natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 11 thereof, is a premise to such a question. That task is for the national court and the Court of Justice must restrict itself to providing that court with the relevant guidelines for interpreting Community law, which it has already done in the judgments in Albacom and Infostrada, ISIS Multimedia and Firma 02, Nuova Società di Telecomunicazioni, and i-21 Germany and Arcor.
Preskúmanie tohto rozporu prináleží vnútroštátnemu súdu, keďže Súdny dvor sa musí obmedziť na to, aby mu poskytol relevantné výkladové pravidlá práva Spoločenstva, ako to už urobil v rozsudkoch Albacom a Infostrada, ISIS Multimedia a Firma 02, Nuova società di telecomunicazioni a i-21Germany a Arcor.
the Court to rule on the interpretation and scope of Articles 11, 22 and 25 of Directive 97/13, with a view to comparing those provisions with Article 20(3) of Italian Law No 448 of 1998.
o výklad a určenie pôsobnosti článkov 11, 22 a 25 smernice 97/13, aby ich mohol konfrontovať s článkom 20 ods. 3 talianskeho zákona č. 448 z roku 1998.
That conciseness, rather than precision, obscures the real reasons for the reference and hinders a proper understanding of the question.
Táto stručnosť, nie však presnosť, skrýva skutočné dôvody návrhu na začatie prejudiciálneho konania a sťažuje správne pochopenie otázky.
In fact, the focus of the question is Article 22 of the directive, while the undeniably useful function of the other two articles is to delimit that provision.
Prejudiciálna otázka sa totiž sústreďuje na článok 22 vyššie uvedenej smernice, keďže úlohou ostatných článkov, ktorá však nie je nijako zbytočná, je jeho vymedzenie.
The object of the main proceedings is to determine whether, in accordance with Article 22 of Directive 97/13, a fee which is contrary to Article 11 of that directive may continue to be levied until 31 December 1998, in other words beyond the timelimit set by Article 25 for the transposition of the directive (31 December 1997). 21
Spor vo veci samej si totiž vyžaduje, aby sa odpovedalo na otázku, či na základe článku 22 smernice 97/13 môže byť požiadavka úhrady, ktorá je v rozpore s jej člán kom 11, platná až do 31. decembra 1998, teda po tom, ako uplynula lehota na prebratie smernice 97/13 uvedená v článku 25 ( konkrétne 31. decembra 1997). 21
An analysis of the conflict between the fee paid by Telecom Italia (and the national measures which provide for that fee) and the scheme of Directive 97/13, and in particular
Takejto otázke však musí predchádzať preskúmanie rozporu medzi zaplatením poplatku zo strany Telecom Italia (ako aj medzi vnútroštátnymi predpismi, na základe
21 — That date is consistent with the aim of the Community legislature to complete the liberalisation of the telecommunications market by 1 January 1998, as set out in Article 2 of Commission Directive 90/388/EEC of 28 June 1990 on competition in the markets for telecommunications services (OJ 1990 L 192, p.
21 — Tento dátum sa javí ako logický vo vzťahu k vôli normotvorcu Spoločenstva liberalizovať telekomunikačný trh od 1. januára 1998, ktorá bola vyjadrená v článku 2 smernice Komisie 90/388/EHS z 28. júna 1990 o hospodárskej súťaži na trhu telekomunikačných služieb [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 192, s.
10), in the version of Commission Directive 96/19/EC of 13 March 1996 (OJ 1996 L 74, p. 13).
10), zmenenej a doplnenej smernicou Komisie 96/19/ES z 13. marca 1996 (Ú. v. ES L 74, s. 13).
Recital 1 in the preamble to Directive 97/13 reflects that objective, to which the Court (judgment in Albacom and Infostrada, paragraph 35) and I myself (Opinion in Nuova Società di Telecomunicazioni, points 45 and 46) have also drawn attention.
Odôvodnenie č. 1 smernice 97/13 odkazuje na tento záväzok, ako to zdôraznil aj Súdny dvor (rozsudok Albacom a Infostrada, bod 35) a tiež ja sám (návrhy vo veci Nuova società di telecomunicazioni, body 45 a 46).
In any event, it is easy to predict the outcome since, pursuant to the caselaw cited, pecuniary charges which, in accordance with Article 11 of the directive, are imposed on undertakings holding individual telecommunications licences are intended to cover the administrative costs incurred in the issue and enforcement of those licences, unless they concern scarce resources, in which case a fee may be charged to ensure the optimal use of such resources.
V každom prípade však odpoveď možno nájsť ľahko, keďže podľa judikatúry je cieľom peňažných poplatkov, ktorých zaplatenie sa na základe dotknutého článku 11 vyžaduje od podnikov, ktoré sú držiteľmi individuálnych telekomunikačných licencií, pokryť správne náklady spojené s ich vydaním a vykonaním, s výnimkou toho, že by sa týkali obmedzených zdrojov, pričom v takom prípade sa poplatok zabezpečujúci ich optimálne využitie pripúšťa.
In line with that approach, the following do not comply with that scheme: a fee calculated by taking into account the forecast of the general costs, over a period of 30 years, of the body which issues the licences (i-21 Germany and Arcor); charges which are based on the turnover of the licence holders (Albacom and Infostrada); and an additional charge levied in respect of the private use of the public telecommunications network allocated to the licence holder, fixed in accordance with criteria other than those laid down in Article 11 (Nuova Società di Telecomunicazioni).
Podľa tejto tézy poplatok vypočítaný na základe prognózy bežných nákladov organizácie vydávajúcej licencie na obdobie tridsiatich rokov (rozsudok i-21 Germany a Arcor), poplatky vypočítané v závislosti od obratu držiteľov licencií (rozsudok Albacom a Infostrada) a požiadavka na zaplatenie doplnkového poplatku za súkromné použitie verejnej telekomunikačnej siete, ktorá im bola zverená, stanovená podľa kritérií, ktoré nie sú upravené v uvedenom článku 11 (rozsudok Nuova società di telecomunicazioni), nie sú v súlade s týmto systémom.
It is certain (at least in the minds of the referring court and the parties to these preliminary-ruling proceedings) that the same outcome is warranted by the charge levied on Telecom Italia for its licence in 1998, the amount of which was proportional to the gross revenue from its activity.
Niet nijakých pochybností (prinajmenšom pre vnútroštátny súd a účastníkov prejudiciálneho konania), že rovnaký osud postihne aj poplatok požadovaný od Telecom Italia za poskytnutie licencie na rok 1998, ktorého výška bola vypočítaná v závislosti od hrubých príjmov z jeho činnosti.
first indication that its aim is to protect former concessions which were still in existence under the harmonised system, in order to safeguard certain values inherent in any community governed by the rule of law, namely, the stability and continuity of legal relationships.
cieľom je chrániť bývalé koncesie, ktoré zatiaľ ostali v platnosti, aj v harmonizovanom režime, aby sa zachovali hodnoty vlastné každému právnemu spoločenstvu, konkrétne stabilita a kontinuita právnych vzťahov.
To that end, Article 22(2) entrusts the Member States with deciding whether to extend the validity of the authorisations 23 affected by the new arrangements.
Na tieto účely článok 22 ods. 2 smernice 97/13 umožňuje členským štátom, aby rozhodli o predĺžení platnosti oprávnení, 23ktoré sú dotknuté novou organizáciou.
However, once that finding has been made, the question arises whether, notwithstanding that the fee is contrary to Directive 97/13, it was appropriate to extend that fee for one year pursuant to Article 22, the wording of which is anticipated in recitals 26 and 27 in the preamble to the directive.
Navzdory tomuto zisteniu je však nutné položiť si otázku, či napriek nezlučiteľnosti so smernicou 97/13 nie je potrebné predĺžiť platnosť tohto poplatku o jeden rok na základe článku 22 tejto smernice, ktorého znenia sa týkajú aj jej odôvodnenia č. 26 a 27.
Nevertheless, that desire to preserve the past 24is not without limits.
Táto snaha o zachovanie predchádzajúceho stavu je však obmedzená.
At the outset, Article 22(1) lays down a time-limit, 25
Stanovené sú tiež ďalšie hmotnoprávne obmedzenia; samotný odsek 2 je v tomto
However, Article 22 refers also to substantive restric-
B — Cieľ článku 22 smernice 97/13
23 — Article 2(1)(a) of Directive 97/13 defines authorisations as ‘any permission setting out rights and obligations specific to the telecommunications sector and allowing undertakings to provide telecommunications services and, where applicable, to establish and/or operate telecommunications networks for the provision of such services, in the form of a “general authorisation” or “individual licence” …’.
23 — Článok 2 ods. 1 písm. a) smernice 97/13 vymedzuje oprávnenie ako „povolenie definujúce rôzne práva a činnosti typické pre oblasť telekomunikácií a umožňujúce podnikom poskytovať telekomunikačné služby, prípadne povoľujúce vytvorenie a/alebo prevádzkovanie telekomunikačných sietí nevyhnutných na poskytovanie týchto služieb, a to vo forme ‚všeobecného oprávnenia‘ alebo ‚individuálnej licencie‘…“ [neoficiálny preklad]
The heading of that article (‘Authorisations existing at the date of entry into force of this Directive’), read in conjunction with the beginning of Recital 26, 22provides the
Z názvu tohto článku („Oprávnenia existujúce ku dňu nadobudnutia účinnosti tejto smernice“ [neoficiálny preklad]) v spojení so začiatkom odôvodnenia č. 26 22vyplýva prvá indícia týkajúca sa skutočnosti, že jeho
24 — That yearning for times past reminds me of the sentence with which Thomas Mann opens his monumental tetralogy Joseph and His Brothers: ‘Deep is the well of the past.
24 — Tento smäd po starých časoch mi pripomína vetu Thomasa Manna, ktorá otvára jeho tetralógiu Jozef a jeho bratia: „Studnica minulosti je hlboká.
Indeed, we could call it bottomless … when our attention is directed solely and exclusively towards the past of humankind, that enigmatic creature and receptacle of our existence that is at once natural and joyful, supernatural and wretched, whose mystery is the centre around which our words revolve, and which gives urgency and passion to what we say and emphasis to all our questions’.
Nemalo by sa povedať, že je bez dna…, keď hovoríme o minulosti človeka, o tejto tajomnej bytosti, ktorá v sebe skrýva aj našu ľudskú radostnú, ale aj neľudsky nešťastnú a bolestivú existenciu. Je zrejmé, že jej záhadnosť je ‚alfou a omegou‘ všetkých našich rozhovorov a otázok, že dáva oheň a podnecuje naše slová a zdôrazňuje naliehavosť našich otázok.“ [voľný preklad]
22 — ‘… this Directive applies to both existing and future authorisations; … certain licences have been granted for periods which go beyond 1 January 1999 …’
22 — „… táto smernica sa uplatňuje tak na existujúce, ako aj na budúce oprávnenia; … niektoré licencie sa poskytli na dlhšie obdobia ako do 1. januára 1999…“ [neoficiálny preklad]
25 — Which may be deferred pursuant to the second subparagraph of Article 22(3).
25 — Ktorá môže byť predĺžená na základe článku 22 ods. 3 druhého pododseku.
TELECOM ITALIA tions and paragraph 2 is particularly informative in that regard in that it precludes the extension of terms which confer special or exclusive rights and those which would affect third parties.
TELECOM ITALIA ohľade veľmi jasný, lebo bráni zachovaniu podmienok na základe osobitných alebo výlučných práv, ako aj tých podmienok, ktoré spôsobujú ujmu tretím osobám.
although it was possible to extend for one year existing authorisations which were contrary to the directive, provided that those authorisations did not grant exclusive rights or prejudice the legal rights of third parties, in which case 31 December 1998 was the absolute time-limit.
pričom však platnosť skorších oprávnení mohli predĺžiť o jeden rok aj v prípade, že boli v rozpore s touto smernicou, pokiaľ neposkytovali žiadne výlučné práva ani nemali dopad na právne vlastníctvo tretích osôb, pričom v takom prípade bol absolútne posledným dňom dotknutej ročnej lehoty 31. december 1998.
That view is confirmed by Recital 26 in the preamble to the directive, which states that ‘clauses in such authorisations contrary to Community law, in particular those conferring on the licensees special or exclusive rights, are … inoperative from the date indicated in the relevant Community measures; … regarding other rights which do not affect the interests of other undertakings …, Member States could extend their validity in order to avoid claims for compensation’.
Odôvodnenie č. 26 smernice 97/13 potvrdzuje toto stanovisko, pretože zbavuje účinku „oprávnenia, ktoré sú v rozpore s právom Spoločenstva, najmä tie, ktoré poskytujú ich držiteľom osobitné alebo výlučné práva, [ktoré] sú…, neúčinné odo dňa uvedeného v relevantných opatreniach Spoločenstva; …čo sa týka iných práv, ktoré nezasahujú do záujmov iný podnikov…, členské štáty môžu predĺžiť ich platnosť s cieľom vyhnúť sa žiadostiam o náhradu škody“ [neoficiálny preklad].
Article 22(2) refers to the ‘terms’ of authorisations already in existence, which could be extended unless they gave ‘special or exclusive rights’, in which case they had to be terminated on 31 December 1997.
Článok 22 ods. 2 smernice 97/13 totiž hovorí o „podmienkach“ uplatniteľných na skoršie „oprávnenia“, ktorých platnosť sa mohla predĺžiť, okrem tých, ktoré poskytovali „osobitné a výlučné práva“, tým totiž platnosť uplynula 31. decembra 1997.
Article 22(3) refers to ‘obligations’ in such authorisations, which could remain in force until 31 December 1998.
Odsek 3 tohto článku odkazuje na „povinnosti“ týkajúce sa týchto oprávnení, ktoré mohli ostať v platnosti až do 31. decembra 1998.
Those ‘obligations’ are a subgroup of the ‘terms’, a concept which is capable of including rights and obligations.
Tieto „povinnosti“ sú podskupinou uvedených podmienok, pričom ide o pojem, ktorý môže zahŕňať práva a povinnosti.
Since Article 22(3) begins with the phrase ‘[w]ithout prejudice to the provisions of paragraph 2’, it is not appropriate to extend until 31 December 1998 ‘obligations’ linked to ‘special or exclusive rights’.
Keďže odsek 3 sa začína vetou „bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia odseku 2“ [neoficiálny preklad], je potrebné, aby sa platnosť „povinností“ spojených s „osobitnými a výlučnými právami“ nepredlžovala do 31. decembra 1998.
That systematic approach to the wording of Article 22 undermines the argument put forward at the hearing in these preliminary ruling proceedings by the representative of the Italian Government, who proposed that the two provisions be interpreted independently of one another, as though they were watertight compartments.
Tento prístup spočívajúci v systematickom približovaní sa zneniu článku 22 vyvracia tvrdenie vyjadrené zástupcom talianskej vlády na pojednávaní týkajúcom sa tejto prejudiciálnej otázky, ktorý navrhol oddelený výklad oboch ustanovení, akoby šlo o vzduchotesné komory.
Accordingly, the Member States were obliged to bring their rules into line with Directive 97/13 before 31 December 1997,
V dôsledku toho členským štátom prináležalo, aby svoj právny poriadok prispôsobili smernici 97/13 do 31. decembra 1997,
Therefore, as the representative of Telecom Italia has suggested, it is clear that the legislature wished to set a longer timelimit for bringing into line with Community law concessions and authorisations which, since they did not jeopardise the objectives of harmonisation in the Community, were not detrimental to freedom of competition.
V dôsledku toho sa zdá byť jasné, tak ako to uvádza zástupca Telecom Italia, že normotvorca chcel poskytnúť dlhšiu lehotu s cieľom umožniť prispôsobenie koncesií a oprávnení, ktoré nemali dopad na hospodársku súťaž, lebo neohrozovali ciele harmonizácie Spoločenstva.
In other words, Article 22 prohibits the extension, after 31 December 1997, of the provision of telecommunications services by a single undertaking or by a number of undertakings with special rights, and that prohibition automatically affects the fees paid in those circumstances.
C — O cene skoršej koncesie výlučne jediným podnikom alebo viacerými podnikmi majúcimi osobitné práva a tento zákaz má nevyhnutne dopad na protiplnenia poskytované za týchto okolností.
An examination of the fee paid by Telecom Italia, of which it claims reimbursement in the main proceedings, is the next step in the analysis since, if it were concluded that it created special or exclusive rights or that its continuation prejudiced the interests of third parties, the fee should not have continued to be imposed during 1998.
Preskúmanie poplatku zaplateného Telecom Italia, o ktorého vrátenie Telecom Italia žiada v spore v konaní vo veci samej, si vyžaduje nasledujúci myšlienkový postup, lebo ak by sa dospelo k záveru, že vytvára osobitné alebo výlučné práva alebo že jeho zachovanie zasahuje do záujmov tretích osôb, nemohol by ostať v platnosti aj v roku 1998.
Therefore, Telecom Italia is right to assert that, since it ceased to be the sole provider of telecommunications services in Italy on 1 January 1998, its obligation to pay the licence fee to the Italian Treasury ended on that date, and there are no grounds de lege lata or delege ferenda which would justify the extension of that fee.
V dôsledku toho sa Telecom Italia správne domnieva, že keďže od 1. januára 1998 prestal byť jediným poskytovateľom telekomunikačných služieb v Taliansku, od tohto okamihu tiež prestal mať povinnosť platiť do štátnej pokladnice sumu zodpovedajúcu poplatku za koncesiu, lebo nič de lege lata ani de lege ferenda neodôvodňuje predĺženie platnosti tejto povinnosti.
Neither the wording nor the spirit of the provision support any exemptions.
Ani znenie smernice, ani jej duch nepodopierajú žiadne protichodné stanovisko.
First of all, the second possibility should be discounted because, far from ‘affecting the rights of other undertakings’, the temporary extension of the payment by the former monopoly assists the activities of such undertakings because it imposes an additional charge on the former concession holder.
Najskôr je potrebné zamietnuť druhú možnosť, pretože prechodné predĺženie povinnosti upadajúceho monopolu platiť poplatok, ktoré má ďaleko od „zasahovania do záujmov iných podnikov“, takýmto podnikom zjednodušuje úlohu, lebo skorší koncesionár musí znášať dodatočné bremeno.
Directive 97/13 forms part of the Community’s efforts to liberalise the market for electronic communications, through the promotion of competition by means of not imposing on operators more restrictions or charges than are necessary, 26thereby limiting the power of the Member States to impose financial charges and prohibiting
Smernica 97/13 je súčasťou úsilia Spoločenstva liberalizovať trh elektronických komunikácií tak, že sa podporí hospodárska súťaž prostredníctvom zákazu ukladať podnikom viac obmedzení a povinností, ako je nevyhnutné, 26že sa obmedzí daňová právomoc členských štátov, ktoré majú povinnosť neukladať iné povinnosti, ako sú povinnosti stanovené normotvorcom Spolo-
It might be argued that the first possibility should also be discounted because the contested measure does not give ‘special or exclusive rights’ but merely provides for payment in respect of such rights.
Prvá možnosť je na tom rovnako, keďže sporné opatrenie neposkytuje „osobitné a výlučné práva“, ale sa obmedzuje iba na zabezpečenie odmeny.
However, it would be absurd to conclude the analysis at that point since the payment is closely linked to that situation of privilege which
Bolo by však absurdné, ak by sa úvaha zastavila na tomto mieste, lebo vrátenie poplatku sa úzko viaže na toto privilegované postavenie, ktoré nová právna úprava zamýšľala ukončiť.
For the purposes of ensuring, in accordance with the principles of transparency, nondiscrimination and proportionality, that all competitors were treated equally in the most sensitive stage, that is, at the time they entered the sector, and with a view to overturning the status quo inherited from the past, 28it would have been possible to impose on Telecom Italia in 1998 the fee corresponding to the former concession only if it enjoyed an advantage which needed to be counteracted and that payment was the only method capable of offsetting it.
27V snahe zrovnoprávniť, vďaka zásadám transparentnosti, zákazu diskriminácie a proporcionality, všetkých konkurentov v najrozhodujúcejšom okamihu, čiže v okamihu vstupu do odvetvia a tým rozvrátiť status quo zdedený z minulosti, 28možno úhradu poplatku zodpovedajúceho skoršej koncesii za rok 1998 požadovať od Telecom Italia len v prípade, že by tento podnik mal takú výhodu, ktorú by bolo potrebné vyrovnať, a že práve takáto úhrada by bola jediným prostriedkom na jej kompenzáciu.
elements (the payment of a fee) of an institution (the exclusive concession) which the Community legislation abolishes 29 but rather to rely on other methods created by that legislation to achieve equality, by imposing specific (‘asymmetrical’ to quote the representative of Italia Telecom at the hearing in the present proceedings) obligations on dominant undertakings.
právny poriadok Spoločenstva zakazuje, 29 ale naopak, uplatnenie iných prostriedkov vytvorených týmto právnym poriadkom na účely dosiahnutia rovnováhy a uloženie osobitných (podľa výrazu, ktorý použil zástupca Italia Telecom na pojednávaní týkajúcom sa tejto prejudiciálnej otázky, „asymetrických“) povinností dominantným podnikom.
One useful example is Article 4a of Directive 90/388, inserted by Directive 96/19, which requires the Member States to ensure that undertakings which hold special or exclusive rights provide interconnection to their public network and their voice telephony services to other undertakings authorised to provide such networks or services. 30
Dobrým príkladom na dokreslenie uvedeného návrhu je článok 4a smernice 90/338, zmenenej a doplnenej smernicou 96/19, ktorý ukladá členským štátom, aby dbali na to, aby podniky, ktoré majú osobitné alebo výlučné práva, poskytovali prepojenie s ich telefonickou hlasovou službou a ich verejnou sieťou všetkým podnikom oprávneným poskytovať takéto služby alebo prevádzkovať takéto siete. 30
29 — For that reason, the Commission’s concerns are unnecessary, since it argues in favour of disregarding cases where the national court finds that an undertaking which enjoyed special or exclusive rights before Directive 97/13 now has a dominant position.
29 — Z toho dôvodu sú irelevantné tvrdenia Komisie, ktorá sa domnieva, že nie je potrebné zohľadniť prípady, v ktorých vnútroštátny súd zistí dominantné postavenie podniku, ktorý mal pred prijatím smernice 97/13 výlučné a osobitné práva.
The judgment in Joined Cases C-544/03 and C-545/03 Mobistar and Belgacom Mobile [2005] ECR I-7723 is irrelevant in that connection, since it concerned a communal tax on telecommunications infrastructure (pylons, masts and transmission antennae for mobile telephones) which was lawful in principle but liable, in certain circumstances, to affect competition and, therefore, to infringe Article 3c of Directive 90/388, inserted by Commission Directive 96/2/EC of 16 January 1996 (OJ 1996 L 20, p.
Rozsudok z 8. septembra 1985, Mobistar a Belgacom Mobile (C-544/03 a C-545/03, Zb. s. I-7723), je v tomto ohľade irelevantný, pretože odkazuje na miestny poplatok za telekomunikačné infraštruktúry (veže, rozvodné stanice a antény sietí pre mobilné telefóny), ktorý právo Spoločenstva v zásade dovoľuje, hoci za určitých okolností by mohol narúšať hospodársku súťaž a v dôsledku toho odporovať článku 3c smernice Komisie 96/2/ES zo 16. januára 1996 (Ú. v. ES L 20, s.
Although it is a point which the referring court must clarify, it has not been proved that, at the relevant time (1 January 1998), the undertaking which held the former Italian monopoly enjoyed a position of superiority vis-à-vis its competitors.
Hoci ide o otázku, ktorú by mal objasniť vnútroštátny súd, nebolo preukázané, že v tomto konkrétnom okamihu (konkrétne 1. januára 1998) sa podnik, ktorý bol pôvodne talianskym monopolom, nachádzal vo vzťahu k svojim konkurentom v nadradenom postavení.
Furthermore, in my opinion, if that were the case, the most appropriate method of ensuring that competitors are on an equal footing at the outset would not be to retain one of the
Navyše, podľa mňa, ako by to tak aj bolo, najlepším spôsobom na vyrovnanie síl by nebolo zachovanie určitej súčasti (platenia poplatku) inštitútu (výlučnej koncesie), ktorý