natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It appears, at least prima facie, that the Parliament failed to have regard to the scope of Article 6 of the 1976 Act, by applying it in a situation which it does not cover.
Prinajmenšom je teda na prvý pohľad zrejmé, že Parlament opomenul význam článku 6 aktu z roku 1976, keď ho uplatnil v situácii, ktorá nepatrí do jeho pôsobnosti.
That article relates only to the Members of the Parliament, who must be able to exercise their rights and powers independently, not to elected candidates whose
Tento článok sa totiž vzťahuje iba na členov Parlamentu, ktorí musia mať možnosť vykonávať svoje výsady nezávisle, a nie na zvolených kandidátov, ktorých osvedčenia
The Parliament’s validation of the mandate of such a person, in the procedure to verify his credentials, is an essential prerequisite for Article 6 of the 1976 Act to become applicable to him.
Potvrdenie mandátu takejto osoby Parlamentom v rámci postupu preskúmania jeho osvedčenia o zvolení je nevyhnutným predpokladom na to, aby sa na ňu mohol článok 6 aktu z roku 1976 vzťahovať.
The final sentence of the first subparagraph of Rule 3(2) of the Parliament’s Rules of Procedure does not affect that conclusion.
Nezdá sa, že by posledná veta článku 3 ods. 2 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Parlamentu mohla tento záver spochybniť.
That provision allows a candidate who has been elected but whose credentials have not yet been verified to sit as a Member of the Parliament enjoying full rights, including those under Article 6 of the 1976 Act, but only provisionally and subject to the Parliament’s subsequent decision regarding the verification of his credentials.
Toto ustanovenie umožňuje zvolenému kandidátovi, ktorého osvedčenie o zvolení nebolo ešte preskúmané, zasadať v Parlamente ako poslanec a požívať všetky s tým spojené práva vrátane práv vyplývajúcich z článku 6 aktu z roku 1976, no iba dočasne a bez toho, aby tým bolo dotknuté neskoršie rozhodnutie Parlamentu o preskúmaní jeho osvedčenia o zvolení.
It should be pointed out, however, that the statement of reasons of the contested decision reveals that the Parliament intended to assimilate the situation of an elected candidate to that of a Member of the Parliament, based on an interpretation of Article 6 of the 1976 Act carried out in the light of Article 2 of the Statute for Members, which does not enter into force until 2009 and which provides that Members are to be free and independent (paragraph 1) and that agreements concerning the resignation from office of a Member before or at the end of a parliamentary term are to be null and void (paragraph 2) (see recital F of the contested decision).
Je však potrebné poznamenať, že z odôvodnenia napadnutého rozhodnutia je zrejmá snaha Parlamentu klásť postavenie zvoleného kandidáta na roveň postavenia člena Parlamentu, a to na základe chápania článku 6 aktu z roku 1976 vychádzajúceho zo znenia článku 2 štatútu poslancov, ktorý nadobudne účinnosť až v roku 2009 a ktorý stanovuje, že poslanci sú slobodní a nezávislí (odsek 1) a že dohody o vzdaní sa mandátu poslanca v priebehu alebo na konci volebného obdobia sú neplatné (odsek 2) (pozri bod F odôvodnenia napadnutého rozhodnutia).
The Parliament accordingly considers, in recital K of the contested decision, that ‘the legal scope of Article 6 of the [1976 Act] includes candidates who are officially on a post-electoral list, this being in Parliament’s interest since such candidates are potential Members of the European Parliament’.
Parlament tak v bode K odôvodnenia napadnutého rozhodnutia usudzuje, že „v rozsahu pôsobnosti článku 6 aktu [z roku 1976] sú zahrnutí kandidáti, ktorí sú oficiálne zapísaní na zozname zvolených osôb, [a] to v záujme… Parlamentu, pretože z týchto kandidátov sa môžu prípadne stať poslanci… Parlamentu“.
Apart from the fact that Mr Occhetto was not actually included in the post-electoral list of candidates drawn up by the Italian authorities after the June 2004 elections, it may be considered, prima facie, that the Parliament’s aforementioned assertion is based on an interpretation contra legem of Article 6 of the 1976 Act which cannot be upheld.
Okrem toho, že A. Occhetto v poradí kandidátov vzídenom z volieb zostavenom talianskymi orgánmi po voľbách v júni 2004 práve zapísaný nebol, možno prima facie usúdiť, že uvedené tvrdenie Parlamentu má základ vo výklade contra legem článku 6 aktu z roku 1976, ktorý nemožno uznať.
The issues raised by Mr Occhetto’s contestation have nothing to do, a priori, with the actual exercise of a Member’s mandate but relate to a situation at an earlier stage, concerning the regularity of the official proclamation of the election of a candidate by the competent national authorities.
Problematika vznesená v námietke A. Occhetta a priori nijako nesúvisí so skutočným výkonom poslaneckého mandátu, ale týka sa situácie, ktorá nastala skôr a ktorá sa týka zákonnosti oficiálneho vyhlásenia zvolenia určitého kandidáta príslušnými vnútroštátnymi orgánmi.
That situation and the disputes relating there to fall within the scope of the national electoral legislation and of the competent national administrative and legal authorities.
Táto situácia a s ňou súvisiace spory sa spravujú vnútroštátnymi volebnými predpismi a patria do pôsobnosti príslušných vnútroštátnych správnych a súdnych orgánov.
It is important to point out that it was specifically to that effect that the Parliament adopted its decision of 3 July 2006, to which it did not refer in the contested decision and in which it held, pursuant to Article 12 of the 1976 Act, that the applicant’s contestation, following the official proclamation of the election of Mr Occhetto, who had previously been restored to his position as the first on the list of candidates who had not been elected in the Italy South constituency, was inadmissible because it was based on Italian electoral law.
Je dôležité zdôrazniť, že práve v tomto zmysle prijal Parlament rozhodnutie z 3. júla 2006, o ktorom sa v napadnutom rozhodnutí nezmienil a v ktorom na základe uplatnenia článku 12 aktu z roku 1976 rozhodol, že námietka žalobcu v nadväznosti na oficiálne vyhlásenie zvolenia A. Occhetta, ktorému sa predtým vrátilo miesto prvého nezvoleného kandidáta za volebný obvod Južné Taliansko, je neprípustná z dôvodu, že vychádza z talianskeho volebného zákona.
Therefore, the applicant’s claim that, by adopting the contested decision, the Parliament infringed Article 12 of the 1976 Act is not without substance.
Za týchto okolností sa tvrdenie žalobcu, že Parlament prijatím napadnutého rozhodnutia porušil článok 12 aktu z roku 1976, nezdá ako úplne nedôvodné.
That conclusion is unaffected by the wording of Rule 3(5) of the Parliament’s Rules of Procedure, expressly referred to in recital C of the contested decision.
Tento záver zrejme nemôže vyvrátiť ani znenie článku 3 ods. 5 Rokovacieho poriadku Parlamentu, na ktoré výslovne poukazuje bod C odôvodnenia napadnutého rozhodnutia.
The reference to that provision does not prima facie allow the Parliament to alter the
Odkaz na toto ustanovenie prima facie neumožňuje Parlamentu meniť
Indeed, pursuant to the principle of the hierarchy of norms, a provision of the Rules of Procedure cannot allow derogation from the provisions of the 1976 Act and confer on the Parliament wider powers than it holds under that act (Case T-353/00 Le Pen v Parliament, cited in paragraph 42 above, paragraph 93).
Ustanovenie Rokovacieho poriadku Parlamentu totiž v zmysle zásady hierarchie právnych predpisov nemôže dovoľovať odchýlku od ustanovení aktu z roku 1976 a zveriť Parlamentu širšie právomoci, ako právomoci, ktoré mu zveruje tento akt (rozsudok z 10. apríla 2003, Le Pen/Parlament, už citovaný v bode 42 vyššie, bod 93).
Therefore, if that is the way Rule 3(5) of the Parliament’s Rules of Procedure is to be construed, it is, as the applicant rightly points out, unlawful.
Pokiaľ by sa teda mal článok 3 ods. 5 Rokovacieho poriadku Parlamentu vnímať takto, bolo by to, ako správne podotýka žalobca, protiprávne.
The Parliament suggests another interpretation of Rule 3(5) of the Rules of Procedure, according to which, ‘from the moment that the European Parliament validated a parliamentary mandate, such as that of Mr Occhetto in July 2006, it [would have] the task — in the event that that nomination is withdrawn by the national authorities on the basis of a withdrawal declared by the European Parliament Member in question, as was the case in the communication [from the National Electoral Office] of 29March 2007 — of verifying whether that withdrawal complie[d] with the rules laid down in the 1976 Act’.
Parlament navrhuje iné chápanie článku 3 ods. 5 svojho rokovacieho poriadku, a to, že „odo dňa, keď ako v prípade mandátu A. Occhetta v júli 2006 Parlament potvrdí poslanecký mandát, je príslušný preskúmať, či — v prípade odvolania tohto poslanca vnútroštátnymi orgánmi na základe vyhlásenia daného európskeho poslanca o odstúpení, ako to bolo v prípade oznámenia [talianskeho volebného úradu] z 29. marca 2007 — je toto odvolanie v súlade so zásadami vyslovenými v akte z roku 1976“.
In that regard, it need only be said that the applicant was not appointed a Member following the withdrawal of the ‘Member’ Mr Occhetto.
V tomto smere stačí uviesť, že žalobca nebol vymenovaný za poslanca v nadväznosti na odstúpenie „poslanca“ A. Occhetta.
The Parliament’s argument that, in essence, an interpretation of the power of verification laid down in Article 12 of the 1976 Act other than that contained in the contested decision would wholly negate the effectiveness of that provision is unfounded.
Argument Parlamentu, že by iný výklad kontrolnej právomoci podľa článku 12 aktu z roku 1976 než výklad podaný v napadnutom rozhodnutí viedol v podstate k tomu, že by bolo toto ustanovenie úplne zbavené svojho potrebného účinku, sa nezdá byť dôvodné.
It is not disputed that the Parliament has full power to rule, pursuant to Article 12 of the 1976 Act, on the position of an elected candidate possessing one of the qualities incompatible with being a Member of the Parliament, as listed in Article 7 of the 1976 Act.
Je totiž nesporné, že Parlament má v rámci článku 12 aktu z roku 1976 úplnú právomoc rozhodovať o postavení zvoleného kandidáta zastávajúceho niektorú z funkcií nezlučiteľných s funkciou člena Parlamentu, ktoré sú vymenované v článku 7 aktu z roku 1976.
So far as concerns the Parliament’s argument that its decision on the verification of credentials would itself be unlawful if it were based on an unlawful national measure, in the present case the national measure officially proclaiming the election results, this argument is also unfounded.
Čo sa týka tvrdenia Parlamentu, že by bolo samotné jeho rozhodnutie o preskúmaní osvedčenia o zvolení protiprávne, pokiaľ by vychádzalo z protiprávneho vnútroštátneho aktu, t. j. v danom prípade vnútroštátneho aktu, ktorým boli oficiálne vyhlásené výsledky volieb, ani to sa nezdá byť dôvodné.
Therefore, any irregularity that might affect the official proclamation of the election results by the national authority with competence in the matter cannot in any way affect the legality of the Parliament’s decision concerning the verification of the credentials of the elected candidates.
Prípadné nedostatky, ktoré obsahuje oficiálne vyhlásenie volieb príslušným vnútroštátnym orgánom, preto nemôžu nijako ovplyvniť zákonnosť rozhodnutia Parlamentu o preskúmaní osvedčení kandidátov o ich zvolení za poslancov.
In that regard, it is important to point out that it is for the national courts, where appropriate after obtaining a preliminary ruling from the Court of Justice, pursuant to Article 234 EC, to rule on the lawfulness of the national electoral provisions and procedures (see, to this effect, Kronberger v Parliament, cited in paragraph 91 above, paragraph 41).
V tejto súvislosti je dôležité pripomenúť, že rozhodovať o zákonnosti vnútroštátnych volebných predpisov a postupov prináleží v prípade potreby po podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania v zmysle článku 234 ES vnútroštátnym súdom (pozri v tomto zmysle uznesenie Kronberger/Parlament, už citované v bode 91 vyššie, bod 41).
In the present case, such a judicial review actually took place before the competent Italian courts, under Italian Law No 18 .
V prejednávanom prípade skutočne došlo k súdnemu preskúmaniu na príslušných talianskych súdoch podľa talianskeho zákona č. 18.
First the Tribunale amministrativo regionale del Lazio and, subsequently, the Consiglio di Stato ruled on the lawfulness of the
O zákonnosti talianskeho volebného postupu totiž postupne rozhodovali Tribunale amministrativo regionale del
Italian electoral procedure, which led to the proclamation of the applicant as the representative elected to the Parliament .
Lazio a potom Consiglio di Stato, čo napokon viedlo k vyhláseniu žalobcu za poslanca zvoleného do Európskeho parlamentu.
Although the Italian courts did not refer to the Court of Justice for a preliminary ruling in connection with those proceedings, that appears to be due to the fact that the issues raised before them related not to the interpretation of Community law but to national law and, more particularly, to the validity of Mr Occhetto’s initial withdrawal from the election and the subsequent revocation of that withdrawal.
Skutočnosť, že talianske súdy v rámci tohto konania nepodali na Súdny dvor návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa dá azda vysvetliť tým, že otázky, ktoré im boli predložené, sa netýkali výkladu práva Spoločenstva, ale vnútroštátneho práva, konkrétne platnosti pôvodného vzdania sa zvolenia zo strany A. Occhetta a jeho neskoršieho späťvzatia.
It is apparent from all the foregoing considerations that the applicant’s argument that the Parliament does not have competence to adopt the contested decision is weighty and cannot be discounted without a more in_depth examination, which is a matter only for the Court giving judgment in the main action.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že argumentácia žalobcu o chýbajúcej právomoci Parlamentu prijať napadnuté rozhodnutie je pádna a nemožno ju odmietnuť bez hlbšieho právneho rozboru, ktorý prináleží uskutočniť výlučne súdu rozhodujúcemu vo veci samej.
Therefore, it must be held that the condition for establishing a prima facie case is satisfied in this instance without it being necessary to examine the other arguments put forward by the applicant .
Je teda potrebné konštatovať, že podmienka existencie fumus boni iuris je v prejednávanom prípade splnená, pričom nie je nevyhnutné zaoberať sa ďalšími žalobcom predkladanými tvrdeniami.
Urgency and balancing of interests
O naliehavosti a zvážení záujmov
The applicant claims that the dismissal of this application will cause him serious and irreparable harm, since the contested decision deprived him of his mandate to the European Parliament and, therefore, prevented him from carrying out the tasks entrusted to him by the voters.
Žalobca tvrdí, že zamietnutie prejednávaného návrhu mu spôsobí vážnu a nenapraviteľnú ujmu, pretože napadnutým rozhodnutím mu bol odňatý mandát v Európskom parlamente a tým sa mu zabránilo plniť úlohy, ktorými ho poverili voliči.
That harm has already begun to be suffered, since the applicant’s name and profile have disappeared from the Parliament’s Internet site.
K tejto ujme už začína dochádzať, keď z internetovej stránky Parlamentu zmizlo žalobcovo meno i profil.
The Court of First Instance has already admitted that such harm was irreparable and that, in such a case, the condition of urgency was satisfied (order in Case T-353/00 R Le Pen v Parliament [2001] ECR II-125, paragraphs 96 to 98).
Súd prvého stupňa už skôr uznal, že taká ujma je nenapraviteľná a že v takom prípade je podmienka naliehavosti splnená (uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 26. januára 2001, Le Pen/Parlament, T-353/00 R, Zb. s. II-125, body 96 až 98).
As regards the balancing of the interests involved, the applicant maintains that the judge hearing the application for interimmeasures should take the same approach as taken by the President of the Court in the orders in Case T-222/99 R Martinez and de Gaulle v Parliament [1999] ECR II-3397, paragraph 80, and Case T-353/00 R Le Pen v Parliament, cited in paragraph 96 above, paragraphs 101 and 103, and give priority to the specific interest of the applicant, who has been deprived by the contested decision of exercising the mandate lawfully entrusted to him.
Pokiaľ ide o zváženie protichodných záujmov, žalobca tvrdí, že sudca rozhodujúci o predbežnom opatrení by mal postupovať rovnako ako v uzneseniach predsedu Súdu prvého stupňa z 25. novembra 1999 (Martinez a de Gaulle/Parlament, T-222/99 R, Zb. s. II-3397, bod 80), a z 26. januára 2001, Le Pen/Parlament, už citované v bode 96 vyššie (body 101 a 103), a priznať prednosť konkrétnemu záujmu žalobcu, ktorému napadnuté rozhodnutie odňalo možnosť vykonávať právoplatne zverený mandát.
Furthermore, that interest coincides with the general interest of the Parliament in its composition being in compliance with the law and in accordance with the rules and procedures of the applicable national law, and with the interests of the Member State concerned in having its powers in electoral matters and the final judgments delivered by its courts respected (see, in respect of the latter interest, the order in Case C-208/03 P-R Le Pen v Parliament [2003] ECR I-7939, paragraph 108).
Tento jeho záujem sa inak prelína tak so všeobecným záujmom Parlamentu na tom, aby bol obsadzovaný legitímnym spôsobom a v súlade s predpismi a postupmi platného vnútroštátneho práva, ako aj so záujmom dotknutého členského štátu na rešpektovaní jeho právomocí vo volebných veciach a právoplatných rozhodnutí vydaných jeho súdnymi orgánmi (pozri vo vzťahu k tomuto poslednému uvedenému záujmu uznesenie predsedu Súdneho dvora z 31. júla 2003, Le Pen/Parlament, C-208/03 P-R, Zb. s. I-7939, bod 108).
The Parliament considers that the applicant has not established urgency.
Parlament sa domnieva, že žalobca naliehavosť nepreukázal.
The argument that the contested decision deprived the applicant of the mandate conferred on him by his voters cannot be upheld, since Mr Occhetto had been above the applicant on the electoral list .
Tvrdenie, že napadnutým rozhodnutím bol žalobcovi odňatý mandát, ktorý mu zverili jeho voliči, nemožno uznať, keďže pred žalobcom sa na volebnom zozname umiestnil A. Occhetto.
According to the Parliament, in the case of a parliamentary mandate, urgency cannot be evaluated only in relation to the rights of the elected candidates, but must also be assessed in relation to the rights of the electors.
Podľa Parlamentu v prípade poslaneckého mandátu sa naliehavosť nemôže posudzovať iba z hľadiska práv zvolených kandidátov, ale aj z hľadiska práv voličov.
Moreover, Mr Occhetto has already exercised his mandate for more than a year.
A. Occhetto pritom svoj mandát vykonáva už viac než rok.
The Parliament also considers that a balancing of the interests of the parties in the dispute does not lean in favour of the applicant .
Parlament sa takisto domnieva, že zváženie záujmov účastníkov sporu nie je pre žalobcu priaznivé.
In the present case, it is not a question of the provisional continuation of the mandate of a Member of the Parliament, as in Case T-353/00 R Le Pen v Parliament, cited in paragraph 96 above.
V prejednávanom prípade nejde o prechodné pokračovanie mandátu člena Parlamentu ako vo veci, v ktorej bolo vydané uznesenie z 26. januára 2001, Le Pen/Parlament, už citované v bode 96 vyššie.
The applicant seeks rather to obtain the continuation of the provisional situation he had enjoyed pursuant to Rule 3(2) of the Parliament’s Rules of Procedure since 29March 2007 and which was terminated by the contested decision.
Žalobca skôr usiluje o zachovanie prechodného postavenia, ktoré požíval na základe článku 3 ods. 2 Rokovacieho poriadku Parlamentu od 29. marca 2007 a ktorého trvanie ukončilo napadnuté rozhodnutie.
The applicant’s position is weaker than that of the applicant in Case T-353/00 R Le Pen v Parliament, cited in paragraph 96 above, who sought to keep a mandate definitively validated by the Parliament .
Toto žalobcovo postavenie je teda neistejšie než postavenie žalobcu vo veci, v ktorej bolo vydané uznesenie z 26. januára 2001, Le Pen/Parlament, už citované v bode 96 vyššie, ktorý usiloval o zachovanie Parlamentom právoplatne potvrdeného mandátu.
Moreover, the suspension of the operation of the contested decision would have legal consequences not only for the Parliament but also for Mr Occhetto, since it would interfere with the exercise of his mandate, which was definitively validated by the Parliament in its decision of 3 July 2006.
Odklad výkonu napadnutého rozhodnutia bude pritom spôsobovať právne následky nielen voči Parlamentu, ale aj voči A. Occhettovi tým, že zasiahne do výkonu jeho mandátu, ktorý Parlament rozhodnutím z 3. júla 2006 právoplatne potvrdil.
In those circumstances, the Parliament considers that granting the suspension of operation requested would create very serious harm for the public interest .
Za týchto okolností sa Parlament domnieva, že priznanie požadovaného odkladu výkonu spôsobí veľmi závažnú ujmu na verejnom záujme.
Since this is a matter relating to the fundamental rules governing the mandate of a Member of the Parliament, only the judgment in the main action can alter the present situation and the applicant’s interests cannot be allowed to prevail, since he has, at most, only a prima facie case .
Keďže ide o otázku základných zásad upravujúcich mandát člena Parlamentu, zmenu súčasného stavu môže privodiť len rozsudok vo veci samej, pričom tým, že v prospech žalobcu svedčí prinajlepšom fumus boni iuris, nemožno pripustiť, aby mohli prevážiť jeho záujmy.
Mr Occhetto submits that only an assessment of the substance of the case can bring about another alteration in the parliamentary duties, a first change having already taken place owing to the proclamation of the applicant on 29March 2007 .
A. Occhetto uvádza, že len posúdenie sporu vo veci samej môže viesť k ďalšej obmene poslaneckých funkcií, pričom k prvému striedaniu došlo už v dôsledku vyhlásenia žalobcu 29. marca 2007.
Since Mr Occhetto has been exercising his parliamentary duties since 8May 2006 and is also Chairman of the Parliament’s Delegation for Relations with the North Atlantic Treaty Organisation (NATO), any interruption in the exercise of his parliamentary duties would cause him irreparable harm and would even have an adverse effect on the workings of the Parliament .
Pretože A. Occhetto vykonával funkciu poslanca od svojho vyhlásenia 8. mája 2006 a bol pritom aj predsedom delegácie Parlamentu pre vzťahy so Severoatlantickou alianciou (NATO), prípadné prerušenie výkonu poslaneckého mandátu by mu spôsobilo nenapraviteľnú ujmu a ohrozilo by samotné fungovanie Parlamentu.
Therefore, the applicant’s arguments relating to urgency are unfounded.
Tvrdenia žalobcu o naliehavosti veci sú preto nedôvodné.
In any event, in view of the fact that Mr Occhetto obtained a higher number of votes than the applicant, it appears wholly inappropriate, when balancing the interests involved, to grant this application for interimmeasures on the basis of an assessment which, through force of circumstance, is only cursory.
V každom prípade sa však vzhľadom na to, že A. Occhetto získal väčší počet hlasov než žalobca, pri zvážení protichodných záujmov zdá celkom nenáležité, aby sa návrhu na nariadenie predbežného opatrenia vyhovelo na základe posúdenia, ktoré je, ako to vyplýva zo samotnej jeho povahy, len obmedzené.
According to settled case-law, the purpose of proceedings for interim relief is to ensure that the judgment on the substance has full effect.
Podľa ustálenej judikatúry je účelom konania o nariadení predbežného opatrenia zaručiť plnú účinnosť rozsudku vo veci samej.
In order to attain that
Na dosiahnutie tohto cieľa musia byť