natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows that, in bilateral relations between two Member States, preexisting agreements such as the 1996 and 1957 Conventions can be regarded as replaced by the Framework Decision only to the extent that the Framework Decision is actually applied between those Member States.
Z toho vyplýva, že v dvojstranných vzťahoch medzi dvoma členskými štátmi už existujúce dohody, akými sú aj dohovor z roku 1996 a dohovor z roku 1957, môžu byť považované za nahradené rámcovým rozhodnutím, iba ak je rámcové rozhodnutie naozaj uplatňované medzi týmito členskými štátmi.
For as long as one of those two Member States, in this case the French Republic, does not apply the Framework Decision to certain extradition requests, those requests can be made and dealt with in accordance with the preexisting agreements, subject to Article 32 of the Framework Decision.
Ak jeden z dvoch členských štátov, v tomto prípade Francúzska republika, neuplatňuje rámcové rozhodnutie na niektoré žiadosti o vydanie, tie isté žiadosti o vydanie môžu byť formulované a riešené na základe už existujúcich dohôd pod podmienkou článku 32 rámcového rozhodnutia.
The 1996 Convention was indeed signed before 1 January 2004, the date referred to in Article 32 of the Framework Decision, but it did not become applicable for the French Republic until 1 July 2005, 19and then only for requests for extradition received after that date.
Dohovor z roku 1996 bol zjavne podpísaný pred 1. januárom 2004, čo je dátum uvedený v článku 32 rámcového rozhodnutia, ale uplatniteľný vo Francúzskej republike sa stal až 1. júla 2005 19, a to pre žiadosti o vydanie doručené po tomto dátume 20.
20The question therefore arises of whether the 1996 Convention may be regarded as forming part of ‘the extradition system applicable before 1 January 2004’ in relations between the Kingdom of Spain and the French Republic.
Vzniká teda otázka, či dohovor z roku 1996 môže byť považovaný za súčasť „systému vydávania osôb používaného pred 1. januárom 2004“ vo vzťahoch medzi Španielskym kráľovstvom a Francúzskou republikou.
For all the above reasons, the first question must be answered in the negative.
Zo všetkých vyššie uvedených dôvodov je potrebné poskytnúť zápornú odpoveď na prvú otázku.
19 — The 1996 Convention has not yet been ratified by all the Member States, and has thus not yet formally entered into force (see Article 18(2) of the convention).
19 — Dohovor z roku 1996 ešte nebol ratifikovaný všetkými členskými štátmi, a teda formálne ešte nenadobudol platnosť (pozri jeho článok 18 ods. 2).
However, since 1 July 2005, the 1996 Convention has been applicable between the French Republic and the Kingdom of Spain, as those two States have ratified it and made declarations pursuant to Article 18(4) of the convention.
Od 1. júla 2005 sa však dohovor z roku 1996 uplatňuje medzi Francúzskou republikou a Španielskym kráľovstvom, keďže tieto dva členské štáty ho už ratifikovali a vydali vyhlásenia na základe článku 18 ods. 4 uvedeného dohovoru.
18 — From the same perspective, the continued application of preexisting agreements, like the conclusion of new agreements between Member States, is meant to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants (see the first and second subparagraphs of Article 31(2) of the Framework Decision).
18 — Z toho istého hľadiska by pokračujúce uplatňovanie už existujúcich dohôd, ako aj uzavretie nových dohôd medzi členskými štátmi malo ešte viac zjednodušiť alebo uľahčiť vydávacie konania týkajúce sa osôb, na ktoré sa vzťahuje európsky zatykač (pozri článok 31 ods. 2 prvý a druhý pododsek rámcového rozhodnutia).
20 — Article 18(5) of the 1996 Convention.
20 — Článok 18 ods. 5 dohovoru z roku 1996.
At first sight, a negative answer to the question seems to be required, since the 1996 Convention was not applicable in France on 1 January 2004, the date to which Article 32 of the Framework Decision refers.
Na prvý pohľad sa zdá, že by odpoveď na túto otázku mala byť záporná, pretože dohovor z roku 1996 nebol uplatniteľný vo Francúzsku k 1. januáru 2004, čo je dátum, na ktorý odkazuje článok 32 rámcového rozhodnutia.
It would thus be the 1957 Convention, not the 1996 Convention, which should be applied in the present case.
Mal by sa teda v predmetnom prípade uplatniť dohovor z roku 1957, a nie ten z roku 1996.
extradition requests from the European arrest warrant procedure does not oblige that State to ‘freeze’ its domestic law at the state in which it applied to such requests before 1 January 2004.
štát, aby „zmrazil“ svoje vnútroštátne právo v stave, v akom sa na takéto žiadosti uplatňovalo pred 1. januárom 2004.
It cannot be maintained that the Member State concerned is limited to choosing between the status quo as at 1 January 2004, on the one hand, and the European arrest warrant procedure, on the other.
Nemožno tvrdiť, že dotknutý členský štát má obmedzený výber medzi status quo z 1. januára 2004 na jednej strane a konaním o európskom zatykači na druhej strane.
In view of the purpose of the Framework Decision, nothing prevents a Member State from adapting, little by little, the extradition procedure it applies to old cases covered by its statement under Article 32.
Vzhľadom na účel rámcového rozhodnutia nič nebráni tomu, aby členský štát postupne prispôsobil svoje vydávacie konanie uplatniteľné na staršie veci uvedené v jeho vyhlásení urobenom na základe uvedeného článku 32.
However, such an answer would not take sufficient account of the general scheme and objectives of the Framework Decision.
Takáto odpoveď by však nebrala dostatočne do úvahy celkový systém a ciele rámcového rozhodnutia.
As explained above, 21the principal aim of the Framework Decision is to contribute to creating an area of freedom, security and justice, which involves improving and accelerating extradition procedures. 22
Ako už bolo vysvetlené vyššie 21, hlavným cieľom rámcového rozhodnutia je prispieť k vytvoreniu priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, čo implikuje zlepšenie a zrýchlenie vydávacích konaní 22.
On the contrary, a Member State remains entitled to improve gradually its procedural law applicable to extradition requests which it did not wish to subject at the outset to the European arrest warrant system.
Naopak, je dovolené, aby členský štát postupne zlepšoval svoje procesné právo uplatniteľné na žiadosti o vydanie, ktoré nechcel hneď podriadiť konaniu o európskom zatykači.
To that end, it may in particular bring into force an international convention — such as the 1996 Convention — which it had concluded before 1 January 2004 but which had not yet been ratified and made applicable.
Na tieto účely môže najmä zabezpečiť nadobudnutie platnosti medzinárodnej dohody, akou je dohovor z roku 1996, ktorú už uzavrel pred 1. januárom 2004, ale ktorá si ešte vyžadovala ratifikáciu a nadobudnutie platnosti 23.
23 Such an improvement of the applicable procedures is entirely consistent with the general scheme and objective of the Framework Decision. 24
Takéto zlepšenie uplatniteľných postupov je úplne v súlade so všeobecným systémom a cieľom rámcového rozhodnutia 24.
23 — See Article 18 of the 1996 Convention.
23 — Pozri článok 18 dohovoru z roku 1996.
In providing for the possibility of derogating from the European arrest warrant procedure, Article 32 of the Framework Decision does not prevent the Member States from developing the extradition procedures applicable between them by gradually improving and accelerating them.
Článok 32 rámcového rozhodnutia tým, že stanovil možnosť výnimky z konania o európskom zatykači, nevylučuje, aby členské štáty ďalej rozvíjali vydávacie konania uplatniteľné medzi nimi tak, že ich postupne vylepšia a zrýchlia.
The mere fact that a Member State, by means of a statement pursuant to Article 32 of the Framework Decision, removes certain
To, že členský štát prostredníctvom vyhlásenia v zmysle článku 32 rámcového rozhodnutia vylúči niektoré žiadosti o vydanie z konania o európskom zatykači, nenúti tento členský
21 — See the section on the first question, especially point 24 above.
21 — Pozri časť týkajúcu sa prvej prejudiciálnej otázky, najmä bod 24 tohto stanoviska.
24 — Even with respect to extradition requests falling within the scope of the European arrest warrant procedure, Article 31(2) of the Framework Decision allows the Member States to go further and apply bilateral or multilateral agreements — preexisting or new ones — which help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants.
24 — Aj pokiaľ ide o žiadosti o vydanie patriace pod konanie o európskom zatykači, článok 31 ods. 2 rámcového rozhodnutia umožňuje členským štátom ísť ďalej a uplatňovať bilaterálne alebo multilaterálne dohody, už existujúce alebo nové, ktoré prispejú k zjednodušeniu alebo ďalšiemu uľahčeniu konaní vydania osôb, na ktoré bol vydaný európsky zatykač.
A fortiori, such an improvement of the procedure must be possible with respect to requests for extradition which are outside the scope of the European arrest warrant procedure.
O to viac musí byť možné takéto zlepšenie konania, pokiaľ ide o žiadosti o vydanie vylúčené z uplatňovania konania o európskom zatykači.
22 — See to that effect the first and fifth recitals in the preamble to the Framework Decision.
22 — Pozri v tomto zmysle prvé a piate odôvodnenie rámcového rozhodnutia.
VIEW OF MRS KOKOTT — CASE C-296/08 PPU moreover supported by the Framework Decision itself, which lists that convention as one of the international instruments forming part of the acquis of the European Union. 26
STANOVISKO GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — J. KOKOTT — VEC C-296/08 PPU rámcovým rozhodnutím, ktoré vymenúva uvedený dohovor medzi medzinárodnými nástrojmi, ktoré sú súčasťou acquis Európskej únie 26.
At the very least, Article 32 of the Framework Decision should be interpreted as not preventing the subsequent improvement of an extradition system applicable in the executing Member State before 1 January 2004.
Prinajmenšom článok 32 rámcového rozhodnutia musí byť vykladaný v tom zmysle, že nebráni neskoršiemu zlepšeniu systému vydávania uplatniteľnému vo vykonávajúcom členskom štáte pred 1. janu -árom 2004.
For all the above reasons, the second question should be answered in the affirmative.
Zo všetkých vyššie uvedených dôvodov je potrebné dať kladnú odpoveď na druhú otázku.
D — General principles
D — Všeobecné zásady
It was such a preexisting extradition system that was improved on 1 July 2005 by the implementation with respect to the French Republic of the 1996 Convention.
Práve takýto už existujúci systém vydávania bol vylepšený 1. júla 2005, keď vo Francúzskej republike nadobudol platnosť dohovor z roku 1996.
The objective of the 1996 Convention is to supplement the provisions of the 1957 Convention and facilitate its application (see the first indent of Article 1(1) of the 1996 Convention and the penultimate recital in the preamble to that convention).
Cieľom dohovoru z roku 1996 je totiž doplniť ustanovenia a uľahčiť uplatňovanie dohovoru z roku 1957 (pozri článok 1 ods. 1 prvú zarážku dohovoru z roku 1996 a predposledné odôvodnenie jeho preambuly) 25.
25Simi-larly, the 1957 Convention already provided, in Article 28, for the contracting parties to be able to conclude bilateral or multilateral agreements between themselves to supplement its provisions or facilitate the application of its principles.
V tom istom zmysle dohovor z roku 1957 už rovnako v článku 28 stanovil možnosť zmluvných strán uzavrieť medzi sebou bilaterálne alebo multilaterálne dohody na doplnenie ustanovení tohto dohovoru alebo na uľahčenie uplatňovania zásad obsiahnutých v ňom.
In his observations to the Court, Mr Santesteban Goicoechea submits that the application of the 1996 Convention would clash, in the present case, with the general principles of law and with fundamental rights.
Pán Santesteban Goicoechea v pripomienkach predložených Súdnemu dvoru tvrdí, že uplatnenie dohovoru z roku 1996 by bolo v predmetnom prípade v rozpore so všeobecnými právnymi zásadami a základnými právami.
The conclusion that the 1996 Convention supplements and improves a preexisting extradition system within the meaning of Article 32 of the Framework Decision is
Konštatovanie, že dohovor z roku 1996 dopĺňa a vylepšuje už existujúci systém vydávania v zmysle článku 32 rámcového rozhodnutia, je okrem toho v súlade so samotným
Under Article 6 EU, the European Union is founded on the rule of law and respects fundamental rights as guaranteed by the European Convention on Human Rights 27and as they result from the constitutional traditions common to the Member States,
Podľa článku 6 EÚ je Únia založená na zásade právneho štátu a rešpektuje základné ľudské práva, ktoré zaručuje EDĽP 27 a ktoré vyplývajú zo spoločných ústavných tradícií členských štátov ako základných princípov práva Spoločenstva. Z toho vyplýva,
26 — Fourth recital in the preamble to the Framework Decision.
26 — Štvrté odôvodnenie rámcového rozhodnutia.
25 — Among the improvements made to the 1957 system by the 1996 Convention, the following may be mentioned in particular: first, extradition may not be refused on the ground that the prosecution or punishment is statute-barred under the law of the requested Member State (Article 8(1) of the 1996 Convention) and, second, no offence may be regarded by the requested Member State as a political offence (Article 5 of the 1996 Convention, ‘depoliticisation’ of offences).
25 — Zo zlepšení prinesených do systému z roku 1957 dohovorom z roku 1996 je potrebné zdôrazniť najmä tieto: v prvom rade vydanie do cudziny nemožno zamietnuť z dôvodu, že trestné stíhanie alebo potrestanie osoby bolo premlčané podľa práva dožiadaného členského štátu (článok 8 ods. 1 dohovoru z roku 1996) a v druhom rade žiadaný členský štát nemôže považovať žiadne porušenie za politický delikt (článok 5 dohovoru z roku 1996, „ odpolitizovanie“ porušení).
The consequence is that extradition may no longer be refused on the ground that the offence is ‘political’.
V dôsledku toho vydanie nemožno zamietnuť z dôvodu, že ide o „politický“ delikt.
27 — European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms signed in Rome on 4 November 1950 (‘the ECHR’).
27 — Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaný v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“).
SANTESTEBAN GOICOECHEA and obligations or of any criminal charge against him within the meaning of Article 6 of the ECHR.
SANTESTEBAN GOICOECHEA že členské štáty podliehajú kontrole súladu ich aktov so Zmluvami a všeobecnými právnymi zásadami, keď vykonávajú právo Únie 28 osoby alebo dôvodnosti obvinenia v trestnoprávnej oblasti smerujúceho proti nej v zmysle článku 6 EDĽP 32.
It remains to be examined, however, whether general principles of European Union law preclude the French Republic from dealing with the request for extradition made by the Kingdom of Spain in accordance with the 1996 Convention.
Je však potrebné preskúmať, či všeobecné zásady práva Európskej únie bránia tomu, aby Francúzska republika zaobchádzala so žiadosťou o vydanie podanou Španielskym kráľovstvom podľa dohovoru z roku 1996.
Mr Santesteban Goicoechea refers in particular to the principle of the legality and non-retroactivity of the more severe criminal law and the principle of legal certainty.
Pán Santesteban Goicoechea odkazuje najmä na zásadu zákonnosti a zákazu retroaktivity prísnejších trestnoprávnych ustanovení, ako aj na zásadu právnej istoty.
29It is not essential for the Court to rule on this point in the present proceedings, however.
hnutné, aby sa Súdny dvor k tejto otázke vyjadril v rámci tohto naliehavého prejudiciálneho konania.
First, the point is not part of the reference for a preliminary ruling.
V prvom rade otázka nie je súčasťou návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
Moreover, the general principles do not appear to have been breached, as will be shown below.
Navyše sa nezdá, že by boli porušené všeobecné zásady, ako je preukázané nižšie.
The principle of the legality of penalties
Zásada zákonnosti trestov
The ECHR does not enshrine a right not to be extradited as such, 30and does not contain provisions on the conditions in which extradition may be ordered or on the procedure to be followed.
Iste, EDĽP sám osebe nezakotvuje právo nebyť vydaný na trestné stíhanie 30 a neobsa- huje ustanovenia ani pokiaľ ide o podmienky, za ktorých vydanie možno odsúhlasiť, ani pokiaľ ide o uplatniteľné konanie 31.
31 Moreover, the extradition procedure does not concern the determination of the applicant’s civil rights
Navyše vydávacie konanie sa netýka práv a povinností občianskoprávnej povahy dotknutej
As regards the principle of the legality of criminal offences and penalties (nullum crimen, nulla poena sine lege), it should be recalled that this is one of the general legal principles underlying the constitutional traditions common to the Member States.
Pokiaľ ide o zásadu zákonnosti trestných činov a trestov (nullum crimen, nulla poene sine lege), je potrebné pripomenúť, že táto zásada tvorí súčasť všeobecných zásad práva tvoriacich základ spoločných ústavných tradícií členských štátov.
It has been enshrined in various international
Je zakotvená v rôznych medzinárodných zmluvách
29 — See, to that effect, Case C-540/03 Parliament v Council [2006] ECR I-5769, paragraphs 70 and 71.
29 — Pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. júna 2006, Parlament/Rada, C-540/03, Zb. s. I-5769, body 70 a 71.
30 — EurCtHR, Soering v. the United Kingdom, 7 July 1989, § 85, Series A no. 161.
Spojené kráľovstvo zo 7. júla 1989, séria A, 161, § 85.
32 — See EurCtHR, Mamatkulov and Askarov v. Turkey, 4 February 2005, nos.
31 — Rozhodnutie ESĽP z 31. augusta 1999, Di Giovine/Portu-galsko (sťažnosť č. 39912/98).
46827/99 and 46951/99, § 82, ECHR 2005-I; Raf v. Spain (dec.), 21 November 2000, no.
32 — Pozri rozsudky ESĽP Mamatkoulov a Askarov/Turecko zo 4. februára 2005 (sťažnosti č. 46827/99 a 46951/99), Zbierka rozsudkov a rozhodnutí 2005-I, § 82; RAF v.
53652/00, ECHR 2000-XI; Sardinas Albo v. Italy (dec.), 8 January 2004, no.
Španielsko z 21. novembra 2000 (sťažnosť č. 53652/00), Zbierka rozsudkov a rozhodnutí 2000-XI; Sardinas Albo v.
56271/00, ECHR 2004-I; and Zaratin v. Italy (dec.), no. 33104/06, 23 November 2006.
Taliansko z 8. januára 2004 (sťažnosť č. 56271/00), Zbierka rozsudkov a rozhodnutí 2004-I, a rozhodnutie ESĽP Zaratin v.
VIEW OF MRS KOKOTT — CASE C-296/08 PPU treaties, in particular in Article 7(1) of the ECHR, 33and more recently in Article 49 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
STANOVISKO GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — J. KOKOTT — VEC C-296/08 PPU a najmä v článku 7 ods. 1 EDĽP 33, ako aj nedávno v článku 49 Charty základných práv
substantive law, that is, the question whether or not an act can incur penalties.
právo, teda na otázku, či skutok možno potrestať alebo nie.
The principle does not apply to the procedural aspects of criminal law.
Uvedená zásada však nie je určená na to, aby sa uplatňovala na procesné aspekty trestného práva 35.
35A person may thus have applied to him procedural provisions introduced or amended after the date of the offence he is charged with without the principle nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) being breached.
Na osobu je teda možné bez porušenia zásady nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) uplatniť procesné ustanovenia zavedené alebo zmenené po dátume, keď došlo ku skutkom, z ktorých je obvinená.
That is the case in particular with provisions governing the extradition of persons between States, 36since they are of a purely procedural nature.
O taký prípad ide najmä v súvislosti s ustanoveniami upravujúcimi vydanie osôb medzi štátmi 36, pretože tieto majú čisto procesnú povahu.
That principle could be called into question by the fact that, despite the wording of Article 32 of the Framework Decision referring to ‘the extradition system applicable before 1 January 2004’, a Member State wishes to apply rules that became applicable after that date.
Táto zásada by mohla byť spochybnená tým, že napriek zneniu článku 32 rámcového rozhodnutia, ktorý odkazuje na „systém vydávania osôb uplatniteľný pred 1. januárom 2004“, členský štát si želá uplatňovať pravidlá, ktoré sa stali uplatniteľnými po tomto dátume.
It follows that Mr Santesteban Goicoechea cannot validly rely on the principle nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) to avoid the 1996 Convention being applied to the present extradition request made by the Kingdom of Spain.
Z toho vyplýva, že pán Santesteban Goicoechea sa nemôže oprávnene odvolávať na zásadu nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) s cieľom vyhnúť sa tomu, aby dohovor z roku 1996 bol uplatniteľný na túto žiadosť o vydanie podanú Španielskym kráľovstvom.
The principle nullum crimen, nulla poena sine lege means that the law must define clearly offences and the penalties which they attract.
Zásada nullum crimen, nulla poena sine lege implikuje, že zákon musí jasne vymedzovať porušenia a tresty za ne 34.
34 It is closely linked to the principle of non-retroactivity of offences and penalties (nullum crimen, nulla poena sine lege praevia), by virtue of which the legislature cannot retroactively create an offence or a penalty, or make a penalty more severe.
Je úzko spojená so zásadou zákazu retroaktivity deliktov a trestov (nullum crimen, nulla poena sine lege praevia), podľa ktorej normotvorca retroaktívne nemôže zaviesť delikt alebo trest, ani zvýšiť trest.
The principle of legal certainty and the principle non bis in idem
Zásada právnej istoty a zásada non bis in idem
However, the principle nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) applies only to
Zásada nullum crimen, nulla poena sine lege (praevia) sa uplatňuje len na hmotné
35 — See, to that effect, Pupino, cited in footnote 11, paragraph 46, read together with paragraphs 44 and 45.
35 — Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júna 2005, Pupino, už citovaný v poznámke pod čiarou 11, bod 46 v spojení s bodmi 44 a 45.
See also the order of the Bundesverfassungsgericht (Federal Constitutional Court, Germany) of 26 February 1969, Case 2 BvL 15, 23/68, published in Neue Juristische Wochenschrift 1969, p.
Pozri okrem toho uznesenie Bundesverfassungsgericht (Nemecko) z 26. februára 1969, vec 2 BvL 15, 23/68 (uverejnená v Neue Juristische Wochenschrift, 1969, s.
1059, 1061, and BVerfGE vol. 25, p. 269, 286 et seq.
1059, 1061, ako aj v Zbierke rozhodnutí nemeckého Ústavného súdu, BVerfGE, zv. 25, s. 269, 286 a nasl.).
33 — See Advocaten voor de Wereld, cited in footnote 28, paragraph 49 and the caselaw cited, and judgment of 22 May 2008 in Case C-266/06 P Evonik Degussa v Commission and Council, paragraph 38.
33 — Pozri rozsudok Advocaten voor de Wereld, už citovaný v poznámke pod čiarou 28, bod 49 a citovanú judikatúru, ako aj rozsudok z 22. mája 2008, Evonik Degussa/Komisia a Rada, C-266/06 P, bod 38.
36 — EurCommHR, X v. the Netherlands, no.
36 — Rozhodnutia Európskej komisie pre ľudské práva X v.
7512/76, Commission decision of 6 July 1976, Decisions and Reports 6, p. 185; Polley v. Belgium, no.
Holandsko zo 6. júla 1976 (sťažnosť č. 7512/76, D. R. 6, s.
12192/86, Commission decision of 6 March 1991; and Bakhtiar v. Switzerland, no.
185); Polley/Belgicko zo 6. marca 1991 (sťažnosť č. 12192/86), a Bakhtiar v.
27292/95, Commission decision of 18 January 1996.
Švajčiarsko z 18. januára 1996 (sťažnosť č. 27292/95).
34 — See Advocaten voor de Wereld, cited in footnote 28, paragraph 50, and Evonik Degussa v Commission and Council, cited in footnote 33, paragraph 39.
34 — Pozri rozsudky Advocaten voor de Wereld, už citovaný v poznámke pod čiarou 28, bod 50, a Evonik Degussa/ Komisia a Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 33, bod 39.
38 However, res judicata extends only to the matters of fact and law actually or necessarily settled by the judicial decision in question. 39
SANTESTEBAN GOICOECHEA táto zásada patrí medzi všeobecné právne zásady uplatňované Súdnym dvorom 38.