natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Articles 189 EC and 190 EC, relating to the European Parliament, therefore do not apply to those countries and territories,with the consequence that the Member States are not required to hold elections to the European Parliament there.
Zásade rovnosti zaobchádzania však odporuje to, aby mali vybrané kritériá za následok rozdielne zaobchádzanie so štátnymi príslušníkmi, ktorí sa nachádzajú v porovnateľných situáciách, bez toho, aby bolo takéto rozdielne zaobchádzanie objektívne odôvodnené.
Furthermore, in the current state of Community law, there is nothing which precludes the Member States from dening, in compliance with Community law, the conditions of the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament by reference to the criterion of residence in the territory in which the elections are held.
Vec i-21 Germany a Arcor (rozsudok z 19. septembra 2006, C-392/04 a C-422/04, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) dal Súdnemu dvoru príležitosť nájsť bod rovnováhy medzi prednosťou práva Spoločenstva a právnou istotou v súvislosti s posudzovaním správneho aktu, ktorý je nezákonný, pretože porušuje právo Spoločenstva.
The principle of equal treatment prevents, however, the criteria chosen from resulting in dierent treatment of nationals who are in comparable situations, unless that dierence in treatment is objectively justied.
Súdny dvor rozhodol, že v súlade so zásadou právnej istoty správny orgán v zásade nie je povinný zrušiť správne rozhodnutie, ktoré sa po uplynutí primeranej lehoty na podanie opravného prostriedku, alebo po vyčerpaní opravných prostriedkov stalo právoplatným.
It acknowledged, however, that there may be a limit to this principle if four conditions are met: the administrative body must, under national law, have the power to reopen that decision; the administrative decision in question must have become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance; that judgment must, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, be based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling; and the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court (see Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837). In addition, the principle of equivalence requires that all the rules applicable to appeals, including the prescribed time limits, apply without distinction to appeals on the ground of infringement of Community law and to appeals on the ground of disregard of national law. Where, pursuant to rules of national law, the administration is required to withdraw an administrative decision which has become final but is manifestly incompatible with domestic law, that same obligation must exist if the decision is manifestly incompatible with Community law. The national court will ascertain whether legislation incompatible with Community law constitutes manifest unlawfulness within the meaning of the national law concerned and, if that is the case, draw the necessary conclusions under national law. In two cases, an issue was raised as to the admissibility of an action for annulment.
Vývoj a činnosť rozsudok je so zreteľom na neskoršiu judikatúru Súdneho dvora založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol vykonaný bez toho, aby bol Súdnemu dvoru podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania, a dotknutý subjekt sa bezprostredne po tom, ako sa o uvedenej judikatúre dozvedel, obrátil na správny orgán (pozri rozsudok z 13. januára 2004, Kühne & Heintz, C-453/00, Zb. s. I-837). Navyše zásada ekvivalencie vyžaduje, aby sa všetky pravidlá, ktoré sa uplatňujú na opravné prostriedky, vrátane stanovených lehôt, uplatňovali bez rozdielu na opravné prostriedky založené na porušení práva Spoločenstva a opravné prostriedky založené na porušení vnútroštátneho práva. Ak je správny orgán podľa vnútroštátneho práva povinný zrušiť správne rozhodnutie, ktoré je právoplatné, ale zjavne nezlučiteľné s vnútroštátnym právom, rovnaká povinnosť musí existovať v prípade, ak je toto rozhodnutie zjavne nezlučiteľné s právom Spoločenstva. Vnútroštátny súd posúdi, či právna úprava v rozpore s právom Spoločenstva je zjavne protiprávna v zmysle príslušného vnútroštátneho práva, a ak je to tak, vyvodí z toho všetky dôsledky, ktoré pre taký prípad z vnútroštátneho práva vyplývajú. V dvoch veciach vyvstala otázka prípustnosti žaloby o neplatnosť.
First, Case C-417/04 P Regione Siciliana v Commission [2006] ECR I-3881, which was an appeal in which the Regione Siciliana sought the setting aside of an order of the Court of First Instance that had declared its action for annulment of a Commission decision closing financial assistance from the European Regional Development Fund to be inadmissible, allowed the Court to give further consideration to the concept of a ‘Member State’.
Na jednej strane vec Regione Siciliana/Komisia (rozsudok z 2. mája 2006, C-417/04 P, Zb. s. I-3881), ktorej predmetom je odvolanie, ktorým Regione Siciliana navrhol zrušenie uznesenia Súdu prvého stupňa, ktorým bola vyhlásená za neprípustnú jeho žaloba o neplatnosť rozhodnutia Komisie o zastavení finančnej pomoci z Európskeho fondu pre regionálny rozvoj, umožnila Súdnemu dvoru vrátiť sa k pojmu „členský štát“.
The Court recalled that an action by a local or regional entity cannot be treated in the same way as an action by a Member State, the term ‘Member State’within the meaning of Article 230 EC referring only to government authorities of the Member States.
Súdny dvor pripomenul že žalobu regionálnej alebo miestnej entity nemožno považovať za žalobu členského štátu, pretože pojem členského štátu v zmysle článku 230 ES sa týka iba vládnych orgánov členských štátov.
It stated, however, that, on the basis of that article, a local or regional entity may, to the extent that it has legal personality under national law, institute proceedings against a decision addressed to it or against a decision which, although in the form of a regulation or a decision addressed to another person, is of direct and individual concern to it.
Rozhodol však, že na základe tohto článku regionálna alebo miestna entita v rozsahu, v akom má právnu subjektivitu, môže podľa vnútroštátneho práva podať žalobu proti rozhodnutiam, ktoré sú jej určené, a proti rozhodnutiam, ktoré sa jej priamo a osobne týkajú, hoci sú vydané formou nariadenia alebo rozhodnutia určeného inej osobe.
Nevertheless, a regional authority responsible for the execution of a project of the European Regional Development Fund cannot be regarded as directly concerned by a Commission decision addressed to the Member State in question relating to the closing of the financial assistance from that Fund.
Regionálny orgán zodpovedný za realizáciu projektu Európskeho fondu však nemôže byť považovaný za priamo dotknutý rozhodnutím Komisie adresovaným dotknutému členskému štátu a týkajúcim sa finančnej pomoci z tohto fondu.
Second, Case C-131/03 P Reynolds Tobacco and Others v Commission (judgment of 12 September 2006, not yet published in the ECR) caused the Court to examine whether decisions taken by the Commission to bring legal proceedings may be annulled.The Court stated that only measures the legal eects of which are binding on, and capable of aecting the interests of, the applicant by bringing about a distinct change in his legal position are acts or decisions which may be the subject of an action for annulment.
Na strane druhej vec Reynolds Tobacco a i./Komisia (rozsudok z 12. septembra 2006, C-131/03 P, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) priviedla Súdny dvor k preskúmaniu možnosti zrušenia rozhodnutia Komisie podať žalobu. Súdny dvor rozhodol, že len opatrenia s právne záväznými účinkami, ktoré môžu zasiahnuť do záujmov žalobcu tým, že podstatným spôsobom zmenia jeho právne postavenie, predstavujú akty alebo rozhodnutia, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť.
Individuals who nevertheless consider that they have suered damage because of an institution’s unlawful conduct are not, however, denied access to justice since an action for noncontractual liability is available if the conduct in question is of such a nature as to entail liability on the part of the Community.
Súdny dvor domnieva, že jeden alebo viaceré dôvody neplatnosti aktu Spoločenstva uvedené účastníkmi konania, prípadne vznesené z úradnej moci, sú dôvodné, je tento súd povinný prerušiť konanie a podať Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania o posúdení platnosti.
A court against whose decisions there is a judicial remedy under national law is required to stay proceedings and make a reference to the Court for a preliminary ruling on the validity of a Community act only where it considers that one or more arguments for invalidity of the act which have been put forward by the parties or otherwise raised by it of its own motion are well founded.
Nakoniec v celom rade vecí bol Súdny dvor konfrontovaný s problematikou voľby právneho základu aktov Spoločenstva. Osobitnú pozornosť si zaslúži šesť vecí.
Finally, in a whole series of cases the Court was faced with the problem of the choice of the legal basis for Community measures.
Predovšetkým poukážeme na veci Komisia/Rada (rozsudok z 10. januára 2006, C-94/03, Zb. s.
Six cases merit specic attention.
I-1) a Komisia/Parlament a Rada (rozsudok z 10. januára 2006, C-178/03, Zb. s.
Of these, the first to be noted are Case C-94/03 Commission v Council [2006] ECR I-1 and Case C-178/03 Commission v Parliament and Council [2006] ECR I-107, concerning Decision 2003/106/EC 4 and Regulation (EC) No 304/2003 respectively 5.
I-107), týkajúce sa v tomto poradí rozhodnutia 2003/1064a nariadenia č. 304/20035.
In each of these cases, the Court rearmed the main guiding principles which it has already laid down in its caselaw concerning dual legal basis.
V každej z týchto vecí Súdny dvor znova potvrdil hlavné usmerňujúce zásady, ktoré už pretavil do svojej judikatúry týkajúcej sa dvojakého právneho základu.
The Court recalled (i) that the choice of the legal basis for a Community measure must be founded on objective factors which are amenable to judicial review and include in particular the aim and content of the measure, (ii) that if examination of a Community measure reveals that it pursues a twofold purpose or that it has a twofold component and if one of those is identiable as the main or predominant purpose or component, whereas the other is merely incidental, the act must be founded on a single legal basis, namely that required by the main or predominant purpose or component, and (iii) that, exceptionally, if on the other hand it is established that the act simultaneously pursues a number of objectives or has several components that are indissociably linked, without one being secondary and indirect in relation to the other, such an act will have to be founded on the various corresponding legal bases, but recourse to a dual legal basis is not possible where the procedures laid down for each legal basis are incompatible with each other or where the use of two legal bases is liable to undermine the rights of the Parliament.
Súdny dvor jednak pripomenul, že voľba právneho základu aktu Spoločenstva sa má založiť na objektívnych skutočnostiach, ktoré môžu byť predmetom súdneho preskúmania, medzi ktoré patria najmä cieľ a obsah aktu, a jednak, že ak preskúmanie aktu Spoločenstva preukáže, že tento akt sleduje dvojaký cieľ alebo že obsahuje dve zložky, a ak jednu z nich možno označiť ako hlavnú alebo prevažujúcu, zatiaľ čo druhá z nich je iba doplňujúca, musí sa akt založiť na jedinom právnom základe, a to na tom, ktorý vyžaduje hlavný alebo prevažujúci cieľ alebo zložka, a nakoniec, ak sa výnimočne preukáže, že akt sleduje viacero cieľov zároveň alebo že obsahuje viacero zložiek, ktoré sú neoddeliteľne prepojené tak, že jedna vo vzťahu k druhej nie je druhoradá alebo nepriama, takýto akt sa musí založiť na rôznych príslušných právnych základoch, pričom Súdny dvor zdôraznil, že uplatnenie dvojakého právneho základu je vylúčené, ak sú postupy ustanovené pre jeden alebo druhý z týchto základov nezlučiteľné a/alebo ak kumulácia právnych základov môže zasiahnuť do práv Parlamentu.
Applying that case-law, the Court held in the first case that Decision 2003/106/EC should have been founded on Articles 133 EC and 175(1) EC, in conjunction with the relevant provisions of Article 300 EC, and therefore had to be annulled since it was based solely on Article 175(1) EC, in conjunction with the first sentence of the first subparagraph of Article 300(2) EC and the first subparagraph of Article 300(3) EC.
Uplatnením tejto judikatúry Súdny dvor v prvej veci rozhodol, že rozhodnutie 2003/106 malo byť založené na článku 133 ES a článku 175 ods. 1 ES v spojení s príslušnými ustanoveniami článku 300 ES, a preto má byť zrušené v rozsahu, v akom bolo založené výlučne na článku 175 ods. 1 ES v spojení s článkom 300 ods. 2 prvým pododsekom prvou vetou a ods. 3 prvým pododsekom ES.
Regulation (EC) No 304/2003 of the European Parliament and of the Council of 28 January 2003 concerning the export and import of dangerous chemicals (OJ L 63, 6.3.2003, p. 1).
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 304/2003 z 28. januára 2003 o vývoze a dovoze nebezpečných chemikálií (Ú. v. EÚ L 63, 2003, s. 1; Mim. vyd. 11/0 46, s. 65).
Proceedings case the Court held that Regulation (EC) No 304/2003 should have been founded on Articles 133 EC and 175(1) EC and therefore had to be annulled since it was based solely on Article 175(1) EC.
V tomto zmysle Súdny dvor v uvedenej veci rozhodol, že článok 95 ES nemôže predstavovať vhodný právny základ pre prijatie nariadenia č. 1435/20036 a že bolo správne prijaté na základe článku 308 ES.
The other four cases have the common feature that they concern the conditions governing recourse to Article 95 EC as a legal basis.
Ďalej, takisto uplatnením tejto judikatúry Súdny dvor vo veci Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada (rozsudok z 2. mája 2006, C-217/04, Zb. s.
The Court accordingly held in the case in point that Article 95 EC could not constitute an appropriate legal basis for the adoption of Regulation (EC) No 1435/2003 6 and that it was correctly adopted on the basis of Article 308 EC.
I-3771) rozhodol, že nariadenie č. 460/20047 sa správne zakladalo na článku 95 ES.
It was also in application of that caselaw that the Court held in Case C-217/04 United Kingdom v Parliament and Council [2006] ECR I-3771 that Regulation (EC) No 460/2004 7was rightly based on Article 95 EC.
Okrem toho v spojených veciach Parlament/Rada a Komisia (rozsudok z 30. mája 2006, C-317/04 a C-318/04, Zb. s.
Conversely, in Joined Cases C-317/04 and C-318/04 Parliament v Council and Commission [2006] ECR I-4721, the Court held that Decision 2004/496/EC 8 was not validly adopted on the basis of Article 95 EC, read in conjunction with Article 25 of Directive 95/46/EC 9, since the agreement that was the subject of that decision related to data processing which concerned public security and the activities of the State in areas of criminal law and was therefore excluded from the scope of Directive 95/46/EC by virtue of the first indent of Article 3(2) of that directive.
I-4721) Súdny dvor naopak rozhodol, že rozhodnutie 2004/4968nemohlo byť platne prijaté na základe článku 95 ES, v spojení s článkom 25 smernice 95/469, keďže dohoda, ktorá bola predmetom tohto rozhodnutia mala za cieľ spracovanie údajov, ktoré, pokiaľ sa týkajú verejnej bezpečnosti a činností štátu v oblastiach trestného práva, sú vylúčené z pôsobnosti smernice 95/46 podľa jej článku 3 ods. 2 prvej zarážky.
Finally, in Case C-380/03 Germany v Parliament and Council (judgment of 12 December 2006, not yet published in the ECR), the Court recalled that, provided that the conditions for recourse to Article 95 EC as a legal basis are fullled, the Community legislature cannot be prevented from relying on that legal basis on the ground that public health protection is a decisive factor in the choices to be made.
Napokon vo veci Nemecko/Parlament a Rada (rozsudok z 12. decembra 2006, C-380/03, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) Súdny dvor pripomenul, že ak sú podmienky na použitie článku 95 ES ako právneho základu splnené, zákonodarcovi Spoločenstva nemožno zabrániť v tom, aby sa o tento právny základ opieral, vzhľadom na to, že ochrana verejného zdravia je rozhodujúcim činiteľom pri rozhodovaní; aj na základe tejto judikatúry Súdny dvor naposledy rozhodol, že zákonodarca Spoločenstva prijatím článkov 3 a 4 smernice 2003/3310 len na základe článku 95 ES neporušil ustanovenia článku 152 ods. 4 písm. c) ES a že žaloba podaná proti týmto ustanoveniam Spolkovou republikou Nemecko musí byť zamietnutá.
It then held, principally on the basis of that case-law, that by adopting Articles 3 and 4 of Directive 2003/33/EC 10solely on the basis of Article 95 EC, the Community legislature did not
V tejto oblasti si okrem vecí týkajúcich sa volieb zástupcov do Európskeho parlamentu uvedených vyššie, zasluhujú pozornosť dve veci.
Council Regulation (EC) No 1435/2003 of 22 July 2003 on the Statute for a European Cooperative Society (SCE) (OJ L 207, 18.8.2003, p. 1).
Nariadenie Rady (ES) č. 1435/2003 z 22. júla 2003 o stanovách Európskeho družstva (SCE) (Ú. v. EÚ L 207, 2003, s. 1; Mim. vyd. 17/001 s. 280 ).
Council Decision 2004/496/EC of 17 May 2004 on the conclusion of an Agreement between the European Community and the United States of America on the processing and transfer of PNR data by Air Carriers to the United States Department of Homeland Security, Bureau of Customs and Border Protection (OJ L 183, 20.5.2004, p.
Rozhodnutie Rady 2004/496/ES zo 17. mája 2004 o uzavretí dohody medzi Európskym spoločenstvom a Spojenými štátmi americkými o spracovaní a postúpení údajov PNR leteckými dopravcami Úradu pre colnú správu a ochranu hraníc Ministerstva vnútornej bezpečnosti Spojených štátov amerických (Ú. v. EÚ L 183, s. 83 a korigendum Ú. v.
31), as amended.
355), v znení zmien a doplnení.
European citizenship
Vývoj a činnosť
Under Belgian legislation, unemployed persons over 50 years of age, although no longer obliged to remain available for work, are subject to a residence requirement.
Súdny dvor úprava stanovuje pre nezamestnané osoby staršie ako 50 rokov podmienku bydliska, hoci tieto osoby viac nie sú povinné byť k dispozícii na trhu práce.
The Court pointed out first of all that the right of residence of citizens of the Union is not unconditional, but is conferred subject to the limitations and conditions laid down by the Treaty and by the measures adopted to give it eect.
Súdny dvor predovšetkým pripomenul, že právo občanov Únie na pobyt nie je nepodmienené, ale priznáva sa len s výhradou rešpektovania obmedzení a podmienok stanovených v Zmluve a v jej vykonávacích právnych predpisoch.
The Court found that the Belgian legislation places certain Belgian nationals at a disadvantage simply because they have exercised their freedom of movement and residence, and is thus is a restriction on the freedoms conferred by Article 18 EC.
Súdny dvor konštatoval, že belgická právna úprava znevýhodňuje niektorých štátnych príslušníkov len z toho dôvodu, že realizovali svoju slobodu pohybu a pobytu a predstavuje preto obmedzenie slobôd, ktoré sú priznané v článku 18 ES.
It accepted, however, that the restriction was justied by objective considerations of public interest independent of the nationality of the persons concerned.
Súdny dvor však uznal, že toto obmedzenie je odôvodnené objektívnymi hľadiskami všeobecného záujmu, ktoré sú nezávislé od štátnej príslušnosti dotknutých osôb.
The Court stated that a residence condition reects the need to monitor the employment and family situation of unemployed persons by allowing inspectors to check whether the situation of a recipient of the unemployment allowance has undergone changes which may have an eect on the benet granted.
Súdny dvor preto konštatoval, že podmienka bydliska zodpovedá potrebe kontrolovať pracovné a rodinné pomery nezamestnaných a pritom umožňuje kontrolným útvarom overovať, či sa pomery poberateľa dávky v nezamestnanosti nezmenili tak, že by to mohlo mať vplyv na priznanú dávku.
The Court also noted that the specic nature of monitoring with regard to unemployment justies the introduction of arrangements that are more restrictive than for other benets and that more flexible measures, such as the production of documents or certicates, would mean that the monitoring would no longer be unexpected and would consequently be less eective.
Súdny dvor tiež poznamenal, že špecické znaky kontroly v oblasti nezamestnanosti odôvodňujú zavedenie prísnejších mechanizmov ako pri iných dávkach a mierenejšie opatrenia, ako napríklad predloženie dokumentov alebo potvrdení, by kontrolu obrali o jej nepredvídateľný charakter, čím by sa stala menej účinnou.
The compatibility of a residence condition with Article 18 EC was also at issue in Case C-192/05 Tas-Hagen and Tas (judgment of 26 October 2006, not yet published in the ECR), concerning legislation on the award of benets to civilian war victims which requires the person concerned to be resident on national territory at the time at which the application is submitted.
Súlad podmienky bydliska s článkom 18 ES bol tiež predmetom veci Tas-Hagen a Tas (rozsudok z 26. októbra 2006, C-192/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) týkajúcej sa právnej úpravy priznania dávok civilným obetiam vojny, vyžadujúcej, aby dotknutá osoba mala bydlisko na území štátu v čase podania žiadosti.
The Court sought first to determine whether such an issue falls within the scope of Article 18 EC.
Súdny dvor predovšetkým skúmal, či táto problematika spadá do pôsobnosti článku 18 ES.
It observed in this regard that, as Community law now stands, a benet to compensate civilian war victims falls within the competence of the Member States, although they must exercise that competence in accordance with Community law.
V tejto súvislosti uviedol, že v aktuálnom stave vývoja práva Spoločenstva spadá dávka týkajúca sa odškodnenia civilných obetí vojny do právomoci členských štátov, pričom tieto musia uvedenú právomoc vykonávať pri súčasnom dodržiavaní práva Spoločenstva.
In the case of legislation of the kind at issue, exercise of the right of free movement and of residence which is accorded by Article 18 EC is such as to aect the prospects of receiving the benet, so that the situation cannot be considered to have no link with Community law.
V prípade takejto právnej úpravy môže výkon práva na voľný pohyb a pobyt upravený v článku 18 ES ovplyvniť možnosť získať dávku, z čoho vyplýva, že podobnú situáciu nemožno považovať za takú, ktorá nijak nesúvisí s právom Spoločenstva.
With regard to the permissibility of the residence condition, the Court stated that it is liable to deter exercise of the freedoms accorded by Article 18 EC and therefore constitutes a restriction on those freedoms.
Pokiaľ ide o prípustnosť podmienky bydliska, Súdny dvor konštatoval, že môže odrádzať od výkonu slobôd priznaných v článku 18 ES, a preto predstavuje obmedzenie týchto slobôd.
It observed that the condition may admittedly be justied in principle by the wish to limit the obligation of solidarity with war victims to those who had links with the population of the State concerned during and after the war, the condition
Uviedol, že toto obmedzenie nepochybne môže byť v zásade odôvodnené snahou obmedziť povinnosť solidarity vo vzťahu k civilným obetiam vojny výlučne na osoby, ktoré mali väzbu na obyvateľstvo dotknutého štátu počas vojny a po nej a podmienka bydliska takto svedčí o intenzite väzieb týchto osôb na spoločnosť.