natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court has consistently held that, in the absence of Community rules governing the matter, it is for the domestic legal system of each Member State to designate the courts and tribunals having jurisdiction and to lay down the detailed procedural rules governing actions for safeguarding rights which individuals derive from Community
V súlade s ustálenou judikatúrou v prípade neexistencie právnej úpravy v danej oblasti na úrovni Spoločenstva majú byť vo vnútroštátnom právnom poriadku každého členského štátu určené príslušné súdy a upravené procesné náležitosti týkajúce sa žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej
On that basis, as is apparent from well-established caselaw, the detailed procedural rules governing actions for safeguarding an individual’s rights under Community law must be no less favourable than those governing similar domestic actions (principle of equivalence) and must not render practically impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law (principle of effectiveness) (see, in particular, Rewe-Zentralfinanz and Rewe-Zentral, paragraph 5; Comet, paragraphs 13 to 16; Peterbroeck, paragraph 12; Unibet, paragraph 43; and van der Weerd and Others, paragraph 28).
V tejto súvislosti, ako to vyplýva aj z ustálenej judikatúry, procesné podmienky žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Spoločenstva, nemôžu byť menej výhodné ako procesné podmienky týkajúce sa podobných žalôb vnútroštátnej povahy (zásada ekvivalencie) a nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré priznáva právny poriadok Spoločenstva (zásada efektivity) (pozri najmä rozsudky Rewe--Zentralfinaz a Rewe-Zentral, už citovaný, bod 5; Comet, už citovaný, body 13 až 16; Peterbroeck, už citovaný, bod 12; Unibet, už citovaný, bod 43, a van der Weerd a i., už citovaný, bod 28).
Those requirements of equivalence and effectiveness, which embody the general obligation on the Member States to ensure judicial protection of an individual’s rights under Community law, apply equally to the designation of the courts and tribunals having jurisdiction to hear and determine actions based on Community law.
Tieto požiadavky ekvivalencie a efektivity, ktoré vyjadrujú všeobecnú povinnosť členských štátov zabezpečiť súdnu ochranu práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Spoločenstva, sa rovnako vzťahujú na označenie súdov príslušných na rozhodovanie o žalobách založených na týchto právach.
A failure to comply with those requirements at Community level is — just like a failure to comply with them as regards the definition of detailed procedural rules — liable to undermine the principle of effective judicial protection.
Nedodržanie uvedených požiadaviek na tejto úrovni môže totiž rovnako ako ich nedodržanie, pokiaľ ide o definíciu procesných podmienok, porušiť zásadu účinnej súdnej ochrany.
It is in the light of those considerations that the referring court’s first question must be answered.
Na prvú otázku položenú vnútroštátnym súdom je potrebné odpovedať s ohľadom na uvedené úvahy.
Notwithstanding formal distinctions as to their legal basis, both claims, as the Advocate General noted at point 58 of her Opinion, seek the protection of the same rights deriving from Community law, namely Directive 1999/70 and the framework agreement.
Bez ohľadu na tieto formálne odlišné právne základy sa totiž domáhajú, ako to uviedla aj generálna advokátka v bode 58 svojich návrhov, ochrany rovnakých práv odvodených z práva Spoločenstva, a to smernice 1999/70 a rámcovej dohody.
In those circumstances, where the national legislature has chosen to confer on specialised courts jurisdiction to hear and determine actions based on the legislation transposing Directive 1999/70, the obligation which would be placed on individuals in the situation of the complainants — who sought to bring a claim based on an infringement of that legislation before such a specialised court — to bring at the same time a separate action before an ordinary court to assert the rights which they can derive directly from that directive in respect of the period between the deadline for transposing it and the date on which the transposing legislation entered into force, would be contrary to the principle of effectiveness if — which is for the referring court to ascertain — it would result in procedural disadvantages for those individuals, in terms, inter alia, of cost, duration and the rules of representation, such as to render excessively difficult the exercise of rights deriving from that directive.
Za týchto podmienok, keď vnútroštátny zákonodarca zveril úlohu urovnať spory vyplývajúce zo zákona preberajúceho smernicu 1999/70 osobitným súdom, povinnosť, ktorá by bola stanovená jednotlivcom v postavení žalobcov v spore vo veci samej, ktorých úmyslom by bolo podať na takýto osobitný súd žalobu založenú na porušení uvedeného zákona, paralelne podať na všeobecný súd odlišnú žalobu založenú na uplatňovaní práv, ktoré môžu priamo vyvodiť zo samotnej tejto smernice, pokiaľ ide o obdobie medzi uplynutím lehoty na prebratie smernice 1999/70 a nadobudnutím účinnosti zákona, ktorým sa smernica preberá, by bola v rozpore so zásadou efektivity ak, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu, by to znamenalo pre jednotlivcov procesné znevýhodnenie, najmä pokiaľ ide o náklady, dĺžku a spôsob zastupovania, ktorá by mohla nadmieru sťažovať výkon týchto práv vyplývajúcich z uvedenej smernice.
At the hearing, Ireland claimed that the jurisdiction given to the Rights Commissioners and the Labour Court by the 2003 Act is optional and therefore does not
Írsko na pojednávaní tvrdilo, že právomoc zverená zákonom z roku 2003 rights commissioners a Labour Court je fakultatívna, a teda nebráni jednotlivcom podať na
IMPACT prevent individuals from bringing a single action, based partly on national law and partly on Community law, before an ordinary court.
IMPACT všeobecný súd jedinú žalobu, založenú čiastočne na vnútroštátnom práve a čiastočne na práve Spoločenstva.
Even if that is so, the fact remains that where individuals intended — as the complainants did in the main proceedings — to rely on the, albeit optional, jurisdiction which the national legislature, when transposing Directive 1999/70, conferred on those specialised courts to hear and determine disputes arising from the 2003 Act, the principle of effectiveness requires that those individuals should also be able to seek before the same courts the protection of the rights which they can derive directly from the directive itself, if it should emerge from the checks undertaken by the referring court that the obligation to divide their action into two separate claims and to bring the claim based directly on the directive before an ordinary court leads to procedural complications liable to render excessively difficult the exercise of those rights conferred on the parties by Community law.
Ak by aj toto tvrdenie bolo správne, nič to nemení na tom, že pokiaľ jednotlivci podobne ako žalobcovia v spore vo veci samej zamýšľali využiť právomoc zverenú vnútroštátnym zákonodarcom pri preberaní smernice 1999/70, hoci aj fakultatívne, týmto osobitným súdom na rozhodovanie sporov založených na zákone z roku 2003, zásada efektivity by vyžadovala, aby sa mohli rovnako dovolávať na týchto súdoch ochrany práv, ktoré môžu priamo vyvodiť zo samotnej smernice, pokiaľ by z overovania vykonaného vnútroštátnym súdom vyplynulo, že povinnosť rozdeliť ich procesný prostriedok na dve rozdielne žaloby a podať žalobu priamo založenú na uvedenej smernici na vnútroštátny súd vedie k procesným komplikáciám, ktoré môžu nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré dotknutým osobám priznáva právny poriadok Spoločenstva.
If the referring court were to find such an infringement of the principle of effectiveness, it would be for that court to interpret the domestic jurisdictional rules in such a way that, wherever possible, they contribute to the attainment of the objective of ensuring effective judicial protection of an individual’s rights under Community law (see, to that effect, Unibet, paragraph 44).
Ak by vnútroštátny súd konštatoval takéto porušenie zásady efektivity, prináležalo by mu vykladať vnútorné pravidlá príslušnosti v čo najväčšom rozsahu takým spôsobom, aby prispievali k prevedeniu cieľa spočívajúceho v zaručení účinnej súdnej ochrany práv, ktorej sa môžu osoby podliehajúce súdnej právomoci dovolávať na základe ustanovení práva Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok Unibet, už citovaný, bod 44).
Having regard to the foregoing considerations, the answer to the first question must be that Community law, in particular the principle of effectiveness, requires that a specialised court which is called upon, under the, albeit optional, jurisdiction conferred on it by the legislation transposing Directive 1999/70, to hear and determine a claim based on an infringement of that legislation, must also have jurisdiction to hear and determine an applicant’s claims arising directly from the directive itself
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné na prvú otázku odpovedať tak, že právo Spoločenstva, osobitne zásada efektivity, požadujú, aby osobitný súd vyzvaný v rámci príslušnosti, ktorá mu bola zverená, hoci len fakultatívne, právnou úpravou zabezpečujúcou prebratie smernice 1999/70, rozhodnúť o žalobe založenej na porušení tejto právnej úpravy, sa vyhlásil za príslušného rozhodnúť aj o nárokoch žalobcu priamo založených na tejto samotnej smernici vzťahujúcich sa na obdobie medzi
2008 — CASE C-268/06 in respect of the period between the deadline for transposing the directive and the date on which the transposing legislation entered into force if it is established that the obligation on that applicant to bring, at the same time, a separate claim based directly on the directive before an ordinary court would involve procedural disadvantages liable to render excessively difficult the exercise of the rights conferred on him by Community law.
2008 — VEC C-268/06 uplynutím lehoty na prebratie dotknutej smernice a dňom nadobudnutia účinnosti uvedenej právnej úpravy, ak sa potvrdí, že povinnosť tohto žalobcu paralelne podať na všeobecný súd odlišnú žalobu priamo založenú na uvedenej smernici by viedla k procesnému znevýhodneniu, ktoré by mohlo nadmerne sťažovať výkon práv, ktoré žalobcovi priznáva právny poriadok Spoločenstva.
It is for the national court to undertake the necessary checks in that regard.
Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby na tento účel vykonal potrebné overenia.
In the event that, having regard to the answer given to its first question, the referring court must declare that it has jurisdiction to hear and determine the claims of the complainants in the main proceedings based directly on Directive 1999/70, it is necessary to answer the second question, by which the referring court asks, in essence, whether Clauses 4(1) and 5(1) of the framework agreement are capable of being relied upon by individuals before their national courts.
V prípade, ak vzhľadom na odpoveď na prvú otázku vnútroštátny súd bude povinný sa podľa práva Spoločenstva prehlásiť za príslušného rovnako rozhodnúť o nárokoch žalobcov v spore vo veci samej priamo založených na smernici 1999/70, je potrebné odpovedať na druhú otázku, ktorou sa v podstate pýta, či sa jednotlivci môžu odvolávať na doložku 4 bod 1 a doložku 5 bod 1 rámcovej dohody pred svojimi vnútroštátnymi súdmi.
As the Advocate General noted at point 87 of her Opinion, that caselaw can be applied to agreements which, like the framework agreement, are the product of a dialogue, based on Article 139(1) EC, between management and labour at Community level and which have been implemented in accordance with Article 139(2) EC by a directive of the Council of the European Union, of which they are thus an integral component.
Ako to uviedla aj generálna advokátka v bode 87 svojich návrhov, túto judikatúru je možné uplatniť na dohody, ktoré ako rámcová dohoda vychádzajú z dialógu vedeného na základe článku 139 ods. 1 ES sociálnymi partnermi na úrovni Spoločenstva a ktoré tvoria neoddeliteľnú súčasť smernice, ktorú Rada Európskej únie prijala na ich vykonanie podľa odseku dva tohto článku.
Clause 4(1) of the framework agreement
O doložke 4 bode 1 rámcovej dohody
Clause 4(1) of the framework agreement prohibits, in respect of employment conditions, the treatment of fixedterm workers in a less favourable manner than com -parable permanent workers solely because they have a fixedterm contract or relation unless different treatment is justified on objective grounds.
Doložka 4 bod 1 rámcovej dohody stanovuje zákaz znevýhodňovať, pokiaľ ide o pracovnoprávne podmienky, pracovníkov na dobu určitú voči porovnateľným pracovníkom na dobu neurčitú len preto, že majú uzavretú pracovnú zmluvu alebo pracovnoprávny vzťah na dobu určitú, pokiaľ na odlišné zaobchádzanie neexistujú objektívne dôvody.
That provision prohibits, in a general manner and in unequivocal terms, any difference in treatment of fixedterm workers in respect of employment conditions which is not objectively justified.
Toto ustanovenie všeobecným spôsobom a jednoznačne zakazuje akékoľvek rozdielne zaobchádzanie s pracovníkmi na dobu určitú, pokiaľ ide o pracovnoprávne podmienky, ktoré nie je objektívne odôvodnené.
As Impact maintained, its subjectmatter appears therefore to be sufficiently precise to be relied upon by an individual and to be applied by the national court (see, by analogy, Marshall, paragraph 52).
Ako aj tvrdila Impact, obsah tohto ustanovenia sa zdá byť dostatočne presný, aby sa naň mohla osoba podliehajúca súdnej právomoci odvolávať a aby ho súd mohol uplatňovať (pozri analogicky rozsudok Marshall, už citovaný, bod 52).
Contrary to Ireland’s submission, the fact that there is no definition of ‘employment conditions’ in Clause 4(1) does not render that provision incapable of being applied by a national court to the facts of a dispute which it is to hear and determine and, consequently, is unlikely to render the subjectmatter of that provision insufficiently precise.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Írsko, neexistencia definície pojmu pracovnoprávne podmienky v dotknutom ustanovení nespôsobuje nemožnosť uplatniť toto ustanovenie súdom na okolnosti sporu, ktorý rozhoduje, a následne nemôže obsah tohto ustanovenia zbaviť jeho dostatočne presnej povahy.
Thus, the provisions of a directive have already been deemed to be sufficiently precise notwithstanding the absence of a Community definition of the sociallaw terms included in those provisions (see, in that respect, Joined Cases C-6/90 and C-9/90 Francovich and Others [1991] ECR I-5357, paragraphs 13 and 14).
Ustanovenia smernice už tiež boli považované za dostatočne presné, bez ohľadu na neexistenciu definície Spoločenstva pojmov sociálneho práva, ktoré tieto ustanovenia obsahovali (pozri v tomto ohľade rozsudok z 19. novembra 1991, Francovich a i., C-6/90 a C-9/90, Zb. s. I-5357, body 13 a 14).
Furthermore, the precise prohibition laid down by Clause 4(1) of the framework agreement does not require the adoption of any further measure of the Community institutions (see, by analogy, Case 41/74 van Duyn [1974] ECR 1337, paragraph 6).
Okrem toho jasný zákaz stanovený doložkou 4 bodom 1 rámcovej dohody nie je závislý od žiadneho aktu inštitúcie Spoločenstva (pozri analogicky rozsudok zo 4. decembra 1974, van Duyn, 41/74, Zb. s. 1337, bod 6).
Besides, the provision under consideration does not in any way confer on
Okrem toho preskúmavané ustanovenie nedáva žiadnemu členskému štátu pri jeho preberaní do vnútroštátneho
Member States the right, when transposing it into domestic law, to limit the scope of the prohibition laid down in respect of employment conditions (see, by analogy, Marshall, paragraph 55).
2008 — VEC C-268/06 práva možnosť podmieniť alebo zúžiť rozsah zákazu, ktorý stanovuje v oblasti pracovnoprávnych podmienok (pozri analogicky rozsudok Marshall, už citovaný, bod 55).
Admittedly, as Ireland submitted, that provision includes, in relation to the principle of nondiscrimination there laid down, a qualification concerning justification on objective grounds.
Je jasné, ako to tvrdí aj Írsko, že toto ustanovenie obsahuje vo vzťahu k zásade nediskriminácie, ktorú stanovuje, výhradu týkajúcu sa odôvodnení založených na objektívnych dôvodoch.
The precision and unconditionality of Clause 4(1) of the framework agreement are not affected by Clause 4(2) either.
Na presnosť a nepodmienenú povahu doložky 4 bodu 1 rámcovej dohody nemá vplyv ani bod 2 tejto doložky.
As the Advocate General noted at point 101 of her Opinion, Clause 4(2) simply articulates one of the consequences which may be associated, where appropriate, subject to judicial control, with the application of the principle of nondiscrimination in favour of fixedterm workers, without in any way undermining the substance of that principle.
Ako to totiž tvrdí aj generálna advokátka v bode 101 svojich návrhov, tento bod 2 iba viac upresňuje jeden z následkov, ktoré môžu byť prípadne spojené, podliehajúc prípadnému súdnemu preskúmaniu, s uplatnením zásady nediskriminácie v prospech pracovníkov na dobu určitú bez toho, aby nejakým spôsobom ohrozoval samotný obsah tejto zásady.
As regards Clause 4(3) of the framework agreement, upon which Ireland also relied in order to deny Clause 4(1) direct effect, it must be observed that Clause 4(3) entrusts the Member States and/or the social partners with the definition of the arrangements for facilitating the ‘application’ of the principle of nondiscrimination laid down by that clause.
Pokiaľ ide o doložku 4 bod 3 rámcovej dohody, uplatňovanú rovnako aj Írskom na popretie priameho účinku bodu 1 tejto doložky, je potrebné uviesť, že bod 3 tejto doložky necháva na členské štáty a/alebo sociálnych partnerov určiť opatrenia na „uplatňovanie“ zásady nediskriminácie stanovenej touto doložkou.
Such arrangements cannot therefore in any way relate to the actual substance of that principle (see, by analogy, Case 8/81 Becker [1982] ECR 53, paragraphs 32 and 33).
Takéto opatrenia sa teda nemôžu žiadnym spôsobom týkať definície samotného obsahu tejto zásady (pozri analogicky rozsudok z 19. januára 1982, Becker, 8/81, Zb. s. 53, body 32 a 33).
It follows that Clause 4(1) of the framework agreement appears, so far as its subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court.
Z toho vyplýva, že doložka 4 bod 1 rámcovej dohody sa z hľadiska svojho obsahu zdá byť nepodmienená a dostatočne presná na to, aby sa na ňu mohli odvolávať jednotlivci pred vnútroštátnym súdom.
Clause 5(1) of the framework agreement
O doložke 5 bode 1 rámcovej dohody
Clause 5(1) of the framework agreement requires Member States to adopt one or more of the measures listed where domestic law does not include equivalent legal measures, in order to prevent abuse arising from the use of successive fixedterm employment contracts or relationships.
Doložka 5 bod 1 rámcovej dohody ukladá členským štátom v úsilí predísť zneužitiam, ku ktorým dochádza pri opakovanom uzatváraní pracovných zmlúv alebo opakovanom zakladaní pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú prijať jedno alebo viacero opatrení, ktoré vymenováva, ak ich vnútroštátne právo neobsahuje rovnocenné zákonné opatrenia.
The measures listed, of which there are three, relate, respectively, to objective reasons justifying the renewal of such contracts or relationships, the maximum total duration of successive fixedterm employment contracts or relationships, and the number of renewals of such contracts or relationships.
Tri opatrenia vymenované v tejto doložke sa týkajú objektívnych dôvodov odôvodňujúcich opakované uzatváranie takýchto pracovných zmlúv alebo opakované zakladanie takýchto pracovnoprávnych vzťahov, maximálne prípustného celkového obdobia platnosti takýchto opakovane uzatvorených pracovných zmlúv alebo opakovane zakladaných pracovnoprávnych vzťahov a počtu ich predĺženia.
Under Clause 5(1), it is effectively left to the discretion of the Member States to rely to that end on one or more of the measures listed in that clause, or even on existing equivalent legal measures, while taking account of the needs of specific sectors and/or categories of workers.
Podľa tohto ustanovenia je na posúdení členského štátu použiť na tento účel jedno alebo viaceré opatrenia vymenované v tejto doložke, alebo aj existujúce rovnocenné zákonné opatrenia, a to pri zohľadnení potrieb príslušných rezortov a/alebo kategórií pracovníkov.
Admittedly, as the Commission contended when referring to the judgment in Francovich and Others (paragraph 17), the right of the Member States to choose among several possible means of achieving the result required by a directive does not preclude the possibility for individuals of enforcing before the national courts rights the content of which can be determined sufficiently precisely on the basis of the provisions of that directive alone (see also, to that effect, Case C-271/91 Marshall [1993] ECR I-4367, paragraph 37, and Pfeiffer and Others, paragraph 105).
Iste, ako to aj tvrdila Komisia odvolávajúca sa na už citovaný rozsudok Francovich a i. (bod 17), možnosť členských štátov vybrať si medzi viacerými možnými spôsobmi s cieľom dosiahnuť výsledok opísaný smernicou nevylučuje možnosť jednotlivcov uplatniť pred vnútroštátnymi súdmi práva, ktorých obsah môže byť určený s dostatočnou presnosťou na základe samotných ustanovení tejto smernice (pozri rovnako v tomto zmysle rozsudky z 2. augusta 1993, Marshall, C-271/91, Zb. s. I-4367, bod 37, a Pfeiffer a i., už citovaný, bod 105).
However, it must be held that, unlike the provisions at issue in the case giving rise to the judgment in Francovich and Others, Clause 5(1) of the framework agreement does not contain any unconditional and sufficiently precise obligation capable of being relied upon, in the absence of transposing measures taken within the requisite period, by an individual before a national court.
Je však potrebné konštatovať, že na rozdiel od dotknutých ustanovení, ktoré viedli k už citovanému rozsudku Francovich a i., doložka 5 bod 1 rámcovej dohody neobsahuje žiadnu nepodmienenú a dostatočne presnú povinnosť, na ktorú by sa mohli odvolávať jednotlivci pred vnútroštátnym súdom, ak by preberajúce opatrenia neboli prijaté v lehote.
In the present case, however, the Court cannot accept the Commission’s suggestion that Clause 5(1) of the framework agreement also establishes such minimum material protection in that, in the absence of any other measure intended to combat abuse or at least of any sufficiently effective, objective and transparent measure to that end, it requires objective reasons to justify the renewal of successive fixedterm employment contracts or relationships.
V prejednávanej veci však nemôže byť prijatý návrh Komisie, podľa ktorého doložka 5 bod 1 rámcovej dohody rovnako určuje takúto materiálnu minimálnu ochranu, v rozsahu, v akom v prípade neexistencie iného opatrenia určeného predchádzať zneužitiu alebo aspoň opatrenia dostatočne účinného, objektívneho a transparentného na tento účel vyžaduje, aby objektívne dôvody ospravedlňovali opakované uzatvárania pracovných zmlúv alebo opakované zakladania pracovnoprávnych vzťahov.