natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Consequently, an individual may not rely on a directive against a Member State where it is a matter of a State obligation directly linked to the performance of another obligation falling, pursuant to that directive, on a third party (see Case C-201/02 Wells [2004] ECR I-723, paragraph 56 and caselaw cited).
Jednotlivec sa preto nemôže odvolávať na smernicu proti členskému štátu, ak ide o povinnosť štátu, ktorá priamo súvisí so splnením inej povinnosti, ktorá podľa smernice prináleží tretej osobe (pozri rozsudok zo 7. januára 2004, Wells, C-201/02, Zb. s. I-723, bod 56 a citovanú judikatúru).
On the other hand, mere adverse repercussions on the rights of third parties, even if the repercussions are certain, do not justify preventing an individual from relying on the provisions of a directive against the Member State concerned (see Wells, paragraph 57 and caselaw cited).
Naopak, samotné negatívne dôsledky na práva tretích osôb, aj keď sú tieto dôsledky určité, neodôvodňujú to, aby sa jednotlivcovi bránilo dovolávať sa ustanovení smernice voči predmetnému členskému štátu (pozri rozsudok Wells, už citovaný, bod 57 a citovanú judikatúru).
In the main proceedings, as pointed out by the Advocate General at point 104 of his Opinion, the actions before the referring court have been brought by private persons against the Member State concerned, represented by the national regulatory authority which made the contested decision and has sole competence to set the rates of both the connection charge at issue in the main proceedings and the interconnection charge to which the former is added.
Ako uviedol generálny advokát v bode 104 svojich návrhov, v sporoch vo veci samej, ktoré sa prejednávajú na vnútroštátnom súde, smerujú návrhy súkromných osôb proti dotknutému členskému štátu, ktorý vystupuje prostredníctvom vnútroštátneho regulačného úradu, ktorý vydal napadnuté rozhodnutie a je jediným orgánom príslušným na stanovenie výšky poplatku za pripojenie, ktorý je predmetom sporu vo veci samej, ako aj poplatku za prepojenie, ku ktorému sa poplatok za pripojenie pridáva.
It is clear that Deutsche Telekom is a third party in relation to the dispute before the referring court and is capable only of suffering adverse repercussions because it levied the connection charge at issue in the main proceedings and because, if that charge were removed, it would have to increase its own subscribers’ rates. Such
Je teda namieste konštatovať, že Deutsche Telekom je treťou osobou vo vzťahu k sporu, ktorý sa prejednáva na vnútroštátnom súde, a negatívne dôsledky pre neho môžu vyplývať iba zo skutočnosti, že tento prevádzkovateľ bol príjemcom poplatku za pripojenie, ktorý je predmetom sporu vo veci samej, a že v prípade zrušenia tohto
2008 — JOINED CASES C-152/07 TO C-154/07 a removal of benefits cannot be regarded as an obligation falling on a third party pursuant to the directives relied on before the referring court by the appellants in the main proceedings.
2008 — SPOJENÉ VECI C-152/07 AŽ C-154/07 poplatku bude musieť zvýšiť svoje vlastné tarify pre účastníkov. V tomto prípade teda nemôže byť odstránenie výhod považované za povinnosť, ktorá prináleží tretím osobám podľa smerníc, na ktoré sa odvolávajú žalobcovia vo veci samej.
Having regard to the foregoing, the Court must determine whether Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33 fulfil the conditions necessary to produce direct effect.
Vzhľadom na uvedené je vhodné preskúmať, či článok 4c smernice 90/388 a člá nok 12 ods. 7 smernice 97/33 spĺňajú podmienky na vytvorenie priameho účinku.
It is clear from settled caselaw that, whenever the provisions of a directive appear, so far as their subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise, they may be relied upon before the national courts by individuals against the Member State where it has failed to implement the directive correctly (see Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraph 103 and caselaw cited).
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že vo všetkých prípadoch, v ktorých sú ustanovenia smernice obsahovo bezpodmienečné a dostatočne presné, majú jednotlivci právo sa na ne odvolávať pred vnútroštátnymi súdmi voči členskému štátu, pokiaľ tento štát neprebral smernicu do vnútroštátneho právneho poriadku v stanovenej lehote alebo ju neprebral správne (pozri rozsudok z 5. októbra 2004, Pfeiffer a i., C-397/01 až C-403/01, Zb. s. I-8835, bod 103 a citovanú judikatúru).
First, the third paragraph of Article 4c of Directive 90/388 satisfies those criteria, given that it is clear that tariff rebalancing must, as a general rule, be completed before 1 January 1998 or at the latest by 1 January 2000, and that that obligation is unconditional.
Na jednej strane článok 4c ods. 3 smernice 90/388 spĺňa tieto kritériá, pretože jasne stanovuje, že vyrovnanie taríf malo byť v zásade dosiahnuté pred 1. januárom 1998 alebo najneskôr do 1. januára 1998 a že táto povinnosť nie je nijako podmienená.
Secondly, the same is true of Article 12(7) of Directive 97/33, since that provision defines the restrictions to which charges such as those at issue in the main proceedings are subject.
Na druhej strane to isté je možné tvrdiť o článku 12 ods. 7 smernice 97/33, pretože toto ustanovenie definuje limity, ktoré musia byť dodržané pri stanovení poplatkov, akými sú poplatky v spore vo veci samej.
Consequently, the provisions of Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33 fulfil all the conditions necessary to produce direct effect.
Ustanovenia článku 4c smernice 90/388 a článku 12 ods. 7 smernice 97/33 teda spĺňajú všetky podmienky, ktoré sa vyžadujú na to, aby mali priamy účinok.
It follows from all of the foregoing that the answer to the second question referred must be that Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33 produce direct effect and can be relied on directly before a national court by individuals to challenge a decision of the national regulatory authority.
Z uvedeného vyplýva, že na druhú otázku treba odpovedať, že článok 4c smer -nice 90/388 a článok 12 ods. 7 smernice 97/33 majú priamy účinok a jednotlivci sa na ne môžu odvolávať pred vnútroštátnymi súdmi na to, aby napadli rozhodnutie vnútroštátneho regulačného úradu.
Article 12(7) of Directive 97/33/EC of the European Parliament and of the Council of 30 June 1997 on interconnection in telecommunications with regard to ensuring universal service and interoperability through application of the principles of open network provision (ONP), as amended by Directive 98/61/EC of the European Parliament and of the Council of 24 September 1998, and Article 4c of Commission Directive 90/388/EEC of 28 June 1990 on competition in the markets for telecommunications ser -vices, as amended by Commission Directive 96/19/EC of 13 March 1996, the latter article read in conjunction with recitals 5 and 20 in the preamble to Directive 96/19, must be interpreted as precluding a national regulatory authority from requiring an operator of a network interconnected with a
Článok 12 ods. 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/33/ES z 30. júna 1997 o prepojení v telekomunikáciách vzhľadom na zabezpečenie univerzálnej služby a interoperability prostredníctvom uplatňovania princípov otvorenej siete (ONP), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 98/61/ES z 24. septembra 1998, a článok 4c smernice Komisie 90/388/EHS z 28. júna 1990 o súťaži na trhoch pre telekomunikačné služby, zmenenej a doplnenej smernicou Komisie 96/19/ES z 13. marca 1996 v spojení s odôvodneniami č. 5 a 20 smernice 96/19, sa musia vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny regulačný úrad nemôže zaviazať prevádzkovateľa siete vzájomne prepojenej s verejnou účastníckou sieťou zaplatiť prevádzkovateľovi účastníckej siete s dominantným postavením poplatok za pripojenie doplňujúci poplatok za prepojenie, ktorý je určený na vyrovnanie deficitu
2008 — JOINED CASES C-152/07 TO C-154/07 public network to pay to the market-dominant subscriber network operator a connection charge which is additional to an interconnection charge and is intended to compensate the latter operator for the deficit incurred as a result of providing the local loop for the year 2003.
2008 — SPOJENÉ VECI C-152/07 AŽ C-154/07 vzniknutého dominantnému prevádzkovateľovi z dôvodu poskytovania pripojenia účastníkov za rok 2003.
Article 4c of Directive 90/388, as amended by Directive 96/19, and Article 12(7) of Directive 97/33, as amended by Directive 98/61, produce direct effect and can be relied on directly before a national court by individuals to challenge a decision of the national regulatory authority.
Článok 4c smernice 90/388, zmenený a doplnený smernicou 96/19, a článok 12 ods. 7 smernice 97/33, zmenený a doplnený smernicou 98/61, majú priamy účinok a jednotlivci sa na ne môžu odvolávať pred vnútroštátnymi súdmi na to, aby napadli rozhodnutie vnútroštátneho regulačného úradu.
Case C-226/07
Vec C-226/07
(Directive 2003/96/EC — Community framework for the taxation of energy products and electricity — Article 14(1)(a) — Exemption for energy products used to produce electricity — Option to impose taxation for reasons of environmental policy — Direct effect of the exemption)
„Smernica 2003/96/ES — Právny rámec Spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny — Článok 14 ods. 1 písm. a) — Oslobodenie energetických výrobkov používaných na výrobu elektriny — Možnosť zdanenia z dôvodov environmentálnej politiky — Priamy účinok oslobodenia“
Tax provisions — Harmonisation of laws — Taxation of energy products and electricity — Directive 2003/96
Daňové ustanovenia — Harmonizácia právnych predpisov — Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny — Smernica 2003/96
(Council Directive 2003/96, Art. 14(1)(a))
[Smernica Rady 2003/96, článok 14 ods. 1 písm. a)]
SUMMARY — CASE C-226/07 fact that the introductory wording of Article 14(1) affords Member States a degree of latitude with regard to the conditions for ensuring the correct and straightforward application of the exemption does not affect the unconditional character of that exemption obligation.
Okolnosť, že článok 14 ods. 1 ponecháva členským štátom úvodným textom mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o podmienky na účely zabezpečenia správneho a spravodlivého uplatňovania oslobodenia, nie je takej povahy, aby spochybnila nepodmienený charakter uvedenej povinnosti oslobodenia.
Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 restructuring the Community framework for the taxation of energy products and electricity, in so far as it provides for the exemption from taxation under that directive of energy products used to produce electricity, has direct effect in the sense that it may be relied upon by an individual before national courts — in relation to a period of time during which the Member State concerned was in default of its obligation to transpose that directive into its national law within the prescribed period — in a dispute between that individual and the customs authorities of that State, for the purpose of having national legislation which is incompatible with that provision disapplied and, consequently, obtaining a refund of tax which infringed that provision.
Článok 14 ods. 1 písm. a) smernice 2003/96 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny má v rozsahu, v akom stanovuje oslobodenie energetických výrobkov používaných na výrobu elektriny od dane stanovenej touto smernicou, priamy účinok v tom zmysle, že sa naň môže odvolávať jednotlivec pred vnútroštátnym súdom — pokiaľ ide o obdobie, počas ktorého nebola dotknutým členským štátom v stanovenej lehote prebratá táto smernica do jeho vnútroštátneho práva — v rámci sporu, akým je spor s colným orgánom tohto štátu, s cieľom zabrániť uplatneniu vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá je nezlučiteľná s týmto ustanovením, a tak dosiahnuť vrátenie dane, ktorá je s ním v rozpore.
The latter finding is not invalidated by the fact that Member States may, under the second sentence of Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96, impose taxation on the products in question for reasons of environmental policy, since that is merely a potential limitation to the exemption rule and since a Member State which has not exercised that option cannot rely on its own failure to do so in order to refuse a taxpayer the benefit of an exemption which he may legitimately claim under Directive 2003/96.
Tento záver nie je vyvrátený možnosťou členských štátov zdaniť dotknuté výrobky z dôvodov environmentálnej politiky stanovenou v článku 14 ods. 1 písm. a) druhej vete smernice 2003/96, keďže toto obmedzenie pravidla oslobodenia má len prípadný charakter a členský štát, ktorý túto možnosť nevyužil, nemôže namietať svoje vlastné opomenutie v snahe uprieť daňovníkovi prospech z oslobodenia, ktoré môže tento legitímne požadovať na základe smernice 2003/96.
The obligation to exempt from tax ation under that directive energy products intended to produce electricity is expressed in terms sufficiently precise and unconditional to confer on individuals the right to rely on it in proceedings before national courts with a view to contesting national rules that are incompatible with it. The
Povinnosť oslobodiť od zdanenia stanoveného uvedenou smernicou energetické výrobky určené na výrobu elektriny je totiž formulovaná dostatočne jasne a nepodmienene na to, aby priznala jednotlivcom právo odvolávať sa na ňu pred vnútroštátnym súdom s cieľom spochybniť vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá je s ňou nezlučiteľná.
(see paras 31-33, 39, operative part)
(pozri body 31 — 33, 39 a výrok)
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Finanzgericht Düsseldorf (Germany), made by decision of 27 April 2007, received at the Court on 7 May 2007, in the proceedings
Vo veci C-226/07, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Finanzgericht Düsseldorf (Nemecko) z 27. apríla 2007 a doručený Súdnemu dvoru 7. mája 2007, ktorý súvisí s konaním:
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, J.N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, A. Ó Caoimh (Rapporteur) and A. Arabadjiev, Judges,
SÚDNY DVOR (tretia komora), v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, A. Ó Caoimh (spravodajca) a A. Arabadjiev,
Advocate General: M. Poiares Maduro, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 April 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
2008 — VEC C-226/07 generálny advokát: M. Poiares Maduro, tajomník: B. Fülöp, referent, so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 10. apríla 2008, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and G. Albenzio, avvocato dello Stato,
— talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Albenzio, avvocato dello Stato,
— the Commission of the European Communities, by W. Mölls, acting as Agent,
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: W. Mölls, splnomocnený zástupca,
FLUGHAFEN KÖLN/BONN having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
FLUGHAFEN KÖLN/BONN so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov, vyhlásil tento
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 14(1)(a) of Council Directive 2003/96/EC of 27 October 2003 restructuring the Community framework for the taxation of energy products and electricity (OJ 2003 L 283, p. 51).
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 14 ods. 1 písm. a) smernice Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny (Ú. v. EÚ L 283, s. 51; Mim. vyd. 09/001, 405).
The reference was made in proceedings between Flughafen Köln/Bonn GmbH and the Hauptzollamt Köln (Principal Customs Office, Cologne) concerning the latter’s refusal to refund the tax paid by Flughafen Köln/Bonn GmbH for 2004 on gas oil used to produce electricity.
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Flughafen Köln/Bonn GmbH a Hauptzollamt Köln (hlavný colný úrad Kolín), lebo colný úrad odmietol vrátiť daň zaplatenú Flughafen Köln/Bonn GmbH za rok 2004 z plynového oleja používaného na výrobu elektriny.
2008 — CASE C-226/07
2008 — VEC C-226/07
Recitals 1 to 6 in the preamble to Directive 2003/96 read as follows:
Odôvodnenia č. 1 až 6 smernice 2003/96 znejú takto:
‘(1) The scope of Council Directive 92/81/EEC of 19 October 1992 on the harmonisation of the structures of excise duties on mineral oils [(OJ 1992 L 316, p.
„(1) oblasť pôsobnosti smernice Rady 92/81/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní z minerálnych olejov [(Ú. v. ES L 316, s.
12), as amended by Council Directive 94/74/EC of 22 December 1994 (OJ 1994 L 365, p.
12), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 94/74/ES z 22. decembra 1994 (Ú. v. ES L 365, s. 46; Mim. vyd. 09/001, s.
19), as amended by Directive 94/74] is restricted to mineral oils.
46), zmenenej a doplnenej smernicou 94/74] je obmedzená na minerálne oleje;
(2) The absence of Community provisions imposing a minimum rate of taxation on electricity and energy products other than mineral oils may adversely affect the proper functioning of the internal market.
(2) neexistencia ustanovení spoločenstva, ktoré by ukladali minimálne sadzby zdanenia na elektrinu a energetické výrobky iné, ako sú minerálne oleje, môže negatívne ovplyvniť náležité fungovanie vnútorného trhu;
(3) The proper functioning of the internal market and the achievement of the objectives of other Community policies require minimum levels of taxation to be laid down at Community level for most energy products, including electricity, natural gas and coal.
(3) náležité fungovanie vnútorného trhu a dosiahnutie cieľov ostatných politík spoločenstva si vyžaduje stanovenie minimálnych úrovni zdaňovania na úrovni spoločenstva pre väčšinu energetických výrobkov, vrátane elektriny, zemného plynu a uhlia;
(4) Appreciable differences in the national levels of energy taxation applied by Member States could prove detrimental to the proper functioning of the internal market.
(4) značné rozdiely vo vnútroštátnych úrovniach energetickej dane uplatňovanej členskými štátmi by sa mohli ukázať ako škodlivé pre náležité fungovanie vnútorného trhu;
(5) The establishment of appropriate Community minimum levels of taxation may enable existing differences in the national levels of taxation to be reduced.
(5) stanovenie primeraných minimálnych úrovní zdaňovania môže umožniť zníženie rozdielov vo vnútroštátnych úrovniach zdaňovania;
(6) In accordance with Article 6 of the [EC] Treaty, environmental protection requirements must be integrated into the definition and implementation of other Community policies.’
(6) v súlade s článkom 6 zmluvy [ES] požiadavky ochrany životného prostredia sa musia integrovať do vymedzenia a vykonávania ostatných politík spoločenstva.“
Article 1 of Directive 2003/96 provides that the Member States are to impose tax -ation on energy products and electricity in accordance with that directive.
Článok 1 smernice 2003/96 stanovuje, že členské štáty zdaňujú energetické výrobky a elektrinu v súlade s touto smernicou.
1), that is, inter alia, gas oil, which falls within heading 2710 of the Combined Nomenclature (‘the CN’).
382), teda okrem iného plynový olej, ktorý patrí do položky 2710 uvedenej Kombinovanej nomenklatúry (ďalej len „KN“).
According to Article 4(1) of Directive 2003/96, ‘[t]he levels of taxation which Member States shall apply to the energy products and electricity listed in Article 2 may not be less than the minimum levels of taxation prescribed by this Directive’.
Podľa článku 4 ods. 1 smernice 2003/96 „úrovne zdaňovania, ktoré členské štáty uplatňujú na energetické výroby a elektrinu vymenované v článku 2 nemôžu byť nižšie ako minimálne úrovne zdaňovania predpísané touto smernicou“.
Articles 7 to 10 of Directive 2003/96 provide that, as from 1 January 2004, the minimum levels of taxation applicable to motor fuels, to heating fuels and to electricity are to be fixed as set out in Annex I to that directive.
Články 7 až 10 smernice 2003/96 stanovujú, že od 1. januára 2004 sú minimálne úrovne zdaňovania uplatňované na motorové palivá, vykurovacie palivá a elektrinu stanovené podľa prílohy I tejto smernice.
Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 provides:
Podľa článku 14 ods. 1 písm. a) smernice 2003/96:
However, Member States may, for reasons of environmental policy, subject these products to taxation without having to respect the minimum levels of taxation laid down in this Directive.
Členské štáty môžu však z dôvodov environmentálnej politiky tieto výrobky zdaňovať bez toho, aby museli dodržiavať minimálne úrovne zdaňovania stanovené v tejto smernici.
In such case, the taxation of these products shall not be taken into account for the purpose of satisfying the minimum level of taxation on electricity laid down in Article 10’.
V takomto prípade zdaňovanie týchto výrobkov sa neberie do úvahy na účely splnenia minimálnej úrovne zdaňovania elektriny stanovenej v článku 10.“
The third subparagraph of Article 21(5) of Directive 2003/96 provides as follows:
Článok 21 ods. 5 tretí pododsek smernice 2003/96 stanovuje, že:
‘An entity producing electricity for its own use is regarded as a distributor.
„Subjekt vyrábajúci elektrinu pre svoju vlastnú spotrebu sa považuje za distribútora.
Notwithstanding Article 14(1)(a), Member States may exempt small producers of electricity provided that they tax the energy products used for the production of that electricity.’
Napriek článku 14 ods. 1 písm. a) členské štáty môžu oslobodiť od daní malých výrobcov elektriny za podmienky, že zdaňujú energetické výrobky používané na výrobu uvedenej elektriny.“
Article 28(1), (2) and (3) of Directive 2003/96 states:
Článok 28 ods. 1 až 3 smernice 2003/96 znie:
Member States shall adopt and publish the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive not later than 31 December 2003.
Členské štáty prijmú a zverejnia zákony, predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskoršie 31. decembra 2003.
They shall apply these provisions from 1 January 2004, except the provisions laid down in Articles 16 and 18(1), which may be applied by the Member States from 1 January 2003.
Tieto ustanovenia uplatňujú od 1. januára 2004, okrem ustanovení stanovených v článkoch 16 a 18 ods. 1, ktoré smú členské štáty uplatňovať od 1. januára 2003….
When Member States adopt these measures, they shall contain a reference to this Directive or shall be accompanied by such reference on the occasion of their official publication.
Keď členské štáty prijmú tieto opatrenia, tieto musia obsahovať odkaz na túto smernicu alebo musia byť doplnené týmto odkazom v prípade ich úradného uverejnenia.
The methods of making such reference shall be laid down by the Member States.’
Spôsoby uvedenia takéhoto odkazu stanovia členské štáty.“
According to Article 30 of the directive:
Podľa článku 30 uvedenej smernice:
‘Notwithstanding Article 28(2), Directives 92/81/EEC and 92/82/EEC shall be repealed as from 31 December 2003.’
„Smernice 92/81/EHS a 92/82/EHS sa od 31. decembra 2003 napriek článku 28 ods. 2 zrušujú.“
The Mineralölsteuergesetz (Law on taxation of mineral oils) of 21 December 1992 (BGBl. 1992 I, p.
Zákon o dani z minerálnych olejov (Mineralölsteuergesetz) z 21. decembra 1992 (BGBl. 1992 I, s.
2185; ‘the Law on taxation of mineral oils’), in the version in force
2185, ďalej len „zákon o dani z minerálnych olejov“) v znení
2008 — CASE C-226/07 at the time of the facts in the main proceedings, contained, inter alia, the following provisions:
2008 — VEC C-226/07 uplatniteľnom v čase skutkových okolností veci samej obsahoval najmä nasledujúce ustanovenia:
‘Paragraph 1 — Definitions
„Článok 1 — Definície
Paragraph 2 — Standard rates of tax, definitions
Článok 2 — Riadna sadzba, definície