natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This means that employers must take appropriate measures, where needed in a particular case, to enable a person with a disability to have access to, participate in, or advance in employment, or to undergo training, unless such measures would impose a disproportionate burden on the employer.
Znamená to, že zamestnávateľ musí vykonať podľa potreby jednotlivého prípadu vhodné opatrenia, aby umožnili osobe so zdravotným postihnutím vstúpiť do zamestnania, zúčastňovať sa na ňom alebo postupovať v ňom alebo absolvovať odbornú prípravu, pokiaľ také opatrenia nie sú pre zamestnávateľa neúmerným bremenom.
Article 7(2) of Directive 2000/78 also provides that, with regard to disabled persons, the principle of equal treatment is to be without prejudice either to the right of Member States to maintain or adopt provisions on the protection of health and safety at work or to measures aimed at creating or maintaining provisions or facilities for safeguarding or promoting the integration of such persons into the working environment.
Článok 7 ods. 2 uvedenej smernice tiež stanovuje, že pokiaľ ide o osoby so zdravotným postihnutím, zásada rovnosti zaobchádzania nebude mať vplyv na právo členských štátov ponechať v platnosti alebo prijať predpisy o ochrane zdravia a bezpečnosti pri práci alebo opatrenia zamerané na vytvorenie alebo zachovanie predpisov alebo zariadení na ochranu alebo podporu ich integrácie do pracovného prostredia.
The United Kingdom, Greek, Italian and Netherlands Governments contend, in the light of the provisions referred to in the two preceding paragraphs and also of recitals 16, 17 and 27 in the preamble to Directive 2000/78, that the prohibition of direct discrimination laid down by the directive cannot be interpreted as covering a situation such as that of the claimant in the main proceedings, since the claimant herself is not disabled.
Vláda Spojeného kráľovstva, ako aj grécka, talianska a holandská vláda v kontexte ustanovení uvedených v dvoch predchádzajúcich bodoch, ale i v kontexte odôvodnení č. 16, 17 a 27 smernice 2000/78 uvádzajú, že zákaz priamej diskriminácie upravený smernicou sa nemôže vykladať tak, že sa týka situácie, akou je situácia žalobkyne vo veci samej, keďže samotná táto žalobkyňa nie je zdravotne postihnutá.
Only persons who, in a comparable situation to that of others, are treated less favourably or are placed in a disadvantageous situation because of characteristics which are particular to them can rely on that directive.
Týchto ustanovení by sa mohli dovolávať iba osoby, s ktorými sa v situácii porovnateľnej so situáciou iných osôb zaobchádza menej priaznivo z dôvodu ich osobných vlastností.
Nevertheless, it must be noted in that regard that the provisions referred to in paragraphs 39 and 40 of this judgment relate specifically to disabled persons either because they are provisions concerning positive discrimination measures in favour of disabled persons themselves or because they are specific measures which would be rendered meaningless or could prove to be disproportionate if they were not limited to disabled persons only.
V tejto súvislosti však treba poznamenať, že skutočnosť, že ustanovenia uvedené v bodoch 39 a 40 tohto rozsudku sa špecificky týkajú osôb so zdravotným postihnutím, vyplýva z toho, že ide o ustanovenia týkajúce sa opatrení na pozitívnu diskrimináciu v prospech samotnej zdravotne postihnutej osoby alebo o osobitné opatrenia, ktoré by úplne stratili význam alebo by sa mohli ukázať ako neprimerané, ak by neboli obmedzené na osoby so zdravotným postihnutím.
Thus, as recitals 16 and 20 in the preamble to Directive 2000/78 indicate, the measures in question are intended to accommodate the needs of disabled people at the workplace and to adapt the workplace to their disability.
Ako vyplýva z odôvodnenia č. 16 a 20 tejto smernice, ide o opatrenia určené na zohľadnenie potrieb ľudí so zdravotným postihnutím na pracovisku a na prispôsobenie pracoviska zdravotnému postihnutiu v závislosti od ich zdravotného postihnutia.
Such measures are therefore designed specifically to facilitate and promote the integration of disabled people into the working environment and, for that reason, can only relate to disabled people and to the obligations incumbent on their employers and, where appropriate, on the Member States with regard to dis -abled people.
Špecifickým cieľom takých opatrení je teda umožniť a podporiť zapojenie zdravotne postihnutých osôb do pracovného prostredia a z tohto dôvodu sa môžu týkať iba týchto osôb, ako aj povinností, ktoré vznikajú ich zamestnávateľom, prípadne členským štátom vo vzťahu k nim.
Therefore, the fact that Directive 2000/78 includes provisions designed to accommodate specifically the needs of disabled people does not lead to the conclusion that the principle of equal treatment enshrined in that directive must be interpreted strictly, that is, as prohibiting only direct discrimination on grounds of disability and relating exclusively to disabled people.
Preto skutočnosť, že smernica 2000/78 obsahuje ustanovenia smerujúce k špecifickému zohľadneniu potrieb zdravotne postihnutých osôb, neumožňuje prijať záver, že zásada rovnosti zaobchádzania, ktorú zakotvuje, sa má vykladať reštriktívne, teda tak, že zakazuje výlučne priamu diskrimináciu založenú na zdravotnom postihnutí a týkajúcu sa výlučne samotných zdravotne postihnutých osôb.
Furthermore, recital 6 in the preamble to the directive, concerning the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers, refers both to the general combating of every form of discrimination and to the need to take appropriate action for the social and economic integration of disabled people.
Okrem toho odôvodnenie č. 6 tejto smernice uvedením Charty základných sociálnych práv pracovníkov Spoločenstva odkazuje na všeobecný boj proti každej forme diskriminácie, ako aj na potrebu uskutočnenia vhodných opatrení na sociálnu a ekonomickú integráciu ľudí so zdravotným postihnutím.
The United Kingdom, Italian and Netherlands Governments also contend that it follows from the judgment in Case C-13/05 Chacón Navas [2006] ECR I-6467 that the scope ratione personae of Directive 2000/78 must be interpreted strictly.
Vláda Spojeného kráľovstva, talianska vláda a holandská vláda tiež uvádzajú, že reštriktívny výklad pôsobnosti ratione personae smernice 2000/78 vyplýva z rozsudku z 11. júla 2006, Chacón Navas (C-13/05, Zb. s. I-6467).
The Court defined the concept of ‘disability’ in its judgment in Chacón Navas and, in paragraphs 51 and 52 of that judgment, it found that the prohibition, as regards dismissal, of discrimination on grounds of disability contained in Articles 2(1) and 3(1)(c) of Directive 2000/78 precludes dismissal on grounds of disability which, in the light of the obligation to provide reasonable accommodation for people with disabilities, is not justified by the fact that the person concerned is not competent, capable and available to perform the essential functions of his post.
V už citovanom rozsudku Chacón Navas Súdny dvor definoval pojem zdravotného postihnutia a v bodoch 51 a 52 predmetného rozsudku prijal záver, že zákaz diskriminácie založenej na zdravotnom postihnutí v oblasti prepúšťania zo zamestnania uvedený v článku 2 ods. 1 a článku 3 ods. 1 písm. c) smernice 2000/78 bráni prepusteniu zo zamestnania založenému na zdravotnom postihnutí, ktoré vzhľadom na povinnosť vykonať primerané úpravy pre zdravotne postihnuté osoby nie je odôvodnené skutočnosťou, že predmetná osoba nie je kompetentná, schopná ani nie je k dispozícii, aby vykonávala podstatné funkcie svojho pracovného zaradenia.
However, it does not follow from this interpretation that the principle of equal treatment defined in Article 2(1) of that directive and the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a) cannot apply to a situation such as that in the present case, where the less favourable treatment which an employee claims to have suffered is on grounds of the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Z toho však nevyplýva taký výklad, že zásada rovnosti zaobchádzania definovaná v článku 2 ods. 1 tej istej smernice a zákaz priamej diskriminácie uvedený v ods. 2 písm. a) toho istého článku nemôžu byť uplatňované na situáciu, akou je situácia sporná vo veci samej, keď sa nepriaznivé zaobchádzanie, ktorým zamestnanec, ako tvrdí, trpel, zakladá na zdravotnom postihnutí jeho dieťaťa, ktorému venuje podstatnú časť starostlivosti, ktorú si vyžaduje jeho stav.
Although the Court explained in paragraph 56 of the judgment in Chacón Navas that, in view of the wording of Article 13 EC, the scope of Directive 2000/78 cannot be extended beyond the discrimination based on the grounds listed exhaustively in Article 1 of the directive, with the result that a person who has been dismissed by his employer solely on account of sickness cannot fall within the scope of the general framework established by Directive 2000/78, it nevertheless did not hold that the principle of equal treatment and the scope ratione personae of that directive must be interpreted strictly with regard to those grounds.
Hoci v bode 56 už citovaného rozsudku Chacón Navas Súdny dvor upresnil, že pôsobnosť smernice 2000/78 nemôže byť vzhľadom na znenie článku 13 ES rozšírená až za hranice diskriminácie založenej na dôvodoch taxatívne vymedzených v jej článku 1, z dôvodu čoho osoba, ktorú jej zamestnávateľ prepustil výlučne z dôvodu ochorenia, nepatrí do všeobecného rámca stanoveného smernicou 2000/78, Súdny dvor neprijal záver, že zásada rovnosti zaobchádzania a pôsobnosť ratione personae tejto smernice musia byť, pokiaľ ide o tieto dôvody, vykladané reštriktívne.
So far as the objectives of Directive 2000/78 are concerned, as is apparent from paragraphs 34 and 38 of the present judgment, the directive seeks to lay down, as regards employment and occupation, a general framework for combating discrimination on one of the grounds referred to in Article 1 — including, in particular, disability — with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment.
Pokiaľ ide o ciele, ktoré sleduje smernica 2000/78, uvedená smernica smeruje, ako vyplýva z bodov 34 a 38 tohto rozsudku, k ustanoveniu všeobecného rámca pre boj proti diskriminácii v zamestnaní a povolaní na základe dôvodov uvedených v článku 1 tejto smernice, medzi ktorými sa uvádza najmä zdravotné postihnutie, a to s cieľom zaviesť v členských štátoch zásadu rovnosti zaobchádzania.
It follows from recital 37 in the preamble to the directive that it also has the
Z jej odôvodnenia č. 37
2008 — CASE C-303/06 objective of creating within the Community a level playing field as regards equality in employment and occupation.
2008 — VEC C-303/06 vyplýva, že cieľom tejto smernice je tiež vytvorenie rovnakých východiskových podmienok v Spoločenstve, pokiaľ ide o rovnosť v zamestnaní a povolaní.
As Ms Coleman, the Lithuanian and Swedish Governments and the Commission maintain, those objectives, and the effectiveness of Directive 2000/78, would be undermined if an employee in the claimant’s situation cannot rely on the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a) of that directive where it has been established that he has been treated less favourably than another employee is, has been or would be treated in a comparable situation, on the grounds of his child’s disability, and this is the case even though that employee is not himself disabled.
Ako uviedla pani Coleman, litovská vláda a švédska vláda, ako aj Komisia, predmetné ciele, rovnako ako potrebný účinok smernice 2000/78 by boli ohrozené, ak by sa zamestnanec nachádzajúci sa v situácii, akou je situácia žalobkyne vo veci samej, nemohol odvolávať na zákaz priamej diskriminácie uvedený v článku 2 ods. 2 písm. a) tejto smernice, ak preukázal, že sa s ním zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa mohlo zaobchádzať menej priaznivo než s iným zamestnancom v porovnateľnej situácii, a to dokonca keď samotný tento zamestnanec nie je zdravotne postihnutý.
In that regard, it follows from recital 11 in the preamble to the directive that the Community legislature also took the view that discrimination based on religion or belief, disability, age or sexual orientation may undermine the achievement of the objectives of the Treaty, in particular, as regards employment.
V tejto súvislosti z odôvodnenia č. 11 uvedenej smernice vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva sa tiež domnieval, že diskriminácia z dôvodov náboženského presvedčenia alebo viery, zdravotného postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie môže sťažiť dosiahnutie cieľov Zmluvy, najmä pokiaľ ide o zamestnanie.
Although, in a situation such as that in the present case, the person who is subject to direct discrimination on grounds of disability is not herself disabled, the fact remains that it is the disability which, according to Ms Coleman, is the ground for the less favourable treatment which she claims to have suffered.
Hoci v situácii, akou je situácia sporná vo veci samej, samotná osoba, ktorá je predmetom priamej diskriminácie z dôvodu zdravotného postihnutia, nie je zdravotne postihnutá, skutočnosťou zostáva, že podľa pani Colemanovej práve zdravotné postihnutie predstavuje dôvod menej priaznivého zaobchádzania, ktorého obeťou, ako uvádza, bola.
As is apparent from paragraph 38 of this judgment, Directive 2000/78, which seeks to combat all forms of discrimination on grounds of disability in the field of employment and occupation, applies not to a particular category of person but by reference to the grounds mentioned in Article 1.
Ako vyplýva z bodu 38 tohto rozsudku, smernica 2000/78, ktorá má za cieľ bojovať v oblasti zamestnania a povolania proti všetkým formám diskriminácie z dôvodu zdravotného postihnutia, sa uplatňuje nie na určitú kategóriu osôb, ale v závislosti od dôvodov uvedených v jej článku 1.
Where it is established that an employee in a situation such as that in the present case suffers direct discrimination on grounds of disability, an interpretation of Directive 2000/78 limiting its application only to people who are themselves disabled is liable to deprive that directive of an important element of its effectiveness and to reduce the protection which it is intended to guarantee.
Pokiaľ je preukázané, že zamestnanec nachádzajúci sa v situácii, akou je situácia sporná vo veci samej, je obeťou priamej diskriminácie založenej na zdravotnom postihnutí, výklad smernice 2000/78 obmedzujúci jej uplatnenie iba na samotné osoby, ktoré sú zdravotne postihnuté, by mohol túto smernicu zbaviť podstatnej časti jej potrebného účinku a obmedziť ochranu, ktorú má zabezpečiť.
As to the burden of proof which applies in a situation such as that in the present case, it should be observed that, under Article 10(1) of Directive 2000/78, Member States are required to take such measures as are necessary, in accordance with their national judicial systems, to ensure that, when persons who consider themselves wronged because the principle of equal treatment has not been applied to them establish, before a court or other competent authority, facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination, it is for the respondent to prove that there has been no breach of that principle.
Pokiaľ ide o dôkazné bremeno, ktoré treba uplatniť v situácii, akou je situácia sporná vo veci samej, treba pripomenúť, že podľa článku 10 ods. 1 smernice 2000/78 majú členské štáty prijať potrebné opatrenia, aby v súlade s ich vnútroštátnymi súdnymi systémami bolo úlohou žalovaného, aby preukázal, že neporušil zásadu rovnosti zaobchádzania, keď osoby, ktoré sa cítia poškodené z dôvodu neuplatnenia zásady rovnosti zaobchádzania, predložia súdu alebo inému príslušnému orgánu skutočnosti, z ktorých možno dôvodne usudzovať, že k priamej alebo nepriamej diskriminácii došlo.
According to Article 10(2), Article 10(1) does not prevent Member States from introducing rules on the burden of proof which are more favourable to plaintiffs.
Podľa odseku 2 predmetného článku jeho odsek 1 nebráni členským štátom, aby zaviedli pravidlá týkajúce sa dôkazného bremena, ktoré sú pre žalobcov výhodnejšie.
In the case before the referring tribunal, it is therefore for Ms Coleman, in accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78, to establish, before that tribunal, facts from which it may be presumed that there has been direct discrimination on grounds of disability contrary to the directive.
Vo veci samej teda podľa článku 10 ods. 1 smernice 2000/78 prislúcha pani Colemanovej, aby pred vnútroštátnym súdom predložila skutočnosti, ktoré umožňujú dôvodne usudzovať o existencii priamej diskriminácie založenej na zdravotnom postihnutí, ktoré je touto smernicou zakázané.
In accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78 and recital 31 in the preamble thereto, the rules on the burden of proof must be adapted when there is a prima facie case of discrimination.
Podľa posledného citovaného ustanovenia smernice 2000/78 a jej odôvodnenia č. 31 pravidlá o dôkaznom bremene sa musia prispôsobiť, ak ide na prvý pohľad o prípad diskriminácie.
In the event that Ms Coleman establishes facts from which it may be presumed that there has been direct discrimination, the effective application of the principle of equal treatment then requires that the burden of proof should fall on the respondents, who must prove that there has been no breach of that principle.
V prípade, ak pani Coleman predložila skutočnosti, ktoré umožňujú dôvodne usudzovať o existencii priamej diskriminácie, efektívne zavedenie zásady rovnosti zaobchádzania si vyžaduje, aby dôkazné bremeno zaťažovalo žalovaných vo veci samej, ktorí musia preukázať, že k porušeniu uvedenej zásady nedošlo.
In that context, the respondents could contest the existence of such a breach by establishing by any legally permissible means, in particular, that the employee’s treatment was justified by objective factors unrelated to any discrimination on grounds of disability and to any association which that employee has with a disabled person.
V tomto kontexte uvedení žalovaní môžu spochybňovať existenciu takéhoto porušenia preukázaním akýmkoľvek právnym prostriedkom najmä toho, že zaobchádzanie, ktorého predmetom bol zamestnanec, je odôvodnené objektívnymi skutočnosťami, ktoré nemajú nič spoločné s akoukoľvek diskrimináciou na základe zdravotného postihnutia, ako aj s akýmkoľvek vzťahom, ktorý tento zamestnanec udržiava so zdravotne postihnutou osobou.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the first part of Question 1 and to Questions 2 and 3 must be that Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (2)(a) thereof, must be interpreted as meaning that the prohibition of
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je na prvú časť prvej otázky, ako aj na druhú a tretiu otázku potrebné odpovedať, že smernica 2000/78 a najmä jej článok 1 a článok 2 ods. 1 a ods. 2 písm. a) sa majú vykladať tak, že zákaz priamej diskriminácie, ktorý
2008 — CASE C-303/06 direct discrimination laid down by those provisions is not limited only to people who are themselves disabled.
2008 — VEC C-303/06 upravujú, nie je obmedzený výlučne na samotné osoby so zdravotným postihnutím.
Where an employer treats an employee who is not himself disabled less favourably than another employee is, has been or would be treated in a comparable situation, and it is established that the less favourable treatment of that employee is based on the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such treatment is contrary to the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a).
Ak zamestnávateľ zaobchádza, zaobchádzal alebo by mohol zaobchádzať so zamestnancom, ktorý sám nie je zdravotne postihnutý, menej priaznivo než s iným zamestnancom v porovnateľnej situácii a ak je preukázané, že menej priaznivé zaobchádzanie, ktorého obeťou je tento zamestnanec, sa zakladá na zdravotnom postihnutí jeho dieťaťa, ktorému venuje podstatnú časť starostlivosti, ktorú potrebuje, takéto zaobchádzanie je v rozpore so zákazom priamej diskriminácie uvedeným v predmetnom článku 2 ods. 2 písm. a).
The second part of Question 1, and Question 4
O druhej časti prvej otázky, ako aj o štvrtej otázke
By these questions, which should be examined together, the referring tribunal asks, in essence, whether Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as prohibiting harassment related to disability only in respect of an employee who is himself disabled, or whether the prohibition of harassment applies equally to an employee who is not himself disabled but who, as in the present case, is the victim of unwanted conduct amounting to harassment related to the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Týmito otázkami, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa smernica 2000/78 a najmä jej článok 1 a článok 2 ods. 1 a 3 majú vykladať v tom zmysle, že zakazujú obťažovanie spojené so zdravotným postihnutím výlučne voči samotnému zamestnancovi, ktorý je zdravotne postihnutý, alebo či sa zákaz obťažovania uplatňuje rovnako voči zamestnancovi, ktorý sám nie je zdravotne postihnutý, ale ktorý, ako vo veci samej, je obeťou nežiaduceho správania, ktoré predstavuje obťažovanie spojené so zdravotným postihnutím, ktorým trpí jeho dieťa, ktorému sám venuje podstatnú časť starostlivosti, ktorú si vyžaduje jeho stav.
Since, under Article 2(3) of Directive 2000/78, harassment is deemed to be a form of discrimination within the meaning of Article 2(1), it must be held that, for the same reasons as those set out in paragraphs 34 to 51 of this judgment, that directive, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as not being limited to the prohibition of harassment of people who are themselves disabled.
Keďže obťažovanie je podľa článku 2 ods. 3 smernice 2000/78 považované za formu diskriminácie v zmysle odseku 1 toho istého článku, treba poznamenať, že z tých istých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v bodoch 34 až 51 tohto rozsudku, táto smernica a najmä jej článok 1 a článok 2 ods. 1 a 3 sa majú vykladať tak, že sa neobmedzujú na zákaz obťažovania voči samotným osobám, ktoré sú zdravotne postihnuté.
Where it is established that the unwanted conduct amounting to harassment which is suffered by an employee who is not himself disabled is related to the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such conduct is contrary to the principle of equal treatment enshrined in Directive 2000/78 and, in particular, to the prohibition of harassment laid down by Article 2(3) thereof.
Pokiaľ je preukázané, že nežiaduce správanie, ktoré predstavuje obťažovanie a ktorého predmetom je zamestnanec, ktorý sám nie je zdravotne postihnutý, je spojené so zdravotným postihnutím jeho dieťaťa, ktorému venuje podstatnú časť starostlivosti, ktorú si vyžaduje jeho stav, takéto správanie odporuje zásade rovnosti zaobchádzania zakotvenej v smernici 2000/78 a najmä zákazu obťažovania uvedenému v jej článku 2 ods. 3.
In that regard, it must nevertheless be borne in mind that, according to the actual wording of Article 2(3) of the directive, the concept of harassment may be defined in accordance with the national laws and practice of the Member States.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa samotného znenia článku 2 ods. 3 uvedenej smernice pojem obťažovanie sa má definovať v súlade s vnútroštátnymi predpismi a praxou členských štátov.
With regard to the burden of proof which applies in situations such as that in the main proceedings, it must be observed that, since harassment is deemed to be a form of discrimination within the meaning of Article 2(1) of Directive 2000/78, the same rules apply to harassment as those set out in paragraphs 52 to 55 of this judgment.
Pokiaľ ide o dôkazné bremeno uplatniteľné v situácii, akou je situácia sporná vo veci samej, treba poznamenať, že keďže obťažovanie je považované za formu diskriminácie v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 2000/78, na obťažovanie sa uplatňujú rovnaké pravidlá ako pravidlá uvedené v bodoch 52 až 55 tohto rozsudku.