natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court also held that OHIM erred by not taking into account all the relevant elements of fact and law in determining whether the national laws concerned enable Budějovický Budvar to prohibit use of a subsequent mark.
Navyše Súd prvého stupňa skonštatoval, že ÚHVT sa dopustil pochybenia tým, že nezohľadnil všetky relevantné skutkové a právne okolnosti smerujúce k zisteniu, či príslušné vnútroštátne právne predpisy umožňovali Budějovickému Budvaru zakázať používanie neskoršej ochrannej známky.
One of the other main contributions of the case-law in 2008 in this field concerns the question of the similarity of the goods and/or the services covered by the earlier mark and the mark applied for for the purpose of assessing whether there is a likelihood of confusion.
Ďalším z hlavných prínosov bola pre judikatúru v roku 2008 v tejto oblasti otázka podobnosti tovarov a/alebo služieb vzťahujúcich sa na skoršiu ochrannú známku a požadovanú ochrannú známku s cieľom posúdiť, či existuje pravdepodobnosť zámeny.
In Case T-175/06 Coca-Cola vOHIM— San Polo (MEZZOPANE) (judgment of 18 June 2008), first, the Court found that there is little similarity between wine and beer.
Súd prvého stupňa v rozsudku z 18. júna 2008, Coca-Cola/ÚHVT – San Polo (MEZZOPANE) (T-175/06, zatiaľ neuverejnený), v prvom rade skonštatoval, že existuje len slabá podobnosť medzi pivom a vínom.
Although wine and beer may, to a certain extent, satisfy the same need — enjoyment of a drink during a meal or as an aperitif — the relevant consumer perceives them as two distinct products.
Hoci víno a pivo môžu z časti uspokojovať rovnakú potrebu vychutnať si nápoj pri jedle alebo ako aperitív, príslušný spotrebiteľ ich vníma ako rozličné tovary.
Moreover, there is nothing to support the conclusion that a purchaser of one of those products would be led to purchase the other and that they would thus be complementary.
Okrem toho neexistuje nijaký prvok, ktorý by umožňoval prijať záver, že osoba kupujúca jeden z týchto tovarov by bola vedená ku kúpe druhého tovaru, a že tieto tovary sa dopĺňajú.
On the contrary, account being taken of price differences, wine and beer are, to a certain extent, competing goods.
Pri zohľadnení odlišných cien sú však pivo a víno v istej miere konkurenčnými tovarmi.
In Case T-161/07 Group Lottuss vOHIM— Ugly (COYOTE UGLY) (judgment of 4November 2008, not published), the Court held that there is considerable complementarity between ‘beers’, on the one hand, and‘cocktail lounge services’ and‘entertainment services, services for discos, night clubs’, on the other.
V rozsudku zo 4. novembra 2008, Group Lottuss/ÚHVT – Ugly (COYOTE UGLY) (T-161/07, neuverejnený), Súd prvého stupňa skonštatoval, že existuje veľká miera doplnkovosti medzi„pivom“ na jednej strane a„kokteilovými barmi“ ako aj„službami zábavy, diskotékami a nočnými klubmi“ na druhej strane.
Beer is consumed to quench thirst or for enjoyment, whilst those services cover the activity of preparing and serving alcoholic beverages in places where people go to enjoy themselves.
Pivo sa konzumuje na uhasenie smädu alebo pre pôžitok, pričom tieto služby pokrývajú činnosti pozostávajúce z prípravy a podávania alkoholických nápojov v mieste kde sa ľudia schádzajú za zábavou.
The Court held that OHIM was therefore right to find that those goods and services are similar to a low degree.
Súd prvého stupňa usúdil, že ÚVHT správne skonštatoval, že medzi týmito tovarmi a službami existuje slabý stupeň podobnosti.
That is not the case in respect of the similarity between beers and‘cultural activities’, since those activities display a much lower degree of complementarity with beer than the services referred to above.
Inak je tomu v prípade podobnosti medzi pivom a „kultúrnymi aktivitami“. Kultúrne aktivity sú k pivu vo výrazne menšom doplnkovom vzťahu ako vyššie uvedené služby.
Complementarity between goods and services was also the subject of two other judgments, which were delivered in cases involving invalidity proceedings.
Doplnkovosť tovarov a služieb bola tiež predmetomdvoch rozsudkov vydaných v konaniach o neplatnosť.
In Case T-116/06 Oakley vOHIM— Venticinque (O STORE) (judgment of 24 September 2008), the Court established that the relationship between the services provided in connection with the retail
V rozsudku z 24. septembra 2008, Oakley/ÚHVT – Venticinque (O STORE) (T-116/06, zatiaľ neuverejnený), Súd prvého stupňa rozhodol, že vzťah medzi službami poskytovanými v rámci maloobchodného predaja niektorých odevov a týmito odevmi sa vyznačuje úzkou väzbou v tom zmysle, že tovary sú dôležité respektíve nevyhnutné pre poskytovanie uvedených služieb.
By contrast, that relationship does not exist where the sales services covered by a mark concern accessories and the other mark covers items of clothing and leather goods.
Tento vzťah neexistuje, ak služby obchodu, ktoré pokrýva ochranná známka sa týkajú doplnkového tovaru a iná ochranná známka sa vzťahuje na oblečenie a kožené tovary.
In Case T-242/07 Weiler vOHIM— IQNet Association— The International Certification Network (Q2WEB) (judgment of 12 November 2008, not published), when stating the reasons for its finding that the goods and services covered by the mark Q2WEB can all be used and/or provided together or consecutively in order to provide consumers with the services in question covered by the mark QWEB Certified Site, the Court pointed out that providers of telecommunication services, in particular telecommunications services through the Internet, such as those covered by the mark QWEB Certified Site, generally supply software to their clients and a maintenance and update service for that software, which is therefore, by definition, important for the use of the telecommunications service provided, and that such software and services form part of the goods and services covered by the mark Q2WEB.
Súd prvého stupňa v odôvodnení rozsudku z 12. novembra 2008, Weiler/ÚHVT – IQNet Association – The International Certification Network (Q2WEB) (T-242/07, neuverejnený) uviedol, že predmetné tovary a služby, ktoré boli predmetom ochrannej známky Q2WEB, sa môžu používať a/alebo poskytovať súbežne alebo nadväzne s cieľom poskytnúť spotrebiteľom predmetné služby pod ochrannou známkou QWEB Certified Site. Súd prvého stupňa zdôraznil, že poskytovatelia telekomunikačných služieb, osobitne telekomunikačných služieb prostredníctvom internetu, aké spadajú pod ochrannú známku QWEB Certified Site, zvyčajne poskytujú svojim klientom softvér, ako aj servisnú službu, a aktualizujú tento softvér, ktorý je v zásade nevyhnutný na používanie poskytovaných telekomunikačných služieb, a že tento softvér a tieto služby sú súčasťou tovarov a služieb spadajúcich pod ochrannú známku Q2WEB.
The 2008 case-law has also made a contribution to the conceptual comparison between opposing signs in inter partes proceedings.When the Court had to adjudicate on the similarity between the word signs EL TIEMPO and TELETIEMPO, it held, in Case T-233/06 Casa Editorial el Tiempo vOHIM— Instituto Nacional de Meteorología (EL TIEMPO) (judgment of 22 April 2008, not published), that nothing in the wording of the description of the goods and services in question permits the inference that the word ‘tiempo’will necessarily be interpreted in its chronological sense in respect of the mark applied for and in its meteorological sense in respect of the earlier marks.
Súd prvého stupňa sa vyjadril k podobnosti medzi dvomi slovnými označeniami EL TIEMPO a TELETIEMPO. V rozsudku z 22. apríla 2008, Casa Editorial el Tiempo/ÚHVT – Instituto Nacional de Meteorología (EL TIEMPO) (T-233/06, neuverejnený) rozhodol, že nič zo znenia opisu predmetných tovarov a služieb sa neumožňuje domnievať, že slovo„tiempo“ sa bude nevyhnutne vykladať pokiaľ pôjde požadovanú ochrannú známku v časovom ponímaní a pri skorších ochranných známkach v klimatickom ponímaní.
Further, it is apparent from Case T-212/07 Harman International Industries vOHIM— Becker (Barbara Becker) (judgment of 2 December 2008), in which the Court held that, where a word mark consists of two components, one of which is the single component comprising another word mark, it is not necessary that the common component of the conflicting marks is the dominant component in the overall impression created by the composite mark to find a likelihood of confusion.
Ďalej v rozsudku z 2. decembra 2008, Harman International Industries/ÚHVT – Becker (Barbara Becker) (T-212/07, zatiaľ neuverejnený), Súd prvého stupňa rozhodol, že pokiaľ sa slovná ochranná známka skladá z dvoch prvkov, z ktorých jeden je spoločný s jediným prvkom tvoriacim inú slovnú ochrannú známku, na konštatovanie pravdepodobnosti zámeny sa nevyžaduje, aby prvok, ktorý je spoločný kolidujúcim ochranným známkam, bol dominantným prvkom v celkovom dojme, ktorý kombinovaná ochranná známka vyvoláva.
If such a condition were imposed, even though the common component has an independent distinctive role in the composite mark, the owner of the earlier mark would be deprived of the exclusive right conferred by that mark.
Ak by sa vyžadovala takáto podmienka, aj keď spoločný prvok má rozlišovacie autonómne postavenie v kombinovanej ochrannej známke, potomby majiteľ skoršej ochrannej známky bol zbavený výlučného práva, ktorému priznáva táto ochranná známka.
Lastly, the Court clarified what is the average consumer’s level of attention when he or she purchases an inexpensive item of furniture.
Tento spotrebiteľ sa rozhoduje na základe funkčných a estetických úvah s cieľom vytvoriť harmóniu s ostatnými časťami nábytku, ktoré už vlastní.
Since that consumer acts on the basis of a number of functional and aesthetic considerations, in order to ensure that that furniture is in keeping with other furniture already in his or her possession, the Court held, in Case T-112/06 Inter-IKEA/OHIM—Waibel (idea) (judgment of 16 January 2008, not published), that while the actual act of purchase may be completed quickly in the case of certain items of furniture, the process of comparison and reflection before the choice is made requires, by definition, a high level of attention.
Súd prvého stupňa v rozsudku zo 16. januára 2008, Inter-IKEA/ ÚHVT – Waibel (idea) (T-112/06, neuverejnený) rozhodol, že pokiaľ sa nákup niektorých kusov nábytku môže uskutočniť rýchlo, porovnávanie a úvahy, ktoré predchádzajú výberu v podstate vyžadujú vysokú úroveň pozornosti.
Formal and procedural issues
Formálne a procesné otázky a)
(a) Evidence of genuine use of the earlier mark
Dôkaz o skutočnom používaní skoršej ochrannej známky
In Case T-325/06 Boston Scientific vOHIM— Terumo (CAPIO) (judgment of 10 September 2008, not published), the Court held that the evidential value of the figures contained in the list of sales of the goods covered by the earlier mark, provided to OHIM by the proprietor of that mark, could be determined by means other than an affidavit or statement as referred to in Article 76(1) of Regulation No 40/94 and in Rule 22 of Regulation No 2868/95 (24).
V rozsudku z 10. septembra 2008, Boston Scientific/ÚHVT – Terumo (CAPIO) (T-325/06, neuverejnený), Súd prvého stupňa rozhodol, že dôkazná hodnota číselných údajov obsiahnutých v zozname o predaji tovarov, ktoré spadajú pod skoršiu ochrannú známku, ktorý predložil ÚHVT jej majiteľ môže byť preukázaná inými dôkaznými prostriedkami ako notárskou zápisnicou alebo vyhlásením podľa článku 76 ods.1 nariadenia č. 40/94 a podľa pravidla 22 nariadenia (ES) č. 2868/9524.
The fact that certain elements of the invoices corresponding to those sales appear in the list is testimony to its consistency and veracity.
Skutočnosť, že niektoré údaje z faktúr zodpovedajú týmto predajom uvedeným v zozname svedčí o jeho súdržnosti a hodnovernosti.
Further, the fact that an invoice was drawn up shows that the earlier mark was used publicly and externally and not solely within the undertaking which owns the earlier trademark or within a distribution network owned or controlled by that undertaking.
Okrem toho vyhotovenie faktúry preukazuje, že skoršia ochranná známka sa používala verejne a vo vonkajšom okolí, a nielen vo vnútri v rámci podniku majiteľa ochrannej známky alebo v rámci distribučnej siete, ktorú vlastní a kontroluje.
In Case T-100/06 Rajani vOHIM—Artoz-Papier (ATOZ) (judgment of 26 November 2008, not published), the Court examined the question of the date to be taken into consideration for calculating the beginning of the five-year period during which an earlier mark cannot be made subject to the requirement of evidence of genuine use, where that mark has been the subject of an application for international registration with theWorld Intellectual Property Organisation (WIPO) which was filed on a certain date, but the mark was granted protection in a Member State at a later date.
V rozsudku z 26. novembra 2008, Rajani/ÚHVT–Artoz-Papier(ATOZ) (T-100/06, neuverejnený) Súd prvého stupňa preskúmal dátum, ktorý treba vziať do úvahy z dôvodu dies a quo na výpočet päťročného obdobia počas ktorého nemožno skoršiu ochrannú známku podrobiť dôkazu o skutočnom používaní, pokiaľ bola táto ochranná známka predmetom medzinárodnej prihlášky podanej na Svetovú organizáciu duševného vlastníctva (SODV) k určitému dátumu, ale ochrana v členskom štáte jej bola poskytnutá neskôr.
Having established that the question is a matter for the national law concerned, the Court held that, if, pursuant to that law, protection for an internationally registered trademark is provisionally refused but subsequently granted, the registration is regarded as having taken place on the date of receipt byWIPO of the final notification that protection has been granted.
Súd prvého stupňa skonštatoval, že je to otázkou vnútroštátneho práva a rozhodol, že ak sa na základe uplatnenia tohto práva ochrana zapísanej medzinárodnej ochrannej známke dočasne odmietla poskytnúť, ale táto ochrana sa jej neskôr priznala, zápis sa považuje za vykonaný ku dňu kedy SODV prijala záverečnú notifikáciu o priznaní ochrany.
P re flight :
Funkčná kontinuita
Board of Appeal is not required to take into consideration the facts and evidence produced for the first time before it, it is, however, necessary to determine whether, by its refusal, it did not infringe Article 74(2) of Regulation No 40/94 by considering itself to have no discretion.
Zásady stanovené Súdnym dvorom v rozsudku z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul25 použil Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku zo 17. júna 2008, El Corte Inglés/ÚHVT – Abril Sánchez a Ricote Saugar (BOOMERANGTV) (T-420/03, zatiaľ neuverejnený) a spresnil, že aj napriek tomu, že odvolací senát nie je povinný zohľadniť skutočnosti a dôkazy predložené prvýkrát v konaní pred ním, treba overiť, či tým, že ich odmietol, pretože sa domnieval, že nemá nijakú mieru voľnej úvahy, neporušil článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94.
The Court held that the nature of the facts and evidence in question is only one of the factors which OHIM may take into account when exercising the discretion which it must exercise.
Súd prvého stupňa usúdil, že povaha predmetných skutočností a dôkazov je len jednou z okolností, ktorú možno zohľadniť v rámci voľnej úvahy, ktorú je ÚHVT oprávnený vykonať.
Since the Board of Appeal relied on the fact that the applicant had the opportunity to produce the documents at issue before the Opposition Division, it implicitly took the view that the circumstances of the case precluded their being taken into account.
Keďže odvolací senát vychádzal zo skutočnosti, že žalobkyňa mala možnosť predložiť súbor predmetných dokumentov pred námietkovým oddelením, implicitne sa domnieval, že okolnosti v danej veci bránili ich zohľadneniu.
Thus, the Board of Appeal did not hold on principle that the documents produced by the applicant for the first time before it were inadmissible, but gave grounds for its decision on that issue.
Odvolací senát sa v zásade nedomnieval, že dokumenty, ktorému predložila žalobkyňa prvýkrát, boli neprípustné, ale napriek tomu svoje rozhodnutie odôvodnil na tomto základe.
Commission Regulation (EC) No 2868/95 of 13 December 1995 implementing Regulation (EC) No 40/94 (OJ 1995 L 303, p. 1).
Nariadenie Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorýmsa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. ES L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189).
(c) Interest in bringing proceedings in relation to invalidity proceedings
Záujem na konaní a konania o vyhlásenie neplatnosti
In Case T-160/07 Lancôme vOHIM— CMSHasche Sigle (COLOR EDITION) (judgment of 8 July 2008, under appeal), the Court held that it is apparent from the scheme of Article 55(1) of Regulation No 40/94 that the legislature intended to permit any natural or legal person and any group or body having the capacity to sue or be sued to bring applications for a declaration of invalidity based on absolute grounds for invalidity, and that it is not necessary to demonstrate the existence of an interest in bringing proceedings, whereas, with regard to applications for a declaration of invalidity based on relative grounds for invalidity, it expressly restricted the group of potential applicants for a declaration of invalidity to proprietors of marks or of earlier rights and to licensees.
V rozsudku z 8. júla 2008, Lancôme/ÚHVT – CMS Hasche Sigle (COLOR EDITION) (T-160/07, zatiaľ neuverejnený, prebieha odvolacie konanie), Súd prvého stupňa rozhodol, že zo štruktúry článku 55 ods.1 nariadenia č. 40/94 vyplýva, že zákonodarca mal v úmysle umožniť každej fyzickej alebo právnickej osobe a každej skupine, ktorá má procesnú spôsobilosť, aby podávali návrhy na vyhlásenie neplatnosti založené na dôvodoch absolútnej neplatnosti, bez toho, aby bolo potrebné preukázať záujem na konaní, zatiaľ čo, pokiaľ ide o návrhy na vyhlásenie neplatnosti založené na dôvodoch relatívnej neplatnosti, výslovne obmedzil okruh navrhovateľov na majiteľov ochranných známok alebo skorších práv, ako aj držiteľov licencie.
(d) Obligations of the Boards of Appeal
Povinnosti odvolacích senátov
Relying on its settled case-law concerning the obligation to provide a statement of reasons (26), the Court stated, in Case T-304/06 Reber vOHIM— Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart) (judgment of 9 July 2008), that the Board of Appeal is not, as a general rule, required to provide in its decision a specific answer to each argument regarding the existence in other similar cases of decisions of its own at various stages in the procedure, or those of national courts which go in a particular direction, if the reasons for the decision which it adopts in a specific case show, at the very least implicitly but clearly and unequivocally, why those other decisions were not relevant or were not taken into consideration in its assessment.
Na základe ustálenej judikatúry týkajúcej sa povinnosti odôvodnenia26, Súd prvého stupňa potvrdil vo svojom rozsudku z 9. júla 2008, Reber/ÚHVT Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart) (T-304/06, zatiaľ neuverejnený), že odvolací senát nie je vo všeobecnosti povinný vo svojom rozhodnutí uviesť osobitnú odpoveď na každé tvrdenie založené na existencii rozhodnutí v iných podobných veciach, ktoré vydali v určitom smere jeho orgány alebo vnútroštátne orgány a súdy, ak odôvodnenie v rozhodnutí, ktoré prijal v konkrétnej veci uvádza prinajmenšom implicitne, ale za to jasným a jednoznačným spôsobom dôvody, pre ktoré tieto ostatné rozhodnutia nie sú relevantné alebo nie sú zohľadnené v rámci jeho posúdenia. V rozsudku COYOTE UGLY, už citovanom, Súd prvého stupňa rozhodol, že odvolací senát je oprávnený, pokiaľ zistí v rámci námietkového konania podobnosť, hoci aj čiastočnú medzi predmetnými tovarmi a službami, z úradnej moci rozdeliť služby spadajúce pod požadovanú ochrannú známku s presným označením zložiek zlučiteľných so skoršou ochrannou známkou, nie je však povinný tak urobiť.
Regulation No 2100/94 (27) on Community plant variety rights allows for the grant of industrial property rights which are valid throughout the Community in respect of plant varieties.
Nariadenie (ES) č. 2100/9427 o právach spoločenstva k odrodám rastlín umožňuje udeľovanie práv priemyselného vlastníctva pre odrody rastlín platné vcelom Spoločenstve.
The implementation and application of this Community regime are carried out by the Community Plant Variety Office (‘the CPVO’), a decentralised Community agency which has its headquarters in Angers (France), and which has been operational since 27 April 1995. Within the CPVO, a Board of Appeal responsible for deciding on appeals against certain types of decisions taken by the CPVO has been established.
Tento režim Spoločenstva vykonáva a uplatňuje Úrad Spoločenstva pre odrody rastlín (ďalej len „ÚSOR“), decentralizovaná agentúra Spoločenstva, ktorá sídli v Angers (Francúzsko) a funguje od 27. apríla 1995.V rámciÚSOR, príslušný odvolací výbor rozhoduje o odvolaniach podaných proti niektorým typom rozhodnutí prijatých touto inštitúciou.
Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P AalborgPortlandand Others v Commission [2004] ECR I-123, and Case C-3/06 P Groupe Danone v Commission [2007] ECR I-1331.
Rozsudky Súdnehodvora zo7. januára 2004, AalborgPortlandai./Komisia, C-204/00P, C-205/00P, C-211/00P, C-213/00 P, C-217/00 Pa C-219/00 P, Zb. s. I-123, a z 8. februára 2007, Groupe Danone/Komisia, C-3/06 P, Zb. s. I-1331.
Council Regulation (EC) No 2100/94 of 27 July 1994 on Community plant variety rights (OJ 1994 L 227, p. 1).
Nariadenie Rady (ES) č. 2100/94 z 27. júla 1994 o právach Spoločenstva k odrodám rastlín (Ú. v. ES L 227, s. 1; Mim. vyd. 03/016, s. 390).
During 2008, the Court delivered two initial judgments relating to decisions adopted by the Board of Appeal of the CPVO.
V priebehu roku 2008 Súd prvého stupňa vydal prvé dva rozsudky týkajúce sa rozhodnutí, ktoré vydal odvolací výbor ÚSOR.
Having had the opportunity to rule principally on admissibility in Case T-95/06 Federación de Cooperativas Agrarias del a Comunidad Valenciana v CPVO — Nador Cott Protection (Nadorcott) (judgment of 31 January 2008) the Court defined the scope of the review which it exercises in this area in Case T-187/06 Schräder v CPVO (SUMCOL 01) (judgment of 19 November 2008).
Potom ako sa Súd prvého stupňa mohol vyjadriť predovšetkým k otázke prípustnosti v rozsudku z 31. januára 2008, Federación de Cooperativas Agrarias del a Comunidad Valenciana/ÚSOR –Nador Cott Protection (Nadorcott) (T-95/06, zatiaľ neuverejnený), definoval v rozsudku z 19. novembra 2008, Schräder/ ÚSOR (SUMCOL 01) (T-187/06, zatiaľ neuverejnený) rozsah súdneho preskúmania, ktoré v tejto oblasti vykonáva.
In that connection, it observed that, when the Community judicature rules on decisions taken by a Community administrative authority on the basis of complex technical assessments, it exercises in principle limited review and does not substitute its assessment of the facts for the assessment made by that authority. However, that does not mean it must decline to review the administration’s interpretation of technical data.
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa pripomenul, že pokiaľ súd Spoločenstva rozhoduje o rozhodnutiach, ktoré vydali administratívne orgány Spoločenstva na základe posúdenia zložitých technických otázok, tak v zásade vykonáva obmedzené preskúmanie a nenahrádza svoje posúdenie skutkových okolností posúdením uvedených orgánov, avšak nevynecháva preskúmanie výkladu technických údajov, ktorý podal administratívny orgán.
That approach may be transposed to cases in which the administrative decision is the result of complex appraisals in scientific domains, such as botany or genetics.
Tento prístup jemožné uplatniť aj na veci, v ktorých správne rozhodnutie vyplýva z komplexných posúdení patriacich do takých vedeckých oblastí, ako je botanika alebo genetika.
In this instance, the appraisal of the distinctive character of a plant variety in the light of the criteria laid down in Article 7(1) of Regulation No 2100/94 was of a scientific and technical complexity such as to justify a limit to the scope of review by the courts.
V danom prípade posúdenie odlišnosti rastlinnej odrody s ohľadomna kritériá uvedené v článku 7 ods.1 nariadenia č. 2100/94 predstavuje komplexný vedecký a odborný charakter, ktorý môže odôvodniť obmedzenie rozsahu súdneho preskúmania.