natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards the reasoning of the Court of First Instance that the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code constituted a partial withdrawal by the Commission of the 1971 decision not to object to the application of the ZRFG which led to uncertainty as to the legal regime concerning the ZRFG, it must be held that Article 305(1) EC states that ’the provisions of the … [EC] Treaty shall not affect the provisions of the [ECSC] Treaty, in particular as regards the rights and obligations of Member States, the powers of the institutions of that Community and the rules laid down by that Treaty for the functioning of the common market in coal and steel.’
Pokiaľ ide o úvahy Súdu prvého stupňa, podľa ktorých Komisia prijatím druhého a tretieho kódexu pomoci oceliarskemu priemyslu čiastočne odvolala rozhodnutie z roku 1971 o nevznesení námietok voči uplatňovaniu ZRFG, čo viedlo k vzniku nejasnosti vo vzťahu k právnemu režimu ZRFG, je potrebné pripomenúť, že v článku 305 ods. 1 ES sa stanovuje, že „ustanovenia… [Zmluvy ES] sa nedotýkajú ustanovení Zmluvy [ESUO], najmä v oblasti práv a povinností členských štátov… a pravidiel stanovených uvedenou zmluvou pre fungovanie spoločného trhu uhlia a ocele“.
It follows from this that the EC Treaty and the ECSC Treaty are independent treaties and that, consequently, the EC Treaty and the secondary legislation enacted on the basis of it cannot produce effects in areas that fall within the scope of the ECSC Treaty (see, to that effect, Joined Cases 188/80 to 190/80 France and Others v Commission [1982] ECR 2545, paragraph 31).
Z toho vyplýva, že Zmluvy ES a ESUO sú samostatné a že v dôsledku toho Zmluva ES ani odvodená právna úprava prijatá na jej základe nemôžu spôsobovať účinky v oblastiach, ktoré patria do pôsobnosti Zmluvy ESUO (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. júla 1982, Francúzsko a i./Komisia, 188/80 až 190/80, Zb. s. 2545, bod 31).
Consequently, given that Article 1 of the Third Steel Aid Code prohibited both aid that was and aid that was not specific to the steel sector, the Commission could not implicitly withdraw the 1971 Decision.
V dôsledku toho Komisia nemohla implicitne odvolať rozhodnutie z roku 1971, keď v článku 1 tretieho kódexu pomoci oceliarskemu priemyslu zakázala jednak pomoc, ktorá je osobitná pre oceliarske odvetvie, ako aj pomoc, ktorá nie je osobitná pre uvedené odvetvie.
As regards the Court of First Instance’s finding that the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code led to ambiguity as to whether subsequent application of the ZRFG had to be notified as a ’plan’ within the meaning of Article 6 of that third code, it must, first, be held that that article expressly provides that there is an obligation to inform the Commission of plans to grant aid to the steel industry under schemes on which it has already taken a decision under the EC Treaty.
Pokiaľ ide o konštatovanie Súdu prvého stupňa, podľa ktorého viedlo prijatie druhého a tretieho kódexu pomoci oceliarskemu priemyslu k vzniku nejednoznačnosti, ktorá vyplynula z nejasnosti vo vzťahu k otázke, či sa má následné uplatňovanie ZRFG oznámiť ako „projekt“ [neoficiálny preklad] v zmysle článku 6 tretieho kódexu pomoci oceliarskemu priemyslu, je v prvom rade potrebné skonštatovať, že v tomto článku sa výslovne stanovuje povinnosť oznamovať Komisii projekty, prostredníctvom ktorých sa majú v oceliarskom odvetví uplatniť režimy pomoci, o ktorých už Komisia rozhodla na základe ustanovení Zmluvy ES.
Moreover, in contrast to the EC Treaty, the ECSC Treaty does not distinguish between new aid and existing aid. Article 4(c) CS prohibits, purely and simply, aid granted by Member States in any form whatsoever.
Okrem toho na rozdiel od Zmluvy ES sa v Zmluve ESUO nerozlišuje medzi novou pomocou a existujúcou pomocou, pričom v článku 4 písm. c) ES sa zakazuje výlučne a jednoducho pomoc poskytovaná členskými štátmi v akejkoľvek forme.
The Court has also held that the compatibility of aid with the common market can be assessed, in the context of the Steel Aid Codes, only in the light of the rules in force on the date on which it is actually paid (Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraph 117).
Súdny dvor takisto rozhodol, že zlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom sa v kontexte kódexov pomoci oceliarskemu priemyslu nemôže posudzovať iba vo vzťahu k pravidlám účinným v deň, keď je pomoc skutočne vyplatená (rozsudok Falck a Acciaierie di Bolzano/Komisia, už citovaný, bod 117).
It follows, as the Commission submits, that Article 6 of the Third Steel Aid Code provided clearly and unequivocally that there was an obligation to notify to the Commission aid that might be granted to Salzgitter under the ZRFG as soon as that code came into force.
Z toho vyplýva, ako to uvádza Komisia, že v článku 6 tretieho kódexu pomoci oceliarskemu priemyslu sa jasne a jednoznačne stanovuje povinnosť oznámiť Komisii pomoc, ktorá môže byť spoločnosti Salzgitter poskytnutá podľa ZRFG od nadobudnutia účinnosti uvedeného kódexu.
Consequently, the Court of First Instance committed an error of law in holding, first, that the adoption of the Third Steel Aid Code led, implicitly, to a partial withdrawal of the authorisation of the ZRFG granted by the 1971 Decision and, second, that Article 6 of that code did not make it possible to determine clearly whether application of the ZRFG after adoption of that code was covered by the obligation to notify ’plans’ laid down in that article.
V dôsledku toho sa Súd prvého stupňa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že jednak prijatie tretieho kódexu pomoci oceliarskemu priemyslu viedlo k implicitnému späťvzatiu povolenia ZRFG vyplývajúceho z rozhodnutia z roku 1971 a jednak že na základe článku 6 tohto kódexu nie je možné jasne určiť, či sa na uplatňovanie ZRFG po prijatí uvedeného kódexu vzťahuje oznamovacia povinnosť vo vzťahu k „projektom“ [neoficiálny preklad] vymedzená v tomto článku.
The Commission’s late reaction
Pokiaľ ide o oneskorené konanie Komisie
The Commission contests that it had knowledge, prior to the start of 1998, of Salzgitter receiving aid under the ZRFG and, therefore, that it had been slow to react.
Komisia popiera, že by vedela o uplatňovaní ZRFG na spoločnosť Salzgitter pred začiatkom roka 1998 a že by preto konala oneskorene.
The Commission submits that undertakings to which aid has been granted cannot entertain a legitimate expectation that the aid is lawful unless it has been notified and a diligent businessman is normally able to determine whether that procedure has been followed (C-24/95 Alcan Deutschland [1997] ECR I-1591, paragraph 25).
Komisia tvrdí, že podnik, ktorý je príjemcom pomoci, môže mať legitímnu dôveru v zákonnosť tejto pomoci iba vtedy, ak pomoc bola oznámená, pričom starostlivý hospodársky subjekt je zvyčajne schopný posúdiť, či bol tento postup dodržaný (rozsudok z 20. marca 1997, Alcan Deutschland, C-24/95, Zb. s.
Moreover, the approach adopted by the Court of First Instance undermines legal certainty and favours beneficiaries of illegal aid.
I-1591, bod 25), a že riešenie, ktorého sa pridŕža Súd prvého stupňa, narúša právnu istotu a uprednostňuje príjemcu protiprávnej pomoci.
Salzgitter and the German Government contend that the situation in the case that led to the judgment in Alcan Deutschland is different, because the question here is not whether a diligent business man was fully entitled to rely on the legality of measures taken by a national authority, but to determine whether or not the Commission acted in sufficient time.
Spoločnosť Salzgitter a nemecká vláda tvrdia, že v už citovanom rozsudku Alcan Deutschland ide o odlišnú právnu situáciu, keďže v tomto prípade nejde o to, či sa hospodársky subjekt mohol oprávnene spoliehať na zákonnosť aktov vnútroštátneho orgánu, ale o určenie, či Komisia konala, resp. nekonala včas.
In annulling the part of the contested decision relating to the Federal Republic of Germany’s obligation to recover the aid received by Salzgitter, the Court of First Instance again held that the Commission had known of that aid since the end of 1988 and that, given that it did not react until 1998, it had, in taking that decision, breached the principle of legal certainty.
Pri zrušení časti sporného rozhodnutia týkajúceho sa povinnosti Spolkovej republiky Nemecko vymáhať pomoc, ktorú získala spoločnosť Salzgitter, sa Súd prvého stupňa opäť domnieval, že Komisia vedela o tejto pomoci od konca roka 1988 a že keďže pred rokom 1998 nekonala, prijatím tohto rozhodnutia porušila zásadu právnej istoty.
It must be held that the reasoning followed by the judgment under appeal as regards breaching the principle of legal certainty is incorrect, and there is no need to rule on whether the Court of First Instance was entitled to hold that the Commission had knowledge of the aid in issue since the end of 1988, which the latter disputes.
Bez roho, aby bolo potrebné rozhodnúť o otázke, či sa Súd prvého stupňa mohol oprávnene domnievať, že Komisia vedela o predmetnej pomoci od konca roka 1988, čo však Komisia spochybňuje, je potrebné skonštatovať, že odôvodnenie uvedené v napadnutom rozsudku týkajúce sa porušenia zásady právnej istoty je nesprávne.
Admittedly, the Court has held that, even if the Community legislature has not laid down any period of limitation, the fundamental requirement of legal certainty has the effect of preventing the Commission from indefinitely delaying the exercise of its powers (see, to that effect, 52/69 Geigy v Commission [1972] ECR 787, paragraph 21, and, as regards State aid falling within the scope of the ECSC Treaty, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraphs 140 and 141).
Je nesporné, že Súdny dvor rozhodol, že napriek tomu, že normotvorca Spoločenstva nestanovil žiadnu premlčaciu dobu, základná požiadavka týkajúca sa právnej istoty bráni tomu, aby pri výkone právomocí Komisie mohlo neustále dochádzať k omeškaniam (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. júla 1972, Geigy/Komisia, 52/69, Zb. s. 787, bod 21, ako aj pokiaľ ide o štátnu pomoc, na ktorú sa vzťahuje Zmluva ESUO, rozsudok Falck a Acciaierie di Bolzano/Komisia, už citovaný, body 140 a 141).
In this respect, it must be held that, as regards State aid falling within the scope of the EC Treaty, Article 10(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (OJ 1999 L 83, p.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že pokiaľ ide o štátnu pomoc, na ktorú sa vzťahuje Zmluva ES, v článku 10 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, s.1; Mim. vyd. 08/001, s.
Moreover, Article 15 of Regulation No 659/1999 provides that recovery of illegal aid is subject to a limitation period of 10 years, beginning on the day it is granted.
Okrem toho sa v článku 15 nariadenia č. 659/1999 stanovuje, že vymáhanie protiprávnej pomoci podlieha desaťročnej premlčacej dobe, ktorá začína plynúť odo dňa poskytnutia pomoci.
As stated in recital 14 of the preamble to that regulation, this limitation period has been established for reasons of legal certainty.
Ako sa uvádza v odôvodnení č. 14 nariadenia, táto premlčacia doba sa zavádza z dôvodov právnej istoty.
Even though it is true that, for the purposes of the ECSC Treaty, those rules do not apply as such, they were based, in the domain of State aid, on the fundamental requirement of legal certainty.
Hoci platí, že tieto pravidlá sa ako také v rámci pôsobnosti Zmluvy ESUO neuplatňujú, v oblasti štátnej pomoci vychádzajú zo základnej požiadavky právnej istoty.
It follows that, even in a situation in which the Community legislature has not expressly laid down any period of limitation, the Commission cannot indefinitely delay the exercise of its power.
Z toho vyplýva, že Komisia nemôže neustále meškať s výkonom svojich právomocí ani v prípade, keď normotvorca Spoločenstva výslovne nevymedzil premlčaciu dobu.
However, it must not be forgotten that the notification of State aid is a central element of Community rules for supervising that aid and that undertakings to which such aid has been granted may not entertain a legitimate expectation that the aid is
Je však potrebné pamätať na to, že oznámenie štátnej pomoci je základnou zložkou pravidiel Spoločenstva o kontrole štátnej pomoci a že podniky, ktoré sú príjemcami
2008 — CASE C-408/04 P lawful if it has not been granted in compliance with that procedure (Alcan Deutschland, paragraph 25).
2008 — VEC C-408/04 P tejto pomoci, sa nemôžu odvolávať na legitímnu dôveru v zákonnosť tejto pomoci, ak nebola poskytnutá v súlade s týmto postupom (rozsudok Alcan Deutschland, už citovaný, bod 25).
It must also be taken into consideration that the particularly strict nature of the State aid regime under the ECSC Treaty sets it apart from the State aid regime under the EC Treaty (see, in this respect, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraphs 101 and 102).
Okrem toho je potrebné zohľadniť skutočnosť, že režim štátnej pomoci stanovený v Zmluve ESUO sa od režimu, na ktorý sa vzťahuje Zmluva ES, odlišuje svojím mimoriadne striktným charakterom (pozri v tejto súvislosti rozsudok Falck a Acciaierie di Bolzano/Komisia, už citovaný, body 101 a 102).
It follows from the above that, where aid was granted under the ECSC Treaty without having been notified, a delay by the Commission in exercising its supervisory powers and ordering recovery of the aid does not render that recovery decision unlawful, except in exceptional cases which show that the Commission manifestly failed to act and clearly breached its duty of diligence.
Z toho vyplýva, že ak bola pomoc v rámci Zmluvy ESUO schválená bez toho, aby bola oznámená, omeškanie Komisie v súvislosti s výkonom jej kontrolných právomocí a s vymáhaním tejto pomoci má za následok protiprávnosť tohto rozhodnutia o vymáhaní iba vo výnimočných prípadoch, keď Komisia zjavne nekonala a preukázateľne porušila svoju povinnosť náležitej starostlivosti.
Consequently, even though the Court of First Instance was entitled to hold that a beneficiary of State aid can rely on the principle of legal certainty to support an action for annulment of a decision ordering recovery of that aid, it wrongly applied this principle in the case before it when it failed to examine whether the Commission had manifestly failed to act and clearly breached its duty of diligence in the exercise of its supervisory powers, the sole grounds which, in exceptional cases, can render illegal a Commission decision ordering recovery, under the ECSC Treaty, of non-notified aid.
Rovnako, aj keby Súd prvého stupňa mohol oprávnene rozhodnúť, že príjemca štátnej pomoci sa na podporu svojej žaloby o neplatnosť rozhodnutia, ktorým sa nariaďuje vymáhanie tejto pomoci, môže odvolávať na zásadu právnej istoty, túto zásadu uplatnil vo veci, ktorá mu bola predložená, nesprávne, keďže nepreskúmal, či Komisia zjavne nekonala a či preukázateľne porušila svoju povinnosť náležitej starostlivosti pri výkone svojich kontrolných právomocí, ktoré sú jedinými faktormi, ktoré vo výnimočných prípadoch spôsobujú nezákonnosť rozhodnutia Komisie nariaďujúceho vymáhanie neoznámenej pomoci v rámci Zmluvy ESUO.
It follows from the above that the main appeal must be upheld and that the judgment under appeal must be set aside to the extent that it annuls Articles 2 and 3 of the contested decision.
Zo všetkých vyššie uvedených skutočností vyplýva, že hlavnému odvolaniu je potrebné vyhovieť a že napadnutý rozsudok je potrebné zrušiť v rozsahu, v akom sa ním zrušujú články 2 a 3 sporného rozhodnutia.
Referral of the case to the Court of First Instance
O vrátení veci Súdu prvého stupňa
It follows from the present judgment that the Court of First Instance rightly held in the judgment under appeal that, for the purposes of the ECSC Treaty, Salzgitter received illegal aid, but that, on the other hand, that judgment is vitiated by an error of law in so far as it annuls the part of the contested decision ordering recovery of the aid in question.
Z tohto rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku správne rozhodol, že spoločnosť Salzgitter získala pomoc, ktorá je podľa Zmluvy ESUO protiprávna, ale že naproti tomu v tomto rozsudku došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu v rozsahu, v akom sa ním zrušuje časť sporného rozhodnutia, ktorým sa nariaďuje vymáhanie predmetnej pomoci.
Therefore, the Court of First Instance must rule on the question whether, in the circumstances of the present case, the Commission manifestly failed to act and breached its duty of diligence and, if necessary, examine the other pleas which, quite lawfully, it declined to rule on since it had already annulled Articles 2 and 3 of the contested decision, and which alleged, respectively, that the Commission wrongly considered certain investments as falling under the ECSC Treaty, that part of the aid at issue should have been regarded as aid for environmental protection and that the decisive discount rate selected was wrong.
Súdu prvého stupňa vzhľadom na to prináleží, aby jednak rozhodol o otázke, či Komisia vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci zjavne nekonala a či preukázateľne porušila svoju povinnosť náležitej starostlivosti, a jednak v prípade potreby, aby preskúmal ostatné žalobné dôvody, ktoré Súd prvého stupňa dôvodne nepreskúmal, keďže rozhodol o zrušení článkov 2 a 3 sporného rozhodnutia, a síce žalobné dôvody založené na tom, že Komisia nesprávne považovala niektoré investície za investície, na ktoré sa vzťahuje Zmluva ESUO, že časť predmetnej pomoci sa mala považovať za pomoc na ochranu životného prostredia a že určená rozhodujúca miera diskontácie bola nesprávna.
Those different aspects of the case require examination of complex questions of fact based on elements which the Court of First Instance did not assess and which were not discussed before the Court of Justice, so that, as regards those points, the case cannot be decided.
Z týchto rozličných aspektov sporu totiž vyplýva preskúmanie súboru skutkových otázok na základe skutočností, ktoré Súd prvého stupňa nepreskúmal, resp. o ktorých sa na Súdnom dvore nediskutovalo, z čoho teda vyplýva, že o tej veci nie je možné rozhodnúť.
Therefore, the case has to be referred back to the Court of First Instance.
Vec je potrebné vrátiť Súdu prvého stupňa.
Dismisses the cross-appeal;
Vzájomné odvolanie sa zamieta.
Sets aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 1 July 2004 in Case T-308/00 Salzgitter v Commission to the extent it annuls Articles 2 and 3 of Commission Decision 2000/797/ECSC of 28 June 2000 on State aid granted by the Federal Republic of Germany to Salzgitter AG, Preussag Stahl AG and the group’s steel-industry subsidiaries, now known as Salzgitter AG - Stahl und Technologie (SAG) and makes an order on costs;
Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 1. júla 2004, Salzgitter/Komisia (T-308/00) sa zrušuje v rozsahu, v akom sa ním zrušujú články 2 a 3 rozhodnutia Komisie 2000/797/ESUO z 28. júna 2000 o štátnej pomoci, ktorú Spolková republika Nemecko poskytla spoločnostiam Salzgitter AG, Preussag Stahl AG a oceliarenským dcérskym spoločnostiam skupiny, v súčasnosti zoskupeným pod názvom Salzgitter AG — Stahl und Technologie (SAG) [neoficiálny preklad], a rozhoduje sa ním o trovách konania.
Refers the case back to the Court of First Instance of the European Communities;
Vec sa vracia Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev.
Reserves costs.
O trovách konania sa rozhodne neskôr.
Case C-201/05
Vec C-201/05
(First subparagraph of Article 104(3) of the Rules of Procedure — Freedom of establishment — Free movement of capital — Direct taxation — Corporation tax — Share dividends paid to a resident company by a nonresident company — Rules on controlled foreign companies (‘CFCs’) — Situation as regards a nonmember country — Classification of claims brought against the tax authority — Liability of a Member State for breach of Community law)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division] „Článok 104 ods. 3 prvý pododsek rokovacieho poriadku — Sloboda usadiť sa — Voľný pohyb kapitálu — Priame dane — Daň z príjmov právnických osôb — Dividendy z akcií, ktoré platí spoločnosť nerezident spoločnosti rezidentovi — Režim ovládaných zahraničných spoločností (OZS) — Situácia, ktorá sa týka tretej krajiny — Kvalifikácia žalôb podaných proti daňovej správe — Zodpovednosť členského štátu za porušenie práva Spoločenstva“
Order of the Court (Fourth Chamber), 23 April 2008 . . . . . . . . . . . .
Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 24. apríla 2008 . . . . . . . . . .
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Tax legislation — Corporation tax — Exemption of nationally-sourced dividends
Voľný pohyb osôb — Sloboda usadiť sa — Daňová právna úprava — Daň z príjmov právnických osôb — Oslobodenie dividend vnútroštátneho pôvodu od dane
Free movement of capital — Restrictions — Tax legislation — Corporation tax — Exemption of nationally-sourced dividends
Voľný pohyb kapitálu — Obmedzenia — Daňová právna úprava — Daň z príjmov právnických osôb — Oslobodenie dividend vnútroštátneho pôvodu od dane
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Tax legislation — Taxation of company profits
Voľný pohyb osôb — Sloboda usadiť sa — Daňová právna úprava — Daň zo ziskov spoločností
Free movement of capital — Restrictions — Tax legislation — Corporation tax (Arts 56 EC, 57 EC and 58 EC)
Voľný pohyb kapitálu — Obmedzenia — Daňová právna úprava — Daň z príjmov právnických osôb
Community law — Rights conferred on individuals — Infringement by a Member State — Obligation to make good damage caused to individuals
Právo Spoločenstva — Práva priznané jednotlivcom — Porušenie zo strany členského štátu — Povinnosť nahradiť ujmu, ktorá bola spôsobená jednotlivcom
Article 43 EC is to be interpreted as meaning that it does not preclude legislation of a Member State which exempts from corporation tax dividends which a resident company receives from another resident company, when that State imposes corporation tax on dividends which a resident company receives from a nonresident company in which the resident company has a shareholding enabling it to exercise a definite influence over the decisions of that nonresident company and to determine its activities, while at the same time granting a tax credit for the tax actually paid by the company making the distribution in the Member State in which it is resident, provided that the rate of tax applied to foreignsourced dividends is no higher than the rate of tax applied to nation-ally-sourced dividends and that the tax credit is at least equal to the amount paid in the Member State of the company making the distribution, up to the limit
Článok 43 ES sa má vykladať tak, že mu neodporuje právna úprava členského štátu, ktorá od dane z príjmov právnických osôb oslobodzuje dividendy, ktoré spoločnosť rezident prijme od inej spoločnosti rezidenta, zatiaľ čo dividendy, ktoré spoločnosť rezident prijme od spoločnosti nerezidenta, a v ktorej má spoločnosť rezident podiel, ktorý jej umožňuje vykonávať nepochybný vplyv na rozhodnutia tejto spoločnosti a určovať jej činnosti, zdaňuje touto daňou, pričom poskytuje daňový úver z dôvodu dane skutočne zaplatenej spoločnosťou rozdeľujúcou zisk v členskom štáte, ktorého je rezidentom, pokiaľ daňová sadzba pre dividendy zahraničného pôvodu nie je vyššia ako daňová sadzba platná pre dividendy vnútroštátneho pôvodu a pokiaľ sa daňová úľava rovná aspoň sume zaplatenej v členskom štáte spoločnosti rozdeľujúcej zisk až do výšky dane
of the amount of the tax charged in the Member State of the company receiving the distribution.
uplatnenej v členskom štáte spoločnosti, ktorá je príjemcom.
(see para. 43, operative part 1)
(pozri bod 43, bod 1 výroku)