natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Simply, for the pensions and the salaries of serving officials for Belgium (and Luxembourg), there is no provision to apply any correction coefficient to the reference amounts.
Pre dôchodky, rovnako ako pre odmeny úradníkov v službe nie je jednoducho pre Belgicko (a Luxembursko) upravené uplatnenie žiadneho opravného koeficientu vo vzťahu k referenčným sumám.
Finally, the appellant reiterates the fourth argument raised before the Court of First Instance to support his claim of a difference in treatment, an argument based on the advantage allegedly given to pensioners living in ‘less expensive’ Member States by applying a correction coefficient of 100% to them under the new scheme.
Odvolateľ nakoniec opakuje štvrté tvrdenie, ktoré uviedol na Súde prvého stupňa na podporu tvrdenia o existencii nerovnosti zaobchádzania, založené na zvýhodnení, ktoré bolo údajne priznané dôchodcom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch, keďže sa na nich podľa nového systému uplatňuje opravný koeficient vo výške 100 %.
In particular, he maintains that the Court of First Instance was wrong to hold that he had no interest in bringing proceedings to challenge that alleged advantage.
Súd prvého stupňa sa osobitne dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že odvolateľ nemal právny záujem na konaní na účely spochybnenia tohto údajného zvýhodnenia.
It is true that, in the changeover from the old to the new Staff Regulations, the reference amount for pensions was not changed.
Je pravda, že pri prechode od bývalého k novému služobnému poriadku nebola referenčná suma dôchodkov zmenená.
Moreover, if that amount had been reduced, the pension actually paid to the appellant would have decreased.
Okrem toho, ak by táto suma bola znížená, dôchodok vyplácaný odvolateľovi by bol v praxi tiež znížený.
The arguments developed by the Court of First Instance in addition to the basic finding mentioned above, in particular at paragraphs 124 and 125, are in my view superfluous for the purpose of ruling on the plea put forward by the appellant, no matter how correct they may be as a matter of principle.
Tvrdenia Súdu prvého stupňa uvedené dodatočne k už citovanému základnému zisteniu, osobitne v bodoch 124 a 125, hoci sú v zásade správne, sú podľa môjho názoru nadbytočné na účely rozhodnutia o dôvode, ktorý uvádza odvolateľ.
The appellant recognises that, according to consistent caselaw, there is a need for a legal interest to justify the admissibility of a complaint.
Odvolateľ uznáva, že ustálená judikatúra vyžaduje právny záujem na odôvodnenie prípustnosti žalobného dôvodu.
He considers, however, in contrast to the view expressed by the Court of First Instance at paragraph 135 of the judgment under appeal, that in his case such an interest exists.
Domnieva sa však, na rozdiel od toho, čo uvádza Súd prvého stupňa v bode 135 napadnutého rozsudku, že v jeho prípade právny záujem na konaní existuje.
In particular, his legal interest in bringing proceedings derives from the fact that, once again, the situation of pensioners living in ‘less expensive’ States by comparison with the situation of the appellant testifies to the existence of a discriminatory difference in treatment.
Tento právny záujem na konaní osobitne vyplýva zo skutočnosti, že situácia dôchodcov s bydliskom v „lacnejších“ štátoch, v porovnaní so situáciou odvolateľa, svedčí o existencii nerovnosti zaobchádzania diskriminačnej povahy.
Moreover, the appellant also challenges the argument of the Court of First Instance that, since the pension scheme for
Odvolateľ tiež spochybňuje argumentáciu Súdu prvého stupňa, podľa ktorej, keďže režim dôchodkov bývalých úradníkov
I therefore consider that the second argument relied upon by the appellant in connection with the plea should also be dismissed, there being no discriminatory difference in treatment between the appellant and retired former officials of the Communities living in Belgium.
Zastávam preto názor, že druhé tvrdenie uvedené odvolateľom v rámci odvolacieho dôvodu musí byť tiež zamietnuté, keďže neexistuje žiadna diskriminačná nerovnosť zaobchádzania medzi odvolateľom a bývalými úradníkmi Spoločenstva na dôchodku s bydliskom v Belgicku.
Assessment former officials of the Communities does not operate as a pension fund but is based on the principle of solidarity, any reduction in the pensions paid to former officials living in ‘less expensive’ Member States would confer no advantage on the appellant.
Spoločenstva nefunguje ako penzijný fond, ale je založený na zásade solidarity, prípadné zníženie dôchodkov priznaných bývalým úradníkom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch nemá za následok žiadny prospech pre odvolateľa.
In particular, he maintains that the saving made in this way would make it possible, for example, to return to the application of the ‘capital method’ (paragraph 78 of the appeal).
Odvolateľ najmä tvrdí, že takto dosiahnuté ušetrenie by mohlo umožniť napríklad vrátiť sa k používaniu „metódy hlavného mesta“ (bod 78 odvolania).
In addition, the appellant maintains that the judgment under appeal is defective in so far as it maintains that the decision of the Community legislature to apply a correction coefficient of 100% to pensioners living in ‘less expensive’ Member States was not manifestly arbitrary or inappropriate (paragraph 136 of the judgment under appeal).
Navyše odvolateľ tvrdí, že napadnutý rozsudok je chybný v rozsahu, v akom uvádza, že rozhodnutie normotvorcu Spoločenstva použiť opravný koeficient vo výške 100 % na dôchodcov s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch nie je zjavne svojvoľné alebo neprimerané (bod 136 napadnutého rozsudku).
Beginning with the Commission’s remark that the argument under examination should have been ruled inadmissible, I consider that the Commission’s position cannot be endorsed.
Vychádzajúc z práve uvedenej poznámky Komisie, že preskúmavané tvrdenie malo byť vyhlásené za neprípustné, sa domnievam, že s postojom Komisie nemožno súhlasiť.
Although in the action before the Court of First Instance the appellant did not specifically mention the comparison with pensioners living in ‘less expensive’ Member States when dealing with the alleged infringement of the principle of equal treatment, it is none the less true that the argument in question was inherent, albeit in embryonic form, in the part of the application alleging misuse of powers, infringement of the principle of proportionality and the obligation to state reasons.
Hoci totiž v žalobe podanej na Súde prvého stupňa odvolateľ osobitne nepoukázal na porovnanie s dôchodcami s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch v rámci diskusie týkajúcej sa porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, napriek tomu je pravda, že dotknuté tvrdenie bolo uvedené, aj keď len v náznaku, v časti žaloby, kde sa poukazovalo na zneužitie právomoci, porušenie zásady proporcionality a povinnosti odôvodnenia.
In particular, paragraph 93 of the application lodged with the Court of First Instance reads as follows:
Osobitne bod 93 žaloby podanej na Súde prvého stupňa znie takto:
‘Finally, on the basis of the various principles mentioned, the application of that rule would be contradictory because it applies to pensions a coefficient of 100 for the capitals and Member States where the coefficient is, however, below 100, as is currently the case, in particular, for Athens, Budapest, Lisbon, Prague and Warsaw.’
„Nakoniec na základe takto pripomenutých rôznych zásad je uplatnenie tohto ustanovenia rozporné, keďže priznáva, čo sa týka dôchodkov, opravný koeficient rovnajúci sa 100 pre hlavné mestá a členské štáty, v ktorých je však koeficient nižší ako 100, ako je to v súčasnosti najmä pre Atény, Budapešť, Lisabon, Prahu a Varšavu.“
The Commission and the Council first reaffirm that, in their opinion, the Court of First Instance was correct to rule that the plea was inadmissible.
Komisia a Rada predovšetkým uvádzajú, že podľa ich názoru je rozhodnutie o neprípustnosti žalobného dôvodu vyhlásené Súdom prvého stupňa opodstatnené.
Moreover, according to those institutions, no criticism can be levelled at the observations of the Court of First Instance on the broad discretion which the Community legislature enjoys in this regard, the limits of which were not, in their view, exceeded in the present case.
Okrem toho podľa týchto inštitúcií nemožno napadnúť ani pripomienky Súdu prvého stupňa k širokej miere voľnej úvahy, ktorú v tejto oblasti požíva zákonodarca Spoločenstva v medziach, ktoré v predmetnom prípade neboli prekročené.
Bearing in mind the settled caselaw of the Court of Justice according to which, notwithstanding the general prohibition on the submission of new pleas in law, it is possible in the course of proceedings to submit pleas that may be regarded as amplifying a plea put forward previously, whether
S prihliadnutím na ustálenú judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej je napriek všeobecnému zákazu predkladania nových dôvodov možné predložiť v priebehu konania dôvod, ktorý je rozšírením dôvodu uvedeného skôr priamo alebo implicitne v návrhu
The Commission goes on to maintain that the Court of First Instance should also have ruled that argument inadmissible in that it had been raised by the appellant for the first time in his reply in the proceedings at first instance (paragraph 71 of the cross-appeal).
Komisia pritom tvrdí, že toto tvrdenie malo byť vyhlásené Súdom prvého stupňa za neprípustné aj preto, lebo bolo odvolateľom uvedené prvýkrát v rámci prvostupňového konania až v štádiu repliky (bod 71 vyjadrenia k odvolaniu).
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P directly or by implication, in the original application, 25I consider that the argument must derive from the practical benefit that the appellant is likely to gain from any decision upholding his claims.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — P. MENGOZZI — VEC C-71/07 P na konaní mal pre žalobcu prípadný praktický úžitok, ak sa jeho výhradám vyhovie 26.
26 complaining of a difference in treatment in relation to pensioners living in ‘less expensive’ Member States is admissible.
na začatie konania 25, zastávam názor, že tvrdenie, ktoré poukazuje na nerovnosť zaobchádzania vo vzťahu k dôchodcom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch, bolo prípustné.
I shall now move on to the appellant’s specific complaint in this regard.
Navrhujem na tomto mieste preskúmať osobitnú kritiku vznesenú v tomto ohľade odvolateľom proti napadnutému rozsudku.
The appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly held that he had no interest in bringing proceedings.
Odvolateľ sa domnieva, že Súd prvého stupňa nesprávne rozhodol o neexistencii právneho záujmu na konaní.
It seems clear to me that, here, the only object of the argument put forward by the appellant is to highlight the fact that the legislature decided to apply the rules set out in the new Staff Regulations on the abolition of correction coefficients for pensions with immediate effect to pensioners living in ‘less expensive’ Member States.
Zdá sa mi pritom jasné, že jediným predmetom tvrdenia uvedeného odvolateľom je skutočnosť, že normotvorca rozhodol priznať dôchodcom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch okamžité uplatnenie pravidiel uvedených v novom služobnom poriadku, ktoré sa týkajú odstránenia opravných koeficientov pre dôchodky.
By contrast, the appellant will never be subject to that new system (which would be particularly disadvantageous for him, as we have seen), since he will continue to benefit from the application of a correction coefficient of significantly more than 100%.
Tento nový systém naopak nikdy nebol na odvolateľa uplatnený (a ako sme videli, by bol preňho osobitne nevýhodný), keďže sa naňho bude aj naďalej vzťahovať uplatnenie opravného koeficientu podstatne vyššieho ako 100 %.
To that end, in particular, the appellant disputes the findings made by the Court of First Instance at paragraph 133 et seq. of the judgment under appeal, where it stated that the appellant had failed to demonstrate that he could have benefited in some way from removal of the advantage conferred by the new Staff Regulations on pensioners living in ‘less expensive’ Member States.
Na tento účel odvolateľ spochybňuje najmä rozhodnutie Súdu prvého stupňa v bode 133 a nasl. napadnutého rozsudku, kde sa uviedlo, že odvolateľ nijako nepreukázal, že mohol mať nejakým spôsobom prospech z odstránenia zvýhodnenia priznaného novým služobným poriadkom dôchodcom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch.
It does not appear to me that the appellant’s arguments are so convincing as to bring into question the correctness of the reasoning of the Court of First Instance.
Nezdá sa mi, že tvrdenia odvolateľa sú presvedčivé a že môžu spochybniť presnosť úvah Súdu prvého stupňa.
Since it is clear that any reduction in the pensions paid to former officials living in ‘less expensive’ Member States, which would be the consequence of finding the decision of the legislature unlawful, would bring the appellant no obvious advantage, the reasoning followed by the Court of First Instance in finding the argument inadmissible is not, in my view, open to criticism.
Keďže je jasné, že prípadné zníženie dôchodkov vyplácaných bývalým úradníkom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch, čo by bol dôsledok vyhlásenia už citovaného rozhodnutia normotvorcu za nezákonné, by odvolateľovi neprinieslo nijaký zjavný prospech, úvahy Súdu prvého stupňa, ktoré viedli k vyhláseniu tvrdenia za neprípustné, nemôžu byť podľa môjho názoru predmetom kritiky.
It is undisputed in the caselaw that, in order to contest the legality of a Community act, either directly or by way of an objection, the legal interest in bringing proceedings
V judikatúre je totiž ustálené, že na spochybnenie zákonnosti aktu Spoločenstva, tak priamo, ako aj prostredníctvom námietky, je nevyhnutné, aby právny záujem
I therefore consider that this final argument put forward by the appellant must also be rejected.
V dôsledku toho sa domnievam, že aj toto posledné tvrdenie uvedené odvolateľom musí byť zamietnuté.
Furthermore, the appellant would also have no interest in bringing proceedings if his complaint were to be interpreted as being directed, in general terms, against the decision of the legislature to abolish correction coefficients, since, as we have seen, their abolition does not affect the appellant personally.
Okrem toho odvolateľ by tiež nemal žiadny právny záujem na konaní, pokiaľ by bol jeho žalobný dôvod vykladaný tak, že smeruje všeobecne proti rozhodnutiu normotvorcu odstrániť opravné koeficienty, keďže, ako sme videli, ich zrušenie sa odvolateľa nedotýka osobne.
VII — Costs
VII — O trovách konania
Under the first paragraph of Article 122 of the Rules of Procedure, where the appeal is unfounded, the Court is to make a decision on costs.
Podľa článku 122 prvého odseku rokovacieho poriadku, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor sám rozhodne o trovách konania.
Pursuant to Article 69(2) of those rules, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Podľa článku 69 ods. 2 uvedeného rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Moreover, the Court of First Instance did in any case also briefly examine the substance of the argument in question observing that, even in that case, it cannot be held that the Community legislature exceeded the discretion it enjoys.
Súd prvého stupňa v každom prípade vykonal stručnú analýzu dotknutého tvrdenia tiež s ohľadom na podstatu veci, pričom uviedol, že ani v tomto prípade nemožno prijať, že normotvorca Spoločenstva prekročil mieru voľnej úvahy, ktorá mu je priznaná.
These observations of the Court of First Instance, despite being succinct (having, it should be noted, been made merely in the alternative), also seem, in my opinion, to be above any possible reproach.
Aj tieto pripomienky Súdu prvého stupňa, hoci stručné (inak vypracované len podporne), nemožno podľa môjho názoru nijako kritizovať.
On the other hand, the second paragraph of the Article 122 provides that, in appeals brought by officials or other ser -vants of an institution, the Court may order the parties to share the costs where equity so requires.
Okrem toho druhý odsek toho istého článku 122 upravuje možnosť, že v prípade odvolaní podaných úradníkmi alebo inými zamestnancami určitej inštitúcie môže Súdny dvor v záujme spravodlivosti rozdeliť medzi účastníkov náhradu trov konania.
Since these proceedings are the first before the Court of Justice to address the question of the reform of the pension scheme for officials of the Communities under the new Staff Regulations and as certain legal aspects of the new arrangements may indeed appear problematic, I suggest that the Court should order that the costs be shared.
Keďže predmetné konanie je prvým konaním pred Súdnym dvorom, v ktorom sa rieši otázka reformy dôchodkového systému úradníkov Spoločenstiev vykonaného novým služobným poriadkom, a keďže určité právne aspekty nového režimu sa môžu v skutočnosti zdať problematické, navrhujem Súdnemu dvoru nariadiť, že každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
The Community legislature decided to apply, with immediate effect, to pensioners living in ‘less expensive’ Member States, the pension calculation mechanism to be applied in the future to all former officials who have acquired their pension rights after the new Staff Regulations came into effect.
Normotvorca Spoločenstva totiž rozhodol uplatniť bez ďalšieho na dôchodcov s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch mechanizmus výpočtu dôchodkov, ktorý bude v budúcnosti používaný na všetkých bývalých úradníkov, ktorí nadobudnú nárok na dôchodok po nadobudnutí účinnosti nového služobného poriadku.
Moreover, in order to safeguard the position of those who, like the appellant, live in an ‘expensive’ Member State and acquired their pension rights before 1 May 2004, the legislature provided for a correction coefficient to be maintained for their benefit, albeit one calculated differently, as we have seen.
Navyše na účely zachovania postavenia tých, ktorí, tak ako odvolateľ, majú bydlisko v „drahom“ členskom štáte a nadobudli nárok na dôchodok pred 1. májom 2004, normotvorca upravil zachovanie opravného koeficientu (hoci, ako sme videli, vypočítavaného rôzne) v ich prospech.
To my mind, it cannot be said that the legislature has manifestly exceeded the limits of its discretion.
Nezdá sa mi, že možno povedať, že normotvorca zjavne porušil hranice miery voľnej úvahy.
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court of Justice:
So zreteľom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor vyhlásil, že:
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, lodged on 8 February 2007,
Vo veci C-71/07 P, ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 8. februára 2007,
Franco Campoli, a former official of the Commission of the European Communities, residing in London (United Kingdom), represented by G. Vandersanden, L. Levi and S. Rodrigues, avocats, appellant, the other parties to the proceedings being:
Franco Campoli, bývalý úradník Komisie Európskych spoločenstiev, bydliskom v Londýne (Spojené kráľovstvo), v zastúpení: G. Vandersanden, L. Levi a S. Rodrigues, advokáti, odvolateľ, ďalší účastníci konania:
Commission of the European Communities, represented by V. Joris and D. Martin, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: V. Joris a D. Martin, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu, žalovaná v prvostupňovom konaní,
2008 — CASE C-71/07 P
2008 — VEC C-71/07 P
Council of the European Union, represented by M. Arpio Santacruz and I. Šulce, acting as Agents, intervener at first instance,
Rada Európskej únie, v zastúpení: M. Arpio Santacruz a I. Šulce, splnomocnené zástupkyne, vedľajší účastník konania v prvostupňovom konaní,
Advocate General: P. Mengozzi, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 8 April 2008,
SÚDNY DVOR (druhá komora), v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris a C. Toader (spravodajkyňa), generálny advokát: P. Mengozzi, tajomník: R. Grass, so zreteľom na písomnú časť konania, po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 8. apríla 2008,
CAMPOLI v COMMISSION gives the following
CAMPOLI/KOMISIA vyhlásil tento
The second subparagraph of Article 82(1) of the Staff Regulations of Officials of the European Communities, in the version applicable before 1 May 2004 (‘the old Staff Regulations’), provided that pensions were to be weighted at the rate fixed for the country inside the Communities where the recipient proves he has his residence.
Článok 82 ods. 1 druhý pododsek Služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev v znení platnom pred 1. májom 2004 (ďalej len „starý služobný poriadok“) stanovuje, že na dôchodky sa uplatňuje opravný koeficient určený pre krajinu v rámci Spoločenstiev, v ktorej príjemca preukáže svoje bydlisko.
Since no specific provision of the old Staff Regulations laid down the method of calculating the correction coefficients applicable to pensions, in practice, the correction coefficients applied were those calculated for the remuneration of officials in active employment pursuant to the first paragraph of Article 64 of and Annex XI to the old Staff Regulations, that is to say, according to a method intended to ensure the same purchasing power irrespective of the place in which officials were employed.
Keďže žiadne osobitné ustanovenie starého služobného poriadku neurčovalo metódu výpočtu opravného koeficientu uplatniteľného na dôchodky, v praxi sa uplatňovali opravné koeficienty vypočítané pre odmeny úradníkov v službe na základe článku 64 prvého odseku a prílohy XI tohto služobného poriadku, teda podľa metódy, ktorej úlohou je zabezpečiť rovnakú kúpnu silu pre úradníkov bez ohľadu na miesto výkonu práce.
That method reflected the average difference for a typical official between the cost
Táto metóda odrážala priemerný rozdiel medzi životnými nákladmi typického úradníka v hlavnom meste krajiny, kde vykonáva svoju prácu, a životnými nákladmi
2008 — CASE C-71/07 P of living in the capital of the country in which he was employed and the cost of living in Brussels (Belgium) (the ‘capital method’).
2008 — VEC C-71/07 P v Bruseli (Belgicko) (ďalej len „metóda hlavného mesta“).
With regard to pensioners, the reference factor was the cost of living in the capital of the country of residence compared to the cost of living in Brussels.
Pokiaľ ide o osoby na dôchodku, referenčný prvok bol stanovený na základe životných nákladov v hlavnom meste krajiny bydliska v porovnaní so životnými nákladmi v Bruseli.
1) extensively reformed the old Staff Regulations.
130), zaviedol rozsiahlu reformu starého služobného poriadku.
One of the changes made by that regulation was the abolition, from 1 May 2004, of the correction coefficients applied to pensions.
Jedna zmena, ktorú prinieslo toto nariadenie, sa týka zrušenia opravných koeficientov uplatňovaných na dôchodky s účinnosťou od 1. mája 2004.
By way of explanation, recital 30 in the preamble to Regulation No 723/2004 states as follows:
Na účely odôvodnenia sa v odôvodnení č. 30 nariadenia č. 723/2004 uvádza:
Consequently, the second subparagraph of Article 82(1) and Article 82(3) of the Staff Regulations, in the version in force from 1 May 2004 (‘the new Staff Regulations’), provide that no correction coefficient is to be applicable to pensions or invalidity allowances.
Článok 82 ods. 1 druhý pododsek a článok 82 ods. 3 služobného poriadku v znení platnom od 1. mája 2004 (ďalej len „nový služobný poriadok“) preto stanovuje, že ani na dôchodky, ani na podporu v invalidite sa neuplatňujú opravné koeficienty.
The abolition of the correction coefficients does not affect officials who retired before 1 May 2004.
Toto zrušenie opravných koeficientov sa netýka úradníkov, ktorí odišli do dôchodku pred 1. májom 2004.