natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Where a Member State has opted (under Article 4(2) of Council Directive 90/435/EEC of 23 July 1990 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States) to provide that any charges relating to a parent company’s holding in a subsidiary of another Member State and any losses resulting from the distribution of the profits of the subsidiary may not be deducted from the taxable profits of the parent company, it is not contrary to that provision for the management costs relating to the holding to be fixed as 5% of the total revenue from the holdings, including tax credits compensating for withholding tax levied on the dividend in accordance with Article 5(2), (3) or (4) of that directive.’
Pokiaľ sa členský štát (podľa článku 4 ods. 2 smernice Rady 90/435/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch) rozhodol, že stanoví, že akékoľvek výdavky vzťahujúce sa na podiel materskej spoločnosti v dcérskej spoločnosti v inom členskom štáte a akékoľvek straty pochádzajúce z rozdelenia zisku dcérskej spoločnosti nemožno odpočítať zo zdaniteľného zisku materskej spoločnosti, nie je s týmto ustanovením v rozpore, ak sú náklady na riadenie týkajúce sa podielu určené na 5 % celkového výnosu podielov vrátane daňových kreditov, ktoré kompenzujú zrážkovú daň uloženú na dividendy v súlade s článkom 5 ods. 2, 3 alebo 4 tejto smernice.
3 April 2008 *
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora) z 3. apríla 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC by the Conseil d’État (France), made by decision of 17 January 2007, received at the Court on 26 January 2007, in the proceedings
Vo veci C-27/07, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Conseil d’État (Francúzsko) zo 17. januára 2007 a doručený Súdnemu dvoru 26. januára 2007, ktorý súvisí s konaním:
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts (Rapporteur), President of the Chamber, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász and J. Malenovský, Judges,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora), v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts (spravodajca), sudcovia G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász a J. Malenovský,
Advocate General: E. Sharpston, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 21 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
2008 — VEC C-27/07 generálna advokátka: E. Sharpston, tajomník: B. Fülöp, referent, so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. novembra 2007, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— the French Government, by G. de Bergues and J.-C. Gracia, acting as Agents,
— francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a J.-Ch. Gracia, splnomocnení zástupcovia,
— the Commission of the European Communities, by R. Lyal and J.-P. Keppenne, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 January 2008,
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: R. Lyal a J.-P. Keppenne, splnomocnení zástupcovia, po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 24. januára 2008,
6, ‘the Directive’).
147, ďalej len „smernica“).
The reference has been made in proceedings between Banque Fédérative du Crédit Mutuel (‘BFCM’) and the Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie (the French Minister of the Economy, Finance and Industry).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého účastníkmi sú Banque Fédérative du Crédit Mutuel (ďalej len „BFCM“) a ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie (minister hospodárstva, financií a priemyslu).
Article 4 of the directive states:
Článok 4 smernice stanovuje:
2008 — CASE C-27/07
2008 — VEC C-27/07
However, each Member State shall retain the option of providing that any charges relating to the holding and any losses resulting from the distribution of the profits of the subsidiary may not be deducted from the taxable profits of the parent company.
Každý členský štát si však ponecháva možnosť ustanoviť, že akékoľvek poplatky [výdavky — neoficiálny preklad] vzťahujúce sa na podiel a akékoľvek straty pochádzajúce z rozdelenia ziskov dcérskej spoločnosti nemožno odrátať zo zdaniteľných ziskov materskej spoločnosti.
Where the management costs relating to the holding in such a case are fixed as a flat rate, the fixed amount may not exceed 5% of the profits distributed by the subsidiary.
Tam, kde sú náklady na riadenie týkajúce sa podielu v takomto prípade určené paušálne, určené množstvo nemôže presiahnuť 5 % ziskov rozdelených dcérskou spoločnosťou.
Article 5 of the directive is worded as follows:
Článok 5 smernice znie takto:
Notwithstanding paragraph 1, the Hellenic Republic may, for so long as it does not charge corporation tax on distributed profits, levy a withholding tax on profits distributed to parent companies of other Member States …
Napriek odseku 1, Helénska republika môže vybrať zrážkovú daň zo zisku rozdeleného materským spoločnostiam iných členských štátov, pokiaľ nebude uplatňovať daň z príjmov právnických osôb na rozdelený zisk. …
Notwithstanding paragraph 1, the Federal Republic of Germany may, for as long as it charges corporation tax on distributed profits at a rate at least 11 points lower than the rate applicable to retained profits, and at the latest until mid-1996, impose a compensatory withholding tax of 5% on profits distributed by its subsidiary companies.
Napriek odseku 1, Spolková republika Nemecko môže uložiť kompenzačnú zrážkovú daň 5 % zo zisku rozdeleného jeho dcérskymi spoločnosťami, pokiaľ nebude uplatňovať daň z príjmov právnických osôb na rozdelený zisk mierou aspoň o 11 bodov nižšou, než je miera uplatniteľná na nerozdelený zisk a najneskôr do polroku 1996.
Notwithstanding paragraph 1, the Portuguese Republic may levy a withholding tax on profits distributed by its subsidiaries to parent companies of other Member States until a date not later than the end of the eighth year following the date of application of this Directive.
Napriek odseku 1, Portugalská republika môže vybrať zrážkovú daň zo zisku rozdeleného jeho dcérskymi spoločnosťami materským spoločnostiam iných členských štátov nie neskôr, než osem rokov od začiatku uplatňovania tejto smernice.
Article 7 of the directive states:
Článok 7 smernice spresňuje:
This Directive shall not affect the application of domestic or agreement-based provisions designed to eliminate or lessen economic double taxation of dividends, in particular provisions relating to the payment of tax credits to the recipients of dividends.’
Táto smernica sa nedotýka uplatňovania vnútroštátnych alebo z dohôd vyplývajúcich ustanovení, ktorých účelom je zamedziť alebo obmedziť dvojité hospodárske zdanenie dividend, najmä ustanovení týkajúcich sa preplácania daňových dobropisov [kreditov — neoficiálny preklad] príjemcom dividend.“
The tax regime for dividends paid to parent companies established in France is governed by Article 216 of the Code général des impôts (the General Tax Code, the ‘CGI’), which, in the version applicable to this case, states:
Daňový režim dividend vyplácaných materským spoločnostiam usadeným vo Francúzsku upravuje článok 216 francúzskeho všeobecného daňového zákonníka (code général des impôts, ďalej len „CGI“), ktorý v znení uplatniteľnom na skutkový stav vo veci samej stanovuje:
The proportion of costs and expenses referred to in the first subparagraph is fixed in every case at 5% of the gross revenue from the holdings, including tax credits.
Podiel nákladov a výdavkov uvedený v prvom odseku je jednotne stanovený na 5 % celkového výnosu podielov vrátane daňového kreditu.
That proportion may not exceed, however, for each tax period, the total amount of the costs and expenses of any nature incurred by the holding company during that period.’
Tento podiel však nemôže za každé zdaniteľné obdobie prekročiť celkovú výšku nákladov a výdavkov akejkoľvek povahy vzniknutých zúčastnenej spoločnosti v priebehu toho istého obdobia.“
Article 145 of the CGI states, in the version applicable to this case, that the tax regime for parent companies is applicable, inter alia, to companies subject to corporation tax at the normal rate which have holdings representing at least 5% of the capital of the issuing undertaking.
Článok 145 CGI v znení uplatniteľnom na skutkový stav vo veci samej spresňuje, že režim materských spoločností je uplatniteľný okrem iného na spoločnosti podliehajúce dani z príjmov právnických osôb v bežnej sadzbe, ktorých podiel na imaní emitujúcej spoločnosti je prinajmenšom 5 %.
Administrative circular No 4H1-00 of the Ministère de l’Économie des Finances et de l’Industrie of 31 January 2000 (Bulletin officiel des impôts of 16 February 2000) specifies, referring back to Administrative circular No 4H4-99 of 25 June 1999 (Bulletin officiel des impôts of 5 July 1999) of the same Ministry, the procedure for determining the proportion of costs and expenses referred to in Article 216 of the CGI.
Pokyn ministerstva hospodárstva, financií a priemyslu č. 4H1-00 z 31. januára 2000 (Bulletin officiel des impôts zo 16. februára 2000) odkazom na pokyn rovnakého ministerstva č. 4H4-99 z 25. júna 1999 (Bulletin officiel des impôts z 5. júla 1999) spresňuje podrobnosti uplatnenia podielu nákladov a výdavkov uvedeného v člán -ku 216 CGI.
It is, in particular, stated that the tax credits in question ‘comprise both the tax credit (avoir fiscal) for income arising in France … and the foreign tax credit (crédit d’impôt étranger) for income from subsidiaries with their seat in a country with which France has a double taxation treaty’.
Okrem iného sa v ňom uvádza, že daňové kredity, o ktoré ide, „zodpovedajú buď tuzemskému daňovému kreditu pre príjmy zo zdrojov vo Francúzsku…, alebo zahraničným daňovým kreditom pre príjmy z dcérskych spoločností, ktoré majú sídlo v krajine, s ktorou má Francúzsko uzavretú daňovú dohodu“.
According to the Conseil d’État, the tax treaties concluded by France with other Member States provide that a tax credit is to be given to a parent company established in France on the distribution of profits by a subsidiary established in another Member State where that distribution of profits has been subject to a withholding tax levied by the other Member State.
Podľa Conseil d’État sa na základe medzinárodných dohôd, ktoré Francúzska republika uzavrela s inými členskými štátmi, daňový kredit poskytuje materskej spoločnosti usadenej vo Francúzsku pri rozdelení zisku dcérskou spoločnosťou usadenou v inom členskom štáte v prípade, keď toto rozdelenie zisku podliehalo zrážkovej dani v inom členskom štáte.
That tax credit is to be equal to the amount of the withholding tax thus deducted.
Tento daňový kredit sa rovná sume takto zrazenej zrážkovej dane.
Pursuant to Article 146(2) of the CGI, in the version applicable to this case, where the distribution by a parent company to its own shareholders of dividends which it has received leads to the application of the précompte mobilier (imputation tax) provided for in Article 223 sexies of the CGI, the tax credits applied to dividends paid in the last five years (but not outside that period) may be set off against the précomptemobilier.
Podľa článku 146 ods. 2 CGI v znení uplatniteľnom na skutkový stav vo veci samej v prípade, ak rozdelenie vyplatených dividend materskou spoločnosťou svojim vlastným akcionárom vedie k uplatneniu zrážkovej dane z hnuteľností, ktorá je upravená v článku 223e CGI, sú daňové kredity spojené s dividendami vyplatenými počas maximálne posledných piatich rokov započítateľné so zrážkovou daňou z hnuteľností.
In addition, according to the Conseil d’État, pursuant to an administrative circular of the Ministère de l’Économie des Finances et de l’Industrie, those tax credits may also be set off against the withholding tax payable on the redistribution of dividends by the parent company to persons not resident for tax purposes, or not having their seat, in France.
Okrem toho podľa Conseil d’État sú na základe pokynu ministerstva hospodárstva, financií a priemyslu tieto daňové kredity takisto započítateľné so zrážkovou daňou splatnou pri prerozdeľovaní dividend materskou spoločnosťou osobám, ktoré nemajú svoj daňový domicil alebo sídlo vo Francúzsku.
The order for reference discloses that, pursuant to the tax regime for parent companies laid down in Article 216 of the CGI, BFCM deducted from its net total profits
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že na základe daňového režimu materských spoločností, ako ho upravuje článok 216 CGI, BFCM odpočítala zo
2008 — CASE C-27/07 the dividends which it received from its subsidiaries, but had to add back to its tax base a proportion of costs and expenses determined in accordance with that article.
2008 — VEC C-27/07 svojho celkového čistého zisku dividendy, ktoré jej vyplatili jej dcérske spoločnosti, ale musela do svojho základu dane opätovne zahrnúť podiel nákladov a výdavkov určený v súlade s uvedeným článkom.
In the main proceedings, BFCM asks the Conseil d’État to annul Administrative circulars No 4H1-00 and No 4H4-99.
Vo veci samej BFCM žiada Conseil d’État, aby zrušila vyššie spomínané pokyny č. 4H1-00 a č. 4H4-99.
BFCM maintains, in that regard, that the Administrative circulars are contrary to Article 4 of the directive, in so far as the proportion of costs and expenses, fixed at a flat rate of 5% of the total revenue from the holdings, includes tax credits paid pursuant to tax treaties concluded by the French Republic with other Member States, while the directive provides that the amount of the charges which may not be deducted from the taxable income of the parent company, when fixed at a flat rate, is limited to 5% only of the profits distributed by the subsidiary.
V tejto súvislosti tvrdí, že uvedené pokyny sú v rozpore s článkom 4 smernice v tom, že suma podielu nákladov a výdavkov, paušálne určená na 5 % celkového výnosu podielov, zahŕňa daňové kredity uplatnené na základe daňových dohôd, ktoré uzatvorila Francúzska republika s inými členskými štátmi, zatiaľ čo smernica stanovuje, že suma výdavkov neodpočítateľných od zdaniteľného zisku materskej spoločnosti je v prípade jej paušálneho stanovenia ohraničená na 5 % samotného zisku rozdeľovaného dcérskou spoločnosťou.
The Conseil d’État raises the question whether the addback to the taxable income of the parent company of a fixed proportion of costs and expenses equal to 5% of the revenue from holdings, tax credits included, constitutes a tax which exceeds the limit of 5% of the profits distributed permitted under Article 4(2) of the directive and which may affect the neutrality of the crossborder distribution of profits or whether it constitutes a tax whose only effect is partially to reduce the tax credit attributed to the parent company on the distribution of dividends and which may, therefore, be regarded as belonging to a body of provisions relating to the payment of tax credits to recipients of dividends and as aiming, by the same token, to lessen double taxation.
V tomto ohľade Conseil d’État kladie otázku, či opätovné zahrnutie paušálneho podielu nákladov a výdavkov vo výške 5 % výnosu z podielov vrátane daňových kreditov do zdaniteľného zisku materskej spoločnosti predstavuje zdanenie presahujúce hranicu 5 % rozdeľovaných ziskov, ktorú povoľuje článok 4 ods. 2 smernice, a môže ovplyvniť neutralitu cezhraničného rozdeľovania ziskov alebo či predstavuje zdanenie, ktorého jediným následkom je čiastočné zníženie daňového kreditu poskytnutého materskej spoločnosti pri vyplácaní dividend, a preto možno na to hľadieť tak, že sa naň vzťahuje súhrn ustanovení týkajúcich sa daňových kreditov príjemcom dividend a smeruje k obmedzeniu dvojitého zdanenia.
In that respect, the Conseil d’État, first, refers to Case C-58/01 Océ Van der Grinten [2003] ECR I-9809, in which the Court held that a tax credit constitutes a fiscal instrument designed to avoid the economic double taxation of profits distributed in the form of dividends and does not constitute income from shares.
V tejto súvislosti Conseil d’État odkazuje na rozsudok z 25. septembra 2003, Océ Van der Grinten (C-58/01, Zb. s. I-9809), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že daňový kredit predstavuje daňový nástroj, ktorý smeruje k zamedzeniu hospodárskeho dvojitého zdanenia ziskov rozdeľovaných vo forme dividend, a nie príjem z cenných papierov.
The Conseil d’État states, second, that the addback of 5% of distributed net profits and of the tax credit to the taxable income of the parent company, in respect of the proportion of costs and expenses, places the parent company in a situation which is the same as that in which it would have found itself if there had been no withholding tax, as a result of the addback of a proportion of costs and expenses equal to 5% of profits distributed.
Conseil d’État spresňuje, že opätovné zahrnutie 5 % čistého rozdeleného zisku a daňového kreditu do zdaniteľného zisku materskej spoločnosti na základe podielu nákladov a výdavkov stavia materskú spoločnosť do totožnej situácie, ako je situácia, ktorá by nastala v prípade neexistencie akejkoľvek zrážkovej dane z dôvodu opätovného zahrnutia podielu nákladov a výdavkov vo výške 5 % rozdeleného zisku.
However, that is the case only if the tax credit can be entirely set off against the tax payable by the parent company.
Je to tak však iba v prípade, ak možno daňový kredit započítať v celom rozsahu s daňou, ktorú má materská spoločnosť zaplatiť.
According to the Conseil d’État, it follows from Article 146(2) of the CGI, in the version applicable to this case, and from administrative practice, as stated in Administrative circular No 4K-1121, that tax credits granted on a distribution of dividends to a parent company by its subsidiary established in another Member State may be set off against tax payable by the parent company only where those dividends are redistributed in the following five years.
Podľa Conseil d’État pritom z článku 146 ods. 2 CGI v znení uplatniteľnom na skutkový stav vo veci samej a zo správnej praxe, ako ju spresňuje pokyn č. 4K-1121, vyplýva, že daňové kredity poskytnuté pri vyplácaní dividend materskej spoločnosti zo strany dcérskej spoločnosti, ktorá je usadená v inom členskom štáte, sa môžu započítať s daňou, ktorú má zaplatiť materská spoločnosť, iba v prípade, ak budú tieto dividendy predmetom prerozdeľovania v piatich nasledujúcich rokoch.
In that case, the addback of 5% of the tax credits to the taxable profits of the parent company in respect of the proportion of costs and expenses does not affect the principle of fiscal neutrality of the crossborder distribution of profits.
V tomto prípade opätovné zahrnutie 5 % daňových kreditov do zdaniteľného zisku materskej spoločnosti na základe podielu nákladov a výdavkov neovplyvňuje daňovú neutralitu cezhraničného rozdeľovania ziskov.
By contrast, where the parent company decides not to redistribute those dividends within that period, the addback to its taxable income — in respect of the proportion of costs and expenses, equal to 5% of tax credits, which will not be set off against the tax that it must pay — has the effect of raising its taxable income above the limit of 5% of distributed profits actually received, laid down by Article 4(2) of the directive, and of affecting, to that extent, the fiscal neutrality of the crossborder distribution of profits.
Naopak, podľa Conseil d’État, ak sa materská spoločnosť rozhodne, že nebude prerozdeľovať tieto dividendy v danej lehote, opätovné zahrnutie 5 % daňových kreditov do jej zdaniteľného zisku na základe podielu nákladov a výdavkov, ktoré sa nezapočítajú na daň, ktorú má táto materská spoločnosť povinnosť zaplatiť, má za následok zvýšenie jej zdaniteľného zisku nad hranicu 5 % rozdelených a skutočne prijatých ziskov, ktorá je stanovená v článku 4 ods. 2 smernice, a v tomto rozsahu ovplyvnenie daňovej neutrality cezhraničného rozdeľovania ziskov.
In the latter case, according to the Conseil d’État, the question arises whether the increase in corporation tax paid by the parent company in proportion to the increase in its taxable income following the addback of 5% of the tax credits constitutes a tax which, in view of its small amount and the fact that it was imposed directly in
V takom prípade vzniká podľa Conseil d’État otázka, či zvýšenie dane z príjmov právnických osôb platenej materskou spoločnosťou v závislosti od zvýšenia jej zdaniteľného zisku z dôvodu opätovného zahrnutia 5 % daňových kreditov do tohto zisku predstavuje zdanenie, na ktoré možno vzhľadom na jeho nízku sumu a okolnosť, že bolo zavedené v priamom spojení s daňovými kreditmi zavedenými preto, aby sa
2008 — CASE C-27/07 connection with the payment of tax credits granted in order to lessen the economic double taxation of dividends, can be regarded as not having been set at a rate such as to cancel the effects of that lessening of economic double taxation of dividends and thus as permitted under Article 7(2) of the directive.
2008 — VEC C-27/07 obmedzilo hospodárske dvojité zdanenie dividend, hľadieť tak, že nemalo stanovenú takú sadzbu, ktorá by mohla odstrániť následky tohto obmedzenia hospodárskeho dvojitého zdanenia dividend, a teda že ho povoľuje článok 7 ods. 2 smernice.
Accordingly, the Conseil d’État decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Preto Conseil d’État rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
‘The addback to the taxable income of a parent company established in France of 5% of the tax credits attributed upon the distribution of profits by a subsidiary established in another Member State … where those distributed profits have been subject in that other State to a withholding tax, has no effect on the taxation level of the parent company if the latter is able to set off all the tax credits against the tax payable.
„Opätovné zahrnutie 5 % daňových kreditov poskytnutých pri rozdeľovaní ziskov zo strany dcérskej spoločnosti usadenej v inom členskom štáte… než vo Francúzsku do zdaniteľného zisku materskej spoločnosti usadenej vo Francúzsku v prípade, ak tieto rozdeľované zisky podliehajú v tomto inom štáte zrážkovej dani, nemá vplyv na úroveň zdaňovania materskej spoločnosti, ak táto materská spoločnosť môže v celom rozsahu započítať uvedené daňové kredity s daňou, ktorú má zaplatiť.
Where the parent company did not decide to redistribute those profits to its own shareholders within five years, and in consequence is no longer able to use the fiscal advantage represented by those tax credits, can the taxation — additional to corporation tax — which results from the addback of 5% of the tax credits to its taxable income be regarded as permitted under Article 7(2) of [the directive], in view of the small amount of such a tax and the fact that it was established directly in conjunction with payment of tax credits, introduced in order to mitigate the economic double taxation of dividends, or must it be regarded as contrary to the objectives of Article 4 of [the directive]?’
Možno v prípade, ak sa materská spoločnosť nerozhodla prerozdeliť tieto zisky svojim vlastným akcionárom v lehote piatich rokov a nemôže využiť daňové výhody, ktoré tieto daňové kredity predstavujú, považovať dodatočné zdanenie daňou z príjmov právnických osôb, ktoré vyplýva z opätovného zahrnutia 5 % daňových kreditov do jej zdaniteľného zisku, za povolené ustanoveniami článku 7 ods. 2 [smernice] z dôvodu nízkej sumy takéhoto zdanenia a okolnosti, že bolo zavedené v priamom spojení s daňovými kreditmi zavedenými preto, aby sa obmedzilo hospodárske dvojité zdanenie dividend, alebo sa má považovať za porušujúce ciele vyplývajúce z článku 4 [smernice]?“
By its question, the national court asks essentially whether the term ‘profits distributed by the subsidiary’, within the meaning of the last sentence of Article 4(2) of the
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd Súdneho dvora v podstate pýta, či výklad pojmu „zisky rozdelené dcérskou spoločnosťou“ v zmysle poslednej vety článku 4 ods. 2