natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Contrary to the appellant’s view, the caselaw cannot in any event be interpreted as meaning that the importing State has a right of verification of such a kind as to enable it to review and call in question the lawfulness and then the determination made by the exporting State as a whole.
V rozpore s názorom odvolateľky nie je možné vykladať judikatúru tak, že existuje kontrolná právomoc štátu dovozu v tom zmysle, že by tento štát mohol celkovo preskúmať a spochybniť najprv legálnosť a následne posúdenie štátu vývozu.
Rather, in Pascoal & Filhos, 19 the Court held that where the competent authorities of the exporting State declare, following subsequent verification, that a certificate does not apply to the goods actually exported, that is sufficient to enable the authorities of the exporting State to hold that duties legally owed have not been required and consequently to institute proceedings to recover them. The Court further noted that nothing in the rules in question obliges the latter authorities to establish the accuracy of the results of the verification or the true origin of the goods. 84.
Súdny dvor skôr v rozsudku Pascoal & Filhos 19rozhodol, že orgány štátu dovozu môžu na základe skutočnosti, že príslušné orgány štátu vývozu po následnej kontrole konštatovali, že osvedčenie neplatí pre skutočne vyvezený tovar, konštatovať, že nebolo vybrané clo dlžné podľa zákonných predpisov, a teda začať konanie na jeho vymáhanie. Súdny dvor navyše konštatoval, že nič v danej právnej úprave nezaväzuje uvedené orgány, aby overovali správnosť výsledkov kontroly alebo skutočný pôvod tovaru. 84.
In my view, there is no need to examine the question whether another assessment is appropriate in the event that irregularities have arisen which ultimately involved the customs authorities of the third State. After all, according to the findings of the Court of First Instance, no misconduct on the part of the Turkish authorities is provable in this case.
Podľa môjho názoru nie je potrebné skúmať otázku, či v prípade, v ktorom došlo k nezrovnalostiam, ktoré sa konečne prejavili pri spolupráci colných orgánov, je potrebné iné posúdenie, keďže podľa konštatovaní Súdu prvého stupňa v danom prípade nie je možné v žiadnom prípade preukázať, že turecké orgány konali nezákonne.
In addition, these are facts whose appraisal falls in principle within the exclusive jurisdiction of the Court of First Instance 20and which are reviewable by the Court of Justice only in so far as the substan-
K tomu sa pridáva okolnosť, že ide o skutočnosť, ktorá v zásade patrí do výlučnej právomoci Súdu prvého stupňa 20a že Súdny dvor ju môže skúmať, iba ak zo spisu vyplýva, že
It must therefore be concluded that, in accordance with the caselaw of the Court of Justice and as correctly stated by the Court of First Instance in paragraphs 120 and 121 of the contested judgment, the Italian authorities and the Commission were in principle bound by the determination made by the Turkish authorities regarding the authenticity of the 32 certificates in question.
Je teda potrebné konštatovať, že talianske orgány a Komisia, v súlade s judikatúrou Súdneho dvora a ako to Súd prvého stupňa správne uviedol v bodoch 120 a 121 napadnutého rozsudku, boli v zásade viazané posúdením tureckých orgánov, pokiaľ ide o pravosť 32 sporných osvedčení. Neexistuje žiadny objektívny dôvod meniť rozdelenie právomoci medzi tureckými colnými orgánmi a colnými orgánmi Spoločenstva.
There is no objective reason to alter the division of
18 — Rozsudok Huygen a i., už citovaný v poznámke pod čiarou 13, bod 27.
453, paragraph 16-003, point out that the Court of Justice does not have jurisdiction with respect to findings of fact.
453, body 16-003, Súdny dvor nie je príslušný na skutkové zistenia.
The fact that an appeal is limited to points of law means that the Court of First Instance has exclusive jurisdiction in that regard.
Skutočnosť, že odvolanie je obmedzené na právne otázky znamená, že Súdny dvor je výlučne príslušný na riešenie týchto otázok.
It follows that an appellant may neither call in question the findings of fact made by the Court of First Instance nor put forward facts which were not established at first instance by that Court.
Z toho vyplýva, že odvolateľka nemôže ani spochybniť skutkové zistenia Súdu prvého stupňa, ani uvádzať skutočnosti, ktoré neboli konštatované Súdom prvého stupňa v prvostupňovom konaní.
18 — Huygen and Others, cited in footnote 13, paragraph 27.19 — Cited in footnote 11, paragraph 37.
19 — Už citovaný v poznámke pod čiarou 11, bod 37.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P tive inaccuracy of the findings is apparent from the documents submitted in the case.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-204/07 P tieto konštatovania sú skutkovo nesprávne.
21 the Turkish authorities’ letter of 22 August 2003. Accordingly, in the light of the facts put before it, the Court was entitled to conclude, without making any error of law, that the 32 import certificates at issue were forgeries.
21Pokiaľ totiž tieto dôkazy boli riadne získané prvého stupňa sa mohol bez toho, aby sa dopustil právnej chyby, domnievať, že predmetných 32 osvedčení bolo sfalšovaných.
Provided that evidence is properly taken and the general principles of law and the rules governing the burden of proof and the procedure for hearing evidence have been complied with, it is then exclusively for the Court of First Instance to assess the probative value of the evidence produced before it. 22
a boli rešpektované všeobecné právne zásady a procesné pravidlá uplatniteľné v oblasti dôkazného bremena a vykonávania dôkazných prostriedkov, prislúcha samotnému Súdu prvého stupňa posúdiť hodnotu, ktorú je potrebné priznať jemu predloženým dôkazom. 22
With regard to the appellant’s allegation regarding involvement of the Turkish authorities, the Court of First Instance observed in paragraph 167 that the presentation of documents which prove to be forgeries does not of itself permit it to be concluded that there was some kind of collusion between the exporters and the customs authorities which issued them.
Pokiaľ ide o námietku odvolateľky založenú na spolupáchateľstve tureckých orgánov, Súd prvého stupňa v bode 167 napadnutého rozsudku pripomenul, že predloženie dokumentov, ktoré sa ukážu ako falošné, neumožňuje samo osebe dospieť k záveru o akejkoľvek tajnej dohode medzi vývozcami a colnými orgánmi, ktoré ich vydali.
The Court thus drew attention, without thereby making an error of law, to the absence of evidence that the Turkish authorities participated in the forgeries.
Súd prvého stupňa v dôsledku toho uviedol bez toho, aby sa dopustil právnej chyby, že nedisponoval údajmi, ktoré by umožňovali preukázať účasť tureckých orgánov na sfalšovaní.
As far as the classification of the 32 import certificates as forgeries is concerned, the Court of First Instance first mentions, in paragraph 122 of the contested judgment, the Turkish authorities’ letter of 8 March 1999 to the Ravenna customs ser -vices with its list of the 32 certificates which the Turkish authorities considered to have been forged.
Pokiaľ ide o kvalifikovanie spor ných 32 osvedčení, Súd prvého stupňa v bode 122 napadnutého rozsudku spomína list tureckých orgánov z 8. marca 1999, adresovaný colnej správe v Ravenne, ku ktorému bol pripojený zoznam 32 osvedčení, ktoré turecké orgány považovali za sfalšované.
The Court then draws attention, in paragraph 125, to the ambiguities which were apparent from a comparison between the conclusions in that letter and those in the letter of 22 April 1999 from the Permanent Representation to UCLAF.
Následne v bode 125 Súd prvého stupňa uvádza pochybnosti vyplývajúce z porovnania medzi konštatovaniami uvedenými v už citovanom liste a liste adresovanom stálym zastúpením UCLAF 22. apríla 1999.
At that time, the difficulty for the parties lay in concluding beyond doubt from the Turkish authorities’ written statements whether the certificates in question were forged or merely inaccurate.
K uvedenému dátumu bolo pre dotknuté strany problémom, či údaje napísané tureckými orgánmi umožňujú prijať záver, či išlo o sfalšované, alebo iba nesprávne osvedčenia. Súd prvého stupňa konštatuje, že použitý výraz „not correct… and not issued according to the rules“ bolo možné vykladať tak, že sporné osvedčenia neboli sfalšované.
As noted by the Court in paragraph 129 of the contested judgment, however, any doubt as regards the forgeries could be removed by reference to
Ako to Súd prvého stupňa konštatoval v bode 129 napadnutého rozsudku, list z 22. augusta 2003 umožnil rozptýliť všetky pochybnosti týkajúce sa falošného charakteru predmetných dokumentov. V dôsledku toho, vzhľadom na skutočnosti, ktoré mu boli známe, Súd
Nor is it possible to accept the appellant’s argument that the issuing of inaccurate certificates constitutes a significant irregularity justifying withdrawal of recognition of the determination made by the Turkish authorities.
Nie je tiež možné súhlasiť s argumentáciou odvolateľky, že vystavenie chybných osvedčení samo osebe predstavovalo závažnú nezrovnalosť, ktorá odôvodňovala neuznať posúdenie tureckých orgánov.
That argument is in fact tantamount to calling in question the division of responsibilities, recognised by the Court of Justice, as between the exporting country and the importing country in regard to checking the authenticity and accuracy of certificates.
Toto tvrdenie v podstate vedie k spochybneniu Súdnym dvorom uznaného rozdelenia právomocí medzi členským štátom vývozu a členským štátom dovozu, na overenie pravosti alebo opravy predmetných osvedčení.
Moreover, there can be no question of equating the erroneous issuing of inaccurate certificates by the competent customs authorities with the forging of certificates, which has criminal implications.
Okrem toho nie je možné všeobecne dávať vystavovanie nepresných osvedčení colnými orgánmi z dôvodu omylu na rovnakú úroveň, ako je sfalšovanie osvedčení, ktoré patrí do oblasti trestného práva.
21 — Aalborg Portland and Others, cited in footnote 20, paragraph 48.
21 — Rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 20, bod 48.
22 — See the Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer in Aalborg Portland and Others, judgment cited in footnote 20, point 38.
22 — Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz- -Jarabo Colomer 11. februára 2003, vo veci Aalborg Portland a i./Komisia, rozsudok už citovaný v poznámke pod čiarou 20, bod 38; rozsudky z 21. júna 2001, Moccia Irme a i./Komisia, C-280/99 P až C-282/99 P, Zb. s.
Joined Cases C-280/99 P to C-282/99 P Moccia Irme and Others v Commission [2001] ECR I-4717, paragraph 78, and Case C-185/95 P Baustahlgewerbe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraph 24.
I-4717, bod 78, a zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C-185/95 P, Zb. s. I-8417, bod 24.
The first ground of appeal should therefore be rejected.
V dôsledku toho je potrebné odmietnuť prvý odvolací dôvod.
Second ground of appeal: breach of the right of access to documents or other rights of the defence acting on its own initiative, to grant access to all the documents which might have some connection with the case at issue when an application for remission is referred to it.
Druhý odvolací dôvod: porušenie práva na prístup k spisu a ostatných práv obhajoby žiadosti o odpustenie.
If the party concerned considered that such documents were relevant for establishing the existence of a special situation and/or the lack of deception or obvious negligence on its part, then it was for the party concerned itself to request access to those documents in accordance with the provisions adopted by the institutions under Article 255 EC.
Ak sa dotknutá osoba domnieva, že takéto dokumenty sú potrebné na preukázanie existencie špeciálnej situácie a/alebo neexistencie hrubej nedbanlivosti alebo podvodu z jej strany, je jej povinnosťou žiadať prístup k týmto dokumentom podľa ustanovení, ktoré boli prijaté inštitúciami na základe článku 255 ES.
The appellant alleges breach of its right of access to documents.
Odvolateľka sa dovoláva porušenia jej práva na prístup k spisu.
In so far as it is asking the Court to review the scope of its rights as the defendant in the administrative proceedings, that is a point of procedural law and thus an admissible ground of appeal.
V rozsahu, v akom žiada Súdny dvor o overenie rozsahu jej práva na obhajobu v správnom konaní, ide o otázku, ktorá sa týka procesného práva a v dôsledku toho o prípustný odvolací dôvod.
The Court further pointed out in paragraph 89 that it is at the request of the party concerned that the Commission is required to provide access to all non-confidential official documents concerning the contested decision.
Súd prvého stupňa následne v bode 89 uviedol, že Komisia je povinná na žiadosť dotknutého účastníka konania umožniť prístup ku všetkým administratívnym dokumentom, ktoré nemajú dôverný charakter a týkajú sa napadnutého rozhodnutia.
If no such request is made, it follows that there is no automatic access to the documents held by the Commission. 24
V prípade, že takáto žiadosť nie je podaná, prístup k dokumentom, ktorými disponuje Komisia, nie je automatický. 24
It complains that it had access solely to those documents on which the Commission based the contested decision.
Odvolateľka kritizuje skutočnosť, že mala prístup iba k dokumentom, ktorými Komisia odôvodnila napadnuté rozhodnutie.
On the other hand, it was granted no access to ‘context documents’ or confidential documents, which the Commission also takes to include the UCLAF and OLAF reports.
Naopak, nemala prístup k určitým dokumentom nazývaným „kontextuálne“, ako aj k určitým dôverným dokumentom, medzi ktoré Komisia zahŕňa tiež správu UCLAF alebo OLAF.
Those statements of the Court of First Instance must be examined from the point of view of the different forms which the right of access to documents has now taken both in the laws of the Member States and in Community law.
Tieto závery Súdu prvého stupňa je potrebné skúmať z hľadiska aktuálnych zmien práva na prístup k dokumentom, ako v právnom poriadku členských štátov, tak aj v práve Spoločenstva.
On the one hand, that right is inseparably linked with the procedural guarantees in the administrative procedure afforded to the addressee of an administrative decision pursuant to the principle of acting in accordance with the rule of law.
Na jednej strane je toto právo neoddeliteľne spojené s procesnými zárukami v rámci správneho konania, ktoré sú poskytované adresátovi správnych úkonov na základe zásady upravujúcej úkony správnych orgánov v právnom štáte.
On the other hand, that right can be understood as an expression of the public’s right to information, which requires the activities of all organs and other institutions of the State
Táto zásada si však nevyžaduje, aby Komisia z vlastnej iniciatívy zabezpečila prístup ku všetkým dokumentom, ktoré eventuálne súvisia s konkrétnym prípadom, o ktorom rozhoduje v rámci
That principle therefore did not require the Commission,
23 — Rozsudky z 11. júla 2002, Hyper/Komisia, T-205/99, Zb. s. II-3141, bod 63, a z 27. februára 2003, Bonn Fleisch Ex-und Import/Komisia, T-329/00, Zb. s. II-287, bod 46.
24 — Case T-42/96 Eyckeler & Malt v Commission [1998] ECR II-401, paragraph 81; Case T-50/96 Primex Produkte Import-Export and Others v Commission [1998] ECR II-3773, paragraph 64; and Bonn Fleisch Ex- und Import v Commission, cited in footnote 23, paragraph 46. I - 6161
24 — Rozsudok z 19. februára 1998, Eyckeler & Malt/Komisia, T-42/96, Zb. s. II-401, bod 81, rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. septembra 1998, Primex Produkte Import-Export a i./Komisia, T-50/96, Zb. s. II-3773, bod 64, zo 17. septembra 1998 a Bonn Fleisch Ex- und Import/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 23, bod 46. I - 6161
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P to be transparent and subject to democratic control.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-204/07 P túcií štátu vyžaduje transparentná činnosť podliehajúca demokratickej kontrole.
25 appellant should be referred to the possibility of an application under Article 255 EC, by virtue of its specific function, only if there were no specific provisions available to it for its protection.
25 ak nemala k dispozícii žiadne iné špecifické ustanovenie na ochranu.
However, the appellant did in any case have a right to be heard, recognised by the caselaw of the Community judicature, 27 as well as the right of access to the file during the administrative procedure before the Commission.
Odvolateľka však mala v každom prípade právo byť vypočutá, ktoré je uznané judikatúrou Spoločenstva, ako aj právo na prístup k spisu 27 v rámci správneho konania pred Komisiou.
Article 255 EC gives concrete expression to the principle of transparency laid down as a rule in the second paragraph of Article 1 EC and at the same time puts into effect the freedom of information for citizens of the Union guaranteed in Article 42 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Článok 225 ES konkretizuje zásadu transparentnosti stanovenú v článku 1 ods. 2 Zmluvy EÚ a zároveň uskutočňuje slobodu informácií občanov Únie zaručenú v článku 42 Charty základných práv Európskej únie.
26 In these proceedings, however, the question which arises is primarily that of safeguarding the individual’s rights during an administrative procedure at the end of which the Commission was required to decide on the remission of import duties in accordance with Article 239 of CCC.
26V prejednávanej veci však predovšetkým ide o otázku rešpektovania práv jednotlivca v rámci správneho konania, pri ukončení ktorého Komisia mala rozhodnúť o odpustení dovozného cla podľa článku 239 CKS.
Consequently, the
V dôsledku toho odvolateľka mohla byť odkázaná na možnosť podania žiadosti podľa článku 255 ES, vzhľadom na špecifickú funkciu tohto právneho základu iba vtedy,
25 — In his Opinion in Case C-58/94 Netherlands v Council [1996] ECR I-2169, points 13 to 15, Advocate General Tesauro also distinguishes between the function of access to public documents to safeguard the rights of the individual in the context of an administrative procedure and the general public interest in having access to information relating to the activities of the State.
25 — Vo svojich návrhoch z 28. novembra 1995, Holandsko/Rada (C-58/94, Zb. I-2169, body 13-15), generálny advokát Tesauro rozlišuje medzi funkciou prístupu k verejným dokumentom pre zabezpečenie práv jednotlivca v rámci správneho konania a všeobecným záujmom verejnej mienky o informácie o činnosti štátu.
As the Court of Justice has pointed out on several occasions, the rights of the defence form an integral part of the general principles of law, whose observance the Court ensures, 28for which purpose the Court draws inspiration from the constitutional traditions common to the Member States and from the guidelines supplied by inter -national treaties such as the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR) on which the Member States have collaborated or to which they are signatories. 29
Ako to Súdny dvor zdôraznil pri viacerých príležitostiach, právo na obhajobu je základným právom, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou všeobecných právnych zásad, ktorých rešpektovanie musí zaručiť 28inšpi-rujúc sa spoločnými ústavnými tradíciami členských štátov, ako aj pokynmi poskytovanými medzinárodnými zmluvami, na ktorých sa podieľali, alebo ku ktorým pristúpili členské štáty, ako je Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd prijatý v Ríme 4. novembra 1950 („EDĽP“). 29
27 — In Joined Cases C-121/91 and C-122/92 CT Control [1993] ECR I-3873, paragraph 48, the Court first observed that the procedure under Article 13 of Regulation No 1430/79, which precedes the adoption of decisions by the Commission on the repayment or remission of import duties, comprises several stages, some of which take place at national level (submission of the application by the undertaking concerned, preliminary examination of the application by the customs authorities) and some at Community level (submission of the application to the Commission, examination of it by the Committee on Duty-Free Arrangements, consultation of a group of experts, decision by the Commission, notification to the Member State concerned).
27 — V rozsudku zo 6. júla 1993, CT Control (Rotterdam) a JCT Benelux/Komisia (C-121/91 a C-122/91, Zb. s. I-3873, bod 48), Súdny dvor najprv konštatoval, že konanie v rámci článku 13 nariadenia EHS č. 1430/79, ktoré predchádza prijatiu rozhodnutia Komisie o vrátení alebo odpustení dovozného cla, zahŕňa rôzne štádiá, z ktorých niektoré sa odohrávajú na vnútroštátnej úrovni (podanie žiadosti dotknutým podnikom, prvé skúmanie colnými orgánmi) a iné na úrovni Spoločenstva (predloženie žiadosti Komisii, jej skúmanie Výborom pre oslobodenie od cla, konzultácia so skupinou znalcov, rozhodnutie Komisie, oznámenie dotknutému členskému štátu).
The Court further observed that, if that procedure is conducted in accordance with Community law, it affords the persons concerned all the necessary legal safeguards, namely the safeguard of a fair hearing.
Ďalej Súdny dvor konštatoval, že pokiaľ je vedené konanie podľa predpisov právnej úpravy Spoločenstva, poskytuje dotknutým subjektom všetky potrebné právne záruky, a najmä záruku práva na obhajobu.
In Declaration No. 17 to that act, the Member States pointed to the close connection between, on the one hand, transparency of the decisionmaking process and, on the other, the democratic nature of the Community institutions.
Vo vyhlásení č. 17 tohto záverečného aktu členské štáty zdôraznili úzke spojenie medzi transparentnosťou rozhodovacieho procesu a demokratickou povahou orgánov Spoločenstva.
In response to Declaration No 17, the Council and the Commission jointly adopted a Code of conduct concerning public access to Council and Commission documents (OJ 1993 L 340, p. 41).
V reakcii na vyhlásenie č. 17 Rada a Komisia spoločne vypracovali etický kódex týkajúci sa prístupu verejnosti k dokumentom Rady a Komisie (Ú. v. ES L 340, s. 41).
Nevertheless, the notions of openness and access to documents were not introduced into Community law until the adoption of the Treaty of Amsterdam.
Koncepty otvorenosti a prístupu k dokumentom boli však prevzaté do práva Spoločenstva až okamihom, keď nadobudla účinnosť Amsterdamská zmluva.
Thus, the second paragraph of Article 1 EU now provides that decisions are to be taken ‘as openly as possible’.
Odvtedy, podľa článku 1 ods. 2 Zmluvy EÚ rozhodnutia v Európskej únii musia byť prijímané „čo najotvorenejšie“.
A new Article 255 EC, inserted in the Treaty, guarantees the right of access for any citizen of the Union, and any natural or legal person residing or having its registered office in a Member State, to European Parliament, Council and Commission documents.
Článok 255 ES novo zahrnutý do Zmluvy zaručuje právo každého občana únie a každej fyzickej alebo právnickej osoby s bydliskom alebo sídlom v členskom štáte na prístup k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady alebo Komisie.
That right is also enshrined in Article 42 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union proclaimed on 7 December 2000 (2000/C 364/01).
Toto právo je tiež zakotvené v článku 42 Charty základných práv Európskej únie vyhlásenej 7. decembra 2000.
29 — See Case C-274/99 P Connolly v Commission [2001] ECR I-1611, paragraphs 37 and 38.
29 — Pozri rozsudok zo 6. marca 2001, Connolly/Komisia, C-274/99 P, Zb. s. I-1611, body 37 a 38.
C.A.S. v COMMISSION the file in connection with the administrative procedure concerning remission of duties unduly strictly, which in principle should be regarded as an error of law.
C.A.S./KOMISIA správneho konania týkajúceho sa odpustenia cla neprípustne reštriktívnym spôsobom, čo by v zásade mohlo byť kvalifikované ako chyba v právnom posúdení.