natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A dialogue platform is a civic space in which to begin an open and respectful exchange of views among immigrants, with fellow residents, or with government.
Platforma pre dialóg je občianskym priestorom, v ktorom sa má začať otvorená a slušná výmena názorov medzi prisťahovalcami, so spolurezidentmi alebo vládou.
The objective is for participants to develop shared understanding and trust on a specific problem and find common ground for working together to solve it.
Cieľom účastníkov je nájsť v prípade konkrétneho problému spoločné porozumenie a dôveru a nájsť spoločné východisko pri spolupráci na jeho riešení.
Removing barriers in the legal framework to immigrant civic participation creates opportunities for the development of civil society and consultative bodies, who will later be key participants in a dialogue platform.
Odstránením bariér v právnom rámci pre občiansku účasť prisťahovalcov sa vytvárajú možnosti na rozvoj občianskej spoločnosti a konzultačných orgánov, ktoré budú neskôr hlavnými účastníkmi v platforme pre dialóg.
The need for a platform is assessed by asking the affected community to identify their key problems ; whether they think others know of their problem ; and whether they trust others to cooperate with them to solve it.
Potreba platformy sa posúdi tak, že sa dotknutá komunita požiada, aby identifikovala svoje hlavné problémy, aby sa vyjadrila, či sa jej členovia domnievajú, že ostatní vedia o ich probléme a či dôverujú iným tak, aby mohli s nimi spolupracovať na riešení problému.
Once a platform’s focus is decided, it will be easier for its participants to find common ground if the problem has been framed in inclusive terms that apply to all residents.
Len čo sa rozhodne o zameraní platformy, účastníci platformy si skôr nájdu spoločné východisko, keď sa problém sformuluje pomocou otvorených pojmov, ktoré sa týkajú všetkých obyvateľov.
Members of a platform are “representatives” when they are freely elected and “participants” when they are selected for their connectedness and effectiveness on the given problem.
Účastníci platformy sú „zástupcami“, keď sú slobodne volení a „účastníkmi“, keď sú vybraní na základe ich vzťahu k problému a efektívnosti v oblasti daného problému.
Conveners need to assess whether a democratic or technical approach will be necessary for their platform to be seen as a credible civic space in the eyes of the community.
Je potrebné, aby organizátori posúdili, či pre ich platformu bude potrebný demokratický alebo technický prístup, aby v očiach komunity pôsobila ako dôveryhodný občiansky priestor.
Sector-specific, short-term platforms can have open, differentiated memberships.
Sektorové krátkodobé platformy môžu mať otvorenú, diferencovanú členskú základňu.
Others can adopt eligibility criteria regarding relevance, effectiveness, and balanced composition.
Iné môžu prijať kritériá spôsobilosti v súvislosti s relevantnosťou, efektivitou a vyváženým zložením.
The aim of the criteria is to include stakeholders with the greatest expertise and impact on the various parts of the community.
Cieľom kritérií je zapojiť zainteresované strany s najväčšími skúsenosťami a vplyvom na rôzne súčasti komunity.
In keeping with a partnership approach, convenors fund the participation of NGO and volunteer organisations in exchange for their expertise and contacts.
V rámci partnerského prístupu organizátori financujú účasť MVO a dobrovoľníckych organizácií pri výmene ich skúseností a kontaktov.
When decisions about how to implement the platform (i.e. structure, venue, timing, interpretation) are based on the principles of active inclusion, each small practical step adds up to creating a culture of open and respectful dialogue.
Keď sa rozhodnutia o tom, ako realizovať platformu (t. j. štruktúra, miesto konania, čas, tlmočenie) zakladajú na zásadách aktívneho začlenenia, každý malý praktický krok prispieva k vytvoreniu kultúry otvoreného a slušného dialógu.
Public authorities or civil society leaders make a dialogue platform possible by funding the preparatory needs assessment and community consultation, the secretariat, and the participation and training of its members
Verejné orgány alebo vedúce osobnosti občianskej spoločnosti umožnia vytvorenie platformy pre dialóg tým, že budú financovať posúdenie potrieb na prípravu a konzultácie komunity, sekretariát a účasť a vyškolenie jej účastníkov.
A citizens-centred approach to integration implies opening multiple citizenship pathways leading to the acquisition of nationality. Certain legal and policy barriers found to unintentionally exclude or discourage immigrants from applying can be removed, leading to greater openness among the general public and higher acquisition rates among immigrants.
Orgány alebo aktéri občianskej spoločnosti môžu zohrávať viaceré úlohy: „nestranného sprostredkovateľa“ umožňujúceho otvorenú a slušnú výmenu názorov, organizátora alebo moderátora, bežného účastníka, konzultovaného odborníka alebo zainteresovaného pozorovateľa.
•Well-organised (aligned to quality standards for active citizenship and lifelong learning).
Kapitola 5 Získanie štátnej príslušnosti a prax aktívneho občianstva
Acquisition of nationality and the practice of active citizenship
Získanie štátnej príslušnosti a prax aktívneho občianstva
Although nationality changes through law, identities evolve and become more dynamic through active citizenship.
Štátna príslušnosť znamená právny zväzok medzi ľuďmi a štátom.
Receiving societies have an interest in encouraging immigrants to acquire nationality, enabling old and new citizens to shape a common future in a diverse society.
Štátni príslušníci a štát majú voči sebe určité práva a povinnosti.
The interests of citizens and citizens-to-be repeatedly converge when it comes to the new generation.
Štátnu príslušnosť je možné nadobudnúť viacerými právnymi postupmi vrátane naturalizácie a nadobudnutia ius soli (narodením v krajine).
Immigrants’ children and grandchildren, born and socialised in the country like the children of nationals, make up a substantial part of the population in many historical countries of immigration.
Aj keď v dnešnom svete existuje mnoho typov občianstva, základný koncept je o uplatňovaní práv a povinností, ktoré súvisia so skutočnosťou, že sa niekto stane príslušníkom liberálnej demokratickej komunity (ako štátny príslušník, občan EÚ, miestny obyvateľ, hospodársky, sociálny a kultúrny subjekt a pod.).
The so-called second and third generations often see their country of birth as an important part of their identity and know no other country as their own.
Aktívne občianstvo spája dovedna rozmanité identity jej členov a umožňuje im plne prispievať k hospodárskemu, spoločenskému, kultúrnemu, občianskemu a politickému životu krajiny.
The state has a democratic, social, and economic interest in facilitating the acquisition of nationality by the long-term non-national population, especially by the children born in the country.
Táto kapitola sa zameriava na dvojaké stratégie na podporu integrácie prisťahovalcov získaním štátnej príslušnosti.
The acquisition of nationality prevents the emergence of long-term democratic deficits when third-country nationals find themselves outside the democratic procedures in their country of origin and in many EU Member States.
Prístup k integrácii orientovaný na občanov znamená umožniť viaceré spôsoby ciest k občianstvu vedúce k získaniu štátnej príslušnosti.
The country of origin cannot be relied on to act in the country of residence’s affairs on behalf of citizens, who are long-term residents abroad or generations removed from the country.
Zistilo sa, že určité právne a politické bariéry, ktoré neúmyselne vylučujú alebo odrádzajú prisťahovalcov od podania žiadosti, sa môžu odstrániť, čo vedie k väčšej otvorenosti v rámci širokej verejnosti a väčšiemu podielu prisťahovalcov, ktorí získajú štátnu príslušnosť.
The principle of enfranchisement comes into play, whereby those living by a country’s laws have an equal say in their making.
Je možné podporiť prvky administratívneho postupu, ktoré môžu najviac urýchliť proces, čo povedie k väčšej spokojnosti so službami u nových občanov a väčšej účinnosti pri realizácii takých opatrení ako hodnotenie jazykových znalostí.
Long-term social and economic integration deficits can be countered through the acquisition of nationality and the exercise of active citizenship.
V niektorých členských štátoch sa viac uprednostňuje jeden prvok postupov napomáhajúcich záujmu o občianstvo, a to väčšie zapojenie širokej verejnosti, napríklad prostredníctvom naturalizačných postupov.
Besides the many tangible benefits that clearly come with nationality, an intangible “premium on citizenship” has been observed in comparative research.
Podporovaním aktívneho občianstva medzi novými i medzi starými občanmi sa im umožňuje prispieť k formovanou spoločnej budúcnosti rozmanitej spoločnosti.
Employers tend to prefer hiring residents who have the country’s nationality over those who do not.
Získanie štátnej príslušnosti a následne občianstva EÚ je upravené výlučne právnymi predpismi a politikami členských štátov.
The public sector expresses a similar preference for nationals in its employment requirements.
Otázka občianstva sa však objavila na niekoľkých zasadnutiach ministrov a Európskej rady, ako aj v oznámeniach Európskej komisie.
The idea of a premium on citizenship is therefore explained by the greater return on investment that comes with greater opportunities for participation and greater host society openness to naturalised citizens.
Európsky súdny dvor opakovane rieši prípady, ktoré sa týkajú zákonov členských štátov o štátnej príslušnosti.
The removal of these employment barriers is one of the major observed impacts of becoming a national. Longitudinal surveys show, that in the years following naturalisation, new citizens, especially former third-country nationals, enjoy greater occupational mobility and rapid growth in their wages, “catching up” with the national average.
V roku 1999 Európska rada v Tampere potvrdila cieľ, aby sa štátnym príslušníkom tretích krajín s dlhodobým legálnym pobytom ponúkla možnosť získať štátnu príslušnosť členského štátu, kde majú pobyt.Podľa Spoločného programu pre integráciu z roku 2005 sa implementácia spoločného základného princípu 9 (účasť prisťahovalcov v demokratickom procese) posilní na celoštátnej úrovni vypracovaním štátnych prípravných programov v oblasti občianstva a naturalizácie.
The benefits of naturalisation will differ in scale, depending on structural factors (the premium that the state and host society put on national citizenship) and personal factors (like age). The acquisition of nationality presents itself as a further tool to promote equal opportunities by bringing permanent third-country national residents under the scope of national and EU anti-discrimination legislation.
Na neformálnom stretnutí ministrov EÚ zodpovedných za oblasť integrácie v roku 2007 v Postupime zaznela výzva na európsku spoluprácu pri skúmaní a objasňovaní „rôznych koncepcií a prístupov k myšlienkam účasti a rôznym koncepciám občianstva, o ktorých sa diskutuje, pri zohľadnení príslušného acquis ES, ktoré sa týka integrácie prisťahovalcov a ústavných a právnych systémov členských štátov, ako aj výmeny názorov a skúseností o systémoch naturalizácie uplatňovaných členskými štátmi.“
Countries of immigration have an interest in securing full socioeconomic and political inclusion through the recognition of full citizenship for its settled residents.
Pojmy „štátna príslušnosť“ (nationality) a „občianstvo“ (citizenship) sa v každodennom prejave zamieňajú.
The fact that Europe’s settled immigrant population has been growing over the past quarter century means that more candidates are eligible for the acquisition of the EU’s nationalities.
Európsky dohovor o štátnej príslušnosti bol podpísaný v Štrasburgu 6. novembra 1997 a nadobudol platnosť dňa 1. marca 2000.
Acquisition rates have tended to rise in most countries, but diverge and fluctuate across the EU. From 1996 to 2005, they remained relatively static in countries like Italy and Spain, while they fluctuated significantly year-to-year in Denmark and Hungary.
Tento komplexný dohovor Rady Európy zahŕňa základné zásady a pravidlá uplatňujúce sa na všetky aspekty štátnej príslušnosti, ako napríklad pokiaľ ide o prevenciu absencie štátnej príslušnosti, nediskrimináciu a dodržiavanie práv osôb s obvyklým pobytom na príslušných územiach.
Despite the general rise in the number of new citizens, rates remain low across the EU, especially in comparison to traditional countries of immigration like Australia and Canada which emphasise the importance of the acquisition of nationality for immigrant groups.
„Štátna príslušnosť“ (nationality) je vymedzená v Európskom dohovore o štátnej príslušnosti ako „právna väzba medzi osobou a štátom bez ohľadu na etnický pôvod osoby“.
For example, in the EU-27 in 2006, only 25 citizenships were granted per 1,000 foreign residents.
Touto väzbou sú upravené práva (politické, ekonomické, sociálne, kultúrne atď.) a povinnosti vyhradené občanom štátu.
Only a small proportion of the non-nationals eligible to acquire nationality actually apply.
Viacnásobná štátna príslušnosť je vymedzená ako súčasné vlastnenie dvoch alebo viacerých štátnych príslušností tou istou osobou.
The rest remain “civic citizens” for the rest of their lives in the country, whether by choice, circumstance, or complications in the naturalisation process.
V článku 15 Všeobecnej deklarácie ľudských práv (1948) je ustanovené, že každý má právo na štátnu príslušnosť.
There are many explanations for persistently low and divergent rates of acquisition of nationality in the EU.
Nikto nesmie byť svojvoľne zbavený svojej štátnej príslušnosti.
One is that the incentive to acquire nationality is lower for long-term residents and EU citizens living in another EU Member State.
Obdobne osoba má právo zmeniť štátnu príslušnosť vzdaním sa jednej štátnej príslušnosti a/alebo získaním inej.
For example, long-term residents have secured relative residence security and already receive equal treatment with national citizens in employment, education, healthcare, and local elections.
Jedným z právnych postupov, na základe ktorého cudzí štátni príslušníci môžu nadobudnúť štátnu príslušnosť štátu, je naturalizácia.
Persistently low rates for the acquisition of nationality can be raised by removing certain elements in nationality law that unintentionally create major obstacles discouraging applications from the settled non-national population.
„Občianstvo“ (citizenship) spočíva vo vykonávaní týchto práv a povinností, ktoré sú spojené s členstvom alebo získaním členstva v určitom subjekte (t. j. štáte, regióne, meste a profesijných organizáciách, politických stranách, spoločenských hnutiach a náboženských organizáciách).
EU-wide mappings of national policies on the acquisition of nationality and its links to migration can be found in :
Občianstvo je v menšej miere právnym konceptom, skôr je konceptom politickej filozofie.
Acquisition and Loss of nationality : policies and trends in 15 European Countries, prepared by the NATAC project www.aup.nl/do.php?a=show_visitor_book & isbn=9789053569498
Noví členovia pochádzajúci z rôznych komunít sa tiež zaväzujú k tomu, že sa budú zaujímať o budúcnosť tejto komunity a prijmú možnosti členstva a aktívnej účasti.
Citizenship policies in the new Europe, prepared by CPNEU project www.aup.nl/do.php?a=show_visitor_book & isbn=9789053569221 & l=2
Existujúci členovia sa zaväzujú, že prijmú nových členov, budú s nimi zaobchádzať ako s rovnocennými a spolupodieľať sa na budúcnosti subjektu.
Two major requirements that determine eligibility for naturalisation are legal habitual residence and a certain number of years’ residence.
Avšak občianstvo a štátna príslušnosť sa ako koncepty tiež rozdelili a majú viaceré významy v dnešnej politike.
The European Convention on Nationality sets a maximum residence period of ten years. This does not take into account state priorities on facilitating immigrant integration.
Na základe európskej a medzinárodnej spolupráce sa vytvorili nové právne formy nadnárodného a subnárodného občianstva.
In the context of naturalisation, facilitation, according to the explanatory report of the European Convention on Nationality, can include a reduction of the length of required residence, less stringent language requirements, an easier procedure and lower procedural fees.
Príležitosti a podmienky pre účasť na týchto formách občianstva sa na medzinárodnej úrovni pravidelne monitorujú.
Many first generation immigrants acquire genuine and effective links and practical knowledge of the country after just a few years’ residence. They may fulfil conditions for membership and wish to commit to the rights and responsibilities of national citizenship.
„Občianska príslušnosť“ (Civic citizenship) vyplynula z európskej spolupráce na integrácii ako konceptu na posilnenie solidarity a spoločného pocitu spolupatričnosti medzi štátnymi príslušníkmi, občanmi EÚ a štátnymi príslušníkmi tretích krajín s legálnym pobytom.
Immigrants in several countries become eligible to apply for naturalisation around the same period as they become eligible for long-term residence as set down in the EC directive.
Štát sa zaväzuje priznať štátnym príslušníkom tretích krajín s legálnym pobytom väčšie práva a povinnosti na základe dĺžky ich pobytu.
As intended, the reforms of the Belgian Code on Nationality in 1984, 1991, and 2000 were the key factors for facilitating the integration of non-nationals through greater acquisition of nationality.
„Občianstvo Európskej únie“ je založené na štátnej príslušnosti k členskému štátu EÚ.
The 2000 reform reduced the legal residence requirement for the discretionary parliamentary procedure from five to three years for ordinary first generation immigrants.
Štátnym príslušníkom EÚ žijúcim kdekoľvek v Únii by mal byť priznaný rovnaký súbor základných práv a povinností.
The 2000 reform also facilitated the unconditional right to nationality by declaration after seven years.
Napríklad majú právo voľne sa pohybovať a bývať v inom členskom štáte EÚ, žiť spolu so svojou rodinou a hlasovať a kandidovať vo voľbách vo svojej obci a do Európskeho parlamentu.
In the space of ten years, the fraction of the immigrant population without Belgian nationality has fallen from two-thirds in 1995 to about half.
Od roku 1974 sa subjektívna stránka občianstva EÚ pravidelne monitoruje štandardným Eurobarometrom z hľadiska pocitu spolupatričnosti občanov EÚ, vnímania hlavných záujmov politiky, podpory členstva, obrazu Európskej únie a dôvery v jej inštitúcie.
Since 2003, acquisition rates have fallen and remained stable at 1997 levels.
Informácie o uplatňovaní práv občianstva EÚ sú tiež k dispozícii.
As part of a new comprehensive migration strategy, the 1999/2000 Reform of the German citizenship law recognised that the acquisition of nationality was a desirable outcome of Germany’s status as a country of immigration.
Okrem toho vznikli nové neprávne formy občianstva v oblasti aktívneho uplatňovania práv a prijatia povinností v komunitách, ktoré fungujú nad a pod vnútroštátnou úrovňou.
Facilitating the residence requirement from 15 to eight years significantly raised the willingness of foreigners to become Germans. They are still naturalising more than they ever had before 1998.
Aktívne občianstvo hodnotí Európska komisia z hľadiska účasti na politickom živote, občianskej spoločnosti, živote komunity a spoločných hodnôt potrebných pre aktívne občianstvo (t. j. ľudské práva, demokraciu, porozumenie medzi kultúrami).
Greater facilitation for specific groups
Otvorenie ciest k občianstvu
The shortest required residence period is reserved for first generation groups with specific genuine and effective links that are outlined in the European Convention on Nationality.
Keď sa prvá generácia prisťahovalcov usadí v krajine svojho pobytu, vyberie si účasť na rôznych formách občianstva.
For example, there are various international legal instruments that specify links based on individual needs for protection, such as for recognised refugees, stateless persons and stateless children born on the territory.
Všetci – štáty, regióny, obce, zamestnávatelia i vzdelávacie inštitúcie – majú záujem na otvorení a podporovaní ciest k občianstvu, ktoré vedú k získaniu štátnej príslušnosti.
Article 34 of the Refugee Convention provides that States shall facilitate as far as possible the naturalisation of refugees by expediting naturalisation proceedings as far as possible and reducing the charges and costs.
Tieto opatrenia sú v rozsahu od občianskej výchovu na školách až po komunitné vzdelávanie, miestne voličské práva a poskytovanie informácií a programy spoločného rozvoja s krajinami pôvodu.
Numerous EU Member States facilitate naturalisation for refugees and stateless persons.
•rôznorodé (zohľadňujúce vlastné schopnosti a ambície prisťahovalcov); obyvateľom
In for instance Luxembourg and Ireland, naturalisation procedures meet the need for international protection by further exempting refugees from several material conditions, such as language knowledge.
•dobre organizované (podľa noriem kvality pre aktívne občianstvo a celoživotné vzdelávanie).
In its 2002 Act amending the Citizenship Act, Slovenia responded to international legal standards to relax naturalisation for recognised refugees and stateless persons, among others.
Prisťahovalci, ktorí sa plánujú usadiť v krajine svojho pobytu majú záujem získať štátnu príslušnosť a celý súbor práv a povinností s tým spojený vrátane práva na prístup k zamestnaniu v mnohých oblastiach verejného sektora, právam voľného pohybu a úplným formálnym demokratickým právam.
This reform has led to a decreased dependence on the exceptional procedure and an important increase in the use of the facilitated method.
V rámci medzinárodného prieskumu mimovládnych organizácií, ktoré ponúkajú podporu pri naturalizáciu žiadateľov, sa zistili odlišné pohnútky v závislosti od vnútroštátnych súvislostí: zabezpečenie práv na pobyt, rovnakých sociálnych práv a odstránenie administratívnych ťažkostí.
Countries often grant the spouses or partners of nationals an independent status in nationality law.
Žiadateľ môže alebo nemusí vnímať naturalizáciu ako svoj konečný integračný cieľ.
This gender-sensitive approach ensures the equality of men and women and family unity in nationality.
Získanie právneho postavenia štátneho príslušníka nie je poistkou pred dlhodobým vylúčením alebo diskrimináciou na základe ich etnického, náboženského alebo národnostného pôvodu, čo je možné eliminovať politickou účasťou a bojom proti diskriminácii.
Spouses of nationals may apply after one year of residence and marriage in Spain or after six months in Italy if the spouse was already a resident. The partners or co-habitants of nationals are included in countries like Belgium and Portugal.
Prisťahovalci, ktorí vidia svoju budúcnosť v krajine, majú záujem na tom, aby v nej žili ako plnoprávni príslušníci národnej komunity.
A few countries still facilitate naturalisation for “preferential” ethnic or national groups, based on historical links with their country.
V politických kruhoch a občianskej spoločnosti sa otázke štátnej príslušnosti a občianstva venuje čoraz väčšia pozornosť.
An immigrant’s nationality or ethnic origin may be indicative of certain genuine and effective links (i.e. language knowledge and family ties).
Migrácia a integrácia môžu byť hnacími silami spájajúcimi navzájom rôzne úrovne identity.
But since immigrant flows are globalising, immigrant populations in many European countries are becoming more diverse in terms of ethnic and national origins.
Domáci pociťujú, že sú väčšmi medzinárodní, národné histórie sa vnímajú ako väčšmi univerzálne a relevantné v navzájom poprepájanom svete.
The integration of these new populations can be facilitated by opening the preferential procedure to immigrants of all nationalities and ethnic origins that meet the underlying conditions.
Rôzne úrovne identity sa stávajú komplementárnejšími, na základe čoho sa obyvateľ Cardiffu môže cítiť naraz ako Walesan, Brit, Európan, občan Spoločenstva národov a svetový občan.