natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Addicts may wish to stop, but find it difficult to do so, despite often experiencing negative consequences.
Závislé osoby možno chcú prestať užívať drogy, ale je to pre ne ťažké napriek tomu, že často cítia negatívne dôsledky.
Modern developments in neurobiology help us to better understand this process.
Súčasný vývoj neurobiológie nám umožňuje lepšie pochopiť tento proces.
Moreover, such developments now provide strong scientific grounds for viewing drug addiction as a psychiatric disorder, usually classified as a ‘chronic and relapsing brain disease’.
Tento vývoj okrem toho teraz poskytuje pevný vedecký základ pre chápanie drogovej závislosti ako psychickej poruchy, ktorá sa zvyčajne klasifikuje ako chronické a vracajúce sa ochorenie mozgu.
The findings so far are encouraging, but their implications can easily be overstated or misunderstood, and also raise a number of important ethical issues that require careful consideration.
Dosiaľ získané zistenia sú povzbudivé, ale ich dôsledky sa môžu ľahko preceniť alebo nesprávne pochopiť a okrem toho vyvolávajú niekoľko dôležitých etických otázok, ktoré vyžadujú dôkladnú pozornosť.
This paper provides a summary of the key developments in this area and underlines the fact that any potential new approaches will require rigorous evaluation for safety and efficacy before being introduced into routine practice.
Tento dokument poskytuje súhrn kľúčových zistení v tejto oblasti a zdôrazňuje skutočnosť, že akékoľvek možné nové prístupy budú vyžadovať dôkladné vyhodnotenie bezpečnosti a účinnosti skôr, ako sa zavedú do bežnej praxe.
Most neurobiological research on addiction has focused on the role a drug-released neurotransmitter called dopamine has on the repeated activation of the ‘reward system’– circuitry made up of a complex set of cerebral structures which act as a barometer, indicating a person’s physical and psychological state.
Neurobiologický výskum závislosti sa väčšinou zameriava na úlohu dopamínu, neurotransmitera uvoľneného účinkom drogy, ktorú hrá pri opakovanej aktivácii „systému odmeny“ – čo je systém obvodov tvorený zložitou sústavou mozgových štruktúr, ktoré účinkujú ako barometer a ukazujú fyzický a psychologický stav človeka.
Spurred on by recent technological developments occurring rapidly in this field, newmodels have arisen which take into account the implication of other neurotransmitters in the process, also exploring the role of genetic differences between individuals.
Na podnet súčasného technologického vývoja, ktorý v tejto oblasti rýchlo napreduje, vznikli nové modely zohľadňujúce zapojenie ďalších neurotransmiterov do tohto procesu a skúmajúce tiež úlohu genetických rozdielov medzi jednotlivcami.
By providing a better understanding of how addiction develops, this research may provide the basis for new
Tento výskum umožňuje pochopiť vznik závislosti, čím poskytuje základ pre nové spôsoby psychologickej a farmakologickej liečby a stratégie
Neurotransmitter: a chemical produced and released by neurons.
Neurotransmiter: chemická látka, ktorú vytvárajú a uvoľňujú neuróny.
Some of these molecules (GABA, glutamic acid) participate in the communication between neurons; some others (dopamine, noradrenaline, serotonin) modulate (amplify or attenuate) the information.
Niektoré z týchto molekúl (kyselina gamaaminomaslová kyselina glutámová) sa podieľajú na komunikácii medzi neurónmi; niektoré ďalšie molekuly (dopamín, noradrenalín, sérotonín) menia (zosilňujú alebo zoslabujú) informácie.
Reward system: this brain circuit reinforces behaviour when activated.
Systém odmeny: tento mozgový obvod posilňuje správanie, keď je aktivovaný.
Data indicate that drugs of abuse are pleasurable because they activate this system.
Z údajov vyplýva, že zneužívané drogy spôsobujú pocit eufórie, pretože aktivujú tento systém.
Key issues at a glance
Kľúčové témy v skratke
Neurobiological research tries to understand how addictive drugs produce neurochemical changes in the brain’s reward pathway, making their use appealing and producing a drive to use them repeatedly.
Neurobiologický výskum sa pokúša zistiť, ako návykové drogy spôsobujú neurochemické zmeny v mozgu na dráhe odmeny, v dôsledku ktorých je užívanie drog príťažlivé a vytvára túžbu užívať ich opakovane.
A growing body of research suggests that chronic drug use can produce long-term disruptions in the modulation of neurocognitive circuits involved in motivation and attention, decision-making and the ability to inhibit impulses.
Z veľkej časti výskumu vyplýva, že chronické užívanie drog môže spôsobiť dlhodobé narušenie modulácie neurokognitívnych obvodov podieľajúcich sa na motivácii a pozornosti, na uskutočňovaní rozhodnutí a schopnosti brzdiť vzruchy.
Neuroscience and genetic research promise to provide a detailed causal explanation in terms of brain processes.
Neuroveda a genetický výskum sľubujú poskytnúť podrobné kauzálne vysvetlenie procesov prebiehajúcich v mozgu.
However, causal, or over-simplified models of addiction could also potentially lead to more coercive policies towards addicted individuals, the neglect of important social policies, or undermine support for existing proven approaches to drug treatment.
Kauzálne alebo veľmi zjednodušené modelyzávislosti by však potenciálne mohli viesť k donucovacím postupom voči závislým osobám, k prehliadaniu dôležitých sociálnych opatrení alebo k narúšaniu podpory existujúcich overených prístupov k liečbe drogovej závislosti.
There is a pressing need to explore the ethical and policyimplications of addiction neuroscience research to ensure that developments are taken forward in ways that adequately safeguard human rights and protect the ethical values of consent, liberty, equality and privacy.
Nevyhnutne sa musia preskúmať etické a strategickédôsledky výskumu neurovedy v oblasti závislosti, aby sa zabezpečilo, že vývoj bude napredovať spôsobom, ktorý dostatočne chráni ľudské práva a etické hodnoty súhlasu, slobody, rovnosti a súkromia.
Neuroimaging and genetic technologies may help to define more precisely intimate mechanisms of addiction and to identify individuals who have a vulnerability to develop addiction, potentially allowing interventions to be targeted at those at greater risk.
Neurologické zobrazovacie vyšetrenie a genetické technológie môžu pomôcť presnejšie definovať vnútorné mechanizmy závislosti a identifikovať jedincov, ktorí sú náchylní na vznik závislosti, čo potenciálne umožní, aby sa intervencie zamerali na jedincov s vyšším rizikom.
1st issue 2009
1. vydanie 2009
Neurobiological research in addiction and that repeated exposure to drugs of abuse disrupts this regulation.
Neurobiologický výskum závislosti
Over time, noradrenergic and serotonergic neurons become autonomous and hyper-reactive to external stimuli and arguably this druginduced long-term uncoupling explains dysfunctions in motivation and in the ability to inhibit impulses.
Zo živočíšnych štúdií vyplýva, že noradrenergické a sérotonergické neuróny sú prepojené (t. j. navzájom si obmedzujú aktivitu) a opakované vystavovanie sa zneužívaným drogám narúša túto reguláciu.
‘Developments in neuroscience are transforming our understanding of how people become addicted to drugs while opening-up avenues of investigation for new approaches to treatment.
„Vývoj v neurovede mení naše chápanie, ako sa ľudia stávajú závislí od drog a otvára cesty pre výskum nových prístupov k liečbe.
We must, however, ensure that such beneficial new approaches are rigorously evaluated prior to implementation to ensure maximum success and financial efficiency.’
Musíme však zabezpečiť, aby sa takéto prospešné nové prístupy dôkladne vyhodnotili skôr, ako sa zavedú do praxe a aby sa zabezpečila maximálna úspešnosť a finančná efektívnosť.“
Almost all drugs known to induce abuse or addiction in humans increase the release of a neurotransmitter called dopamine in a sub-cortical structure, the nucleus accumbens.
Takmer všetky drogy, o ktorých je známe, že u človeka vedú k zneužívaniu alebo k závislosti, zvyšujú uvoľňovanie neurotransmitera, ktorý sa nazýva dopamín, v podkôrovej štruktúre, nucleus accumbens.
The cell bodies of neurons which release dopamine are located in the ventral tegmental area and the substantia nigra (see figure).
Bunkové telá neurónov, ktoré uvoľňujú dopamín, sa nachádzajú vo ventrálnej tegmentálnej oblasti a v čiernej hmote (substantia nigra, pozri obrázok).
These dopaminergic neurons form the meso-corticolimbic pathway.
Tieto dopamínergické neuróny vytvárajú mezzokortikolimbickú dráhu.
They stimulate different cerebral structures, such as the prefrontal cortex, the amygdala and the hippocampus, which are part of a circuitry called the ‘reward system’.
Stimulujú rôzne mozgové štruktúry, napríklad prefrontálnu kôru, amygdalu a hipokampus, čo sú časti sústavy obvodov, ktorý sa nazýva „systém odmeny“.
Animal studies and other evidence suggest great variability in vulnerability to addiction.
Zo živočíšnych štúdií a ďalších dôkazov vyplýva veľká variabilita v náchylnosti na závislosť.
New technologies mean that neurobiological research can start to identify neuropsychological and genetic differences in individuals that may influence their chances of developing addiction if they use drugs.
Neurobiologický výskum na základe nových technológií môže začať identifikovať neuropsychologické a genetické rozdiely medzi jedincami, ktoré môžu ovplyvňovať pravdepodobnosť vzniku závislosti, keď títo jedinci užívajú drogy.
New technologies in addiction research non-invasive techniques which may help to identify neuropsychological deficits that may be the primary source of an individual’s inability to stop using drugs.
Nové technológievo výskume závislosti magnetoencefalograf (MEG) a elektroencefalograf (EEG), priblížilo spôsob, akým zmeny v mozgu vyvolané drogou môžu vytvárať typ kognitívnych deficitov, ktoré sa pozorujú v prípade osôb závislých od drog.
Traditional and newtreatments of addiction
Tradičné a nové spôsobyliečby závislosti
Advances in genomic and molecular biology, such as the ability to clone and sequence receptor subtypes, transporters and endogenous agonists, have enabled scientists to identify and specifically target relevant receptor or transporter sites with drugs that either block (antagonists) or facilitate (agonists or partial agonists) activity.
Pokroky v genómovej a molekulárnej biológii, ako je napríklad schopnosť klonovať a usporiadavať podtypy receptorov, prenášačov a endogénnych agonistov, vedcom umožnili identifikovať a špecificky sa zamerať na príslušné miesta receptora alebo prenášača pomocou drog, ktoré buď blokujú (antagonisti), alebo uľahčujú (agonisti alebo čiastoční agonisti) aktivitu.
Moreover, genetic manipulation techniques have been used on animal models to increase (i.e. overexpression mutants) or block (i.e. transgenic knockouts of dominant-negative mutants) the activity of a specific molecule under analysis.
V prípade živočíšnych modelov sa okrem toho použili metódy génovej manipulácie na zvýšenie (t. j. mutanty nadmernej expresie) alebo zablokovanie (t. j. transgénne knokauty dominantnonegatívnych mutantov) aktivity konkrétnej analyzovanej molekuly.
Most neurobiological models of addiction argue that, because drugs of abuse release dopamine and activate the reward system, addiction is due to a modification of kinetic reactions and increased dopamine release.
Väčšina neurobiologických modelov závislosti predpokladá, že vzhľadom na uvoľňovanie dopamínu a aktivovanie systému odmeny zneužívanými drogami, je závislosť spôsobená modifikáciou kinetických reakcií a zvýšeného uvoľňovania dopamínu.
This dysregulation would correspond either to an increased reactivity of dopaminergic neurons to specific stimuli linked to the pleasurable and addictive product or to a down-regulation of dopamine signalling and a dampening of activity in the reward pathway.
Takáto narušená regulácia by zodpovedala buď zvýšenej reaktivite dopamínergických neurónov na špecifické podnety spojené s produktom vyvolávajúcim eufóriu a návyk, alebo útlmovej regulácii signalizácie dopamínu a zníženiu aktivity dráhy odmeny.
In natural situations, dopamine is released when a rewarding experience is new, better than expected or unanticipated.
V prirodzených situáciách sa dopamín uvoľňuje vtedy, keď je odmeňujúca skúsenosť nová, lepšia ako sa očakávalo alebo neočakávaná.
This release of dopamine helps the individual to memorise signals announcing a reward.
Takéto uvoľňovanie dopamínu pomáha jedincovi zapamätať si signály ohlasujúce odmenu.
Hence, when the dopamine system becomes over-aroused by drug use, pursuit of the repetition of these effects can dominate other important, goal-directed activities.
Teda keď sa dopamínový systém v dôsledku užívania drogy nadmerne vybudí, snaha zopakovať tieto účinky môže prevládnuť nad inými dôležitými aktivitami zameranými na cieľ.
Newmodels in theneurobiology of addiction
Nové modelyv neurobiológii závislosti
In humans, genetic studies have tried to identify specific addiction susceptibility genes.
Genetické štúdie sa pokúšali identifikovať špecifické gény náchylnosti na závislosť v prípade človeka.
Large-scale linkage and association studies have identified numerous promising candidate genes that confer vulnerability to addiction but, to date, few of these alleles have been consistently replicated and many of the associations are modest.
Rozsiahle štúdie skúmajúce väzby a spojenia identifikovali početné gény, ktoré by mohli zodpovedať za náchylnosť na závislosť, ale dosiaľ sa kozistentne replikovalo len malé množstvo alel a mnohé z týchto spojení sú slabé.
Addiction has traditionally been treated by a combination of pharmacological and psychosocial treatments. Usual pharmacological treatments include: (i) drugs that either block the addictive drug from working (e.g. naltrexone as a relapse prevention of heroin dependence) or make it unpleasant (e.g. disulfiram for alcohol dependence) or (ii) drugs that replace the addictive drug with a less harmful version of the drug (e.g. opioid substitution treatment using methadone).
Z niektorých nedávnych štúdií vyplýva, že napriek rozhodujúcej a nespornej úlohe, ktorú hrá dopamín v odmene, zneužívané drogy nemusia nevyhnutne vyvolávať závislosť priamym účinkom na dopamínergické neuróny.
Nicotine replacement therapy is a common form of substitution treatment for smoked tobacco but is not particularly effective. Some treatments may also be used for a short period to help wean individuals off all drugs.
Existujú určité dôkazy, že dopamín pôsobí na dva ďalšie neuromodulátory, noradrenalín a sérotonín, ktoré zodpovedajú za bdelosť resp. za kontrolu impulzívnosti.
Psychosocial interventions include cognitive behavioural therapy, motivational interviewing, drug counselling or 12-step support groups. These therapies provide an important adjunct to pharmacological and medical treatments in achieving a long-term successful outcome.
Neurologické zobrazovacie vyšetenie pomocou takých technológií, ako je funkčná magnetická rezonancia (fMRI), pozitrónová emisná tomografia (PET), jednofotónová emisná počítačová tomografia (SPECT),
Some recent studies suggest that, despite the critical and unquestionable role dopamine plays in reward, drugs of abuse may not necessarily induce addiction via a direct effect on dopaminergic neurons.
Závislosť sa tradične lieči kombináciou farmakologickej a psychosociálnej liečby.
There is some evidence that dopamine acts downstream to two other neuromodulators, noradrenaline and serotonin, responsible for vigilance and for the control of impulsivity, respectively.
Bežná farmakologická liečba zahŕňa: i) lieky, ktoré buď blokujú účinok návykovej drogy (napr. naltrexón na prevenciu relapsu pri heroínovej závislosti), alebo vyvolávajú nepríjemné pocity z jej užitia (napríklad disulfiram pri alkoholovej závislosti) alebo ii) lieky, ktoré nahradia návykovú drogu menej škodlivou verziou drogy (napríklad opioidná substitučná liečba pomocou metadonu).
Animal studies indicate that noradrenergic and serotonergic neurons are coupled (i.e. limit the activity of each other)
Liečba náhradami nikotínu je bežná forma substitučnej liečby pri fajčení tabaku, ale nie je mimoriadne účinná.
Progress in neurobiological research on addiction has led to the use of drugs which target the dopaminergic system.
Krátku dobu sa môžu používať aj určité druhy liečby, ktoré jednotlivcom pomáhajú prestať užívať všetky drogy.
However, this strategy has not yet proven effective in
Medzi psychosociálne zásahy patrí kognitívno-behaviorálna terapia, motivačné rozhovory, poradenstvo v oblasti užívania drog alebo 12-krokové podporné skupiny.
proven and all bring with them potential costs as well as possible benefits.
zahŕňajú potenciálne riziká, ale aj možný prínos.
Causal models of addiction treating addiction, possibly because the wrong dopamine receptor has been targeted (i.e. D2) or because other modulatory neurotransmitter systems also require consideration.
Táto stratégia sa však nepreukázala účinná pri liečbe závislosti, možno v dôsledku zamerania sa na nesprávny dopamínový receptor (t. j. D2) alebo preto, že treba brať do úvahy aj iné modulačné neurotransmiterové systémy.
Drug use encompasses a complex set of behaviours and even the autonomy of dependent individuals is variable.
Užívanie drog zahŕňa zložitý systém správania a dokonca aj autonómia závislých jedincov je premenlivá.
One risk of an overly simplified interpretation of the emerging neurobiological evidence is that it could be inappropriately used to justify coerced, highly invasive or even damaging treatments, by proponents overly optimistic about their ability to cure addiction and without showing sufficient concern for broader human rights and ethical implications.
Jedným z rizík príliš zjednodušenej interpretácie vynárajúcich sa neurobiologických dôkazov je, že jej zástancovia, ktorí sú priveľmi optimistickí, pokiaľ ide o ich schopnosť liečiť závislosť bez dostatočného záujmu o širšie aspekty z oblasti ľudských práva etiky, by ju mohli nevhodne použiť na ospravedlnenie nútenej, veľmi invazívnej, alebo dokonca škodlivej liečby.
Ethical and policyimplications
Etické a strategickédôsledky
How addiction is understood by society is important for deciding which responses are appropriate.
Pre rozhodovanie, ktoré odpovede sú vhodné, je dôležité, ako závislosť chápe spoločnosť.
The definition of addiction as a disorder in which an individual’s control over their drug use is impaired can be contrasted with a historical perspective where drug users were seen as autonomous individuals who voluntarily engaged in illegal activities.
Definícia závislosti ako poruchy, pri ktorej má jedinec narušenú kontrolu užívania drogy, je v protiklade s historickým pohľadom, v rámci ktorého sa používatelia drog považovali za autonómnych jedincov, ktorí sa dobrovoľne zapájajú do nezákonnych činností.
Even today, some authors remain sceptical about the existence of addiction, and the extent to which dependent individuals have autonomy over their actions remains a question of fundamental importance.
Dokonca aj v súčasnosti sú niektorí autori skeptickí, pokiaľ ide o existenciu závislosti, a otázkou základného významu je rozsah, v akom sú závislí jedinci autonómni vzhľadom na svoje konanie.
The brain disease model of addiction challenges the view that drug use is always a voluntary choice by arguing that prolonged drug use results in long-lasting changes in the brain structure that undermine voluntary control.
Model závislosti ako ochorenia mozgu popiera názor, že užívanie drog je vždy dobrovoľná voľba, pretože dlhodobé užívanie drog vedie k pretrvávajúcim zmenám v stavbe mozgu, ktoré narúšajú vôľovú kontrolu.
Although these brain changes may explain why addicts continue to use drugs despite tolerance to their pleasurable effects and serious adverse consequences, this model may also be used to argue that addicts may lack the autonomy to make informed
Hoci tieto zmeny v mozgu môžu vysvetľovať, prečo závislé osoby pokračujú v užívaní drog napriek tolerancii ich euforických účinkov a závažným nežiaducim účinkom, tento model sa môže použiť aj na argumentáciu, že závislé osoby sú možno nedostatočne autonómne, pokiaľ ide o uskutočňovanie informovaných rozhodnutí alebo konanie v súlade s týmito
A number of other novel treatment approaches are in development or are being researched which may provide new approaches to treating some forms of drug dependence.
Vyvíjajú a skúmajú sa mnohé nové liečebné metódy, ktoré môžu poskytnúť nové prístupy k liečbe niektorých foriem drogovej závislosti.
These include immunotherapies in the form of ‘vaccines’ against the effects of nicotine, cocaine and heroin that act by binding to the target drug in the bloodstream, thus preventing it from reaching the brain.
Patrí k nim imunoterapia vo forme „vakcín“ proti účinkom nikotínu, kokaínu a heroínu, ktoré pôsobia tak, že sa naviažu na cieľovú drogu v krvnom obehu a zabránia jej preniknúť do mozgu.
Neurosurgery is the most invasive and permanent form of experimental treatment, but there exist strong ethical objections to this approach.
Neurochirurgia je najinvazívnejšia a trvalá forma experimentálnej liečby, ale voči tomuto prístupu sú silné etické výhrady.
Less extreme but still raising ethical concerns is deep brain stimulation which involves the insertion of electrical stimulating electrodes into the regions of the brain involved in addiction, such as the insula.
Menej extrémna je hĺbková stimulácia mozgu, ktorá zahŕňa vloženie elektrických stimulačných elektród do oblastí mozgu podieľajúcich sa na závislosti, ako je napríklad insula, ale aj tento prístup vyvoláva etické výhrady.
A less invasive approach is transcranial magnetic stimulation that involves placing a small magnetic coil against an individual’s skull in order to block or enhance neural activity.
Menej invazívnym prístupom je transkraniálna magnetická stimulácia, v rámci ktorej sa na lebku jedinca priloží malá magnetická cievka, aby sa zablokovala alebo zlepšila činnosť neurónov.
None of these approaches are currently
Žiadny z týchto prístupov v súčasnosti nie je osvedčený a všetky
Dopaminergic projections from midbrain to forebrain
Dopamínergický prenos zo stredného mozgu do predného mozgu
Prefrontal cortex
Prefrontálna kôra
Ventral tegmental area
Ventrálna tegmentálna oblasť
Note: Meso-corticolimbic dopaminergic neurons from the ventral tegmental area and substantia nigra project to an important structure of the reward circuitry, the nucleus accumbens, and to the cortical areas primarily responsible for making decisions, such as whether to use drugs (e.g. the prefrontal cortex, and the cingulate gyrus).
Poznámka: Mezo-kortikolimbické dopamínergické neuróny z ventrálnej tegmentálnej oblasti a čiernej hmoty komunikujú s dôležitou štruktúrou systému odmeny, s nucleus accumbens a do kôrových oblastí, ktoré sú v prvom rade zodpovedné za uskutočňovanie rozhodnutí, napríklad, či užívať drogy (napríklad prefrontálna kôra a opaskový závit).
Projections from the midbrain also make connections with the caudate and the putamen (labelled Striatum in the figure). Source: Hyman et al., 2006.
Výbežky zo stredného mozgu vytvárajú tiež spojenia s chvostnatým jadrom (caudate nucleus) a putamenom (na obrázku označené ako prúžkované teleso). Zdroj: (Hyman et al., 2006).
Neurobiological research can make a significant contribution to our understanding of the extent to which addicts are autonomous, and therefore responsible for their actions.
Neurobiologický výskum môže do značnej miery prispieť k nášmu chápaniu rozsahu, v akom sú závislé osoby autonómne, a teda zodpovedné za svoje činy.
The autonomy of addicts in making choices about their drug use is undoubtedly impaired when they are acutely intoxicated or experiencing severe withdrawal symptoms.
Autonómia závislých osôb pri uskutočňovaní rozhodnutí, pokiaľ ide o užívanie drog, je nepochybne narušená, keď sú akútne intoxikovaní alebo keď majú závažné abstinenčné symptómy.