natgillin/translations-raw huggingface dataset:
First, even where the legality of measures is subject to judicial review, exercise of the legislative function must not be hindered by the prospect of actions for damages whenever the general interest of the Community requires legislative measures to be adopted which may adversely affect individual interests. Second, in a legislative context characterised by the exercise of a wide discretion, which is essential for implementing a Community policy, the Community cannot incur liability unless the institution concerned has manifestly and gravely disregarded the limits on the exercise of its powers (see, in particular, Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraph 45).
Súdny dvor okrem toho tiež uviedol, že reštriktívny výklad zodpovednosti Spoločenstva za výkon jeho normatívnych činností je možné vysvetliť úvahou, že jednak výkon normotvornej funkcie, aj napriek existencii možnosti súdneho preskúmania zákonnosti aktov, by nemal byť narušený možnosťou podania žalôb o náhradu škody, keď si všeobecný záujem Spoločenstva vyžaduje prijatie normatívnych opatrení, ktoré sa môžu dotknúť záujmov jednotlivcov, a jednak v normotvornom kontexte, ktorý sa vyznačuje existenciou širokej miery voľnej úvahy, ktorá je nevyhnutná na výkon politiky Spoločenstva, zodpovednosť Spoločenstva môže vzniknúť iba vtedy, ak predmetná inštitúcia zjavne a závažne prekročila hranice stanovené pre výkon jej právomocí (pozri najmä rozsudok Brasserie du pêcheur a Factortame, už citovaný, bod 45).
Finally, it is clear that, while comparative examination of the Member States’ legal systems enabled the Court to make at a very early stage the finding recalled in paragraph 170 of the present judgment concerning convergence of those legal systems in the establishment of a principle of liability in the case of unlawful action or an unlawful omission of the authority, including of a legislative nature, that is in no way the position as regards the possible existence of a principle of liability in the case of a lawful act or omission of the public authorities, in particular where it is of a legislative nature.
Napokon je v tejto súvislosti potrebné konštatovať, že hoci komparatívna štúdia právnych poriadkov členských štátov umožnila Súdnemu dvoru, aby veľmi skoro dospel k záveru uvedenému v bode 170 tohto rozsudku, čo sa týka podobnosti týchto právnych poriadkov pri uznaní zásady zodpovednosti za protiprávny úkon alebo nečinnosť orgánu, hoci aj normatívnej povahy, vôbec to neznamená, že by to platilo rovnako aj, čo sa týka prípadnej existencie zásady zodpovednosti za zákonné konanie alebo nečinnosť orgánov verejnej moci, a to najmä v prípadoch normatívnej povahy.
In the light of all the foregoing considerations, it must be concluded that, as Community law currently stands, no liability regime exists under which the Community can incur liability for conduct falling within the sphere of its legislative competence in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
S ohľadom na vyššie uvedené úvahy treba prijať záver, že za súčasného stavu práva Spoločenstva neexistuje režim zodpovednosti, na základe ktorého by mohla vzniknúť zodpovednosť Spoločenstva za konanie patriace do oblasti jeho normotvornej právomoci v situácii, keď sa na prípadný nesúlad takéhoto konania s dohodami WTO nie je možné odvolávať pred súdom Spoločenstva.
In the case in point, the conduct which the appellants allege to have caused them damage comes within the context of establishment of a common organisation of the market and clearly falls within the sphere of legislative activity of the Community legislature.
Pritom treba pripomenúť, že v tomto prípade konanie, o ktorom žalobcovia tvrdia, že im spôsobilo škodu, patrí do rámca uskutočňovania spoločnej organizácie trhu, a teda zjavne patrí do oblasti normotvornej činnosti normotvorcu Spoločenstva.
It is immaterial in this regard whether that conduct is to be regarded as a positive act, namely the adoption of Regulations No 1637/98 and No 2362/98 following the DSB’s decision of 25 September 1997, or as an omission, namely the failure to adopt measures calculated to ensure the correct implementation of that decision.
V tejto súvislosti je bezvýznamné, či je potrebné uvedené konanie posúdiť ako aktívny úkon, konkrétne prijatie nariadení č. 1637/98 a č. 2362/98 v dôsledku rozhodnutia OUS z 25. septembra 1997, alebo ako opomenutie, t. j. neprijatie aktov, ktoré by boli vhodné na zabezpečenie správneho vykonania tohto rozhodnutia.
Failure on the part of the Community institutions to act can also fall within the legislative function of the Community, including in the context of actions for damages (see, to this effect, Les Grands Moulins de Paris v EEC, paragraph 9).
Nečinnosť inštitúcií Spoločenstva totiž môže tiež patriť do normotvornej činnosti Spoločenstva, predovšetkým v rámci súdneho sporu o určenie zodpovednosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Les Grands Moulins de Paris/EHS, už citovaný, bod 9).
It follows from all of the foregoing that, in affirming in the judgments under appeal the existence of a regime providing for noncontractual liability of the Community on account of the lawful pursuit by it of its activities falling within the legislative sphere, the Court of First Instance erred in law.
Z uvedeného vyplýva, že Súd prvého stupňa sa tým, že zakotvil existenciu režimu mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva za zákonný výkon jeho činnosti v normotvornej oblasti v napadnutých rozsudkoch, dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
However, two further points should be made.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť dve spresnenia.
First, the finding in paragraph 179 of the present judgment is made without prejudice to the broad discretion which the Community legislature enjoys where appropriate for the purpose of assessing whether the adoption of a given legislative measure justifies, when account is taken of certain harmful effects that are to result from its adoption, the provision of certain forms of compensation (see to this effect, with regard to agricultural policy, Joined Cases C-20/00 and C-64/00 Booker Aquaculture and Hydro Seafood [2003] ECR I-7411, paragraph 85).
V prvom rade treba zdôrazniť, že konštatovanie v bode 179 tohto rozsudku sa nedotýka širokej miery voľnej úvahy, ktorou prípadne disponuje normotvorca Spoločenstva, aby posúdil, či pri prijatí určitého normatívneho aktu pri zohľadnení určitých škodlivých účinkov vyplývajúcich z tohto prijatia je odôvodnené stanovenie určitých foriem odškodnenia (pozri v tomto zmysle v oblasti poľnohospodárskej politiky rozsudok z 10. júla 2003, Booker Aquaculture a Hydro Seafood, C-20/00 a C-64/00, Zb. s. I-7411, bod 85).
Second, it is to be remembered that it is settled caselaw that fundamental rights form an integral part of the general principles of law the observance of which the Court ensures.
V druhom rade treba pripomenúť, ako vyplýva z ustálenej judikatúry, že základné práva sú integrálnou súčasťou všeobecných zásad, ktorých dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor.
With regard, more specifically, to the right to property and the freedom to pursue a trade or profession, the Court has long recognised that they are general principles
Čo sa presnejšie týka práva vlastniť majetok a práva na slobodný výkon povolania, Súdny dvor im už dávno priznal povahu všeobecných zásad práva Spoločenstva,
2008 — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P of Community law, while pointing out however that they do not constitute absolute prerogatives, but must be viewed in relation to their social function.
2008 — SPOJENÉ VECI C-120/06 P A C-121/06 P pričom však zdôraznil, že tieto zásady nie sú absolútnymi výsadami, ale musia sa posudzovať vo vzťahu k ich úlohe v spoločnosti.
It follows that a Community legislative measure whose application leads to restrictions of the right to property and the freedom to pursue a trade or profession that impair the very substance of those rights in a disproportionate and intolerable manner, perhaps precisely because no provision has been made for compensation calculated to avoid or remedy that impairment, could give rise to noncontractual liability on the part of the Community.
Z toho vyplýva, že normatívny akt Spoločenstva, ktorého uplatnenie vedie k obmedzeniu práva vlastniť majetok a slobodného výkonu povolania, ktoré by predstavovalo neprimeraný a neúnosný zásah do samotnej podstaty týchto práv, prípadne práve preto, že presne neupravuje vhodné odškodnenie na predídenie alebo napravenie tohto zásahu, môže spôsobiť vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva.
Having regard to the features of the present cases, it should also be noted that it follows from the Court’s caselaw that an economic operator cannot claim a right to property in a market share which he held at a given time, since such a market share constitutes only a momentary economic position, exposed to the risks of changing circumstances (see to this effect, in particular, Germany v Council, paragraph 79, and Alessandrini and Others v Commission, paragraph 88).
So zreteľom na povahu týchto vecí treba tiež pripomenúť, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že hospodársky subjekt sa nemôže odvolávať na právo vlastniť majetok v rámci podielu na trhu, ktorý ovládal v danom čase, keďže takýto podiel na trhu je len dočasnou hospodárskou pozíciou vystavenou riziku zmeny okolností (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Nemecko/Rada, už citovaný, bod 79, a Alessandrini a i./Komisia, už citovaný, bod 88).
The Court has also stated that the guarantees accorded by the right to property or by the general principle safeguarding the freedom to pursue a trade or profession cannot be extended to protect mere commercial interests or opportunities, the uncertainties of which are part of the very essence of economic activity (Case 4/73 Nold v Commission [1974] ECR 491, paragraph 14).
Súdny dvor tiež spresnil, že záruky priznané právom vlastniť majetok alebo všeobecnou zásadou zaručujúcou slobodný výkon povolania nie je možné rozšíriť na ochranu jednoduchých záujmov alebo príležitostí obchodnej povahy, ktorých neistota je vlastná samotnej podstate hospodárskej činnosti (rozsudok zo 14. mája 1974, Nold/Komisia, 4/73, Zb. s. 491, bod 14).
An economic operator whose business consists in particular in exporting goods to the markets of nonmember States must therefore be aware that the commercial position which he has at a given time may be affected and altered by various circumstances and that those circumstances include the possibility, which is moreover
Hospodársky subjekt s činnosť orientujúcou sa najmä na vývoz na trhy tretích štátov si musí byť teda vedomý, že obchodná pozícia, ktorú má v danom čase, môže byť dotknutá a zmenená rôznymi okolnosťami, medzi ktorými sa nachádza možnosť, výslovne uvedená a vymedzená v článku 22 DUS, podľa ktorého môže tretí štát prijať
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION expressly envisaged and governed by Article 22 of the DSU, that one of the nonmember States will adopt measures suspending concessions in reaction to the stance taken by its trading partners within the framework of the WTO and will for this purpose select in its discretion, as follows from Article 22(3)(a) and (f) of the DSU, the goods to be subject to those measures.
FIAMM A I./RADA A KOMISIA opatrenia pozastavenia koncesií ako reakciu na postoj jeho obchodných partnerov v rámci WTO, a ako vyplýva z článku 22 ods. 3 písm. a) a f) DUS, v tejto súvislosti môže voľne určiť tovary, na ktoré sa tieto opatrenia budú vzťahovať.
That is the case here.
Tak je to aj v tomto prípade.
The Court has held that Community law as it currently stands does not provide for a regime enabling the liability of the Community for its legislative conduct to found an action in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Súdny dvor už totiž konštatoval, že právo Spoločenstva za svojho súčasného stavu neupravuje režim, na ktorého základe by mohla vzniknúť zodpovednosť Spoločenstva za jeho normotvornú činnosť v prípade, že na prípadný nesúlad takéhoto konania s dohodami WTO sa nie je možné odvolávať pred súdom Spoločenstva.
The claims for compensation by the applicants sought in particular to put in issue the liability of the Community for such conduct.
Pritom žalobcovia sa vo svojich návrhoch na náhradu škody odvolávali predovšetkým na zodpovednosť Spoločenstva za takéto konanie.
Accordingly, the Court of First Instance could only dismiss those claims, whatever the arguments put forward by the applicants to support them (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 59).
Za takých okolností Súd prvého stupňa musel dané návrhy zamietnuť bez ohľadu na tvrdenia, ktoré títo žalobcovia na ich podporu uviedli (pozri analogicky rozsudok Salzgitter/Komisia, už citovaný, bod 59).
The Court of First Instance would thus have been obliged to dismiss the applicants’ claims on that basis if it had not made the error of law that led it to dismiss them on other grounds (see, by analogy, Finsider v Commission, paragraph 38, and ESC v E, paragraph 18).
Aj keby sa Súd prvého stupňa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, ktoré ho priviedlo k zamietnutiu návrhov z iných dôvodov, musel by ich aj tak zamietnuť z tohto dôvodu (pozri analogicky rozsudky Finsider/Komisia, už citovaný, bod 38, a Hospodársky a sociálny výbor Európskych spoločenstiev/E, už citovaný, bod 18).
It follows that, although the first plea relied upon in support of the crossappeals is well founded, it is of no consequence and must therefore be dismissed (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 60).
Z uvedeného vyplýva, že prvý dôvod uvedený na podporu vzájomných odvolaní síce je dôvodný, ale je neúčinný, a preto musí byť zamietnutý (pozri analogicky rozsudok Salzgitter/Komisia, už citovaný, bod 60).
The second plea in the main appeals and the second and third pleas in the crossappeals
O druhom dôvode hlavných odvolaní a o druhom a treťom dôvode vzájomných odvolaní
In the light of the finding made in paragraph 176, and the matters set out in paragraph 163, of the present judgment, there is no need to examine the second plea in the main appeals, concerning the unusual nature of the damage allegedly suffered by FIAMM and Fedon, or the second and third pleas in the cross-appeals, respectively concerning the lack of certainty of that damage and the lack of a causal link between that damage and the conduct of the Community institutions.
Vzhľadom na záver uvedený v bode 176 tohto rozsudku a na úvahy uvedené v bode 163 tohto rozsudku nie je potrebné preskúmať druhý odvolací dôvod hlavných odvolaní, týkajúci sa neobvyklej povahy údajne žalobcami utrpenej škody, ako ani druhý a tretí dôvod vzájomných odvolaní, z ktorých prvý sa týka neexistencie určitosti škody a druhý neexistencie príčinnej súvislosti medzi konaním inštitúcií Spoločenstva a touto škodou.
The claims for compensation on account of the duration of the proceedings at first instance
O návrhoch na odškodnenie z dôvodu neprimeranej dĺžky konania na prvom stupni
In the alternative, FIAMM and Fedon seek fair compensation having regard to the excessive duration of the proceedings at first instance.
Subsidiárne FIAMM a Fedon navrhujú, aby im bolo poskytnuté spravodlivé odškodnenie s ohľadom na neprimeranú dĺžku konania na prvom stupni.
Relying on Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraphs 26 to 49, FIAMM submits in this regard (i) that the case is of considerable financial importance to it, (ii) that the questions of fact here are very clear, (iii) that the conduct of none of the parties contributed to prolonging the procedure and (iv) that the Court of First Instance did not have to deal with exceptional circumstances.
FIAMM, odvolávajúc sa na rozsudok zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia (C-185/95 P, Zb. s. I-8417, body 26 až 49) v tejto súvislosti tvrdí, po prvé, že táto vec má pre neho značnú finančnú dôležitosť, po druhé, že skutkové otázky sú v tomto prípade úplne jasné, po tretie, že konanie žiadneho z účastníkov konania neprispelo k predĺženiu konania a po štvrté, že Súd prvého stupňa nemusel čeliť výnimočným okolnostiam.
The Commission contends that the forms of order sought by FIAMM and Fedon are inadmissible in this respect.
Komisia tvrdí, že návrhy podnikov FIAMM a Fedon sú v tejto časti neprípustné.
In the case of Fedon’s appeal, the inadmissibility is dictated firstly by Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of Justice, since Fedon has not stated any reasons at all to substantiate the claim.
Čo sa týka odvolania podniku Fedon, táto neprípustnosť sa predovšetkým zakladá na článku 112 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, keďže Fedon nijako neodôvodnil svoj návrh.
Also, in the case of both appeals, the forms of order sought are necessarily inadmissible ratione materiae.
Čo sa týka týchto dvoch odvolaní, uvedené návrhy sú neprípustné ratione materiae.
First, as is apparent from Articles 57 and 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal cannot concern new facts that have not already been set out at first instance.
Jednak sa odvolanie, ako vyplýva z článkov 57 a 58 Štatútu Súdneho dvora, nemôže týkať nových skutočností, ktoré neboli už predložené v prvostupňovom konaní.
Second, the length of the proceedings before the Court of First Instance cannot be characterised as a breach of procedure, in the absence of any effect on the outcome of the cases.
Jednak dĺžka konania pred Súdom prvého stupňa nemôže byť považovaná za nedostatok konania, pretože nemala vplyv na rozhodnutie vo veciach.
Finally, the forms of order sought are also inadmissible ratione personae, since the Community is represented in the present proceedings by the Council and the Commission and not by the Court of Justice, of which the Court of First Instance — to which the conduct giving rise to the liability alleged is attributed here — forms an integral part.
Okrem toho uvedená neprípustnosť je tiež odôvodnená aj z pohľadu ratione personae, pretože Spoločenstvo je v tomto konaní zastúpené Radou a Komisiou, a nie Súdnym dvorom, ktorého integrálnou súčasťou je Súd prvého stupňa, práve ktorému by bola príčina vzniku uvedenej zodpovednosti v tejto veci pripísateľná.
Furthermore, compensation on grounds of fairness like the compensation granted in Baustahlgewebe v Commission cannot be envisaged here as FIAMM and Fedon are not obliged to pay into the Community budget a sum that is capable of being reduced.
Navyše náhrada škody založená na ekvite, ako bola priznaná v už citovanej veci Baus-tahlgewebe/Komisia, v tejto veci neprichádza do úvahy, pretože FIAMM a Fedon nie sú povinní uhradiť do rozpočtu Spoločenstva sumu, ktorá by mohla byť znížená.
Finally, the length of the proceedings before the Court of First Instance is in any event explained by the complexity of the cases, by the procedural hazards linked to the joinder of a multiplicity of cases brought in five different languages and involving three institutions and an intervener, by the reassignment of those cases to a larger
Napokon dĺžka konania pred Súdom prvého stupňa sa v každom prípade vysvetľuje komplexnosťou týchto vecí, procesnými okolnosťami súvisiacimi so spojením viacerých vecí podaných v piatich rôznych jazykoch konania a zapájajúcich tri inštitúcie a jedného vedľajšieho účastníka konania, postúpením týchto vecí na rozhodnutie rozšírenej komore, ako aj okolnosťou, že vec, v ktorej bol vyhlásený už citovaný
2008 — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P chamber and by the fact that Van Parys, a case raising similar questions of principle, was pending before the Court of Justice.
2008 — SPOJENÉ VECI C-120/06 P A C-121/06 P rozsudok Van Parys rozhodujúci o podobných zásadných otázkach, bola prejednávaná pred Súdnym dvorom.
According to the Kingdom of Spain, the claims of FIAMM and Fedon are inadmissible as they were not relied upon at first instance and therefore could not be dealt with in the judgments under appeal.
Podľa Španielskeho kráľovstva sú návrhy podnikov FIAMM a Fedon neprípustné, pretože neboli predložené v prvostupňovom konaní, a preto nemohli byť posúdené v napadnutých rozsudkoch.
The appellants’ claims seeking reasonable satisfaction on account of the fact that the proceedings before the Court of First Instance exceeded a reasonable duration cannot be upheld here.
Návrhom žalobcov, ktorými sa domáhajú spravodlivého odškodnenia za prekročenie primeranej dĺžky konania pred Súdom prvého stupňa, nie je možné v tejto veci vyhovieť.
As regards Fedon’s claim, suffice it to state that, while the claim is set out in the form of order sought, it is not mentioned at all in the main body of the appeal.
Pokiaľ ide o návrh predložený podnikom Fedon, stačí uviesť, že tento návrh sa nachádza v petite odvolania, hoci v ňom nie je na inom mieste vôbec spomenutý.
As provided in Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure, an appeal is to contain the pleas in law and legal arguments relied on.
Pritom podľa článku 112 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku musí odvolanie obsahovať právne dôvody a právne tvrdenia.
Since such pleas and arguments, which are to be distinguished from the form of order sought by the action, referred to in Article 112(1)(d), were here entirely absent from Fedon’s appeal, it follows that the claim for reasonable compensation made by it, for which no reasoning at all is given, must be dismissed as manifestly inadmissible.
Keďže také dôvody a tvrdenia, ktoré sú odlišné od návrhov odvolateľa na rozhodnutie, uvedených v tom istom článku 112 ods. 1 písm. d), sa v uvedenom prípade v odvolaní podniku Fedon vôbec nenachádzajú, potom z toho vyplýva, že ním predložený návrh na spravodlivé odškodnenie, ktorý nie je vôbec odôvodnený, musí byť zamietnutý ako zjavne neprípustný.
As regards FIAMM’s claim, it must be pointed out that, where there is no indication that the length of the proceedings affected their outcome in any way, a plea that the proceedings before the Court of First Instance did not satisfy the requirements concerning completion within a reasonable time cannot as a general rule lead to the setting aside of the judgment delivered by the Court of First Instance (see, to this effect, Baustahlgewebe v Commission, paragraph 49).
Čo sa týka návrhu FIAMM, treba pripomenúť, že ak neexistuje nijaká indícia o tom, že by dĺžka konania mala vplyv na rozhodnutie vo veci, dôvod založený na tom, že dĺžka konania pred Súdom prvého stupňa prekročila požiadavky spojené s dodržiavaním primeranej lehoty, nemôže vo všeobecnosti viesť k zrušeniu rozsudku vydaného Súdom prvého stupňa (pozri v tomto zmysle rozsudok Baustahlgewebe/Komisia, už citovaný, bod 49).
In the present case, FIAMM has indeed not asserted that the allegedly excessive duration of the proceedings affected their outcome, or requested that the FIAMM judgment be set aside on this basis.
V tejto veci FIAMM navyše netvrdil, že by údajne neprimeraná dĺžka konania mala vplyv na rozhodnutie vo veci, ani nežiadal, aby bol rozsudok z tohto dôvodu zrušený.
As is apparent from Article 113(1) of the Rules of Procedure, any appeal is to seek to set aside, in whole or in part, the judgment of the Court of First Instance and, as the case may be, to seek the same form of order, in whole or in part, as that sought at first instance.
Pritom ako vyplýva z článku 113 ods. 1 rokovacieho poriadku, návrhy každého odvolania musia smerovať k úplnému alebo čiastočnému zrušeniu rozhodnutia Súdu prvého stupňa a prípadne k čiastočnému alebo úplnému vyhoveniu návrhov, ktoré boli predložené v prvostupňovom konaní.