natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, having regard to the line of argument of the appellants and of the Commission set out in paragraphs 58 and 59 of this judgment, it is necessary to examine the criticisms made by them in relation to a series of specific references to the statement of objections made by the Court of First Instance in its examination of the validity of the contested decision.
S ohľadom na argumentáciu odvolateľov a Komisie uvedenú v bodoch 58 a 59 tohto rozsudku však treba preskúmať ich výhrady, ktoré sa týkajú radu konkrétnych odkazov Súdu prvého stupňa na oznámenie o výhradách v rámci ním vykonávaného preskúmavania legálnosti sporného rozhodnutia.
In that regard, it is clear from the caselaw that while, in the context of the control of concentrations, a field in which the Commission has a margin of assessment with regard to economic matters, review by the Court of First Instance is limited to establishing whether the evidence relied on is factually accurate and to establishing the
V tomto ohľade z judikatúry vyplýva, že hoci sa v rámci preskúmavania koncentrácií, oblasti, v ktorej Komisia v ekonomickej oblasti disponuje istou mierou voľnej úvahy, preskúmanie súdom Spoločenstva obmedzuje na overenie vecnej presnosti skutkových zistení a absenciu zjavne nesprávneho posúdenia, nemení to nič na
BERTELSMANN AND SONY CORPORATION OF AMERICA v IMPALA absence of a manifest error of assessment, it none the less remains the case that the correctness, completeness and reliability of the facts on which a decision is based may be the subject of judicial review (see, to that effect, Commission v Tetra Laval, paragraph 39, and Case C-525/04 P Spain v Lenzing [2007] ECR I-9947, paragraphs 56 and 57).
BERTELSMANN A SONY CORPORATION OF AMERICA/IMPALA tom, že správnosť, úplnosť a dôveryhodnosť skutočností, ktoré sú základom rozhodnutia, môže byť predmetom súdneho preskúmania (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Tetra Laval, už citovaný, bod 39, ako aj z 22. novembra 2007, Španielsko/Lenzing, C-525/04 P, Zb. s. I-9947, body 56 a 57).
Indeed, that is one of the ways in which the Community judicature can verify whether the factual and legal elements upon which the exercise of the power of assessment depends were present (see, to that effect, Case C-269/90 Technische Universität München [1991] ECR I-5469, paragraph 14).
Predovšetkým tak môže totiž súd Spoločenstva overiť, či existujú skutkové a právne okolnosti, od ktorých závisí výkon diskrečnej právomoci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. novembra 1991, Technische Universität München, C-269/90, Zb. s. I-5469, bod 14).
It follows that notwithstanding the preparatory and provisional nature of the statement of objections and despite the fact that the Commission is not obliged to explain any differences by comparison with the statement of objections, the Court of First Instance is not necessarily precluded from using the statement of objections in order to interpret a decision of the Commission, particularly as regards the examination of its factual basis.
Z toho vyplýva, že bez ohľadu na prípravný a predbežný charakter oznámenia o výhradách a napriek skutočnosti, že Komisia nie je povinná vysvetliť prípadné odchýlky od oznámenia o výhradách, nemožno nevyhnute Súdu prvého stupňa zamedziť, aby použil oznámenie o výhradách na výklad rozhodnutia Komisie, najmä pokiaľ ide o preskúmanie jeho skutkového základu.
Thus, for example, the references to the statement of objections made by the Court of First Instance in paragraphs 300, 302 and 308 of the judgment under appeal when reaching its findings in relation to the reasoning of the contested decision were, as the Advocate General pointed out in substance in points 165 and 166 of her Opinion, made for purely illustrative purposes, or simply for the sake of completeness.
Tak napríklad odkazy na oznámenie o výhradách, ktoré Súd prvého stupňa v rámci ním vykonávaného posúdenia odôvodnenia sporného rozhodnutia urobil v bodoch 300, 302 a 308 napadnutého rozsudku, sú, ako v podstate uviedla generálna advokátka v bodoch 165 a 166 svojich návrhov, urobené len na ilustráciu, pokiaľ nie sú dokonca nadbytočné.
The same applies to certain of the paragraphs of the judgment cited by the appellants which concern the evaluation by the Court of First Instance of the arguments alleging manifest errors of assessment, namely paragraphs 338, 339, 341, 362, 402, 456, 467, 532 and 538 of the judgment under appeal, which serve merely to illustrate and to supplement what the Court of First Instance had, in any event, already directly deduced from the contested decision.
To platí aj pre niektoré body uvedeného rozsudku uvedené odvolateľmi, ktoré sa týkajú posúdenia Súdom prvého stupňa argumentov založených na zjavne nesprávnych posúdeniach, a to body 338, 339, 341, 362, 402, 456, 467, 532 a 538 napadnutého rozsudku, ktoré slúžia len na ilustráciu a doplnenie toho, čo už Súd prvého stupňa v každom prípade vyvodil priamo zo sporného rozhodnutia.
However, some of the references in the judgment under appeal to the statement of objections show that, notwithstanding the position it itself adopted as to the provisional nature of that statement, the Court of First Instance treated what, in paragraph 410 of the judgment, it termed ‘findings of fact made previously’ in that statement as being more reliable and more conclusive than the findings set out in the contested decision itself.
Treba však konštatovať, že z niektorých odkazov na oznámenie o výhradách v napadnutom rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa bez ohľadu na svoje vlastné vyhlásenia o predbežnej povahe tohto oznámenia, považoval to, čo kvalifikoval v bode 410 uvedeného rozsudku ako „predtým uskutočnené skutkové zistenia“ v uvedenom oznámení za hodnovernejšie a rozhodujúcejšie, ako zistenia uvedené v samotnom spornom rozhodnutí.
The Court of First Instance, in effect, relied in that regard on a distinction between those ‘findings of fact made previously’, on the one hand, and ‘assessments’, on the
Súd prvého stupňa sa v tomto ohľade v podstate oprel o rozdiel medzi jednak takými „predtým uskutočnenými skutkovými zisteniami“ a jednak „posúdeniami“, ktoré boli
2008 — CASE C-413/06 P other, which could, in its view, more legitimately be modified.
2008 — VEC C-413/06 P spôsobilejšie na platnú zmenu.
In particular, in paragraph 379 of the judgment under appeal, the Court of First Instance classified the statement in the statement of objections that ‘there is sufficient evidence that the majors are aware of each other’s commercial terms’ as not being ‘an assessment by the Commission that might be modified, but rather a finding of fact resulting from its investigation’.
Predovšetkým v bode 379 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa kvalifikuje tvrdenie obsiahnuté v oznámení o výhradách, podľa ktorého „existuje dostatok dôkazov, že veľké spoločnosti navzájom poznajú svoje obchodné podmienky“, ako tvrdenie, ktoré nie je „posúdením Komisie, ktoré možno zmeniť, ako skôr… skutkové zistenie vyplývajúce z vyšetrovania“.
That statement by the Court of First Instance should be understood in the light of other statements made previously in the judgment under appeal.
Toto tvrdenie Súdu prvého stupňa treba chápať s ohľadom na ďalšie tvrdenia urobené skôr v napadnutom rozsudku.
Thus, in paragraph 335 of the judgment, the Court of First Instance stated, among other things, that ‘the findings set out in the [contested decision] must be compatible with the findings of fact made in the statement of objections, in so far as it is not established that the latter findings were incorrect’.
V bode 335 uvedeného rozsudku teda Súd prvého stupňa predovšetkým uvádza, že „posúdenie obsiahnuté v [spornom] rozhodnutí musí byť v súlade s faktickými zisteniami uvedenými v oznámení o výhradách v rozsahu, v akom sa nepreukázalo, že tieto zistenia boli nesprávne“.
In addition, in paragraph 378 of the judgment, the Court of First Instance stated that ‘the conclusions drawn from [the evidence as mentioned in the contested decision] are also markedly different from the findings made in the statement of objections’.
Ďalej v bode 378 uvedeného rozsudku Súd prvého stupňa uvádza, že „závery, ku ktorým sa dospelo [na základe takých dôkazov, ktoré sú uvedené] v [spornom] rozhodnutí, sa tiež jednoznačne odlišujú od zistení uvedených v oznámení o výhradách“.
Thus, the Court of First Instance did not merely use the statement of objections as a basis for verifying the correctness, completeness and reliability of the factual material which underpinned the contested decision.
Súd prvého stupňa sa teda neobmedzil na použitie oznámenia o výhradách na overenie správnosti, úplnosti a dôveryhodnosti skutočností, ktoré sú základom sporného rozhodnutia.
It treated a particular category of conclusions set out in that statement as established, whereas those conclusions could, however, only be considered as being provisional.
Považoval totiž za preukázanú určitú kategóriu záverov obsiahnutých v tomto oznámení, ktoré však mohli byť považované len za predbežné.
That conception of the statement of objections can also be seen in other paragraphs of the judgment under appeal.
Táto koncepcia oznámenia o výhradách navyše vyplýva aj z ďalších bodov napadnutého rozsudku.
Thus, in paragraphs 409 and 410 of the judgment, the Court of First Instance criticised the fact that the Commission did not refute the ‘findings of fact made previously’ in the statement of objections.
V bodoch 409 a 410 uvedeného rozsudku teda Súd prvého stupňa kritizuje skutočnosť, že Komisia nepoprela „predtým uskutočnené skutkové zistenia“ obsiahnuté v oznámení o výhradách.
In addition, in paragraph 424 of the judgment, the appellants and the Commission were criticised for not having asserted, ‘still less demonstrated’, that a ‘finding’ in the statement of objections was incorrect.
Navyše v bode 424 uvedeného rozsudku sa vytýka odvolateľom a Komisii, že nepotvrdili a ani „a fortiori nepreukázali“, že by „zistenie“ v uvedenom oznámení bolo nesprávne.
In paragraph 446 of the judgment under appeal, it was similarly indicated that ‘the observation that there was no evidence that discounts significantly affected prices constitutes a finding of fact rather than an assessment’.
V bode 446 napadnutého rozsudku sa dokonca uvádza, že „tvrdenie, že neexistoval žiaden dôkaz o tom, že zľavy citeľne ovplyvnili ceny, predstavuje skôr skutkové zistenie ako posúdenie“.
Moreover, in paragraphs 398, 419, 447 and 451 of the judgment, the Commission was, in essence, criticised for having relied to a considerable extent, for the purposes of the contested decision, on the impact of ‘campaign discounts’, whereas, as the Court of First Instance indicated in paragraph 447 of the judgment, the Commission ‘did not even consider it necessary to mention [those] discounts in the statement of objections’.
Okrem toho v bodoch 398, 419, 447 a 451 uvedeného rozsudku je Komisia v podstate kritizovaná za to, že sa na účely sporného rozhodnutia v značnej miere oprela o vplyv „akciových zliav“, zatiaľ čo, ako Súd prvého stupňa uvádza v bode 447 uvedeného rozsudku, v oznámení o výhradách Komisia „ani nepovažovala za nevyhnutné spomenúť [také zľavy]“.
As the Commission points out, it can happen that, in their reply to the statement of objections, the notifying parties will supplement or clarify their ‘case’ regarding the functioning of the market or markets in question in the light of that statement, so that new elements may be added or facts previously examined by the Commission may be put in an entirely different light.
Ako pritom Komisia uvádza, môže sa stať, že oznamovatelia koncentrácie vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách doplnia alebo objasnia s ohľadom na toto oznámenie svoj „postoj“ k fungovaniu relevantného trhu alebo trhov, takže môžu byť doplnené nové skutočnosti alebo môžu byť skutočnosti, ktoré už Komisia skúmala, umiestnené do úplne inej perspektívy.
In those circumstances, even if the lack of justification for certain of the individual findings of fact provisionally made by the Commission in the statement of objections is not established, the Commission’s evaluation of those findings in that new context may be radically different.
Za takých okolností, aj keď nie je preukázaná neopodstatnenosť niektorých individuálnych predbežných zistení Komisie v oznámení o výhradách, posúdenie týchto zistení Komisiou môže byť v zmenenom kontexte úplne odlišné.
In the judgment under appeal, it appears that the Court of First Instance, by focusing on the discrepancies between the contested decision, which was the subject of the action brought before it, and the ‘findings of fact previously made’ in the statement of objections, excluded that possibility.
V napadnutom rozsudku sa zdá, že Súd prvého stupňa tým, že sa zameral na rozdiely medzi sporným rozhodnutím, ktoré bolo predmetom jemu podanej žaloby, a „predbežnými skutkovými zisteniami“ v oznámení o výhradách, neprihliadol k tejto možnosti.
As the Commission argues, the approach adopted by the Court of First Instance in some paragraphs of the judgment under appeal appears to assume that the Commission’s provisional conclusions in the statement of objections are invariably based on unequivocal evidence.
Ako Komisia tvrdí, prístup Súdu prvého stupňa vyplývajúci z niektorých bodov napadnutého rozsudku zrejme spočíva na predpoklade, že predbežné závery Komisie v uvedenom oznámení o výhradách sú nemenne založené na jednoznačných dôkazoch.
Apart, possibly, from noncontroversial elements which, for example, by reason of their empirical and verifiable nature are obvious to such a degree that they cannot be contested, it should not be assumed that assessments made in a statement of objections cannot be modified in the light of the replies to such a statement.
Nie je však možné predpokladať, okrem prípadných nesporných skutočností, ktoré sú pre svoju empirickú a overiteľnú povahu zrejmé do tej miery, až sú nespochybniteľné, že tvrdenia obsiahnuté v oznámení o výhradách nemôžu byť zmenené z hľadiska odpovedí na také oznámenie.
Furthermore, even if it were accepted that the Court of First Instance was entitled to make a distinction between the findings of fact and the assessments made in the statement of objections, it must be held that in paragraphs 379 and 446 of the judgment under appeal, it categorised as findings of fact certain complex assessments which could not in any event be considered as findings of fact that could not be modified.
Okrem toho aj za predpokladu, že by Súd prvého stupňa mal právo rozlíšiť medzi skutkovými zisteniami a posúdeniami obsiahnutými v oznámení o výhradách, treba konštatovať, že v bodoch 379 a 446 napadnutého rozsudku kvalifikoval ako skutkové zistenia niektoré komplexné posúdenia, ktoré nemožno v žiadnom prípade považovať za skutkové zistenia, ktoré nie je možné zmeniť.
In those circumstances, it must be held that the Court of First Instance committed an error of law in so far as, in its examination of the line of argument alleging the existence of manifest errors of assessment, it treated certain elements in the statement of objections as being established, without demonstrating the reasons for which, notwithstanding the final position adopted by the Commission in the contested decision, those elements should be considered as being established beyond dispute.
Za týchto podmienok treba konštatovať, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že pri skúmaní argumentov založených na existencii zjavne nesprávnych posúdení zaobchádzal s niektorými skutočnosťami obsiahnutými v oznámení o výhradách ako s dokázanými, pričom nepreukázal dôvody, pre ktoré by bez ohľadu na konečné stanovisko prijaté Komisiou v spornom rozhodnutí mali byť tieto skutočnosti považované za nespochybniteľne preukázané.
None the less, that error is not of itself capable of undermining the finding of the Court of First Instance in paragraph 377 of the judgment under appeal that ‘the evidence, as mentioned in the [contested decision], does not support the conclusions drawn from it’.
Táto chyba aj napriek tomu nemôže sama osebe spochybniť posúdenie Súdom prvého stupňa uvedené v bode 377 napadnutého rozsudku, podľa ktorého „dôkazy, tak ako sú uvedené v [spornom] rozhodnutí, neumožňujú podoprieť závery, ktoré sú z nich vyvodené“.
Consequently, it is not of itself capable of leading to the setting aside of the judgment under appeal.
V dôsledku toho nemôže sama osebe viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku.
Further grounds of appeal thus fall to be examined.
Je preto potrebné pristúpiť k preskúmaniu ďalších odvolacích dôvodov.
The second ground of appeal, together with the first part of the third ground, alleging errors of law in that the Court of First Instance required the Commission to undertake new market investigations following the response to the statement of objections and applied an unduly high standard of proof to the evidence submitted in response to the statement of objections
O druhom odvolacom dôvode, ako aj o prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu, ktoré sú založené na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v tom, že Súd prvého stupňa vyžadoval od Komisie, aby po odpovedi na oznámenie o výhradách začala nové overenia a použil neprimerané podmienky dokazovania na skutočnosti obsiahnuté v odpovedi na oznámenie o výhradách
In its examination of the plea alleging manifest errors of assessment in relation to the issue of market transparency, the Court of First Instance stated in paragraph 414 of the judgment under appeal, in particular, that ‘the parties to the concentration cannot wait until the last minute before submitting evidence to the Commission with a view to refuting objections raised at the proper time by the Commission, since the Commission would then no longer be in a position to carry out the necessary investigations.
V rámci svojho preskúmavania žalobného dôvodu založeného na zjavne nesprávnom posúdení, pokiaľ ide o transparentnosť trhu, Súd prvého stupňa v bode 414 napadnutého rozsudku predovšetkým tvrdí, že „účastníci koncentrácie nemôžu do poslednej minúty čakať s predložením dôkazov na účely vyvrátenia včas vznesených výhrad Komisie, pretože potom by Komisia už nebola schopná uskutočniť potrebné overenia.
In such a hypothetical situation, that evidence must at the very least be particularly reliable, objective, relevant and cogent if it is to be capable of validly refuting the objections raised by the Commission’.
V takomto prípade je prinajmenšom potrebné, aby sa tieto dôkazy javili ako zvlášť spoľahlivé, objektívne, relevantné a presvedčivé, aby mohli platne vyvrátiť výhrady vznesené Komisiou“.
The Court of First Instance also held, in paragraph 415 of the judgment under appeal, that the Commission cannot ‘go so far as to delegate, without supervision, responsibility for conducting certain parts of the investigation to the parties to the concentration, in particular where, as in the present case, those aspects constitute the crucial element on which the [contested decision] is based and where the data and assessments submitted by the parties to the concentration are diametrically opposite to the information gathered by the Commission during its investigation and also to the conclusions which it drew from that information’.
Súd prvého stupňa sa okrem toho v bode 415 napadnutého rozsudku domnieva, že Komisia nemôže „bez kontroly delegovať zodpovednosť za priebeh určitých aspektov vyšetrovania na účastníkov koncentrácie, najmä vtedy, keď tieto aspekty, tak ako je tomu v prejednávanej veci, predstavujú kľúčový prvok, na ktorom sa rozhodnutie zakladá, a údaje a posúdenia predložené účastníkmi koncentrácie diametrálne odporujú informáciám získaným Komisiou v rámci jej vyšetrovania, ako aj záverom, ktoré z nich vyvodila“.
In addition, in a number of places in the judgment under appeal, among others in paragraphs 398, 428 and 451, the Court of First Instance stated that the Commission did not, following the response of the parties to the concentration to the statement of objections, carry out any new market investigations in order to test the validity of its altered assessment of the proposed concentration.
Súd prvého stupňa navyše na rôznych miestach v napadnutom rozsudku, predovšetkým v jeho bodoch 398, 428 a 451 uvádza, že Komisia po odpovedi účastníkov koncentrácie na oznámenie o výhradách nevykonala žiadne nové štúdie trhu, aby preskúmala opodstatnenosť nového smeru svojho posúdenia navrhovanej koncentrácie.
By the second ground of appeal, the appellants claim that the Court of First Instance committed an error of law in holding, in essence, that the Commission is required to undertake new market investigations following the response to the statement of objections.
Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolatelia tvrdia, že Súd prvého stupňa sa dopustil zjavne nesprávneho posúdenia tým, že v podstate rozhodol, že Komisia je po odpovedi na oznámenie o výhradách povinná vykonať nové vyšetrovanie trhu.
Its finding that the Commission committed errors of assessment and of reasoning because it did not undertake any new investigations is accordingly without foundation.
Jeho záver, že sa Komisia dopustila nesprávneho posúdenia a chýb v odôvodnení, pretože nevykonala nové overenia, je preto neopodstatnený.
By the first part of the third ground, which should be considered together with the second ground, the appellants maintain that the Court of First Instance in effect suggested in paragraph 414 of the judgment under appeal that the exculpatory evidence submitted by the notifying parties in response to the statement of objections is subject to a higher standard of proof than that applied to the evidence cited by the Commission in the statement of objections.
Prvou časťou tretieho odvolacieho dôvodu, ktorou sa treba zaoberať spolu s druhým odvolacím dôvodom, odvolatelia poukazujú na to, že Súd prvého stupňa v bode 414 napadnutého rozsudku v skutočnosti naznačoval, že dôkazy v prospech predložené oznamovateľmi koncentrácie v odpovedi na oznámenie o výhradách podliehajú vyšším požiadavkám, než dôkazy predložené Komisiou na podporu jej námietok v oznámení o výhradách.
In support of the appellants, the Commission argues, first, that in view of the tight deadlines that it faces under the Regulation it must be able to rely on the evidence submitted by the appellants in the reply to the statement of objections, since that reply forms part of the formal proceedings.
Na podporu odvolateľov Komisia po prvé tvrdí, že s ohľadom na krátke lehoty, ktorým podlieha podľa nariadenia, musí mať možnosť oprieť sa o dôkazy predložené odvolateľmi v odpovedi na oznámenie o výhradách, pričom uvedená odpoveď je súčasťou formálneho konania.
Like the appellants, it observes that the Regulation provides for the imposition of fines or periodic penalty payments where incorrect or misleading information is submitted and gives the Commission the power to revoke a decision based on incorrect information for which one of the undertakings is responsible or which has been obtained by deceit.
Rovnako ako odvolatelia pripomína, že nariadenie stanovuje ukladanie pokút alebo penále, pokiaľ boli odovzdané nesprávne alebo zavádzajúce informácie, a oprávňuje Komisiu, aby odvolala rozhodnutie, ktoré sa zakladá na nesprávnych informáciách, za ktoré je zodpovedný jeden z podnikov, alebo ak bolo získané podvodne.
Secondly, the Commission considers that paragraph 414 of the judgment under appeal, which sets out the approach followed by the Court of First Instance in paragraphs 415 to 457 of the judgment to a large body of evidence, reveals a number of related errors of law concerning, among other things, the probative value of the evidence submitted in response to the statement of objections.
Po druhé sa Komisia domnieva, že bod 414 napadnutého rozsudku, ktorý opisuje prístup sledovaný Súdom prvého stupňa v bodoch 415 až 457 uvedeného rozsudku s ohľadom na všetky dôkazy, vykazuje rad spojených nesprávnych právnych posúdení týkajúcich sa predovšetkým sily dôkazov predložených v odpovedi na oznámenie o výhradách.
Impala submits that the Court of First Instance took into account the strict timetables laid down by the Regulation.
Impala tvrdí, že Súd prvého stupňa zohľadnil striktné lehoty stanovené nariadením.