujúce návrat dieťaťa a osvedčí toto rozhodnutie v súlade s ustanoveniami článku 42 ods. 2 nariadenia č. 2201/2003, proti jeho právomoci na vydanie tohto rozhodnutia možno namietať len podaním odvolania proti tomuto rozhodnutiu na nadriadený príslušný súd toho istého členského štátu, čo vylučuje akékoľvek preskúmanie zo strany súdu dožiadaného členského štátu,
— when such a certificate has been issued, it is not possible to oppose recognition of the certified decision or, a fortiori, to make a separate application for a declaration that it should not be recognised;
— ak bolo takéto osvedčenie vydané, nie je možné namietať proti osvedčenému rozhodnutiu a a fortiori podať samostatný návrh s cieľom dosiahnuť vyhlásenie neuznania rozhodnutia,
— in the case of other judicial decisions, opposition to which is not precluded by Article 42 of the Regulation, an interested party within the meaning of Article 21 may request nonrecognition without any prior application for recognition having been brought;
— v ostatných prípadoch súdnych rozhodnutí, v ktorých nie je vylúčené uznanie podľa článku 42 nariadenia č. 2201/2003, môže zainteresovaný účastník konania podľa článku 21 uvedeného nariadenia navrhnúť ich neuznanie bez toho, aby bol podaný návrh na uznanie rozhodnutia,
— in such a case, Article 31(1) of the Regulation allows such a party to set out the grounds for nonrecognition adduced in the application, but not to respond to the arguments of the other party at that stage in the proceedings.
— v takom prípade ustanovenia článku 31 ods. 1 nariadenia č. 2201/2003 oprávňujú tohto účastníka konania vysvetliť vo svojom návrhu tvrdené dôvody na neuznanie rozhodnutia, ale neumožňujú mu v tomto štádiu odpovedať na tvrdenia druhého účastníka konania.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lithuania), made by decision of 30 April 2008, received at the Court on 14 May 2008, in the proceedings brought by
Vo veci C-195/08 PPU, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) z 30. apríla 2008 a doručený Súdnemu dvoru 14. mája 2008, ktorý súvisí s konaním: