natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The legislative decree also sets the timelimits which must be complied with in order gradually to reduce such waste in landfills.
Stanovuje tiež lehoty, ktoré majú byť dodržané s cieľom postupnej redukcie týchto odpadov na skládkach.
Article 6 of the legislative decree implements the provision of Directive 1999/31 concerning waste not accepted at landfills, while Article 11 lays down the rules of procedure relating to the acceptance of waste at landfills.
Článok 6 legislatívneho dekrétu č. 36/2003 preberá ustanovenie smernice 1999/31 týkajúce sa odpadov neprijímaných na skládkach, zatiaľ čo jeho článok 11 stanovuje pravidlá postupu týkajúceho sa prijatia odpadov na skládky.
Article 17 of the legislative decree, headed ‘Transitional and final provisions’, which lays down the rules concerning the treatment of existing landfill sites, provides:
Článok 17 tohto legislatívneho dekrétu s nadpisom „Prechodné a záverečné ustanovenia“, ktorý stanovuje predpisy týkajúce sa nakladania s existujúcimi skládkami, uvádza:
Landfills for which a permit has already been granted on the date of entry into force of this decree may continue to accept, until 31 December 2006, the waste for which they have been authorised.
Skládky už povolené ku dňu nadobudnutia účinnosti tohto dekrétu môžu až do 31. decembra 2006 prijímať odpady, pre ktoré boli schválené.
In compliance with the conditions and limits of acceptability provided for by the decision of the interdepartmental committee of 27 July 1984, published in the Ordinary Supplement to [GURI] No 253 of 13 September 1984 … disposal in new landfills is authorised until 31 December 2006 so far as concerns:
Za dodržania podmienok a obmedzení prijateľnosti stanovených rozhodnutím medziministerského výboru z 27. júla 1984, uverejneným v riadnej prílohe [GURI] č. 253 z 13. septembra 1984…, je odstránenie v nových skládkach povolené do 31. decembra 2006, pokiaľ sa týka: a) pri skládkach pre inertné odpady odpadov predtým odosielaných na skládky druhej kategórie, typu A;
2008 — CASE C-442/06
2008 — VEC C-442/06 b) pri skládkach pre odpady, ktoré nie sú nebezpečné, odpadov predtým odosielaných na skládky prvej a druhej kategórie, typu B; c) pri skládkach pre nebezpečné odpady odpadov predtým odosielaných na skládky druhej kategórie, typu C, a tretej kategórie.
Within a period of six months from the date of entry into force of this decree, the holder of the permit referred to in paragraph 1 or the operator of the landfill instructed by him shall present to the competent authority a site-conditioning plan on the basis of the criteria referred to in this decree, including the financial guarantees referred to in Article 14.
V lehote šiestich mesiacov od nadobudnutia účinnosti tohto dekrétu držiteľ povolenia uvedeného v odseku 1 alebo ním poverený prevádzkovateľ skládky predloží príslušnému orgánu plán úpravy skládky v závislosti od kritérií uvedených v tomto dekréte, vrátane finančných záruk uvedených v článku 14.
By a reasoned measure, the competent authority shall approve the plan referred to in paragraph 3, authorise the continuation of the activity of the landfill and lay down the works for compliance, the method of execution and the final time-limit for completion of the works, which may not under any circumstances be later than 16 July 2009. …
Odôvodneným rozhodnutím príslušný orgán schvaľuje plán uvádzaný v odseku 3, povoľuje pokračovanie v činnosti skládky a určuje práce na uvedenie do súladu, podmienky na ich vykonanie a konečnú lehotu na ich dokončenie, ktorá nemôže byť v žiadnom prípade neskoršia ako 16. júl 2009. …
Should the plan referred to in paragraph 3 be rejected, the competent authority shall state the detailed rules and timelimits for closure of the landfill, in accordance with Article 12(1)(c).
V prípade zamietnutia plánu uvedeného v odseku 3 príslušný orgán uvádza podmienky a lehoty uzatvorenia skládky podľa článku 12 ods. 1 písm. c).
The decision of the interdepartmental committee of 27 July 1984, referred to in Article 17(2) of Legislative Decree No 36/2003, provides for the classification of landfills into three classes.
Rozhodnutie medziministerského výboru z 27. júla 1984, na ktoré odkazuje článok 17 ods. 2 legislatívneho dekrétu č. 36/2003, uvádza zaradenie skládok do troch kategórií.
Class two, type C landfills and class three landfills, referred to in Article 17(2)(c), are those which are intended to accept toxic and hazardous waste (points 4.2.3.3 and 4.2.4 of that decision).
Skládky druhej kategórie, typu C, a skládky tretej kategórie, na ktoré odkazuje predmetný článok 17 ods. 2 písm. c), sú skládkami, ktoré sú určené na prijímanie toxických a nebezpečných odpadov (body 4.2.3.3 a 4.2.4 predmetného rozhodnutia).
After receiving a complaint referring to incorrect implementation of Direct- ive 1999/31 by Legislative Decree No 36/2003, on 17 October 2003 the Commission sent the Italian Republic a letter of formal notice in which it claimed that the legislative decree did not comply with Articles 2, 5, 6, 10, 13 and 14 of the direct- ive.
V nadväznosti na sťažnosť poukazujúcu na nesprávne prebratie smernice 1999/31 legislatívnym dekrétom č. 36/2003 Komisia 17. októbra 2003 zaslala Talianskej republike výzvu, v ktorej uvádzala, že tento legislatívny dekrét nie je v súlade s článkami 2, 5, 6, 10, 13 a 14 predmetnej smernice.
In the introduction to that letter the Commission stated that the observations contained in it ‘[were without prejudice to] the fact that further questions might be brought to the attention of the Italian authorities’.
V úvodnej časti listu Komisia zdôraznila, že pripomienky v ňom uvádzané „[nevylučujú] skutočnosť, že do pozornosti talianskych orgánov [môžu] prípadne byť dané ďalšie otázky“.
The Italian Republic replied to that letter by two separate notes, dated 12 December 2003 and 28 January 2004 respectively.
Talianska republika odpovedala na túto výzvu dvomi oddelenými nótami, s dátumami z 12. decembra 2003 a z 28. januára 2004.
On 9 July 2004, the Commission sent the Italian Republic a supplementary letter of formal notice in which it expressed doubts as to whether not only the articles of Directive 1999/31 referred to in the original letter of formal notice, but also Art -icles 3, 4, 7 to 9, 11 and 12 of that directive, had been correctly transposed. Moreover,
Komisia 9. júla 2004 zaslala uvedenému členskému štátu doplňujúcu výzvu, v ktorej vyjadrila pochybnosti o správnosti prebratia nielen článkov smernice 1999/31 uvádzaných v pôvodnej výzve, ale aj článkov 3, 4, 7 až 9, 11 a 12 tej istej smernice.
2008 — CASE C-442/06 it called on the Italian Republic to supply information on the exact number of landfills to which the provisions of that directive relating to new landfills were not applicable and to submit its observations within a period of two months from the receipt of the supplementary letter of formal notice.
2008 — VEC C-442/06 o presnom počte skládok, na ktoré neboli uplatniteľné ustanovenia uvedenej smernice týkajúce sa nových skládok, ako aj svoje pripomienky v lehote dvoch mesiacov od doručenia doplňujúcej výzvy.
Since the Commission was not satisfied with the explanations given by the Italian Republic, it sent it a reasoned opinion on 19 December 2005.
Keďže Komisia nepovažovala vysvetlenia predložené Talianskou republikou za dostatočné, zaslala jej 19. decembra 2005 odôvodnené stanovisko.
In the latter, it withdrew some of the complaints set out in the original letter of formal notice and confirmed those alleging that the national provisions concerning existing landfill sites did not comply with Directive 1999/31.
V tomto stanovisku zobrala späť určité výhrady formulované v pôvodnej výzve a potvrdila výhrady založené na nesúlade vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa existujúcich skládok so smernicou 1999/31.
It also called on the Italian Republic to adopt the necessary provisions to comply with the reasoned opinion within a period of two months from its receipt.
Komisia tiež Talianskej republike uložila prijať opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.
Since it was not persuaded by the arguments put forward by the Italian Republic in its note of 28 February 2006 in response to the reasoned opinion, the Commission brought the present action.
Keďže Komisia nepovažovala argumenty predložené Talianskou republikou v odpovedi na predmetné odôvodnené stanovisko v jej nóte z 28. februára 2006 za presvedčivé, podala túto žalobu.
The plea of inadmissibility, alleging irregularity of the pre-litigation procedure
O námietke neprípustnosti založenej na vadách konania pred podaním žaloby
The Italian Republic pleads a defect in the pre-litigation procedure rendering the Commission’s action inadmissible.
Talianska republika sa dovoláva vady postihujúcej konanie pred podaním žaloby, ktorá vedie k neprípustnosti žaloby Komisie.
It observes that that institution changed the complaints relied on.
Poznamenáva, že táto inštitúcia zmenila uvádzané žalobné dôvody.
Whereas in the original letter of formal notice, so far as concerns the treatment of existing landfill sites, the Commission had referred
Hoci v pôvodnej výzve, pokiaľ ide o nakladanie s existujúcimi skládkami, Komisia uplatňovala nesúlad legislatívneho dekrétu č. 36/2003
COMMISSION v ITALY to non-compliance of Legislative Decree No 36/2003 with Article 14 of Direct- ive 1999/31, in the supplementary letter of formal notice it relied on infringement of Articles 2 to 14 of that directive.
KOMISIA/TALIANSKO s článkom 14 smernice 1999/31, v doplňujúcej výzve sa dovolávala porušenia článkov 2 až 14 tej istej smernice.
The Italian Republic also submits that in the original letter of formal notice the Commission had already inserted a reference to the effect that ‘new doubts’ could arise subsequently as to the compatibility of the national legislation transposing Directive 1999/31 with that directive.
Uvedený členský štát rovnako zdôrazňuje, že už do pôvodnej výzvy Komisia vložila formuláciu, podľa ktorej, pokiaľ ide o súlad vnútroštátnej právnej úpravy preberajúcej smernicu 1999/31 s uvedenou smernicou, môžu neskôr vzniknúť „nové pochybnosti“.
The insertion of such a reference makes it possible for the Commission to change the complaints relied on against a Member State, in accordance with its needs and without being required to open a new infringement procedure.
Vloženie tejto formulácie umožnilo Komisii zmeniť žalobné dôvody uvádzané proti členskému štátu podľa jej požiadaviek a bez toho, aby bola povinná začať nové konanie o nesplnení povinnosti.
Moreover, the addition of new complaints in the supplementary letter of formal notice constitutes an infringement of the duty of sincere cooperation referred to in Article 10 EC.
Okrem toho rozšírenie doplňujúcej výzvy o nové žalobné dôvody prinášalo so sebou porušenie povinnosti lojálnej spolupráce uvádzanej v článku 10 ES.
The Commission disputes the existence of such an infringement, given that the supplementary letter of formal notice sent to the Italian Republic was intended to add new complaints or to amend those which had already been put forward.
Komisia napáda existenciu takéhoto porušenia, keďže doplňujúca výzva zasielaná Talianskej republike mala za cieľ pridať nové žalobné dôvody alebo zmeniť žalobné dôvody, ktoré už boli uvádzané.
In order to state more specifically what has been set out in a letter of formal notice and to complete the analysis of the response of the national authorities, the Commission sends the Member State concerned a reasoned opinion.
Na špecifikovanie toho, čo bolo uvedené vo výzve, a na doplnenie analýzy odpovede vnútroštátnych orgánov Komisia zasiela dotknutému členskému štátu odôvodnené stanovisko.
On the other hand, in accordance with Article 226 EC, in order to extend the complaints relied on the Commission sends that State a supplementary letter of formal notice on which it has the opportunity to submit it arguments.
Naopak, podľa článku 226 ES na rozšírenie uvádzaných žalobných dôvodov Komisia zasiela uvedenému členskému štátu doplňujúcu výzvu, ku ktorej má členský štát možnosť uviesť svoje argumenty.
In that regard, it must be recalled that it is settled caselaw that the proper conduct of the pre-litigation procedure constitutes an essential guarantee required by the EC Treaty not only in order to protect the rights of the Member State concerned, but also so as to ensure that any contentious procedure will have a clearly defined dispute as its subjectmatter.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry predstavuje riadny priebeh konania pred podaním žaloby základnú záruku požadovanú Zmluvou o ES nielen kvôli ochrane práv členského štátu, ale aj kvôli záruke, že predmet sporu eventuálneho súdneho konania bude zreteľne vymedzený.
The Commission sent the Italian Republic a supplementary letter of formal notice, laying down a new time-limit for that Member State to submit its observations, before sending it a reasoned opinion based on the same complaints as those in the supplementary letter of formal notice.
Komisia zaslala Talianskej republike doplňujúcu výzvu, určiac tomuto členskému štátu novú lehotu na predloženie jeho pripomienok, predtým, ako mu zaslala odôvodnené stanovisko založené na tých istých žalobných dôvodoch, ako boli žalobné dôvody uvedené v doplňujúcej výzve.
Accordingly, the Commission did not prejudice the rights of the defence since the Italian Republic was given the opportunity to prepare its defence before receiving the reasoned opinion.
Komisia preto neoslabila právo na obhajobu, keďže Talianskej republike bolo umožnené pripraviť si obranu pred doručením odôvodneného stanoviska.
This plea of inadmissibility raised by the Italian Republic must therefore be rejected.
V dôsledku toho táto námietka neprípustnosti uvedená Talianskou republikou musí byť zamietnutá.
The first complaint, alleging infringement of Articles 2 to 14 of Directive 1999/31 arising from the delay in transposing that directive
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 2 až 14 smernice 1999/31 vyplývajúcom z jej oneskoreného prebratia
The Commission claims that, on account of the belated transposition of Direct- ive 1999/31, which did not take place until 27 March 2003 upon the entry into force of Legislative Decree No 36/2003, whereas the directive should have been transposed by 16 July 2001, the treatment applied, in Italian law, to landfills authorised between 16 July 2001 and 27 March 2003 was that reserved to existing landfill sites and not the stricter treatment laid down for new landfills.
Komisia uvádza, že z dôvodu oneskoreného prebratia smernice 1999/31, ku ktorému došlo až 27. marca 2003 s nadobudnutím účinnosti legislatívneho dekrétu č. 36/2003, hoci k tomuto prebratiu malo dôjsť pred 16. júlom 2001, bolo podľa talianskeho práva zaobchádzanie so skládkami povolenými medzi 16. júlom 2001 a 27. marcom 2003 zaobchádzaním vyhradeným pre už existujúce skládky a nie prísnejším zaobchádzaním, stanoveným pre nové skládky.
The Italian Republic therefore infringed, so far as concerns those landfills, Articles 2 to 14 of that directive, since they were not applied to all those landfills, which ought, on the contrary, to have
Talianska republika teda, pokiaľ ide o skládky, porušila články 2 až 14 tejto smernice, pretože tieto články nemali byť uplatňované
COMMISSION v ITALY been regarded as new.
KOMISIA/TALIANSKO na všetky uvedené skládky, ktoré naopak mali byť považované za nové.
The Italian authorities thus intentionally chose to infringe the Community provisions concerned because, even when transposing the directive out of time, they could have, and should have, made those landfills subject to the treatment reserved by the directive to new landfills.
Talianske orgány sa tak vedome rozhodli porušiť predmetné ustanovenia Spoločenstva, lebo aj pri oneskorenom prebratí uvedenej smernice mohli a mali podriadiť tie isté skládky zaobchádzaniu vyhradenému tou istou smernicou pre nové skládky.
The Commission adds that the fact, relied on during the administrative procedure, that the Italian Republic preferred unilaterally to await the adoption of Decision 2003/33/EC does not justify the delay in the implementation of Directive 1999/31.
Komisia dodáva, že skutočnosť uvádzaná počas správneho konania, že Talianska republika uprednostňovala jednostranne vyčkať na prijatie rozhodnutia 2003/33/ES, neodôvodňuje oneskorenie prebratia smernice 1999/31.
That implementation did not depend in any way on the existence of such a measure since, in accordance with the directive, the Member States were to use national criteria in compliance with the requirements in Annex II to the directive.
Toto prebratie nezávisí nijakým spôsobom od existencie takéhoto aktu, keďže podľa tej istej smernice členské štáty majú používať vnútroštátne kritériá zhodné s ustanoveniami prílohy II tejto smernice.
The Italian Republic pleads, first of all, that this complaint is inadmissible, stating that the Commission cannot start proceedings before the Court on the basis of a delay in the transposition of Directive 1999/31 when the implementing legislative decree was adopted before the pre-litigation procedure was initiated and that delay is a fact which is impossible to remedy.
Talianska republika uvádza v prvom rade námietku neprípustnosti tohto žalobného dôvodu, uvádzajúc, že Komisia sa nemôže obrátiť na Súdny dvor na základe oneskorenia prebratia smernice 1999/31, keďže preberací legislatívny dekrét bol prijatý pred začatím konania pred podaním žaloby a že toto oneskorenie predstavuje skutkovú okolnosť, ktorú nie je možné napraviť.
The Italian Republic claims, secondly, that that delay led to the need, for exclusively technical and administrative reasons, to make landfills authorised between the date of expiry of the period for transposition of Directive 1999/31 and that of the entry into force of Legislative Decree No 36/2003 subject to the obligations set out in the dir -ective for existing landfill sites.
V druhom rade tento členský štát uvádza, že predmetné oneskorenie so sebou prinieslo potrebu podriadiť, z dôvodov čisto technických a administratívnych, skládky povolené medzi dátumom uplynutia lehoty na prebratie smernice 1999/31 a dátumom nadobudnutia účinnosti legislatívneho dekrétu č. 36/2003 povinnostiam stanoveným touto smernicou vo vzťahu k existujúcim skládkam.
It was necessary to lay down in respect of those landfills, which already contained a certain amount of waste, a transitional period during
Pre tieto skládky, ktoré už obsahovali určité množstvo odpadov, bolo potrebné stanoviť prechodné obdobie, počas ktorého mali držitelia oprávnení na prevádzkovanie pristúpiť k ich
2008 — CASE C-442/06 which the holders of operating permits had to adapt those sites.
2008 — VEC C-442/06 úpravám.
Those transitional arrangements reflected, moreover, the need not to create a situation of inequality for economic operators already holding such permits on the date of entry into force of the legislative decree.
Tento prechodný režim okrem toho zodpovedal potrebe nevytvárať pre podnikateľské subjekty, ktoré už mali takéto povolenia ku dňu nadobudnutia účinnosti predmetného legislatívneho dekrétu, situáciu nerovnosti.
The arrangements were, in any event, extremely restrictive and laid down a mandatory time-limit for the presentation of a conditioning plan for the sites which was shorter than that set by Directive 1999/31.
Predmetný režim bol v každom prípade mimoriadne prísny a stanovoval záväznú lehotu na predloženie plánu úpravy kratšiu, než je lehota stanovená smernicou 1999/31.
As regards the plea of inadmissibility raised by the Italian Republic alleging that there is a lack of legal interest in a finding of delay in the transposition of Directive 1999/31, it should be noted that the form of order sought in the present action, in particular in so far as it is based on the action’s first complaint, does not relate to a declaration of such delay but to a declaration that the transitional provisions of Legislative Decree No 36/2003 do not comply with the directive so far as concerns the treatment of landfills opened during the period from the date of expiry of the period for transposition of the directive to the date of entry into force of the legislative decree.
Pokiaľ ide o námietku neprípustnosti uvádzanú Talianskou republikou, založenú na absencii záujmu na konštatovaní oneskoreného prebratia smernice 1999/31, je potrebné poznamenať, že žalobné návrhy tejto žaloby, najmä v rozsahu, v akom sa zakladajú na jej prvom žalobnom dôvode, smerujú ku konštatovaniu nie takéhoto oneskorenia, ale nesúladu prechodných ustanovení legislatívneho dekrétu č. 36/2003 s touto smernicou, pokiaľ ide o zaobchádzanie so skládkami otvorenými počas obdobia plynúceho od dátumu uplynutia lehoty na prebratie uvedenej smernice do dátumu nadobudnutia účinnosti tohto legislatívneho dekrétu.
As is apparent from the caselaw of the Court, a Member State which has not transposed, within the period prescribed, a Community directive and against which infringement proceedings have been brought in respect not of the failure to transpose but of the failure to fulfil an obligation flowing from that directive cannot plead the fact that it has not taken the necessary measures to implement the directive in order to object to the admissibility of the action and hence to prevent the Court from examining the application for a declaration that it has failed to fulfil its obligations (Case C-431/92 Commission v Germany [1995] ECR I-2189, paragraph 23).
Ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, členský štát, ktorý neprebral smernicu Spoločenstva v stanovenej lehote a voči ktorému je začaté konanie o nesplnení povinnosti, ktorého predmetom nie je táto nečinnosť, ale nesplnenie povinnosti vyplývajúcej z tejto smernice, sa nemôže dovolávať skutočnosti, že neprijal opatrenia potrebné na prebratie uvedenej smernice, na namietanie proti prípustnosti žaloby, a teda proti tomu, aby Súdny dvor skúmal návrh smerujúci k určeniu takéhoto nesplnenia povinnosti (rozsudok z 11. augusta 1995, Komisia/Nemecko, C-431/92, Zb. s. I-2189, bod 23).
The plea that the first complaint in the action is inadmissible because the Commission lacks a legal interest in bringing proceedings must consequently be rejected.
Námietka neprípustnosti prvého žalobného dôvodu založená na nedostatku záujmu Komisie na konaní musí byť preto zamietnutá.
As regards the substance of this complaint, as the Commission has correctly noted and is not disputed by the Italian Republic, Legislative Decree No 36/2003 does not provide for the application of the provisions concerning new landfills, that is to say, in particular, Articles 2 to 13 of Directive 1999/31, to landfills authorised between the date of expiry of the period for transposition of the directive and that of the entry into force of the legislative decree.
Pokiaľ ide o dôvodnosť tohto žalobného dôvodu, je potrebné konštatovať, že ako bolo správne poznamenané zo strany Komisie a nebolo namietané zo strany Talianskej republiky, legislatívny dekrét č. 36/2003 nestanovuje uplatňovanie ustanovení týkajúcich sa nových skládok na skládky otvorené medzi dátumom uplynutia lehoty na prebratie smernice 1999/31 a dátumom nadobudnutia účinnosti tohto legislatívneho dekrétu, a to najmä článkov 2 až 13 predmetnej smernice.
On the other hand, it provides for the application to those landfills of the treatment reserved to existing landfill sites, by making them subject to the adaptation procedure laid down in Article 17 of the legislative decree.
Naopak, stanovuje pre tieto skládky uplatňovanie zaobchádzania vyhradeného pre existujúce skládky, podriaďujúc ich pod postup úpravy uvádzaný v jeho článku 17.