natgillin/translations-raw huggingface dataset:
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 viduals and threatens sanctions in the event of non-compliance.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-319/06 ukladá povinnosti jednotlivcom a stanovuje sankcie v prípade porušenia.
interpreted as meaning that the provision of services of Luxembourg by way of deploying workers is prohibited unless authorised. 53
bez predchádzajúceho rozhodnutia, poskytovať služby v Luxembursku prostredníctvom vysielania pracovníkov. 53
The situation is aggravated by the fact that the provision’s wording fails to meet the requirements of legal certainty and clarity.
Je to o to závažnejšie, že znenie tohto ustanovenia nespĺňa požiadavky právnej istoty a jasnosti.
According to consistent caselaw, Member States are required not only to bring their legislation into conformity with Community law but also to do so by adopting rules of law capable of creating a situation which is sufficiently precise, clear and transparent to allow individuals to know the full extent of their rights and rely on them before the national courts.
Z ustálenej judkatúry vyplýva, že členské štáty na zabezpečenie úplného uplatnenia práva Spoločenstva musia nielen dať do súladu svoje vnútroštátne právo s právom Spoločenstva, ale okrem toho zabezpečiť, aby existovala istá, jasná a transparentná situácia, aby jednotlivci mohli vedieť, aké sú všetky ich práva, a odvolávať sa na ne pred vnútroštátnymi orgánmi.
54 That principle must apply a fortiori if national law imposes obligations on indi-
54 Táto zásada sa musí a fortiori uplatniť v prípade, keď právo predmetného členského štátu
It must be observed that the ambiguous wording of the rule places the issue of a permit largely at the discretion of the administration and, in addition, unreasonably increases the risk that undertakings will find themselves subject to administrative or penal sanctions.
Je potrebné konštatovať, že nejednoznačné znenie právnej úpravy stanovuje, že vydanie povolenia patrí vo veľkej miere do voľnej úvahy správneho orgánu a že okrem toho riziko podnikov, že im budú uložené správne alebo trestné sankcie, je bezdôvodne vysoké.
Thus, according to the evidence submitted by the Commission to the Court, the labour inspectorate evidently places a strict interpretation on Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 in requiring the submission in full of all documents prior to the provision of services, 55such that — contrary to the arguments of the Luxembourg Government — provision of the documents on the day itself, shortly before works commence, does not suffice.
Takto, podľa dôkazných dokumentov, ktoré Komisia predložila Súdnemu dvoru, inšpekcia práce zjavne vykladá článok 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002 tak, že tento článok si vyžaduje, aby sa úplné odovzdanie dokumentov vykonalo pred poskytovaním služieb, 55 takže na rozdiel od tvrdení luxemburskej vlády nestačí, aby dokumenty boli predložené v ten istý deň, tesne pred začatím prác.
Difficulties in the practical implementation of Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 may also result from the fact that the obligation to provide information and, thus, the administrative procedure itself ensues, in principle, only following the receipt of a ’demand’ from the labour inspectorate, with it remaining unclear in that regard what role the undertaking is expected to play in anticipation of that procedure and whether possi-
Ťažkosti s účinným prebratím článku 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002 sa okrem toho môžu objaviť preto, lebo oznamovacia povinnosť a aj správne konanie samotné vznikajú v zásade až po „žiadosti“ inšpekcie práce, a v tejto súvislosti nevidno jasne, aká úloha
53 — However, the legislature prohibits certain activities (or certain projects) not because they must be forbidden in general but because the authorities must examine in advance whether in an individual case they infringe certain substantive legal provisions.
53 — Normotvorca však tieto určité akty (alebo niektoré projekty) nezakazuje z dôvodu, že musia byť zakázané všeobecne, ale práve preto, lebo musia byť predmetom predbežného skúmania zo strany orgánov na určenie, či v predmetnom prípade porušujú určité hmotnoprávne ustanovenia.
If that assessment proves positive and it follows that the conduct is in conformity with substantive law, the authorisation must be granted.
Ak dopadne preverenie kladne a akt je v súlade s hmotnoprávnou úpravou, treba povolenie vydať.
From the outset, therefore, the prohibition applies subject to the reservation that permission is to be granted if the authorisation procedure does not reveal any legal grounds for refusal.
Zákaz je teda podmienený výhradou, že povolenie bude vydané, pokiaľ z konania o vydanie povolenia nevyplynú žiadne zákonné dôvody na odopretie vydania povolenia.
The existence of such a prohibition unless authorisation is given also clearly confirms the restrictive nature of the Luxembourg rule established by Article 7(1) of the Law of 20 December 2002.
Obmedzujúci charakter luxemburskej právnej úpravy článku 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002 je jasne spojený s existenciou takého zákazu s výhradou povolenia.
As regards the deployment of workers from nonmember States by a service provider established in the Community, the Court has already held that national legislation which makes the provision of services within national territory by an undertaking established in another Member State subject to the issue of an administrative visa constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
Čo sa týka vysielania pracovníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi tretích štátov, podnikom so sídlom v Spoločenstve — poskytovateľom služieb, Súdny dvor totiž už konštatoval, že vnútroštátna právna úprava, ktorá podriaďuje vykonávanie poskytovania služieb podnikom so sídlom v inom členskom štáte na vnútroštátnom území vydaniu administratívneho povolenia, predstavuje prekážku slobodného poskytovania služieb v zmysle článku 49 ES.
See Commission v Austria, cited in footnote 47, paragraph 40; Commission v Luxembourg, cited in footnote 46, paragraph 24; and Vander Elst, cited in footnote 32, paragraph 15.
Pozri rozsudky Komisia/Rakúsko, už citovaný v poznámke pod čiarou 47, bod 40;, Komisia/Luxembursko, už citovaný v poznámke pod čiarou 46, bod 24, a Vander Elst, už citovaný v poznámke pod čiarou 32, bod 15.
55 — In the provisionally enforceable order of the labour inspectorate dated 29 April 2004 by which it prohibits the provision of services by non-registered workers (‘ordonnance exécutoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées’), included as a copy in Annex A-5 to the Commission’s application, the labour inspectorate draws attention to the fact that the documents relating the social security and employment law status of the posted workers must be submitted prior to the provision of transnational services with the word ’antérieurement’ written in capital letters, evidently to educate undertakings whose operations are putatively illegal.
55 — V predbežne vykonateľnom uznesení inšpekcie práce z 29. apríla 2004, ktorým bolo zakázané poskytovanie služieb pracovníkmi neuvedenými vo vyhlásení, pripojenom v prílohe A5 žaloby, inšpekcia práce uvádza, že dokumenty týkajúce sa postavenia vyslaných pracovníkov z hľadiska práva sociálneho zabezpečenia a pracovného práva musia byť uložené pred cezhraničným poskytovaním služieb a v tejto súvislosti pojem „pred“ je výrazne napísaný veľkými písmenami, s cieľom poučiť podniky zjavne konajúce nezákonným spôsobom.
COMMISSION v LUXEMBOURG where this proves necessary.
KOMISIA/LUXEMBURSKO ako nevyhnutné.
57 In introducing a de facto condition of prior authorisation in Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 the Luxembourg rule thus goes beyond what is regarded by the Court as proportionate.
57 V dôsledku toho luxemburská vláda tým, že v článku 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002 stanovila de facto výhradu povolenia, presiahla hranice toho, čo Súdny dvor považuje za proporcionálne.
Since in the absence of such a ’demand’ an undertaking cannot in practice take advantage of the freedom to supply services without risking administrative or penal sanctions, that restriction operates as an absolute prohibition which, given the possibility of having recourse to less-restrictive measures, cannot be regarded as necessary for the purposes of worker protection.
Keďže bez takejto „žiadosti“ podnik nemôže v konečnom dôsledku využívať voľný pohyb služieb bez toho, aby sa vystavil správnym alebo trestným sankciám, toto obmedzenie má účinok úplného zákazu, čo vzhľadom na možnosť použiť menej obmedzujúce prostriedky nemožno považovať za nevyhnutné na zabezpečenie ochrany pracovníka.
It follows from the above that this rule constitutes prior monitoring for abuse which is incompatible with Article 49 EC.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že táto právna úprava predstavuje predbežnú kontrolu zneužitia, ktorá nie je zlučiteľná s článkom 49 ES.
Accordingly, this complaint is also well founded.
V dôsledku toho je táto výhrada takisto dôvodná.
The fourth complaint
O štvrtej výhrade
As an additional administrative requirement liable to render the posting of workers more difficult for undertakings established in another Member State, the designation of an ad hoc agent resident in Luxembourg provided for by Article 8 of the Law of 20 December 2002 constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
Medzi dodatočnými administratívnymi požiadavkami, ktorých účinkom je sťaženie vysielania pracovníkov podnikmi so sídlom v inom členskom štáte, sa nachádza aj určenie mandatára ad hoc s bydliskom v Luxembursku, stanovené v článku 8 zákona z 20. decembra 2002, ktoré predstavuje obmedzenie slobodného poskytovania služieb v zmysle článku 49 ES. 58 V dôsledku toho je
Finally, in this connection I consider it imperative to recall that, as regards the disproportionate character of an authorisation as a condition for taking up employment and the applicability of less-stringent measures, in Commission v Luxembourg 56the Court recently held: ’A measure which would be just as effective whilst being less restrictive than the measure at issue here would be an obligation imposed on a service-providing undertaking to report beforehand to the local authorities on the presence of one or more deployed workers, the anticipated duration of their presence and the provision or provisions of services justifying the deployment.
Napokon je podľa mňa nevyhnutné v tejto súvislosti pripomenúť, že Súdny dvor nedávno v rozsudku Komisia/Luxembur-sko, 56 týkajúcom sa neproporcionality povolenia ako podmienky začatia zamestnania a uplatnenia menej prísnych prostriedkov, rozhodol: „Povinnosť podniku poskytujúceho služby vopred oznámiť miestnym orgánom prítomnosť jedného alebo viacerých vyslaných pracovníkov, predpokladanú dĺžku ich pobytu a službu alebo služby, ktorých poskytovanie odôvodňuje vyslanie, by pritom predstavovala rovnako účinné, avšak menej obmedzujúce opatrenie než predmetná požiadavka.
It would enable those authorities to monitor compliance with Luxembourg social welfare legislation during the deployment while at the same time taking account of the obligations by which the undertaking is already bound under the social welfare legislation applicable in the Member State of origin.’ In those circumstances it is more appropriate that the host Member State restricts its intervention to verifying the requisite information provided by the service provider on commencing activities in the host Member State and only has recourse to sanctions
Prirodzene, tieto orgány by mohli kontrolovať dodržiavanie luxemburskej právnej úpravy v sociálnej oblasti počas doby vyslania, pričom by brali do úvahy povinnosti, ktoré musí podnik splniť podľa predpisov sociálneho práva platných v členskom štáte pôvodu.“ Za týchto okolností je vhodnejšie, aby hostiteľský členský štát obmedzil svoj zásah na overenie potrebných informácií poskytnutých poskytovateľom služieb pri začatí jeho činnosti v hostiteľskom členskom štáte a prijal sankcie, až keď sa to ukáže
57 — In the same vein see also the Opinion of Advocate General Geelhoed in Commission v Germany, cited in footnote 11, point 28, as regards a German rule which subjected the deployment of third-country nationals employed by a service provider established in another Member State for the provision of services on German territory to a prior authorisation procedure.
57 — V tejto súvislosti pozri takisto návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed 15. septembra 2005 vo veci Komisia/Nemecko, C-244/04 (rozsudok z 19. januára 2006, Zb. s. I-885, bod 28), týkajúce sa nemeckej právnej úpravy, ktorá podriaďuje vysielanie štátnych príslušníkov tretích krajín zamestnaných u poskytovateľa služieb usadeného v inom členskom štáte režimu predchádzajúceho povolenia.
According to the Advocate General, prior authorisation measures are disproportionate, since undertakings which do not comply with national legislation on worker protection must bear the responsibility for a posting effected unlawfully and can always be held liable in that regard.
Podľa generálneho advokáta je opatrenie predbežnej kontroly neproporcionálne, pretože podniky, ktoré nedodržiavajú tieto vnútroštátne ustanovenia ochrany pracovníka, musia niesť zodpovednosť vysielania realizovaného za nezákonných podmienok a mohli by byť vždy stíhané.
Accordingly, monitoring in advance cannot be justified by the necessity of ensuring that the posting is effected lawfully.
V dôsledku toho nemožno opatrenie predbežnej kontroly odôvodniť potrebou ubezpečenia sa, že toto vysielanie sa vykonáva zákonným spôsobom.
58 — This is implicitly admitted by the Luxembourg Government on page 5 of its reply to the Commission’s letter of formal notice.
56 — Rozsudok Komisia/Luxembursko, už citovaný v poznámke pod čiarou 46, bod 31.
56 — Cited in footnote 46, paragraph 31.
58 — To luxemburská vláda implicitne uznala na strane 5 svojej odpovede na výzvu Komisie.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 is directly contrary to the freedom to provide services, in so far as it renders impossible, in that Member State, the supply of services by undertakings established in other Member States.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-319/06 potrebné skúmať, či sú obmedzenia slobodného poskytovania služieb, ktoré vyplývajú z týchto vnútroštátnych ustanovení, odôvodnené cieľom všeobecného záujmu, prípadne či sú potrebné na dosiahnutie tohto cieľa, a to primeranými prostriedkami.
must be considered whether the restrictions on the freedom to provide services arising from that national provision are justified by a public interest objective and, if so, whether they are necessary in order to pursue, effectively and by appropriate means, such an objective.
davka, podľa ktorej podniky poskytujúce dočasnú prácu, ktoré si želajú dať k dispozícii pracovnú silu užívateľom usadeným v Taliansku, musia mať svoje sídlo alebo pobočku na vnútroštátnom území, sa nepovažuje za zlučiteľnú so slobodným poskytovaním služieb, keďže spôsobuje nemožnosť poskytovania služieb v uvedenom členskom štáte zo strany podnikov usadených v iných členských štátoch.
The Luxembourg Government relies on the objectives of worker protection, the combating of abuse and the need for effective monitoring.
Luxemburská vláda vychádza z ochrany pracovníkov, boja proti zneužitiu, ako aj potreby účinnej kontroly.
As I have already indicated, both the social protection of workers and the combating of abuse are recognised as legitimate objectives, 59 whilst the carrying out of monitoring in order to implement protective measures required by national law is considered compatible with Community law provided that such supervision is effected within the limits established by Community law. 60
Ako som už vysvetlila, tak sociálna ochrana pracovníkov, ako aj boj proti zneužitiu sa považujú za legitímne ciele, 59 hoci realizácia kontrol s cieľom vykonania ochranných ustanovení vnútroštátneho práva sa považuje za zlučiteľnú s právom Spoločenstva, ak sa táto kontrola vykonáva v rámci hraníc stanovených právom Spoločenstva. 60
The Luxembourg Government essentially argues that nothing in Article 8 of the Law of 20 December 2002 makes any reference to the precise characteristics of the ad hoc agent at issue.
Luxemburská vláda v podstate uvádza, že v článku 8 zákona z 20. decembra 2002 nič neodkazuje na presnú charakteristiku sporného mandatára ad hoc.
There is no requirement that the latter should be a natural or legal person or that it should be a body which is remunerated.
Nevyžaduje sa, aby tento mandatár bol právnickou osobou alebo fyzickou osobou, ani že musí ísť o odmeňovaný subjekt.
The only thing that matters is that the labour inspectorate is aware of the name of the person with whom the requisite documents have been lodged.
Jediná dôležitá vec je, že inšpekcia práce musí poznať meno subjektu, u ktorého sú požadované informácie uložené.
In the construction industry, for example, an ad hoc agent for the purposes of that provision could be either the prime contractor, the foreman or a construction authority.
V oblasti stavebníctva mandatár ad hoc v zmysle tohto ustanovenia môže byť buď hlavný zadávateľ, alebo vedúci pracovník, alebo príkazca prác.
First, it must be observed that a Member State may not make the provision of services in its territory subject to compliance with all the conditions required for establishment, thereby depriving of all practical effectiveness the provisions of the EC Treaty whose object is to guarantee the freedom to provide services. 61
Je potrebné najprv poznamenať, že členský štát predovšetkým nie je oprávnený vyžadovať pri poskytovaní služieb na svojom území dodržanie všetkých podmienok požadovaných pre podniky a pozbaviť tým ustanovenia Zmluvy zabezpečujúce slobodné poskytovanie služieb akéhokoľvek potrebného účinku. 61
Accordingly, in Commission v Italy 62 the Court held that the requirement that undertakings providing temporary labour which wish to supply manpower to customers established in Italy must have their registered office or a branch office on Italian territory
V tejto súvislosti Súdny dvor už rozhodol v rozsudku Komisia/Taliansko, 62že požia-
61 — See Säger, cited in footnote 32, paragraph 13, and Mazzoleni and ISA, cited in footnote 25, paragraph 23.
61 — Pozri rozsudky Säger, už citovaný v poznámke pod čiarou 32, bod 13, a Mazzoleni, už citovaný v poznámke pod čiarou 25, bod 23.
In response, it must be observed, however, that no support for such interpretation is to be found in Article 8 of the Law of 20 December 2002.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že tento výklad vôbec nevyplýva z člán ku 8 zákona z 20. decembra 2002.
That interpretation even contradicts the legislative provisions.
Je dokonca v rozpore s právnymi ustanoveniami.
Rather, it follows clearly from the provision’s wording that the ad hoc agent in question must be ’resident’ in Luxembourg, that is to say the ’centre of his activities’ or his ’place of normal residence’ must be in that State.
Z ich znenia jasne vyplýva, že uvedený mandatár ad hoc musí mať „bydlisko“ v Luxemburskom veľkovojvodstve, teda že tam musí mať centrum svojich činností a byť usadený zvyčajným spôsobom.
As the Commission correctly observes, that requirement presupposes ’permanent residence’ or at least a stay for a period exceeding that for which services are provided.
Ako správne uvádza Komisia, táto charakteristika implikuje „trvalý pobyt“, alebo prinajmenšom pobyt presahujúci dĺžku trvania prác.
It follows from that circumstance that the requirements of Article 8 of the Law of
Z toho vyplýva, že požiadavky článku 8 zákona
20 December 2002 are not satisfied, for example, if the necessary documents are kept with one of the deployed workers.
KOMISIA/LUXEMBURSKO z 20. decembra 2002 nie sú splnené, ak napríklad požadované dokumenty sú uložené u jedného z vyslaných pracovníkov.
64The Grand Duchy of Luxembourg, like all other Member States, is required to participate in the said system for administrative assistance in order to monitor compliance with the terms and conditions of employment concerned.
64Ako všetky ostatné členské štáty, aj Luxemburské veľkovojvodstvo je povinné podieľať sa na uvedenom systéme spolupráce s cieľom kontroly dodržiavania predmetných podmienok práce a zamestnávania.
To that extent, the Luxembourg Government has failed in procedural terms to discharge its burden of proof.
V tejto súvislosti luxemburská vláda nesplnila procesnú povinnosť týkajúcu sa dokazovania.
In my view, that result is incompatible with the Court’s case-law.
Domnievam sa, že tento záver nie je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora. V rozsudku Arblade a i.
Notwithstanding that conclusion, monitoring to ensure that the rules connected to the social protection of workers are respected can indeed be achieved with less-restrictive measures.
Bez ohľadu na vyššie uvedené kontrola dodržiavania právnej úpravy spojenej so sociálnou ochranou pracovníkov môže byž veľmi dobre zabezpečená menej obmedzujúcimi opatreniami.
It may be assumed, in principle, that for the purposes of fulfilling that monitoring task it suffices to designate one of the workers deployed, for example a supervisor, who can act as a link between the foreign undertaking and the labour inspectorate and, where necessary, keep the requisite documents available onsite or in an accessible and clearly identified place in the territory of the host Member State. 65
Je možné domnievať sa, že na splnenie tejto kontrolnej povinnosti postačuje určiť jedného z vyslaných pracovníkov, napríklad zástupcu, ktorý zabezpečí spojenie medzi zahraničným podnikom a inšpekciou práce a ktorý v prípade potreby dá k dispozícii potrebné dokumenty buď na stavenisku, alebo na inom jasne definovanom a prístupnom mieste na území hostiteľského členského štátu.
On the one hand, I agree with the Luxembourg Government that it is essential to carry out onsite monitoring in order to ensure compliance with national protective legislation.
Iste, súhlasím s tvrdením luxemburskej vlády v tom zmysle, že realizácia kontrol na mieste je nevyhnutná na zabezpečenie dodržiavania vnútroštátnych ochranných ustanovení.
However, one may legitimately criticise its failure to adduce sufficient evidence or prove that the Luxembourg authorities could not perform their monitoring tasks without the involvement of an ad hoc agent resident in Luxembourg.
Vytýkam jej však, že neuviedla a dostatočným spôsobom nepreukázala, že luxemburské orgány nemohli splniť svoje kontrolné povinnosti bez účasti mandatára ad hoc s bydliskom v Luxembursku.
For the purposes of justifying such an invasive restriction of the freedom to provide services as in the present case, it is insufficient to express unsubstantiated criticism or mere doubts concerning the efficiency of the organised system for cooperation and exchange of information between the Member States established by Article 4
Na odôvodnenie obmedzenia slobodného poskytovania služieb takého závažného, ako je obmedzenie vo veci samej, nepostačuje totiž vyjadriť bez vážnych odôvodnení pochybnosti, alebo jednoducho výhrady, pokiaľ ide o účinnosť režimu spolupráce alebo výmeny informácií medzi členskými štátmi stanoveného v článku 4 smernice
64 — In Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 79, the Court held that ’the organised system for cooperation and exchanges of information between Member States, as provided for in Article 4 of Directive 96/71, will shortly render superfluous the retention of the documents in the host Member State after the employer has ceased to employ workers there’.
64 — V rozsudku Arblade a i. (už citovanom v poznámke pod čiarou 33, bode 79) Súdny dvor rozhodol, že „je potrebné zdôrazniť, že organizovaný systém spolupráce alebo výmeny informácií medzi členskými štátmi stanovený v článku 4 smernice 96/71 spôsobí v budúcnosti nadbytočnosť uchovávania dokumentov v hostiteľskom členskom štáte po tom, ako tam zamestnávateľ skončil so zamestnávaním pracovníkov“.