natgillin/translations-raw huggingface dataset:
After the Court had (i) established that, by virtue of the very existence of Regulation (EC) No 44/2001, which provides for a unied and coherent system of rules on jurisdiction, any international agreement also establishing a unied system of rules on conict of jurisdiction such as that established by that regulation is capable of aecting those rules of jurisdiction, (ii) specically veried that that is indeed the case with the agreement envisaged despite the inclusion in it of a disconnection clause providing that the agreement does not aect the application by the Member States of the relevant provisions of Community law and (iii) stated that the same finding may be made with regard to the provisions envisaged regarding the recognition and enforcement of judgments, it reached the conclusion that the new Lugano Convention falls entirely within the sphere of exclusive competence of the Community.
Potom ako Súdny dvor jednak určil, že zo samotnej existencie nariadenia č. 44/2001, ktoré upravuje ucelený a súdržný systém pravidiel o právomoci, vyplýva, že každá medzinárodná dohoda, ktorá takisto zakladá ucelený systém kolíznych noriem o súdnej právomoci, aký zakladá aj nariadenie, môže mať vplyv na tieto pravidlá o právomoci, jednak konkrétne overil, že je to prípad predpokladanej dohody, napriek tomu, že je do nej zahrnutá oddeľovacia doložka, podľa ktorej nemá vplyv na uplatňovanie príslušných ustanovení práva Spoločenstva členskými štátmi, a nakoniec uviedol, že rovnaké konštatovanie možno uplatniť aj na predpokladané ustanovenia v oblasti uznania a výkonu rozhodnutí, Súdny dvor dospel k záveru, že nový Lugánsky dohovor patrí v celom rozsahu do výlučnej právomoci Európskeho spoločenstva.
In Case C-177/04 Commission v France [2006] ECR I-2461, the Court had to decide an action for failure to full obligations under Article 228 EC.
Vo veci Komisia/Francúzsko (rozsudok zo 14. marca 2006, C-177/04, Zb. s. I-2461) Súdny dvor rozhodoval o žalobe o nesplnenie povinnosti podľa článku 228 ES.
In response to the French Republic’s submissions that the reformulation by the Commission of the European Communities during the procedure of the complaints against it amounted to a new claim, so as to render the action inadmissible, the Court held that the requirement that the subject-matter of the proceedings is circumscribed by the pre-litigation procedure cannot go so far as to mean that in every case the operative part of the reasoned opinion and the form of order sought in the application must be exactly the same, provided that the subject-matter of the proceedings has not been extended or altered but simply limited.
V odpovedi na tvrdenie Francúzskej republiky o tom, že nová formulácia výhrad Komisiou Európskych spoločenstiev počas konania predstavovala nový návrh, ktorého následkom je neprípustnosť žaloby, Súdny dvor rozhodol, že požiadavka, podľa ktorej je predmet žaloby vymedzený konaním pred podaním žaloby, nemôže viesť až k tomu, aby sa vyžadovala dokonalá zhoda medzi výrokom odôvodneného stanoviska a žalobnými návrhmi za predpokladu, že predmet sporu nebol rozšírený alebo zmenený, ale bol iba zúžený.
It is accordingly permissible for the Commission to limit the extent of the failure to full obligations which it asks the Court to find, so as to take account of partial measures to comply adopted in the course of the proceedings.
Z toho vyplýva, že Komisia môže obmedziť rozsah nesplnenia povinnosti, ktorého určenie navrhuje tak, že vezme do úvahy čiastočné opatrenia na dosiahnutie súladu prijaté v priebehu konania.
After establishing that the failure on the part of the French Republic to full obligations still subsisted at the date of the Court’s examination of the facts, the Court examined the Commission’s proposal of a periodical penalty payment.
Po tom, čo sa preukázalo, že nesplnenie povinnosti vytýkané Francúzskej republike trvalo v čase, v ktorom Súdny dvor skúmal skutkové okolnosti, Súdny dvor pristúpil k preskúmaniu návrhu Komisie na uloženie penále.
It recalled first of all that Article 228 EC has the objective of inducing a Member State to comply with a judgment establishing a failure to full obligations, and thereby of ensuring that Community law is in fact applied; such a penalty payment and a lump sum are both intended to place the Member State concerned under economic pressure inducing it to put an end to the infringement and are decided upon according to the degree of persuasion needed for the Member State to alter its conduct.
Súdny dvor predovšetkým pripomína, že cieľom článku 228 ES je podnietiť porušujúci členský štát na vykonanie rozsudku o nesplnení povinnosti a zabezpečiť tak účinné uplatňovanie práva Spoločenstva a že penále alebo paušálna pokuta majú za cieľ vykonávať na dotknutý členský štát ekonomický tlak, ktorý ho podnecuje k ukončeniu zisteného nesplnenia povinnosti a rozhoduje sa o nich podľa stupňa presvedčovania potrebného na to, aby členský štát zmenil svoje správanie.
It is for the Court, in the exercise of its discretion, to set a penalty payment in the light of the basic criteria which are, in principle, the duration of the infringement, the seriousness of the infringement and the ability of the Member State to pay.
Prináleží Súdnemu dvoru, aby v rámci svojej voľnej úvahy určil penále podľa základných kritérií, ktorými sú v zásade dĺžka trvania porušenia stupeň jeho závažnosti a platobná schopnosť dotknutého členského štátu.
Regard is also to be had to the eects of failure to comply on private and public interests and to the urgency of inducing the Member State concerned to full its obligations.
Je tiež potrebné zohľadniť najmä dôsledky, ktoré nevykonanie rozsudku spôsobuje na súkromných a verejných záujmoch a naliehavosť, s akou je potrebné priviesť dotknutý členský štát, aby splnil svoje povinnosti.
Court of Justice
Vývoj a činnosť
Holding that, for the purposes of calculating that coecient, regard is to be had to the period between the Court’s first judgment and the time at which it assesses the facts, not the time at which the case is brought before it, the Court ordered the Member State to pay a penalty payment higher than that proposed by the Commission.
Berúc do úvahy, že na účely výpočtu koecientu je potrebné zohľadniť obdobie medzi prvým rozsudkom Súdneho dvora a časom posúdenia skutkových okolností, a nie časom podania žaloby, Súdny dvor zaväzuje tento členský štát na zaplatenie vyššieho penále, ako toho, čo navrhla Komisia.
In Case C-459/03 Commission v Ireland [2006] ECR I-4635, which was an action for failure to full obligations brought by the Commission, the Court declared that, by instituting disputesettlement proceedings against the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland under the United Nations Convention on the Law of the Sea concerning the MOX plant located at Sellaeld (United Kingdom), Ireland had failed to full its obligations under various provisions of the EC and EA Treaties.
Vo veci Komisia/Írsko (rozsudok z 30. mája 2006, C-459/03, Zb. s. I-4635) Súdny dvor v rámci konania o nesplnení povinnosti iniciovanom Komisiou určil, že Írsko si tým, že začalo konanie na urovnanie sporu, ktorý sa týka zariadenia MOX, nachádzajúceho sa v Sellaelde (Spojené kráľovstvo), so Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Severného Írska podľa Dohovoru Organizácie spojených národov o morskom práve, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z rôznych ustanovení zmlúv ES a AE.
The reasoning followed by the Court in reaching that conclusion comprised several stages.
Súdny dvor dospel k tomuto záveru po úvahe v niekoľkých etapách.
First, given the fact that the Commission alleged that Ireland had infringed Article 292 EC, by virtue of which Member States undertake not to submit a dispute concerning the interpretation or application of the Treaty to any method of settlement other than those provided for in the Treaty, the Court considered whether the provisions of the Convention on the Law of the Sea alleged by Ireland before the arbitral tribunal to have been infringed by the United Kingdom were to be regarded as provisions of Community law, the infringement of which by a Member State falls within the procedure for failure to full obligations set up by Article 226 et seq. EC.
Súdny dvor najprv s ohľadom na skutočnosť, že Komisia Írsku vyčítala nesplnenie povinnosti vyplývajúcej z článku 292 ES, ktorý stanovuje, že sa členské štáty zaväzujú, že spory, ktoré sa týkajú výkladu alebo uplatňovania tejto Zmluvy vyriešia v súlade so Zmluvou, posúdil otázku či sa ustanovenia dohovoru o morskom práve, ktorých porušenie Írsko vytýka Spojenému kráľovstvu pred arbitrážnym súdom, majú posudzovať ako ustanovenia práva Spoločenstva, ktorých porušenie členským štátom spadá do pôsobnosti konania o nesplnení povinnosti upraveného článkami 226 a nasl. ES.
Therefore the Court has jurisdiction to deal with disputes relating to the interpretation and application of those provisions and to assess a Member State’s compliance with them, and it is the Court which, by virtue of Article 292 EC, has exclusive jurisdiction to deal with a dispute such as that brought by Ireland before the arbitral tribunal.
Z tohto dôvodu má Súdny dvor právomoc na rozhodovanie sporov týkajúcich sa výkladu a uplatňovania týchto ustanovení, ako aj na posúdenie ich dodržiavania členským štátom, a preto je to práve Súdny dvor, ktorý má v zmysle článku 292 ES výlučnú právomoc na riešenie takého sporu, ako je ten, ktorý predložilo Írsko arbitrážnemu súdu.
However, Ireland’s failure to full obligations did not end there.
Tu sa však nesplnenie povinností Írskom nekončí.
It also failed to full its Community obligations by submitting Community measures for examination by the arbitral tribunal, in particular various directives adopted on the basis of the EC Treaty or the EA Treaty; this constituted a further breach of the obligation resulting from Articles 292 EC and 193 EA to respect the exclusive jurisdiction of the Court to interpret and apply provisions of Community law.
Tento členský štát totiž nesplnil svoje povinnosti vyplývajúce z práva Spoločenstva rovnako tým, že predložil na posúdene tomuto súdu akty Spoločenstva, najmä rôzne smernice prijaté buď na základe Zmluvy ES, alebo Zmluvy AE, čo predstavuje ďalšie porušenie povinnosti dodržiavať výlučnú právomoc Súdneho dvora pri výklade a uplatňovaní ustanovení práva Spoločenstva, ktorá vyplýva z článkov 292 ES a 193 AE.
Furthermore, Ireland failed to comply with its duty to cooperate in good faith under Articles 10 EC and 193 EA by bringing proceedings under the disputesettlement procedure laid down in the Convention on the Law of the Sea without having first informed or consulted the competent Community institutions.
Írsko okrem toho nesplnilo ani povinnosť lojálnej spolupráce, ktorá vyplýva z článkov 10 ES a 192 AE tým, že začalo konanie v rámci režimu na urovnanie sporov upraveného dohovorom o morskom práve bez toho, aby túto skutočnosť vopred oznámilo a konzultovalo s príslušnými inštitúciami Spoločenstva.
In Case C-173/03 Traghetti del Mediterraneo (judgment of 13 June 2006, not yet published in the ECR), the Court explained the rules applicable to liability of the Member States for
Vo veci Traghetti del Mediterraneo (rozsudok z 13. júna 2006, C-173/03, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), Súdny dvor upresnil pravidlá uplatniteľné v oblasti zodpovednosti členských štátov za porušenia práva Spoločenstva v konkrétnom prípade takéhoto porušenia v rámci výkonu súdnej funkcie.
In particular, it was called upon to assess the compatibility with Community law of national legislation which, first, excludes all State liability for damage caused to individuals by an infringement of Community law committed by a national court adjudicating at last instance, where that infringement is the result of an interpretation of provisions of law or of an assessment of the facts and evidence carried out by that court, and second, also limits such liability solely to cases of intentional fault and serious misconduct on the part of the court. The Court held (i) that Community law precludes national legislation which excludes State liability, in a general manner, for damage caused to individuals by an infringement of Community law attributable to a court adjudicating at last instance by reason of the fact that the infringement in question results from an interpretation of provisions of law or an assessment of facts or evidence carried out by that court and (ii) that Community law also precludes national legislation which limits such liability solely to cases of intentional fault and serious misconduct on the part of the court, if such a limitation may lead to exclusion of the liability of the Member State concerned in other cases where a manifest infringement of the applicable law was committed, as set out in paragraphs 53 to 56 of the judgment in Case C-224/01 Köbler [2003] ECR I-10239.
Vývoj a činnosť hrubej nedbanlivosti sudcu.V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol jednak, že vnútroštátna právna úprava, ktorá vylučuje všeobecným spôsobom zodpovednosť členského štátu za škody spôsobené jednotlivcovi porušením práva Spoločenstva zo strany súdu, proti ktorého rozhodnutiu nie je prípustný opravný prostriedok z dôvodu, že predmetné porušenie bolo spôsobené výkladom právnych pravidiel alebo posúdením skutkových okolností a dôkazov zo strany tohto súdu, je v rozpore s právom Spoločenstva a jednak, že v rozpore s právom Spoločenstva je tiež vnútroštátna právna úprava, ktorá obmedzuje vznik tejto zodpovednosti iba na prípady úmyselného protiprávneho konania alebo hrubej nedbanlivosti sudcu, ak by takéto obmedzenie mohlo viesť k vylúčeniu vzniku zodpovednosti predmetného členského štátu v iných prípadoch ako tých, keď došlo k zjavnému porušeniu uplatniteľného práva, ako je to stanovené v bodoch 53 až 56 rozsudku Köbler (rozsudok z 30. septembra 2003, C-224/01, Zb. s. I-10239).
Case C-432/04 Commission v Cresson (judgment of 11 July 2006, not yet published in the ECR) gave the Court the opportunity to clarify the obligations owed by Members of the Commission as referred to in Article 213 EC.
Vo veci Komisia/Cresson (rozsudok z 11. júla 2006, C-432/04, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) mal Súdny dvor objasniť povinnosti členov Komisie podľa článku 213 ES.
It held that the concept of‘obligations arising from their oce as a Member of the Commission’ must be construed broadly and encompasses, in addition to the obligations of integrity and discretion, the obligation to be completely independent and to act in the general interest of the Community.
Rozhodol, že pojem „povinnosti vyplývajúce z funkcie člena Komisie“ sa má vykladať extenzívne a zahŕňa okrem povinnosti konať čestne a zdržanlivo povinnosť vykonávať svoju funkciu úplne nezávisle a vo všeobecnom záujme Spoločenstva.
In the event of a breach of a certain degree of gravity, the penalty provided for by the Treaty is compulsory retirement or the deprivation of the Member’s right to a pension or other benets in its stead.
V prípade nesplnenia povinnosti určitého stupňa závažnosti je sankciou stanovenou Zmluvou odvolanie z funkcie, alebo odňatie práva na dôchodok alebo iných dávok vyplácaných namiesto dôchodku.
A Member of the Commission whose term of oce has come to an end can be punished in respect of a breach which occurred during his term of oce but is discovered subsequently.
Člen Komisie, ktorého funkčné obdobie sa skončilo, môže byť potrestaný za nesplnenie povinnosti, ktorej sa dopustil v priebehu svojho funkčného obdobia, ale ktoré sa odhalilo následne.
Since compulsory retirement can no longer be ordered, the only penalty available to the Court is the deprivation of rights, which may be total or partial depending on the degree of gravity of the breach.
Keďže už nie je možné pristúpiť k odvolaniu z funkcie, má Súdny dvor k dispozícii len odňatie práva, a to podľa jeho uváženia úplné alebo čiastočné, berúc do úvahy stupeň závažnosti nesplnenia povinnosti.
However, the period for taking action is not unlimited, given the requirement of legal certainty and the right to be heard by virtue of which the person against whom an administrative procedure has been initiated by the Commission must be aorded the opportunity to make known his views.The Court also stated that that the fact that no appeal may be brought against the Court’s decision does not in any way constitute, in light of the right of Members of the Commission to eective judicial protection, a deciency which would preclude exercise of its jurisdiction.
Lehoty na podanie žaloby však nie sú neobmedzené, berúc do úvahy požiadavku právnej istoty a práva na obranu, ktoré vyžadujú, aby osoba, proti ktorej začala Komisia správne konanie, mohla účinne vyjadriť svoje stanovisko. Súdny dvor tiež konštatoval, že nemožnosť uplatnenia opravného prostriedku proti jeho rozhodnutiu nepredstavuje v žiadnom prípade nedostatok z hľadiska práva členov Komisie na účinnú súdnu ochranu, ktorý by bránil výkonu jeho právomoci.
So far as concerns the examination of the complaints levelled against the Commissioner proceeded against, the Court held that findings made in the course of criminal proceedings may be taken into account but the Court is not bound by the legal characterisation of the facts that is made and it is for the Court to investigate whether the conduct complained of constitutes a breach of the obligations arising from the oce of Member of the Commission.
Pokiaľ ide o preskúmanie výhrad voči dotknutej komisárke, Súdny dvor rozhodol že závery trestného konania môžu byť zohľadnené, ale nie je viazaný uskutočneným právnym posúdením skutkových okolností a prináleží mu zisťovať, či vytýkané skutky predstavujú neplnenie povinností vyplývajúcich z funkcie člena Komisie.
On the basis of these considerations and following a detailed examination of the facts placed before it, the Court partially upheld the action, reaching the conclusion that the Member of the Commission concerned had acted in breach of the obligations arising from her oce of Member of the Commission for the purposes of Articles 213(2) EC and 126(2) EA.
Na základe týchto úvah a po podrobnom preskúmaní skutkových okolností uvedených v spise Súdny dvor čiastočne vyhovel žalobe tým, že dospel k záveru, že dotknutá členka Komisie porušila povinnosti vyplývajúce z jej funkcie v zmysle ustanovení článku 213 ods. 2 ES a článku 126 ods. 2 AE.
However, having regard to the circumstances of the case, the Court held that the finding of breach
So zreteľom na okolnosti prejednávanej veci však Súdny dvor považoval samotné konštatovanie o nesplnení povinnosti za primeranú sankciu a určil, že netreba uložiť pani Cresson sankciu spočívajúcu v odňatí jej práva na dôchodok alebo iných dávok vyplácaných namiesto dôchodku.
The Kingdom of Spain was contesting, in the case in point, a statute of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland which provides, in relation to Gibraltar, that Commonwealth citizens resident in Gibraltar who are not Community nationals have the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament.
Súdny dvor veci Španielske kráľovstvo spochybnilo právnu úpravu Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, ktorá stanovovala, pokiaľ ide o Gibraltár, že štátny príslušníci Commonwealthu, ktorí sú na tomto území rezidentmi a ktorí nie sú príslušníkmi Spoločenstva, majú právo voliť a byť volení do Európskeho parlamentu.
The Court held that it is for the Member States to dene, in compliance with Community law, the persons entitled to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament.
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že prináleží členským štátom aby určili osoby, ktoré majú právo voliť a byť volené vo voľbách do Európskeho parlamentu, pričom sa má dodržiavať právo Spoločenstva.
Articles 189 EC, 190 EC, 17 EC and 19 EC do not preclude the Member States from granting that right to vote and to stand as a candidate to certain persons who have close links to them other than their own nationals or citizens of the Union resident in their territory.
Súdny dvor usúdil, že články 189 ES, 190 ES, 17 ES a 19 ES nevylučujú, aby členské štáty priznali právo voliť a byť volený určitým osobám, ktoré k nim majú úzky vzťah, teda iným osobám, ako sú ich vlastní štátni príslušníci alebo občania Únie s bydliskom na ich území.
Nor, according to the Court, can a clear link between citizenship and the right to vote be deduced from the Treaty provisions relating to the composition of the European Parliament and to citizenship of the Union.
Okrem toho podľa Súdneho dvora existenciu zjavného vzťahu medzi občianstvom a právom voliť nemožno vyvodiť z ustanovení Zmluvy týkajúcich sa zloženia Európskeho parlamentu a občianstva Únie.
Finally, observing that a principle cannot be derived from the Treaty’s articles relating to citizenship of the Union that its citizens are the only persons entitled under all the other provisions of the Treaty, the Court concluded that the contested United Kingdom legislation was consistent with Community law.
Napokon zdôrazňujúc, že z článkov Zmluvy týkajúcich sa občianstva Únie nie je možné vyvodiť zásadu, že zo všetkých ostatných ustanovení Zmluvy majú prospech iba občania Únie, Súdny dvor dospel k záveru, že napadnutá právna úprava Spojeného kráľovstva je v súlade s právom Spoločenstva.
In Eman and Sevinger, the Court ruled on the interpretation of Articles 17 EC, 19(2) EC, 190 EC and 299(3) EC in response to a reference for a preliminary ruling from the Raad van State (Netherlands).
V už citovanej veci Eman a Sevinger Súdny dvor rozhodol o výklade článkov 17 ES, 19 ods. 2 ES, 190 ES a 299 ods. 3 ES, na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania podaného Raad van State (Belgicko), v rámci sporu týkajúceho sa dvoch holandských štátnych príslušníkov s bydliskom v Arube, ktorí spochybnili zamietnutie ich žiadosti o zápis do zoznamu voličov pre voľby členov Európskeho parlamentu, ktoré sa konali 10. júna 2004, z dôvodu ich bydliska.
The proceedings before the national court concerned two Netherlands nationals resident in Aruba who contested the rejection, on the basis of their place of residence, of their application for registration on the electoral roll for the election of Members of the European Parliament on 10 June 2004.
Podľa Súdneho dvora osoby, ktoré majú štátnu príslušnosť členského štátu a ktoré majú bydlisko alebo trvalý pobyt na území, ktoré je súčasťou zámorských krajín alebo území, uvedených v článku 229 ods. 3 ES, sa môžu dovolávať práv, ktoré sú občanom Únie priznané v druhej časti Zmluvy.
The Court held that persons who possess the nationality of a Member State and who reside or live in a territory which is one of the overseas countries and territories referred to in Article 299(3) EC may rely on the rights conferred on citizens of the Union in Part Two of the Treaty.
Na zámorské krajiny alebo územia (ZKÚ) sa však vzťahujú osobitné dojednania pre pridruženie stanovené v štvrtej časti Zmluvy (články 182 ES až 188 ES), takže sa na ne neuplatňujú všeobecné ustanovenia Zmluvy, pokiaľ sa na ne výslovne neodkazuje, a články 189 ES a 190 ES o Európskom parlamente sa v týchto krajinách a na týchto územiach neuplatňujú, z čoho vyplýva, že členské štáty nie sú povinné v týchto krajinách a na týchto územiach uskutočniť voľby do Európskeho parlamentu.
However, the overseas countries and territories (OCTs) are subject to the special association arrangements set out in Part Four of the Treaty (Articles 182 EC to 188 EC) with the result that, failing express reference, the general provisions of the Treaty do not apply to them.
Okrem toho podľa súčasného stavu práva Spoločenstva, nič nebráni tomu, aby členské štáty, dodržiavajúc právo Spoločenstva, denovali podmienky práva voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu s odkazom na kritérium bydliska na území, na ktorom sa voľby konajú.