natgillin/translations-raw huggingface dataset:
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-98/07 šiestej smernice zavádza v súvislosti s nimi systém osobitného vyrovnania.
The fact that vehicles acquired to be leased and then sold in the context of the taxable person’s ordinary business are excluded from the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive does not preclude the Danish tax authorities from adjusting the deduction of the VAT on vehicles acquired by the taxable person should it transpire that those vehicles, during the time when they were part of the undertaking and contrary to what was intended at the time of their purchase, were no longer wholly used for leasing, which is taxable, but for an exempt activity.
Totiž skutočnosť, že vozidlá nadobudnuté na účely prenájmu a neskoršieho predaja v rámci obvyklej činnosti zdaniteľnej osoby budú vyňaté z pojmu „investičné tovary“ nachádzajúceho sa v článku 19 šiestej smernice, nebráni tomu, aby dánsky správca dane uskutočnil vyrovnanie odpočtu DPH vzťahujúcej sa na vozidlá nadobudnuté zdaniteľnou osobou, ak by sa ukázalo, že tieto vozidlá počas ich prítomnosti v podniku a oproti plánu v čase ich nadobudnutia už v celom rozsahu nespadali pod lízingovú činnosť podliehajúcu dani, ale pod činnosť oslobodenú.
Thus, Article 20(2) provides that the deduction initially made may be adjusted over a 5-year period for movable property and over a maximum of 20 years for immovable property.
V odseku 2 tohto článku sa tak stanovuje, že vyrovnanie odpočtu vykonaného na začiatku možno rozložiť na obdobie piatich rokov pre hnuteľný a najviac dvadsať rokov pre nehnuteľný majetok.
It also defines the arrangements for calculating the adjustment.
Určuje sa v ňom aj spôsob výpočtu tohto vyrovnania.
In addition, Article 20(3) covers the case where the capital item in question is removed from the taxable person’s assets before the end of the applicable period by replacing annual adjustment with a single adjustment based on presumed use of the item during the remaining period.
V odseku 3 tohto článku sa tiež upravuje situácia, keď určitý investičný majetok prestane byť súčasťou imania zdaniteľnej osoby pred uplynutím daného obdobia, čím dôjde k nahradeniu ročného vyrovnania jednorazovým, založeným na domnienke používania tohto majetku po zvyšnú časť tohto obdobia.
In other words, the fact that vehicles purchased for the purpose of being leased and then sold in the context of the taxable person’s usual business are excluded from the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive has no effect on the classification of ‘capital goods’ within the meaning of Article 20 of that directive with regard to vehicles which have been subject to a change of use.
Inými slovami skutočnosť, že vozidlá nadobudnuté s úmyslom prenajať ich a neskôr predať v rámci obvyklej činnosti zdaniteľnej osoby budú vyňaté z pojmu „investičné tovary“ nachádzajúceho sa v článku 19 šiestej smernice, nemá žiadny vplyv na ich označenie za „investičný majetok“ v zmysle článku 20 tejto smernice, pokiaľ ide o vozidlá, pri ktorých došlo k zmene zaradenia.
It may be supposed with regard to the argument of the Danish Government that, in the provisions of national law dealing with the adjustment of deductions adopted to transpose Article 20 of the Sixth Directive, goods such as vehicles purchased by the taxable person are considered to be capital goods.
S ohľadom na argumentáciu dánskej vlády možno predpokladať, že v ustanoveniach vnútroštátneho práva týkajúcich sa vyrovnania odpočítateľných čiastok, ktorými sa preberá článok 20 šiestej smernice, sú také tovary ako vozidlá kúpené zdaniteľnou osobou posudzované ako investičný majetok.
That classification, which applies when deductions are adjusted, is not called into question by taking account, in the calculation of the deductible proportion provided for in Article 19 of the Directive, of the turnover relating to the routine sale of vehicles at the end of their lease.
Toto označenie, ktoré sa použije pri vyrovnávaní odpočítateľnej sumy, nespochybňuje skutočnosť, že sa do výpočtu odpočítateľnej sumy upraveného v článku 19 uvedenej smernice zahrnie obrat z obvyklého predaja vozidiel po skončení ich prenájmu.
Finally, the question of application of the adjustment of the deductions to vehicles acquired by the taxable person to be sold at the end of the lease contract does not in principle arise since such vehicles have been used by the taxable person for carrying on a taxable activity only.
Nakoniec otázka uplatnenia vyrovnania odpočítateľných čiastok na vozidlá nadobudnuté zdaniteľnou osobou s úmyslom prenajať ich a neskôr po skončení prenájmu predať a priori nevzniká, keďže tieto vozidlá boli zdaniteľnou osobou používané iba pri výkone zdaniteľnej činnosti.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING the concept of ‘capital goods’ in Article 17 of the Second Directive given by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen is not relevant to the reply to be given to the question at issue here.
NORDANIA FINANS A BG FACTORING tovary“ nachádzajúceho sa v článku 17 druhej smernice podaný Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Verbond van Nederlandse Ondernemingen nie je pre odpoveď na prejednávanú otázku relevantný.
It follows that the system for adjusting deductions provided for in Article 20 of the Sixth Directive and the right of the Member States to define the concept of capital goods within the context of that system are not compromised by the fact that the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive must be given an autonomous and uniform interpretation in the Community.
Z toho vyplýva, že systém vyrovnávania odpočítateľných čiastok upravený v člán ku 20 šiestej smernice a právo členských štátov definovať pojem investičný majetok v rámci tohto systému nie sú negatívne dotknuté skutočnosťou, že pojmu „investičné tovary“ nachádzajúcemu sa v článku 19 šiestej smernice musí v Spoločenstve náležať samostatný a jednotný výklad.
Nor, likewise, does the Member States’ right under the final sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive to include the proceeds of sale of capital goods in the calculation of the deductible proportion in the case where they exercise the right provided for in Article 20(5) of that directive seem to me to contradict that analysis.
Rovnako ani voľnosť poskytnutá členským štátom v článku 19 ods. 2 poslednej vete šiestej smernice zahrnúť do výpočtu odpočítateľnej sumy výnos z prevodu investičných tovarov, keď využijú možnosť stanovenú v článku 20 ods. 5 tejto smernice, sa podľa mňa môjmu záveru neprieči.
That interpretation may, admittedly, be transposable to the context of Article 19 of the Sixth Directive, regard being had to the common points which connect that provision to Article 17 of the Second Directive.
Tento výklad by sa akiste dal premietnuť do rámca článku 19 šiestej smernice, vzhľadom na spoločné body, ktoré toto ustanovenie s článkom 17 druhej smernice spájajú.
Article 17 provided that the Member States had the option to ‘exclude … capital goods’ from the deductions regime laid down in Article 11 of the Second Directive, which provided that any taxable person was entitled to deduct the input tax paid for goods and services acquired by him for the purposes of his business.
Tento článok 17 totiž stanovoval, že členské štáty majú možnosť „vylúčiť… investičné tovary“ [neoficiálny preklad] z režimu odpočtu stanoveného v článku 11 druhej smernice, podľa ktorého má zdaniteľná osoba právo na odpočet dane odvedenej na vstupe pre tovary a služby, ktoré nadobudla pre potreby svojho podnikania.
Article 20(5) provides for a right to derogate from the rule that the turnover relating to the sale of capital goods is not to be taken into account in the calculation of the deductible proportion.
Toto ustanovenie totiž upravuje možnosť odchýliť sa od pravidla, podľa ktorého sa obrat z predaja investičných tovarov nezahŕňa do výpočtu odpočítateľnej sumy.
It cannot be allowed to extend the scope of the first and second sentences of Article 19(2) of the Sixth Directive, which refers to transactions the proceeds of which must be excluded from the calculation of the deductible proportion.
Nemôže však rozšíriť pôsobnosť článku 19 ods. 2 prvej a druhej vety šiestej smernice, v ktorom sa uvádzajú plnenia, z ktorých výnos musí byť z výpočtu odpočítateľnej sumy vylúčený.
Article 17 of the Second Directive, like Article 19 of the Sixth Directive, therefore laid down the circumstances in which capital goods were to be taken into consideration in the deduction regime intended to ensure the neutrality of the VAT system for a taxable person.
Podobne ako článok 19 šiestej smernice aj článok 17 druhej smernice stanovoval podmienky, za ktorých sa mali investičné tovary zahrnúť do režimu odpočtu určeného na zabezpečenie neutrality systému DPH voči zdaniteľnej osobe.
7 None the less, the implications of the request to interpret the concept of capital goods submitted to the Court in the case which gave rise to the judgment in Verbond van Nederlandse Ondernemingen were very different to those in the present case.
7 Zmysel žiadosti o výklad pojmu investičné tovary podanej na Súdny dvor vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Verbond van Nederlandse Ondernemingen, sa však od merita tohto konania značne líšil.
7 — See also, to this effect, Case C-63/04 Centralan Property [2005] ECR I-11087, paragraph 55.
7 — Pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 15. decembra 2005, Centralan Property, C-63/04, Zb. s. I-11087, bod 55.
Finally, unlike the Danish Government, I am of the view that the interpretation of
Na rozdiel od dánskej vlády som napokon toho názoru, že výklad pojmu „investičné
In Verbond van Nederlandse Onder­nemingen, the national court was faced with the Netherlands legislation adopted under Article 17 of the Second Directive, according to which the Kingdom of the Netherlands had provided that only 67% of the VAT paid on the purchase of ‘business assets’ could be deducted.
V tejto veci totiž vnútroštátny súd rozhodoval podľa holandskej právnej úpravy prijatej na základe článku 17 druhej smernice, ktorou Holandské kráľovstvo stanovilo, že z DPH odvedenej z kúpy „prevádzkových prostriedkov“ možno odpočítať iba 67 %.
The Netherlands Government, as is clear from the account of the grounds for those rules, therefore wanted to exclude all goods, including small items of equipment, used for the business to function from the right to deduct by including them in the concept of ‘the business assets of the company’.
Holandská vláda, ako to vyplýva z dôvodovej správy k tejto právnej úprave, tak chcela z nároku na odpočet vylúčiť všetky tovary používané na prevádzku podniku vrátane drobného vybavenia tým, že ich zahrnula do pojmu „prevádzkové prostriedky podniku“.
The Verbond van Nederlandse Ondernemingen, taking the view that the concept of ‘business assets of the company’ was broader than that of ‘capital goods’ in Article 17 of the Second Directive, deducted the VAT paid on purchase of a letter holder and reply cards for attendance at meetings.
Verbond van Nederlandse Ondernemingen v presvedčení, že tento pojem „prevádzkové prostriedky podniku“ bol širší než pojem „investičné tovary“ nachádzajúci sa v článku 17 druhej smernice, urobil odpočet DPH odvedenej pri kúpe sponky na listy a pozvánok na zasadnutia s návratkou.
In Verbond van Nederlandse Onder­nemingen, therefore, the national court was permitted to determine whether office equipment of low value could be treated as capital goods liable to be excluded from the right of deduction from VAT provided for by the Second Directive.
V už citovanom rozsudku Verbond van Nederlandse Ondernemingen šlo teda o to umožniť vnútroštátnemu súdu, aby stanovil, či sa kancelárske potreby s nízkou hodnotou môžu považovať za investičné tovary, ktoré možno vylúčiť z nároku na odpočet DPH stanovený druhou smernicou.
In that judgment the Court was not faced with goods such as those in the main proceedings in the present case, which are purchased in order to be leased for a certain period and then habitually disposed of at the end of the lease.
V tomto rozsudku Súdny dvor nerozhodoval o tovaroch, ktoré sú, ako vo veci samej, kúpené s úmyslom prenajať ich na danú dobu a odpredať zakaždým po jej uplynutí.
In other words, although, under the criteria set out by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen, vehicles purchased by an undertaking in order to
Inými slovami, ak na základe kritérií odvodených Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Verbond van Nederlandse Ondernemingen predstavujú vozidlá kúpené
It was in this context that the Court replied that the concept of capital goods
Na tieto účely požiadal Súdny dvor, aby rozhodol, či sa tento pojem má chápať tak, že sa vzťahuje na tovary, ktorých nadobúdacie náklady nie sú v účtovníctve vedené ako bežné výdavky, ale sú rozložené na viac než jedno účtovné obdobie.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING common system of VAT.
NORDANIA FINANS A BG FACTORING šiestou smernicou zaručiť neutralitu spoločného systému DPH.
Thus this system is meant to relieve the trader entirely of the burden of VAT payable or paid in the course of his activities, provided they are themselves subject to that tax.
Účelom tohto režimu je tak v plnej miere odbremeniť zdaniteľnú osobu od DPH, ktorú odviedla v rámci svojich činností, ktoré tejto dani samé podliehajú.
11 carry on its economic activities may be capital goods within the meaning of Article 19 of the Sixth Directive, it cannot be inferred from those criteria that such vehicles are to be so categorised if the sale thereof at the end of the leasing contracts forms an integral part of the taxable person’s regular activity.
11 podnikom na výkon jeho podnikateľskej činnosti investičné tovary v zmysle článku 19 šiestej smernice, nemožno z týchto kritérií vyvodiť, že takéto vozidlá pod toto označenie spadajú i vtedy, keď ich predaj po skončení nájomných zmlúv je neoddeliteľnou súčasťou pravidelnej činnosti zdaniteľnej osoby.
That is why I take the view that the interpretation of the concept of capital goods given by the Court in the Verbond van Nederlandse Ondernemingen judgment does not enable an answer to be given to the question referred by the Højesteret.
Práve preto sa domnievam, že výklad pojmu investičné tovary podaný Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Verbond van Nederlandse Ondernemingen neumožňuje odpovedať na otázku položenú Højesteret.
Where a taxable person acquires goods and services to carry on both taxable and exempt activities, Articles 17(5) and 19 of the Sixth Directive seek to enable him to deduct wholly the portion of the VAT paid on the purchase of those goods and services which is deemed to correspond to the proportion in which they are used for taxable activities.
Keď zdaniteľná osoba nadobudne tovary a služby na výkon zdaniteľných a zároveň aj oslobodených činností, účelom článku 17 ods. 5 a článku 19 šiestej smernice je umožniť tejto osobe urobiť si v celom rozsahu odpočet časti DPH, ktorou bolo nadobudnutie týchto tovarov a služieb zdanené, pričom táto časť by mala zodpovedať miere, v akej sa tieto tovary a služby používajú na zdaniteľné činnosti.
In the absence of any conclusive guidance in the Sixth Directive or the caselaw, in order to resolve the dispute in the main proceedings the meaning and scope of the concept of capital goods must, under settled caselaw, be determined having regard to the scheme of the system of deductions, of which the concept of capital goods forms part, and to the objective thereof. 10
V prípade neexistencie smerodajnej informácie v obsahu šiestej smernice, ako aj v judikatúre, je v súlade s ustálenou judikatúrou potrebné zmysel a dosah pojmu investičné tovary na vyriešenie sporu vo veci samej určiť práve so zreteľom na celkovú koncepciu systému odpočtov, ktorého je tento pojem neoddeliteľnou súčasťou, ako aj na účel tohto systému. 10
By establishing the system of the deductible proportion in Articles 17(5) and 19 of the Sixth Directive, the Community legislature presumed that the degree to which those goods and services assigned to mixed use are used respectively for taxable and exempt activities is in proportion to the turnover of each of those two categories of activity.
Pri zavádzaní systému výpočtu odpočítateľnej sumy v článku 17 ods. 5 a článku 19 šiestej smernice zákonodarca Spoločenstva predpokladal, že miera, v akej sa tieto tovary a služby určené na zmiešané používanie využívajú na zdaniteľné resp. oslobodené činnosti, je úmerná obratu z každej z týchto dvoch kategórií činností.
It is settled caselaw that the deduction system established by the Sixth Directive is intended to ensure the neutrality of the
V súlade s ustálenou judikatúrou je predmetom režimu odpočtov ustanoveného
Thus, Article 19(1) of the Sixth Directive provides that the deductible proportion of VAT on the purchase of the goods and
Takže článok 19 ods. 1 šiestej smernice stanovuje, že odpočítateľná suma DPH,
10 — See, inter alia, Case C-321/02 Harbs [2004] ECR I-7101, paragraph 28 and caselaw cited therein.
10 — Pozri najmä rozsudok z 15. júla 2004, Harbs, C-321/02, Zb. s. I-7101, bod 28 a citovanú judikatúru.
For a recent application, see Case C-174/06 CO.GE.P [2007] ECR I-9359, paragraph 30.
Pozri nedávne uplatnenie v rozsudku z 25. októbra 2007, CO.GE.P, C-174/06, Zb. s. I-9359, bod 30.
11 — Case C-333/91 Sofitam [1993] ECR I-3513, paragraph 10.
11 — Rozsudok z 22. júna 1993, Sofitam, C-333/91, Zb. s. I-3513, bod 10.
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07 services is made up of a fraction consisting of a numerator represented by the turnover relating to taxable transactions and of a denominator represented by the total turnover.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-98/07 ktorou bolo nadobudnutie týchto tovarov a služieb zdanené, sa vypočíta podľa vzorca, kde sa ako čitateľ uvedie obrat za zdaniteľné plnenia a ako menovateľ celkový obrat.
denominator of the fraction used to calculate the adjustment, even where the creation of such receipts did not entail the use of goods or services subject to VAT or, at least, entailed only their very limited use, calculation of the deduction would be distorted.
osoby, ktoré sú v určitom vzťahu k zdaniteľnej činnosti, zahrnuté do menovateľa vo vzorci používanom na výpočet odpočítateľnej sumy, aj keď dosiahnutie takýchto výsledkov nepredpokladá použitie žiadnych tovarov ani služieb zdanených DPH alebo maximálne len vo veľmi obmedzenom rozsahu, došlo by tým k skresleniu výpočtu odpočítateľnej sumy.
The exclusion of turnover relating to the sale of capital goods in the same way as turnover generated by ancillary operations is therefore justified by the fact that such transactions do not form part of the taxable person’s normal business.
Vylúčenie obratu z predaja investičných tovarov, ako aj vylúčenie obratu dosiahnutého z príležitostných plnení sú teda opodstatnené tým, že takéto plnenia nezodpovedajú obvyklej činnosti zdaniteľnej osoby.
The exclusion, in the context of this calculation, of the turnover attributable to the sale of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ provided for in Article 19(2) of the Sixth Directive then assumes its full meaning.
V článku 19 ods. 2 šiestej smernice stanovené vylúčenie obratu dosiahnutého z predaja „investičných tovarov používaných zdaniteľnou osobou v rámci jej podnikateľskej činnosti“ z tohto výpočtu má teda svoj dôvod.
The proceeds of the sale of such goods must be excluded from that calculation because such a sale is in principle exceptional or at least unusual.
Výnos z predaja takýchto tovarov sa z tohto výpočtu musí vylúčiť, pretože takýto predaj má v zásade výnimočný alebo prinajmenšom neobvyklý charakter.
Consequently, it does not require mixed use of the goods and services in a way that is proportionate to the turnover which it generates.
Preto si nevyžaduje, aby boli tovary a služby určené na zmiešané používanie používané spôsobom úmerným obratu, ktorý z neho vzíde.
Inclusion of that turnover in the calculation of the deductible proportion would therefore distort the resultant figure in the sense that it would no longer reflect the division of use of goods and services assigned to mixed use as between taxable and exempt activities respectively.
Zahrnutím tohto obratu do výpočtu odpočítateľnej sumy by sa teda skreslil výsledok tohto výpočtu v tom smere, že by už neodrážal mieru, akou sa tovary a služby určené na zmiešané používanie požívajú na zdaniteľné resp. oslobodené činnosti.
This analysis is confirmed by the judgment in the case of Régie Dauphinoise, 12
Tento záver potvrdzuje aj rozsudok z 11. júla 1996, Régie dauphinoise 12, v ktorom
13 in which the Court explained the reasons why Article 19(2) of the Sixth Directive also provides that, in order to calculate the deductible proportion, the amount of the turnover relating to incidental real estate or financial transactions must be disregarded.
Súdny dvor pomenoval dôvody, pre ktoré článok 19 ods. 2 šiestej smernice tiež stanovuje, že z výpočtu odpočítateľnej sumy má byť vylúčený obrat z príležitostných finančných plnení a obchodov s nehnuteľnosťami.
As the Court ruled, if all receipts from a taxable person’s financial transactions linked to a taxable activity were to be included in the
Podľa Súdneho dvora, ak by mali byť všetky výsledky z finančných plnení zdaniteľnej
13 — Proposal for a Sixth Council Directive on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (Bulletin of the European Communities, supplement 11/73).
13 — Návrh šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, v znení neskorších predpisov (Vestník Európskej únie, príloha 11/73).
Under that proposal, Article 19(2) was justified in the following terms:‘The factors mentioned in this paragraph must be excluded from the calculation of the proportion lest, being unrepresentative of the taxable person’s business activity, they should deprive the amount of any real significance.
Podľa tohto návrhu bol článok 19 ods. 2 odôvodnený takto: „Faktory uvádzané v tomto odseku sa nebudú zahŕňať do výpočtu odpočítateľnej sumy vzhľadom na to, že nevyjadrujú podnikateľskú činnosť platiteľa dane, a preto by mohli koncept odpočítateľnej sumy zbaviť akéhokoľvek skutočného zmyslu.
Such is the case with sales of capital items and real estate and financial transactions which are only ancillary operations, that is to say are only of secondary importance in relation to the total turnover of the business.
Ide o prípady predaja investičných tovarov, obratu súvisiaceho s nehnuteľnosťami, obratu finančného charakteru, ktorý má doplnkovú povahu, t. j. je druhotný, resp. okrajový vo vzťahu k celkovému obratu podnikateľa.
These factors are only excluded if they are not part of the usual business activity of the taxable person’ (p. 19).
Navyše tieto druhy obratu sú vylúčené len v prípade, že netvoria súčasť obvyklej podnikateľskej činnosti platiteľa dane.“ [neoficiálny preklad] (s. 20).
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING incidental activity but constituted a usual and regular activity.
NORDANIA FINANS A BG FACTORING žitostnej činnosti, ale bol vskutku činnosťou obvyklou a pravidelnou.
The number of vehicles sold by Erhvervsfinans in 1998, as the Commission points out, confirms that analysis.
Počet vozidiel, ktoré Erhvervsfinans predala v roku 1998, tak ako tvrdí Komisia, tento záver úplne potvrdzuje.
The concept of ‘capital goods’, mentioned in Article 19 of the Sixth Directive, may not therefore include goods the acquisition and subsequent sale of which form an integral part of the taxable person’s normal business activity liable for VAT.
Pojem „investičné tovary“ nachádzajúci sa v článku 19 šiestej smernice teda nemôže zahŕňať tovary, ktorých nadobudnutie a neskorší predaj sú neoddeliteľnou súčasťou obvyklej činnosti zdaniteľnej osoby podliehajúcej DPH.