natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Mr Rouard requests that those companies be ordered jointly and severally to pay him various amounts of compensation and damages for noncompliance with the dismissal procedure, dismissal without genuine and serious cause and wrongful breach of his employment contract.
Pán Rouard žiadal spoločne a nerozdielne zaviazať tieto spoločnosti na náhradu rôznych súm a náhradu škody najmä z dôvodu nedodržania zákonného postupu pri výpovedi a z dôvodu výpovede bez skutočného a vážneho dôvodu, ako aj protiprávneho ukončenia zmluvy.
Mr Rouard submits that those two companies were his joint employers.
Pán Rouard tvrdil, že obe tieto spoločnosti majú byť považované za jeho spoločných zamestnávateľov.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6, point 1, of the Regulation, in respect of Glaxosmithkline.
Podľa jeho názoru francúzske súdy, ktoré majú právomoc voči spoločnosti Laboratoires Glaxosmithkline so sídlom vo Francúzsku, majú v zmysle článku 6 bodu 1 nariadenia právomoc aj voči spoločnosti Glaxosmithkline.
Those companies disputed the jurisdiction of the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye, which upheld that objection of lack of jurisdiction.
Uvedené spoločnosti namietali proti založeniu právomoci Conseil de prud’hommes v Saint-Germain-en-Laye, ktorý následne vyhovel tejto námietke o nedostatku právomoci.
After the Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside the first instance judgment, those companies appealed in cassation against the judgment of 6 April 2004 of that latter court.
Keďže však Cour d’appel de Versailles tento prvostupňový rozsudok zrušil, podali uvedené spoločnosti dovolanie proti rozsudku Cour d’appel de Versailles zo 6. apríla 2004.
It is in those circumstances that the Cour de cassation decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Za týchto okolností Cour de cassation rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
‘Does the rule of special jurisdiction stated in Article 6, point 1, of [the] Regulation …, by virtue of which a person domiciled in a Member State may be sued “where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings”, apply to proceedings brought by an employee before a court of a Member State against two companies belonging to the same group, one of which, being the one which engaged that employee for the group and refused to re-employ him, is domiciled in that Member State and the other, for which the employee last worked in non-Member States and which dismissed him, in another Member State, when that applicant relies on a clause in the employment contract to claim that the two [companies] were his co-employers from whom he claims compensation for his dismissal or does the rule in Article 18, point 1, of [R]egulation [No 44/2001], by virtue of which, in matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction is to be determined by Section 5 of Chapter II [of that regulation], exclude the application of Article 6, point 1, [of that regulation], so that each of the two companies must be sued before the courts of the Member State where it is domiciled[?]’
„Uplatní sa [na jednej strane] pravidlo o osobitnej právomoci zakotvené v článku 6 bodu 1 nariadenia…, podľa ktorého možno osobu s bydliskom na území členského štátu žalovať, ak ide o jedného z viacerých žalovaných, na súde podľa bydliska ktoréhokoľvek zo žalovaných za predpokladu, že nároky sú navzájom tak súvisiace, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne, a tak predísť možnosti nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach, na spor začatý na návrh zamestnanca na súde členského štátu proti dvom spoločnostiam patriacim do tej istej skupiny, z ktorých jedna, teda tá, ktorá zamestnala dotknutého zamestnanca v rámci skupiny a neskôr ho odmietla znova prijať, má sídlo v tomto členskom štáte a druhá, pre ktorú táto osoba naposledy pracovala v tretích krajinách a ktorá mu dala výpoveď, má sídlo v inom členskom štáte, keď sa navrhovateľ odvoláva na ustanovenie pracovnej zmluvy s cieľom preukázať, že obe [spoločnosti] boli jeho spoločnými zamestnávateľmi, od ktorých požaduje odstupné z dôvodu výpovede, alebo [na druhej strane…] vylučuje pravidlo podľa článku 18 ods. 1 nariadenia, podľa ktorého sa vo veciach individuálnych pracovných zmlúv právomoc určuje podľa oddielu 5 kapitoly II [tohto nariadenia], uplatnenie článku 6 bodu 1 [uvedeného nariadenia], a preto sa proti každej z týchto spoločností musí začať konanie na súde členského štátu, v ktorom má sídlo[?]“
The question
O prejudiciálnej otázke
By this question the national court essentially asks whether the rule of special jurisdiction in Article 6, point 1, of the Regulation in respect of co-defendants is applicable to the action brought by an employee against two companies established in different Member States which he considers to have been his joint employers.
Touto otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má pravidlo o osobitnej právomoci stanovené v článku 6 bode 1 nariadenia uplatniť aj na ďalších žalovaných v prípade žaloby podanej zamestnancom voči dvom spoločnostiam usadeným v rôznych členských štátoch, ktoré považuje za svojich spoločných zamestnávateľov.
It should be pointed out, at the outset, that the Regulation now replaces in Member States’ relations the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (OJ 1978 L 304, p.
Na úvod treba pripomenúť, že nariadenie nahrádza vo vzťahoch medzi členskými štátmi dohovor z 27. septembra 1968 o súdnej právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 299, 1972, s.
36), as amended by the Convention of 9 October 1978 on the Accession of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland (OJ 1978 L 304, p.
32), zmenený a doplnený dohovorom z 9. októbra 1978 o pristúpení Dánskeho kráľovstva, Írska a Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska (Ú. v. ES L 304, s.
The rules of jurisdiction over individual contracts of employment contained in the Regulation differ appreciably from the rules applicable in that field under the Brussels Convention.
Pravidlá o právomoci vo veciach individuálnych pracovných zmlúv, ktoré sa nachádzajú v nariadení, sa značne líšia od pravidiel uplatniteľných v tejto oblasti v rámci Bruselského dohovoru.
In the Brussels Convention the only specific rule concerning contracts of employment was introduced in 1989.
V rámci tohto dohovoru bolo jediné osobitné pravidlo týkajúce sa pracovných zmlúv zavedené v roku 1989.
That rule appeared in Section 2 of Title II of that convention, concerning special jurisdiction, and had been added in the form of a particular case of the jurisdiction rule laid down in Article 5, point 1, of the Brussels Convention in matters relating to a contract.
Toto pravidlo sa nachádzalo v oddiele 2 hlavy II tohto dohovoru o osobitnej právomoci a bolo pridané ako odchýlka pre osobitné prípady v zmluvných veciach z pravidla uvedeného v článku 5 bode 1 Bruselského dohovoru.
In the Regulation, jurisdiction over individual contracts of employment is the subject of a specific section, namely Section 5 of Chapter II.
Právomoc vo veciach individuálnych pracovných zmlúv tvorí v nariadení osobitný oddiel, konkrétne oddiel 5 kapitoly II.
That section, which contains Articles 18 to 21 of the Regulation, seeks to ensure that employees are afforded the protection referred to in recital 13 of the preamble thereto.
Tento oddiel, do ktorého patria články 18 až 21 uvedeného nariadenia, sa snaží zamestnancovi zabezpečiť ochranu uvedenú v odôvodnení č. 13 nariadenia.
As maintained, or at least acknowledged, by Glaxosmithkline and Laboratoires Glaxosmithkline, the French, German, Italian and United Kingdom Governments and the Commission of the European Communities, it is apparent from the wording of the provisions of Section 5 that they are not only specific but also exhaustive.
Ako tvrdili, alebo prinajmenšom pripustili Glaxosmithkline, Laboratoires Glaxosmithkline, francúzska, nemecká a talianska vláda, vláda Spojeného kráľovstva, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev, zo znenia ustanovení nachádzajúcich sa v uvedenom oddiele 5 vyplýva, že tieto ustanovenia sú nielen osobitnej povahy, ale navyše obsahujú vyčerpávajúcu úpravu.
Thus, it is clear from Article 18, point 1, of the Regulation, first, that any dispute concerning an individual contract of employment must be brought before a court designated in accordance with the jurisdiction rules laid down in Section 5 of Chapter II of that regulation and, second, that those jurisdiction rules cannot be amended or supplemented by other rules of jurisdiction laid down in that regulation unless specific reference is made thereto in Section 5 itself.
Z článku 18 ods. 1 nariadenia vyplýva, na jednej strane, že každý spor týkajúci sa individuálnej pracovnej zmluvy má rozhodnúť súd, ktorý sa určí podľa pravidiel o právomoci uvedených v oddiele 5 kapitoly II tohto nariadenia, a na druhej strane, že tieto pravidlá o právomoci môžu byť zmenené alebo doplnené inými pravidlami o právomoci uvedenými v tomto nariadení len v prípade, že samotný oddiel 5 výslovne upravuje taký odkaz.
Article 6, point 1, of the Regulation falls not within Section 5 of Chapter II of the Regulation but within Section 2 thereof.
Článok 6 bod 1 nariadenia však nepatrí do oddielu 5 kapitoly II, ale do oddielu 2 tejto kapitoly.
Article 6, point 1, of the Regulation is not referred to at all in Section 5, unlike Article 4 and Article 5, point 5, of the Regulation, the application of which is preserved expressly by Article 18(1) thereof.
Oddiel 5 však neupravuje žiadny odkaz na článok 6 bod 1, pričom sa odkazuje len na článok 4 a článok 5 bod 5 tohto nariadenia, ktorých uplatnenie je výslovne stanovené podľa článku 18 ods. 1 tohto nariadenia.
The rule of jurisdiction laid down in Article 6, point 1, of the Regulation is also not the subject of a corresponding provision in Section 5, unlike the rule laid down in Article 6, point 3, concerning the case of counterclaims, which has been incorporated in Article 20, point 2, of that regulation.
Oddiel 5 neobsahuje ani ustanovenie zodpovedajúce pravidlu o právomoci uvedenému v článku 6 bode 1 nariadenia, na rozdiel od pravidla uvedeného v bode 3 toho istého článku 6 týkajúceho sa prípadu vzájomného nároku, ktoré je zahrnuté do článku 20 ods. 2 tohto nariadenia.
It is therefore clear that a literal interpretation of Section 5 of Chapter II of the Regulation leads to the conclusion that that section precludes any recourse to Article 6, point 1, thereof.
Treba preto konštatovať, že doslovný výkladu oddielu 5 kapitoly II nariadenia vedie k záveru, že tento oddiel vylučuje akýkoľvek odkaz na článok 6 bod 1 tohto nariadenia.
That interpretation is, moreover, supported by the ‘travaux préparatoires’.
Tento výklad je navyše potvrdený prípravnými prácami.
The proposal for a Council Regulation (EC) on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 1999 C 376 E, p.
Návrh nariadenia Rady (ES) o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 376 E, 1999, s.
1) states, in relation to Section 5 of Chapter II of the proposed regulation, which was adopted as it stood by the Community legislature, that ‘[t]he jurisdiction conferred by this Section is substituted for that conferred by Sections 1 [General provisions] and 2 [Special jurisdiction]’.
1) uvádza, čo sa týka oddielu 5 kapitoly II navrhovaného nariadenia, ktorý bol aj v tomto znení prijatý normotvorcom Spoločenstva, že „právomoc založená podľa tohto oddielu nahrádza právomoc podľa oddielu 1 [všeobecné ustanovenia] a 2 [osobitná právomoc] [neoficiálny preklad].“
In their written observations, the French, German and Italian Governments claim, none the less, that a teleological interpretation of the Regulation, taking account of its objectives, could lead to allowing Article 6, point 1, of the Regulation to apply in matters relating to contracts of employment.
Francúzska, nemecká a talianska vláda vo svojich písomných pripomienkach však tvrdia, že v prípade teleologického výkladu nariadenia je pri zohľadnení jeho cieľov možné pripustiť uplatnenie článku 6 bodu 1 nariadenia vo veciach pracovných zmlúv.
Thus, the Italian Government submits that the purpose of Article 6, point 1, of the Regulation, which is to preclude the risk of irreconcilable judgments, implies that that provision should be applicable to all types of disputes, including therefore those concerning contracts of employment.
Talianska vláda teda tvrdí, že cieľ článku 6 bodu 1 nariadenia, podľa ktorého sa má predchádzať možnosti nezlučiteľných rozhodnutí, zahŕňa uplatniteľnosť tohto ustanovenia na všetky typy sporov, ako aj tých, ktoré sa týkajú pracovných zmlúv.
It is true that the application of Article 6, point 1, of the Regulation to contracts of employment would make it possible to extend to disputes relating to such contracts the possibility of bringing, before the same court, related claims concerning more than one defendant.
Je pravda, že uplatnenie článku 6 bodu 1 nariadenia vo veciach pracovných zmlúv by umožnilo v prípade sporu vo veciach pracovných zmlúv týkajúceho sa viacerých žalovaných predložiť tomu istému súdu súvisiace nároky.
Such an extension, like that effected expressly by the Community legislature in Article 20, point 2, of the Regulation in relation to counterclaims, would reflect the general objective of sound administration of justice, which implies observance of the principle of economy of procedure.
Také rozšírenie by rovnako ako rozšírenie, ktoré výslovne vykonal normotvorca Spoločenstva v článku 20 ods. 2 nariadenia pre prípad vzájomného nároku, zodpovedalo všeobecnému záujmu riadneho výkonu spravodlivosti, ktorý zahŕňa potrebu dodržiavania zásady hospodárnosti konania.
However, it is settled caselaw that the rules of special jurisdiction must be interpreted strictly and cannot be given an interpretation going beyond the cases expressly envisaged by the Regulation (see, inter alia, in relation to Article 6, point 1, of the Regulation, Case C-103/05 Reisch Montage [2006] ECR I-6827, paragraph 23, and Case C-98/06 Freeport [2007] ECR I-8319, paragraph 35).
Z ustálenej judikatúry však vyplýva, že pravidlá osobitnej právomoci treba vykladať doslovne, pričom nemožno pripustiť výklad idúci nad rámec prípadov výslovne uvedených v nariadení (pozri, najmä čo sa týka článku 6 bodu 1 nariadenia, rozsudky z 13. júla 2006, Reisch Montage, C-103/05, Zb. s. I-6827, bod 23, a z 11. októbra 2007, Freeport, C-98/06, Zb. s. I-8319, bod 35).
Moreover, sound administration of justice would imply that any possibility of relying on Article 6, point 1, of the Regulation should be open, as in the case of counterclaims, both to employees and to employers.
Navyše riadny výkon spravodlivosti by vyžadoval, aby možnosť dovolávať sa článku 6 bodu 1 nariadenia bola v prípade vzájomného nároku prístupná tak pre zamestnávateľa, ako aj pre zamestnanca.
Such an application of Article 6, point 1, of the Regulation could give rise to consequences contrary to the objective of protection, which the insertion in that regulation of a specific section for contracts of employment sought specifically to ensure.
Také uplatnenie článku 6 bodu 1 nariadenia však môže viesť k dôsledkom, ktoré by boli v rozpore s cieľom ochrany, ktorý je osobitne sledovaný tým, že do tohto nariadenia bol vložený samostatný oddiel vzťahujúci sa na pracovné zmluvy.
Reliance by an employer on Article 6, point 1, of the Regulation could thus deprive the employee of the protection afforded to him by Article 20, point 1, of that regulation, according to which proceedings can be brought against an employee only in the courts of the Member State in which he is domiciled.
Skutočnosť, že zamestnávateľ by sa mohol dovolávať článku 6 bodu 1 nariadenia, by mohla odňať zamestnancovi ochranu, ktorá mu je zaručená článkom 20 ods. 1 tohto nariadenia, pričom podľa tohto ustanovenia môže byť zamestnanec žalovaný len na súdoch členského štátu, v ktorom má bydlisko.
As regards the possibility, suggested by the French and German Governments, of interpreting Article 6, point 1, of the Regulation as meaning that only an employee should be able to rely on that provision, it must be pointed out that that would run counter to the wording of the provisions of both Article 6, point 1, and Section 5 of Chapter II of that regulation.
Čo sa týka spôsobu výkladu článku 6 bodu 1 nariadenia, ako ho navrhuje francúzska a nemecká vláda v tom zmysle, že len zamestnanec sa môže dovolávať tohto ustanovenia, treba uviesť, že tento spôsob výkladu by narazil na znenie ustanovení tak oddielu 5 kapitoly II, ako aj článku 6 bodu 1 tohto nariadenia.
In addition, there would be no reason to restrict the protective logic of such an argument to Article 6, point 1, alone, and it would be necessary to accept that employees, and they alone, should be able to rely on any rule of special jurisdiction provided for in that regulation which could serve their individual interests.
Okrem toho by neexistoval nijaký dôvod na obmedzenie ochranného úmyslu takejto argumentácie iba na článok 6 bod 1 a bolo by potrebné pripustiť, že len zamestnanec sa môže dovolávať akéhokoľvek pravidla osobitnej právomoci uvedenej v tomto nariadení, ktoré by mohlo byť v prospech jeho záujmov ako osoby podliehajúcej súdne právomoci.
The transformation by the Community courts of the rules of special jurisdiction, aimed at facilitating sound administration of justice, into rules of unilateral jurisdiction protecting the party deemed to be weaker would go beyond the balance of interests which the Community legislature has established in the law as it currently stands.
Ak by však súd Spoločenstva premenil pravidlá osobitnej právomoci, ktorých cieľom je uľahčiť riadny výkon spravodlivosti, na jednostranné pravidlá o právomoci, ktoré chránia účastníka považovaného za slabšieho, išlo by to nad rámec vyváženosti záujmov, ktoré pri súčasnom stave práva Spoločenstva zaviedol normotvorca Spoločenstva.
Therefore, as regards the Community provisions currently in force, an interpretation such as that suggested by the French and German Governments would be difficult to reconcile with the principle of legal certainty, which is one of the objectives of the
Preto by z pohľadu platného práva Spoločenstva bol výklad navrhovaný francúzskou a nemeckou vládou len ťažko zlučiteľný so zásadou právnej istoty, ktorá je jedným z cieľov tohto nariadenia a ktorá najmä vyžaduje, ako uvádza odôvodnenie č. 11 tohto nariadenia, aby pravidlá o právomoci boli vysoko predvídateľné (pozri, čo sa týka
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE
GLAXOSMITHKLINE A LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE článku 6 bodu 1 uvedeného nariadenia, najmä rozsudky Reisch Montage, už citovaný, body 24 a 25, ako aj Freeport, už citovaný, bod 36).
It must also be pointed out that the Regulation, in its current version, notwithstanding the objective of protection referred to in recital 13 in the preamble thereto, does not afford particular protection to an employee in a situation such as Mr Rouard’s since, as a claimant before the national courts, there is no rule of jurisdiction available to him that is more favourable than the general rule laid down in Article 2, point 1, of the Regulation.
Preto treba konštatovať, že nariadenie vo svojom súčasnom znení, bez ohľadu na cieľ uvedený v jeho odôvodnení č. 13, neposkytuje zamestnancovi, ktorý sa nachádza v situácii ako pán Rouard, špeciálnu ochranu, pretože ako žalobca pred vnútroštátnymi súdmi nemá k dispozícii nijaké pravidlo o právomoci, ktoré by bolo priaznivejšie ako všeobecné pravidlo podľa článku 2 ods. 1 tohto nariadenia.
In those circumstances, the answer to the question referred must be that the rule of special jurisdiction provided for in Article 6, point 1, of the Regulation cannot be applied to a dispute falling under Section 5 of Chapter II of that regulation concerning the jurisdiction rules applicable to individual contracts of employment.
Za týchto okolností je na položenú otázku potrebné odpovedať, že pravidlo o osobitnej právomoci stanovené v článku 6 bode 1 nariadenia sa nemôže uplatniť na spor, na ktorý sa vzťahuje oddiel 5 kapitoly II tohto nariadenia týkajúci sa pravidiel o právomoci uplatniteľných vo veciach individuálnych pracovných zmlúv.
Costs incurred in submitting observations to the Court, other that the costs of those parties, are not recoverable.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
The rule of special jurisdiction provided for in Article 6, point 1, of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters cannot be applied to a dispute falling under Section 5 of Chapter II of that regulation concerning the jurisdiction rules applicable to individual contracts of employment.
Pravidlo o osobitnej právomoci stanovené v článku 6 bode 1 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach sa nemôže uplatniť na spor, na ktorý sa vzťahuje oddiel 5 kapitoly II tohto nariadenia týkajúci sa pravidiel o právomoci uplatniteľných vo veciach individuálnych pracovných zmlúv.
Case C-499/06
Vec C-499/06
(Reference for a preliminary ruling from the Sąd Okręgowy w Koszalinie)
(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Sąd Okręgowy w Koszalinie)
(Disability pension granted to civilian victims of war or repression — Condition requiring residence in national territory — Article 18(1) EC)
„Invalidný dôchodok poskytovaný civilným obetiam vojny alebo represií — Podmienka bydliska na území daného štátu — Článok 18 ods. 1 ES“
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 28 February 2008 .
Návrhy prednesené 28. februára 2008 — generálny advokát M. Poiares Maduro Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 22. mája 2008 . . . . . . . . . .
Citizenship of the European Union — Right of free movement and residence in the territory of the Member States — Social advantages
Občianstvo Európskej únie — Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov — Sociálne výhody
Article 18(1) EC is to be interpreted as precluding legislation of a Member State under which it refuses, generally and in all circumstances, to pay to its nationals a benefit granted to civilian victims of war or repression solely because they are not resident in the territory of that State throughout the period of payment of the benefit, but in the territory of another Member State.
Článok 18 ods. 1 ES sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave členského štátu, na základe ktorej tento členský štát odmieta všeobecne a za všetkých okolností vyplácať svojim štátnym príslušníkom dávku poskytovanú civilným obetiam vojny alebo represií len z toho dôvodu, že nie sú počas celého obdobia vyplácania tejto dávky usadení na území daného štátu, ale na území iného členského štátu.
However, although it is true that a residence condition constitutes a criterion capable of showing that there is such a connection, the fact remains that the circumstance that a person is a national of the Member State granting the benefit at issue and lived in that State for more than 20 years may be sufficient to establish a connection between that State and the recipient of the benefit.
Hoci je však pravda, že podmienka bydliska je kritériom, na základe ktorého možno existenciu takej väzby preukázať, nič to nemení na skutočnosti, že uvedená osoba má príslušnosť členského štátu, ktorý poskytuje danú dávku, ako aj že žila v tomto štáte viac ako dvadsať rokov, čo môže stačiť na vytvorenie väzby medzi týmto štátom a oprávnenou na túto dávku.