natgillin/translations-raw huggingface dataset:
METOCK AND OTHERS of prior lawful residence in another Member State, such as that imposed by the Irish legislation, that legislation is not consistent with Community law.
legálneho pobytu v inom členskom štáte, ako to stanovuje írska právna úprava, táto právna úprava nie je v súlade s právom Spoločenstva.
The applicants in the main proceedings further submitted that a national of a nonmember country who becomes a family member of a Union citizen while that citizen is resident in a Member State other than that of which he is a national accompanies that citizen within the meaning of Articles 3(1) and 7(2) of Directive 2004/38.
Žalobcovia vo veci samej tiež tvrdili, že štátny príslušník tretej krajiny, ktorý sa stane rodinným príslušníkom občana Únie počas pobytu tohto občana v členskom štáte inom, ako je členský štát, ktorého je štátnym príslušníkom, tohto občana v zmysle článku 3 ods. 1 a článku 7 ods. 2 smernice 2004/38 sprevádza.
The Minister for Justice replied essentially that Directive 2004/38 does not preclude the condition of prior lawful residence in another Member State laid down in Regulation 3(2) of the 2006 Regulations.
Minister for Justice v podstate odpovedal, že smernica 2004/38 nie je v rozpore s podmienkou predchádzajúceho legálneho pobytu v inom členskom štáte stanovenou v článku 3 ods. 2 nariadenia z roku 2006.
He submitted that there is a division of competences between the Member States and the Community, under which the Member States have competence in relation to the admission into a Member State of nationals of nonmember countries coming from outside Community territory, while the Community has competence to regulate the movement of Union citizens and their family members within the Union.
Medzi členskými štátmi a Spoločenstvom existuje rozdelenie právomocí, podľa ktorého majú členské štáty právomoc v oblasti vstupu štátnych príslušníkov tretích krajín pochádzajúcich mimo územia Spoločenstva, zatiaľ čo Spoločenstvo má právomoc upravovať pohyb občanov Únie a ich rodinných príslušníkov vnútri Únie.
He argued that Directive 2004/38 therefore leaves Member States discretion to impose on nationals of nonmember countries who are spouses of Union citizens a condition of prior lawful residence in another Member State.
Smernica 2004/38 teda ponecháva členským štátom diskrečnú právomoc uložiť štátnym príslušníkom tretích krajín, manželským partnerom občanov Únie, podmienku predchádzajúceho legálneho pobytu v inom členskom štáte.
The national court points out that none of the marriages in question is a marriage of convenience.
Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že žiadne z manželstiev v spore vo veci samej nie je účelovým manželstvom.
Since it considered that an interpretation of Directive 2004/38 was necessary for it to give judgment in the main proceedings, the High Court decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Keďže sa High Court domnieval, že na vyriešenie sporu vo veci samej je potrebný výklad smernice 2004/38, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
— a spouse of a Union citizen who resides in the host Member State and satisfies a condition in Article 7(1)(a), (b) or (c) and
— ktorý je manželským partnerom občana Únie zdržiavajúceho sa v hostiteľskom členskom štáte a spĺňajúceho podmienku podľa článku 7 ods. 1 písm. a), b) alebo c) uvedenej smernice a
— is then residing in the host Member State with the Union citizen as his/her spouse irrespective of when or where their marriage took place or when or how the non-EU national entered the host Member State?
— ktorý sa teda zdržiava v hostiteľskom členskom štáte s občanom Únie ako svojím manželským partnerom, bez ohľadu na miesto alebo dátum uzatvorenia ich manželstva a kedy alebo ako vstúpil štátny príslušník tretej krajiny na územie hostiteľského členského štátu?
— a spouse of a Union citizen who resides in the host Member State and satisfies a condition in Article 7(1)(a), (b) or (c) and
— ktorý je manželským partnerom občana Únie zdržiavajúceho sa v hostiteľskom členskom štáte a spĺňajúceho podmienku podľa článku 7 ods. 1 písm. a), b) alebo c) uvedenej smernice,
— resides in the host Member State with the Union citizen as his/her spouse
— ktorý sa zdržiava v hostiteľskom členskom štáte s občanom Únie ako svojím manželským partnerom,
— has entered the host Member State independently of the Union citizen and
— ktorý vstúpil na územie hostiteľského členského štátu nezávisle od občana Únie a
— subsequently married the Union citizen in the host Member State?’
— ktorý neskôr uzavrel manželstvo s občanom Únie v hostiteľskom členskom štáte?“
By its first question the referring court asks whether Directive 2004/38 precludes legislation of a Member State which requires a national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen residing in that Member State but not possessing its nationality to have previously been lawfully resident in another Member State before arriving in the host Member State, in order to benefit from the provisions of that directive.
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či smernici 2004/38 odporuje právna úprava členského štátu, ktorá vyžaduje od štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý je manželským partnerom občana Únie zdržiavajúceho sa v tomto členskom štáte, pričom nie je jeho štátnym príslušníkom, aby mal legálny pobyt v inom členskom štáte predtým, ako prišiel do hostiteľského členského štátu, na to, aby sa naňho vzťahovali ustanovenia smernice 2004/38.
In the first place, it must be stated that, as regards family members of a Union citizen, no provision of Directive 2004/38 makes the application of the directive conditional on their having previously resided in a Member State.
V prvom rade treba konštatovať, že pokiaľ ide o rodinných príslušníkov občana Únie, žiadne ustanovenie smernice 2004/38 neviaže uplatnenie tejto smernice na podmienku, aby sa predtým zdržiavali v členskom štáte.
As Article 3(1) of Directive 2004/38 states, the directive applies to all Union citizens who move to or reside in a Member State other than that of which they are a national, and to their family members as defined in point 2 of Article 2 of the directive who accompany them or join them in that Member State.
Podľa svojho článku 3 ods. 1 sa smernica 2004/38 uplatňuje na každého občana Únie, ktorý sa pohybuje alebo zdržiava v členskom štáte inom, ako je členský štát, ktorého je štátnym príslušníkom, a na jeho rodinných príslušníkov, ako ich definuje článok 2 bod 2 tejto smernice, ktorí ho sprevádzajú, alebo sa k nemu pripájajú v tomto členskom štáte.
It must also be pointed out that Articles 5, 6(2) and 7(2) of Directive 2004/38 confer the rights of entry, of residence for up to three months, and of residence for more than three months in the host Member State on nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen whom they accompany or join in that Member State, without any reference to the place or conditions of residence they had before arriving in that Member State.
Je tiež potrebné zdôrazniť, že článok 5, článok 6 ods. 2 a článok 7 ods. 2 smer -nice 2004/38 priznáva právo vstupu, pobytu na menej ako tri mesiace a pobytu na viac ako tri mesiace v hostiteľskom členskom štáte štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí sú rodinnými príslušníkmi občana Únie, ktorého sprevádzajú alebo sa k nemu pripájajú v tomto členskom štáte, bez odkazu na miesto alebo podmienky ich pobytu pred príchodom do uvedeného členského štátu.
In that, as follows from Articles 9(1) and 10(1) of Directive 2004/38, the residence card is the document that evidences the right of residence for more than three months in a Member State of the family members of a Union citizen who are not nationals of a Member State, the fact that Article 5(2) provides for the entry into the host Member State of family members of a Union citizen who do not have a residence card shows that Directive 2004/38 is capable of applying also to family members who were not already lawfully resident in another Member State.
Vzhľadom na to, že pobytový preukaz je dokument, ktorý potvrdzuje, že rodinní príslušníci občana Únie, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi členského štátu, majú právo pobytu v členskom štáte na viac ako tri mesiace, tak ako vyplýva z článku 9 ods. 1 a článku 10 ods. 1 smernice 2004/38, skutočnosť, že uvedený článok 5 ods. 2 upravuje vstup rodinných príslušníkov občana Únie, ktorí nemajú pobytový preukaz do hostiteľského členského štátu, dokazuje, že smernica 2004/38 sa tiež môže uplatňovať na rodinných príslušníkov, ktorí sa už legálne nezdržiavali v inom členskom štáte.
Similarly, Article 10(2) of Directive 2004/38, which lists exhaustively the documents which nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen may have to present to the host Member State in order to have a residence card issued, does not provide for the possibility of the host Member State asking for documents to demonstrate any prior lawful residence in another Member State.
Rovnako článok 10 ods. 2 smernice 2004/38, ktorý taxatívne vymenováva dokumenty, ktoré môžu byť na účely vydania pobytového preukazu požadované od rodinných príslušníkov občana Únie, ktorí sú štátnymi príslušníkmi tretej krajiny, nestanovuje možnosť, aby hostiteľský členský štát požadoval dokumenty preukazujúce prípadný predchádzajúci legálny pobyt v inom členskom štáte.
In those circumstances, Directive 2004/38 must be interpreted as applying to all nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive and accompany or join the Union citizen in a Member State other than that of which he is a national, and as conferring on them rights of entry and residence in that Member State, without distinguishing according to whether or not the national of a nonmember country has already resided lawfully in another Member State.
Za týchto podmienok sa má smernica 2004/38 vykladať tak, že sa uplatňuje na všetkých štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú rodinnými príslušníkmi občanov Únie v zmysle článku 2 bodu 2 tejto smernice, ktorí sprevádzajú alebo sa pripájajú k občanovi Únie v inom členskom štáte, ako členskom štáte, ktorého je štátnym príslušníkom, a priznáva im právo na vstup a na pobyt v tomto členskom štáte bez ohľadu na to, či sa uvedený štátny príslušník tretej krajiny už legálne zdržiaval v inom členskom štáte, alebo nie.
That interpretation is supported by the Court’s caselaw on the instruments of secondary law concerning freedom of movement for persons adopted before Directive 2004/38.
Tento výklad je posilnený judikatúrou Súdneho dvora, ktorá sa týka aktov sekundárneho práva v oblasti voľného pohybu osôb prijatých pred smernicou 2004/38.
To that end, the Community legislature has considerably expanded, in Regulation No 1612/68 and in the directives on freedom of movement for persons adopted before Directive 2004/38, the application of Community law on entry into and residence in the territory of the Member States to nationals of nonmember countries who are spouses of nationals of Member States (see, to that effect, Case C-503/03 Commission v Spain, paragraph 41).
Na tento účel normotvorca Spoločenstva v nariadení č. 1612/68 a smerniciach o voľnom pohybe osôb prijatých pred smernicou 2004/38 významne rozšíril uplatňovanie práva Spoločenstva v oblasti vstupu a pobytu na území členských štátov na štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú manželskými partnermi štátnych príslušníkov členských štátov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 31. januára 2006, Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 41).
It is true that the Court held in paragraphs 50 and 51 of Akrich that, in order to benefit from the rights provided for in Article 10 of Regulation No 1612/68, the national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen must be lawfully resident in a Member State when he moves to another Member State to which the citizen of the Union is migrating or has migrated.
Je pravda, že Súdny dvor v bodoch 50 a 51 už citovaného rozsudku Akrich rozhodol, že na využitie práv stanovených v článku 10 nariadenia č. 1612/68 sa musí štátny príslušník tretej krajiny, ktorý je manželským partnerom občana Únie, legálne zdržiavať v niektorom členskom štáte, pokiaľ sa presúva do iného členského štátu, do ktorého migroval alebo migruje občan Únie.
However, that conclusion must be
Tento záver však treba prehodnotiť.
2008 — CASE C-127/08 reconsidered.
2008 — VEC C-127/08
The benefit of such rights cannot depend on the prior lawful residence of such a spouse in another Member State (see, to that effect, MRAX, paragraph 59, and Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 28).
Využitie takýchto práv nemôže závisieť od predchádzajúceho legálneho pobytu takéhoto manželského partnera v inom členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudky MRAX, už citovaný, bod 59, a zo 14. apríla 2005, Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 28).
The same interpretation must be adopted a fortiori with respect to Directive 2004/38, which amended Regulation No 1612/68 and repealed the earlier directives on freedom of movement for persons.
Rovnaký výklad treba prijať a fortiori, pokiaľ ide o smernicu 2004/38, ktorá zmenila a doplnila nariadenie č. 1612/68 a zrušila skoršie smernice týkajúce sa voľného pohybu osôb.
As is apparent from recital 3 in the preamble to Directive 2004/38, it aims in particular to ‘strengthen the right of free movement and residence of all Union citizens’, so that Union citizens cannot derive less rights from that directive than from the instruments of secondary legislation which it amends or repeals.
Tak ako vyplýva z jej odôvodnenia č. 3, predmetom smernice 2004/38 je najmä „posilni[ť] právo všetkých občanov Únie na voľný pohyb a pobyt“ tak, aby občanom Únie nevyplývalo z tejto smernice menej práv ako z aktov sekundárneho práva, ktoré mení alebo ruší.
In the second place, the above interpretation of Directive 2004/38 is consistent with the division of competences between the Member States and the Community.
V druhom rade je uvedený výklad smernice 2004/38 v súlade s rozdelením právomocí medzi členské štáty a Spoločenstvo.
It is common ground that the Community derives from Articles 18(2) EC, 40 EC, 44 EC and 52 EC — on the basis of which Directive 2004/38 inter alia was adopted — competence to enact the necessary measures to bring about freedom of movement for Union citizens.
Je nesporné, že z článku 18 ods. 2 ES a článkov 40 ES, 44 ES a 52 ES — na základe ktorých bola prijatá najmä smernica 2004/38 — odvodzuje Spoločenstvo právomoc prijať potrebné opatrenia s cieľom umožniť voľný pohyb občanov Únie.
As already pointed out in paragraph 56 above, if Union citizens were not allowed to lead a normal family life in the host Member State, the exercise of the freedoms they are guaranteed by the Treaty would be seriously obstructed.
V tejto súvislosti, tak ako už bolo zdôraznené v bode 56 tohto rozsudku, ak by občania Únie nemohli viesť v hostiteľskom členskom štáte bežný rodinný život, bol by tým vážne ohrozený výkon slobôd, ktoré im zaručuje Zmluva.
Consequently, within the competence conferred on it by those articles of the Treaty, the Community legislature can regulate the conditions of entry and residence of the family members of a Union citizen in the territory of the Member States, where the fact that it is impossible for the Union citizen to be accompanied or joined by his family in the host Member State would be such as to interfere with his freedom of movement by discouraging him from exercising his rights of entry into and residence in that Member State.
Preto normotvorca Spoločenstva v rámci právomoci, ktorá je mu priznaná uvedenými článkami Zmluvy, môže upraviť podmienky vstupu a pobytu rodinných príslušníkov občana Únie na území členských štátov v prípade, že by skutočnosť, že rodina občana Únie ho v hostiteľskom členskom nemôže sprevádzať alebo sa tu k nemu pripojiť, znamenala ohrozenie jeho slobody pohybu a odrádzala by ho od výkonu svojich práv na vstup a pobyt v tomto členskom štáte.
The refusal of the host Member State to grant rights of entry and residence to the family members of a Union citizen is such as to discourage that citizen from moving to or residing in that Member State, even if his family members are not already lawfully resident in the territory of another Member State.
Odmietnutie hostiteľského členského štátu udeliť právo vstupu a pobytu rodinným príslušníkom občana Únie môže tohto občana odrádzať od premiestnenia sa alebo zdržiavania sa v tomto členskom štáte, a to aj pokiaľ sa členovia jeho rodiny už nelegálne zdržiavajú na území iného členského štátu.
It follows that the Community legislature has competence to regulate, as it did by Directive 2004/38, the entry and residence of nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen in the Member State in which that citizen has exercised his right of freedom of movement, including where the family members were not already lawfully resident in another Member State.
Z toho vyplýva, že normotvorca Spoločenstva je oprávnený upraviť, tak ako to urobil smernicou 2004/38, vstup a pobyt štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú rodinnými príslušníkmi občana Únie, v členskom štáte, kde vykonal tento občan Únie svoje právo voľného pohybu, a to aj pokiaľ sa členovia jeho rodiny už zdržiavali v inom členskom štáte nelegálne.
Consequently, the interpretation put forward by the Minister for Justice and by several of the governments that have submitted observations that the Member States retain exclusive competence, subject to Title IV of Part Three of the Treaty, to regulate the first access to Community territory of family members of a Union citizen who are nationals of nonmember countries must be rejected.
Preto treba odmietnuť analýzu Minister for Justice, ako aj viacerých vlád, ktoré predložili pripomienky, podľa ktorej majú členské štáty výlučnú právomoc, s výnimkou hlavy IV tretej časti Zmluvy, na upravenie prvého vstupu rodinných príslušníkov občana Únie, ktorí sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín, na územie Spoločenstva.
That would not be compatible with the objective set out in Article 3(1)(c) EC of an internal market characterised by the abolition, as between Member States, of obs -tacles to the free movement of persons.
Takýto výsledok by bol nezlučiteľný s cieľom uvedeným v článku 3 ods. 1 písm. c) ES, ktorým je vnútorný trh charakterizovaný zrušením prekážok pre voľný pohyb osôb medzi členskými štátmi.
Freedom of movement for Union citizens must therefore be interpreted as the right to leave any Member State, in particular the Member State whose nationality the Union citizen
Z toho vyplýva, že slobodu pohybu občanov Únie treba vykladať ako právo opustiť ktorýkoľvek členský štát, najmä členský štát, ktorého je občan Únie štátnym príslušníkom, a usadiť sa za rovnakých podmienok
2008 — CASE C-127/08 possesses, in order to become established under the same conditions in any Member State other than the Member State whose nationality the Union citizen possesses.
2008 — VEC C-127/08 v akomkoľvek inom členskom štáte, než je členský štát, ktorého je občan Únie štátnym príslušníkom.
12), to authorise the entry and residence of the spouse of a national of a nonmember country lawfully resident in its territory where the spouse is not already lawfully resident in another Member State, but would be free to refuse the entry and residence of the spouse of a Union citizen in the same circumstances.
224) povoliť vstup a pobyt manželského partnera štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý sa legálne zdržiava na jeho území, aj keď sa tento manželský partner už legálne nezdržiava v inom členskom štáte, ale za rovnakých okolností by mohol zamietnuť vstup a pobyt manželského partnera občana Únie.
Consequently, Directive 2004/38 confers on all nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive, and accompany or join the Union citizen in a Member State other than that of which he is a national, rights of entry into and residence in the host Member State, regardless of whether the national of a nonmember country has already been lawfully resident in another Member State.
Z toho vyplýva, že smernica 2004/38 priznáva každému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý je rodinným príslušníkom občana Únie v zmysle článku 2 bodu 2 tejto smernice a ktorý sprevádza občana Únie alebo sa k nemu pripája v členskom štáte inom, ako je členský štát, ktorého je občan Únie štátnym príslušníkom, právo na vstup a pobyt v hostiteľskom členskom štáte bez ohľadu na skutočnosť, či sa uvedený štátny príslušník tretej krajiny už legálne zdržiaval v inom členskom štáte, alebo nie.
The Minister for Justice and several of the governments that have submitted observations contend, however, that, in a context typified by strong pressure of migration, it is necessary to control immigration at the external borders of the Community, which presupposes an individual examination of all the circumstances surrounding a first entry into Community territory.
Minister for Justice, ako aj viaceré vlády, ktoré predložili pripomienky, však uplatňujú, že v súvislosti so silným migračným tlakom je nevyhnutné kontrolovať prisťahovalectvo na vonkajších hraniciach Spoločenstva, čo predpokladá individuálne preskúmanie všetkých okolnosti týkajúcich sa prvého vstupu na územie Spoločenstva.
An interpretation of Directive 2004/38 prohibiting a host Member State from requiring prior lawful residence in another Member State would undermine the ability of the Member States to control immigration at their external frontiers.
Výklad smernice 2004/38, ktorý by zakazoval členským štátom, aby požadovali predchádzajúci legálny pobyt v inom členskom štáte, by pritom podkopával právomoc členských štátov v oblasti riešenia otázky prisťahovalectva na ich vonkajších hraniciach.
The Minister for Justice submits in particular that that interpretation would have serious consequences for the Member States by bringing about a great increase in the number of persons able to benefit from a right of residence in the Community.
Minister for Justice osobitne tvrdí, že tento výklad by mal pre členské štáty vážne dôsledky, pretože by viedol k obrovskému nárastu počtu osôb, ktoré sú oprávnené využiť právo na pobyt v Spoločenstve.
On this point, the answer must be, first, that it is not all nationals of nonmember countries who derive rights of entry into and residence in a Member State from Directive 2004/38, but only those who are family members, within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive, of a Union citizen who has exercised his right of freedom of movement by becoming established in a Member State other than the Member State of which he is a national.
V tejto súvislosti treba na jednej strane odpovedať, že zo smernice 2004/38 nevyplýva právo na vstup a pobyt v členskom štáte pre všetkých štátnych príslušníkov tretích krajín, ale len tým, ktorí sú rodinnými príslušníkmi v zmysle článku 2 bodu 2 tejto smernice občana Únie, ktorý vykonal svoje právo voľného pohybu a usadil sa v inom členskom štáte, ako v členskom štáte, ktorého je štátnym príslušníkom.
Second, Directive 2004/38 does not deprive the Member States of all possibility of controlling the entry into their territory of family members of Union citizens.
Na druhej strane smernica 2004/38 nezbavuje členské štáty akejkoľvek právomoci kontrolovať vstup rodinných príslušníkov občanov Únie na ich územie.
Under Chapter VI of that directive, Member States may, where this is justified, refuse entry and residence on grounds of public policy, public security or public health.
Podľa hlavy VI tejto smernice členské štáty môžu, pokiaľ je to odôvodnené, odmietnuť vstup a pobyt z dôvodu verejného poriadku, verejnej bezpečnosti a verejného zdravia.
Such a refusal will be based on an individual examination of the particular case.
Také odmietnutie je však založené na individuálnom preskúmaní konkrétneho prípadu.