natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The objective pursued by the contested regulation is immediately to prevent persons associated with Usama bin Laden, the Al-Qaeda network or the Taliban from having at their disposal any financial or economic resources, in order to impede the financing of terrorist activities (Case C-117/06 Möllendorf and Möllendorf­Niehuus [2007] ECR I-8361, paragraph 63).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že cieľ sledovaný sporným nariadením je okamžite znemožniť osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, so sieťou Al-Káida a s Talibanom disponovať akýmikoľvek finančnými a ekonomickými zdrojmi, aby sa zabránilo financovaniu teroristických aktivít (rozsudok z 11. októbra 2007, Möllendorf a Möllendorf-Niehuus, C-117/06, Zb. s. I-8361, bod 63).
Contrary to what the Court of First Instance held in paragraphs 116 of Kadi and 152 of Yusuf and Al Barakaat, that objective can be made to refer to one of the objects which the EC Treaty entrusts to the Community.
V rozpore s tým, ako rozhodol Súd prvého stupňa v bodoch 116 napadnutého rozsudku Kadi a 152 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat, tento cieľ môže byť spojený s cieľmi určenými Spoločenstvu Zmluvou ES.
The judgments under appeal are therefore vitiated by an error of law on this point also.
Napadnuté rozsudky teda tiež vychádzajú z nesprávneho právneho posúdenia tohto bodu.
In this regard it may be recalled that, as explained in paragraph 203 above, Article 308 EC, being an integral part of an institutional system based on the principle of conferred powers, cannot serve as a basis for widening the scope of Community powers beyond the general framework created by the provisions of the EC Treaty as a whole.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že, ako už bolo vysvetlené v bode 203 tohto rozsudku, vzhľadom na to, že článok 308 ES je neoddeliteľnou súčasťou inštitucionálneho poriadku založeného na zásade pridelených právomocí, nemôže predstavovať základ pre rozšírenie oblastí právomocí Spoločenstva nad všeobecný rámec vyplývajúci z ustanovení Zmluvy ES.
The objective pursued by the contested regulation may be made to refer to one of the objectives of the Community for the purpose of Article 308 EC, with the result that the adoption of that regulation did not amount to disregard of the scope of Community powers stemming from the provisions of the EC Treaty as a whole.
Cieľ sledovaný sporným nariadením môže byť teda spojený s jedným z cieľov Spoločenstva v zmysle článku 308 ES, takže prijatie tohto nariadenia nepredstavovalo porušenie oblastí právomocí Spoločenstva tak, ako vyplýva zo všeobecného rámca, ktorý predstavuje súhrn ustanovení Zmluvy ES.
Inasmuch as they provide for Community powers to impose restrictive measures of an economic nature in order to implement actions decided on under the CFSP, Articles 60 EC and 301 EC are the expression of an implicit underlying objective, namely, that of making it possible to adopt such measures through the efficient use of a Community instrument.
Články 60 ES a 301 ES totiž v časti, v ktorej upravujú právomoc Spoločenstva na uloženie obmedzujúcich opatrení hospodárskej povahy na účely vykonania činností prijatých v rámci SZBP, sú výrazom implicitného a základného cieľa, a to cieľa umožniť prijatie takýchto opatrení účinným použitím nástroja Spoločenstva.
That interpretation is supported by Article 60(2) EC.
Tento výklad je posilnený článkom 60 ods. 2 ES.
Although the first paragraph thereof provides the power, within strict limits, for Member States to take unilateral measures against a third country with regard to capital movements and payments, that power may, as provided for by that paragraph, be exercised only so long as Community measures have not been taken pursuant to paragraph 1 of that article.
Ak totiž prvý pododsek tohto odseku upravuje striktne ohraničenú právomoc členských štátov na prijatie jednostranných opatrení proti tretej krajine týkajúcich sa pohybu kapitálu a platieb, táto právomoc môže byť podľa toho istého pododseku vykonávaná iba dovtedy, kým opatrenia Spoločenstva neboli prijaté podľa prvého odseku tohto článku.
Implementing restrictive measures of an economic nature through the use of a Community instrument does not go beyond the general framework created by the provisions of the EC Treaty as a whole, because such measures by their very nature offer a link to the operation of the common market, that link constituting another condition for the application of Article 308 EC, as set out in paragraph 200 above.
Vykonanie obmedzujúcich opatrení hospodárskej povahy prijatých v rámci SZBP použitím nástroja Spoločenstva neprekračuje všeobecný rámec vyplývajúci zo súhrnu ustanovení Zmluvy ES, keďže takéto opatrenia svojou povahou predstavujú okrem iného vzťah s fungovaním spoločného trhu, pričom tento vzťah zakladá ďalšiu podmienku uplatnenia článku 308 ES, ako sa uviedlo v bode 200 tohto rozsudku.
If economic and financial measures such as those imposed by the contested regulation, consisting of the, in principle generalised, freezing of all the funds and other economic resources of the persons and entities concerned, were imposed unilaterally by every Member State, the multiplication of those national measures might well affect the operation of the common market.
Ak totiž finančné a hospodárske opatrenia ako tie, ktoré sú uložené sporným nariadením, spočívajúce v zásadne zovšeobecnenom zmrazení všetkých finančných prostriedkov a iných hospodárskych zdrojov dotknutých fyzických a právnických osôb, boli uložené jednostranne každým členským štátom, rozšírenie týchto vnútroštátnych opatrení sa môže dotknúť fungovania spoločného trhu.
Such measures could have a particular effect on trade between Member States, especially with regard to the movement of capital and payments, and on the exercise by economic operators of their right of establishment.
Takéto opatrenia môžu osobitne zasiahnuť obchod medzi členskými štátmi, najmä pokiaľ ide o pohyb kapitálu a platieb, ako aj výkon práva usadiť sa zo strany hospodárskych subjektov.
In addition, they could create distortions of competition, because any differences between the measures unilaterally taken by the Member States could operate to the advantage or disadvantage of the competitive position of certain economic operators although there were no economic reasons for that advantage or disadvantage.
Okrem iného z toho môže vyplývať skreslenie hospodárskej súťaže, keďže prípadné rozdiely medzi opatreniami prijatými jednostranne členskými štátmi môžu zvýhodniť alebo poškodiť konkurenčné postavenie niektorých hospodárskych subjektov bez toho, aby tieto výhody alebo nevýhody boli opodstatnené z hospodárskych dôvodov.
The Council’s statement in the fourth recital in the preamble to the contested regulation that Community legislation was necessary ‘notably with a view to avoiding distortion of competition’ is shown, therefore, to be relevant in this connection.
Tvrdenie Rady v odôvodnení č. 4 sporného nariadenia, že je potrebné prijať právne predpisy Spoločenstva „s cieľom zabrániť narušeniu príslušnosti [hospodárskej súťaže — neoficiálny preklad]“, je preto v tejto súvislosti relevantné.
At this point it is appropriate to rule on the effect of the errors of law, recorded in paragraphs 196 and 223 above, on the validity of the judgments under appeal.
V tomto štádiu treba rozhodnúť o vplyve nesprávneho právneho posúdenia zisteného v bodoch 196 a 223 tohto rozsudku na platnosť napadnutých rozsudkov.
It is to be borne in mind that, according to caselaw, if the grounds of a judgment of the Court of First Instance reveal an infringement of Community law but its operative part appears well founded on other legal grounds the appeal must be dismissed
Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry, ak v odôvodnení rozsudku Súdu prvého stupňa došlo k porušeniu práva Spoločenstva, ale jeho výrok sa napriek tomu javí ako dôvodný z iných právnych dôvodov, musí byť odvolanie zamietnuté
(see, in particular, Case C-167/04 P JCB Service v Commission [2006] ECR I-8935, paragraph 186 and the caselaw cited).
(pozri najmä rozsudok z 21. septembra 2006, JCB Service/Komisia, C-167/04 P, Zb. s. I-8935, bod 186 a citovanú judikatúru).
Clearly the conclusion reached by the Court of First Instance in paragraphs 135 of Kadi and 158 of Yusuf and Al Barakaat concerning the legal basis of the contested regulation, that is to say, that the Council was competent to adopt that regulation on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC, appears justified on other legal grounds.
Je nutné konštatovať, že záver, ku ktorému dospel Súd prvého stupňa v bodoch 135 napadnutého rozsudku Kadi a 158 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat, pokiaľ ide o právny základ sporného nariadenia, konkrétne, že Rada mala právomoc prijať toto nariadenie na spojenom základe článkov 60 ES, 301 ES a 308 ES, sa zdá byť dôvodný z iných právnych dôvodov.
Although, as held in paragraphs 196 to 204 above, the inclusion of Article 308 EC in the legal basis of the contested regulation cannot be justified by the fact that that measure pursued an objective covered by the CFSP, that provision could nevertheless be held to provide a foundation for the regulation because, as shown in paragraphs 225 to 231 above, that regulation could legitimately be regarded as designed to attain an objective of the Community and as, furthermore, linked to the oper ation of the common market within the meaning of Article 308 EC.
Ak totiž, ako sa rozhodlo v bodoch 196 až 204 tohto rozsudku, zahrnutie článku 308 ES do právneho základu sporného nariadenia sa nemôže odôvodniť tým, že tento akt sleduje cieľ vyplývajúci zo SZBP, toto ustanovenie mohlo napriek tomu byť uznané ako základ tohto nariadenia, keďže, ako vyplýva z bodov 225 až 231 tohto rozsudku, bolo legitímne domnievať sa, že toto nariadenie má uskutočniť cieľ Spoločenstva a okrem toho je spojené s fungovaním spoločného trhu v zmysle článku 308 ES.
Moreover, adding Article 308 EC to the legal basis of the contested regulation enabled the European Parliament to take part in the decision-making process relating to the measures at issue which are specifically aimed at individuals whereas, under Articles 60 EC and 301 EC, no role is provided for that institution.
Navyše doplnenie článku 308 ES do právneho základu sporného nariadenia umožnilo Európskemu parlamentu zúčastniť sa na rozhodovacej činnosti týkajúcej sa dotknutých opatrení, ktoré sa osobitne týkajú fyzických osôb, zatiaľ čo v rámci článkov 60 ES a 301 ES nie je pre túto inštitúciu upravená žiadna úloha.
Accordingly, the grounds of appeal directed against the judgments under appeal inasmuch as by the latter the Court of First Instance decided that Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC constituted the legal basis of the contested regulation must be dismissed in their entirety as unfounded.
Dôvody namierené proti napadnutým rozsudkom, ktorými Súd prvého stupňa rozhodol, že články 60 ES, 301 ES a 308 ES predstavujú zákonný právny základ sporného nariadenia, musia byť preto zamietnuté v celom rozsahu ako nedôvodné.
Concerning the ground of appeal relating to infringement of Article 249 EC
O odvolacom dôvode týkajúcom sa porušenia článku 249 ES
By its second ground of appeal Al Barakaat complains that the Court of First Instance held, in paragraph 188 of Yusuf and Al Barakaat, that the contested regulation satisfies the condition of general application laid down in Article 249 EC, given that it is addressed in a general and abstract manner to all persons who might actually hold funds belonging to one or more persons mentioned in the Annex to the regulation.
Al Barakaat svojím druhým odvolacím dôvodom vytýka Súdu prvého stupňa, že v bode 188 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat rozhodol, že sporné nariadenie spĺňa požiadavku všeobecnej platnosti uvedenej v článku 249 ES, keďže je všeobecne a abstraktne adresované všetkým osobám, ktoré môžu skutočne mať finančné zdroje patriace jednej alebo viacerým osobám uvedeným v prílohe tohto nariadenia.
Al Barakaat maintains that it is wrong not to consider the person whose funds are frozen as the addressee of the act concerned, because the implementation of the decision must reasonably be founded on a legal measure directed against the person in possession of the resources.
Al Barakaat tvrdí, „že je nesprávne neprihliadať na osobu, ktorej finančné zdroje sú zmrazené, ako na adresáta dotknutého aktu, pretože vykonanie rozhodnutia musí rozumným spôsobom spočívať na zákonnom opatrení proti tomu, kto disponuje zdrojmi“.
What is more, according to that appellant, it is contradictory to state, on the one hand, in paragraph 112 of Yusuf and Al Barakaat, that the measures at issue were restrictive measures directly affecting individuals or organisations and, on the other, in paragraph 188 of that judgment, that those measures were not addressed to those individuals or organisations, but rather constituted a kind of implementing measure addressed to other persons.
Okrem toho je rozporuplné na jednej strane v bode 112 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat tvrdiť, že ide o obmedzujúce opatrenia namierené priamo proti osobám alebo organizáciám, a na druhej strane v bode 188 toho istého rozsudku tvrdiť, že tieto opatrenia sa nedotýkajú týchto osôb alebo organizácií, ale predstavujú formu vykonávacích ustanovení adresovaných iným osobám.
The Kingdom of Spain, the United Kingdom, the Council and the Commission broadly endorse the analysis of the Court of First Instance.
Španielske kráľovstvo, Spojené kráľovstvo, Rada a Komisia v podstate súhlasia s analýzou Súdu prvého stupňa.
The Court of First Instance rightly held in paragraphs 184 to 188 of Yusuf and Al Barakaat that the fact that the persons and entities who are the subject of the restrictive measures imposed by the contested regulation are expressly named in Annex I thereto, so that they appear to be directly and individually concerned by it, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, does not mean that that act is not of general application within the meaning of the second paragraph of Article 249 EC or that it is not to be classified as a regulation.
Súd prvého stupňa v bodoch 184 až 188 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat správne rozhodol, že okolnosť, že fyzické a právnické osoby, ktoré sú predmetom obmedzujúcich opatrení, ktoré ukladá sporné nariadenie, sú menovite uvedené v prílohe I tohto nariadenia, takže sú ním priamo a osobne dotknuté v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES, neznamená, že tento akt nemá všeobecný dosah v zmysle článku 249 druhého pododseku ES a že nemôže byť považovaný za nariadenie.
In fact, while it is true that the contested regulation imposes restrictive measures on the persons and entities whose names appear in the exhaustive list that constitutes Annex I thereto, a list which is, moreover, regularly amended by the removal or addition of names, so that it is kept in line with the summary list, the fact remains that the persons to whom it is addressed are determined in a general and abstract manner.
Hoci je totiž pravda, že sporné nariadenie ukladá obmedzujúce opatrenia fyzickým a právnickým osobám, ktorých mená sú uvedené v menovitom zozname v jeho prílohe I, ktorý je okrem iného pravidelne menený odstránením alebo doplnením mien, aby bol v súlade s úplným zoznamom, je nutné konštatovať, že adresáti tohto nariadenia sú určení všeobecne a abstraktne.
The contested regulation, like Resolution 1390 (2002) which it is designed to put into effect, lays down a prohibition, worded exceptionally broadly, of making available funds and economic resources to those persons or entities (see, to that effect, Möllendorf and Möllendorf­Niehuus, paragraphs 50 to 55).
Sporné nariadenie podľa vzoru rezolúcie 1390 (2002), ktorú má vykonať, obsahuje zákaz, ktorého znenie je osobitne rozsiahle, sprístupniť finančné prostriedky a hospodárske zdroje uvedeným fyzickým alebo právnickým osobám (pozri v tomto zmysle rozsudok Möllendorf a Möllendorf-Niehuus, už citovaný, body 50 až 55).
As the Court of First Instance quite rightly held in paragraphs 186 and 188 of Yusuf and Al Barakaat, that prohibition is addressed to whoever might actually hold the funds or economic resources in question.
Ako Súd prvého stupňa správne rozhodol v bodoch 186 a 188 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat, tento zákaz je adresovaný každému, kto je spôsobilý materiálne držať dotknuté finančné prostriedky a hospodárske zdroje.
That is how that prohibition falls to be applied in circumstances such as those of the case giving rise to the judgment in Möllendorf and Möllendorf­Niehuus, which concerned the question whether the contested regulation forbids the final registration
Uvedený zákaz sa takto má uplatniť za okolností ako vo veci, ktorá viedla k vydaniu už citovaného rozsudku Möllendorf a Möllendorf-Niehuus, ktorá sa týkala otázky, či sporné nariadenie zakazuje definitívny zápis prevodu vlastníckeho práva na
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P of the transfer of ownership of real property in a land register following the conclusion of a contract of sale if one of the purchasers is a natural person appearing in the list in Annex I to the regulation.
2008 — SPOJENÉ VECI C-402/05 P A C-415/05 P nehnuteľnosť do katastra nehnuteľností v nadväznosti na uzavretie kúpnej zmluvy, ak jeden z kupujúcich je fyzickou osobou zapísanou v zozname uvedenom v prílohe I tohto nariadenia.
In paragraph 60 of that judgment, the Court decided that a transaction such as that registration is prohibited under Article 2(3) of the contested regulation if, in consequence of that transaction, an economic resource would be made available to a person entered in that list, which would enable that person to obtain funds, goods or services.
V bode 60 uvedeného rozsudku totiž Súdny dvor rozhodol, že úkon, akým je definitívny zápis prevodu vlastníckeho práva, je zakázaný na základe článku 2 ods. 3 sporného nariadenia, pretože ak by sa pripustil, malo by to za následok sprístupnenie ekonomických zdrojov v prospech osoby zaradenej do uvedeného zoznamu, čím by jej bolo umožnené získať finančné prostriedky, tovar alebo služby.
In the light of the foregoing, Al Barakaat’s ground of appeal relating to infringement of Article 249 EC must also be dismissed as unfounded.
Vzhľadom na vyššie uvedené musí byť dôvod, ktorý predniesla Al Barakaat, založený na porušení článku 249 ES, tiež zamietnutý ako nedôvodný.
Concerning the grounds of appeal relating to infringement of certain fundamental rights
O dôvodoch týkajúcich sa porušenia niektorých základných práv
The heads of claim concerning the part of the judgments under appeal relating to the limits of the review by the Community judicature, in the light of fundamental rights, of the internal lawfulness of the contested regulation
O výhradách týkajúcich sa časti napadnutých rozsudkov o obmedzeniach preskúmania vnútornej zákonnosti sporného nariadenia súdom Spoločenstva vzhľadom na základné práva
In the first part of his second ground of appeal, Mr Kadi maintains that inasmuch as the judgment in Kadi takes a view, first, of the relationships between the United Nations and the members of that organisation and, second, of the procedure for the application of resolutions of the Security Council, it is vitiated by errors of law as regards the interpretation of the principles of international law concerned, which
V prvej časti svojho prvého dôvodu pán Kadi tvrdí, že napadnutý rozsudok Kadi v časti, v ktorej sa vyslovuje na jednej strane k vzťahom medzi OSN a členmi tejto organizácie a na druhej strane k podmienkam uplatnenia rezolúcií Bezpečnostnej rady, vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, čo sa týka výkladu dotknutých zásad medzinárodného práva, čo viedlo k ďalšiemu nesprávnemu právnemu posú-
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION gave rise to other errors of law in the assessment of the pleas in law relating to breach of certain of the applicant’s specific fundamental rights.
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/RADA A KOMISIA deniu dôvodov týkajúcich sa porušenia niektorých osobitných základných práv žalobcu.
That part contains five claims.
Táto časť obsahuje päť výhrad.
By his first claim, Mr Kadi argues that in paragraphs 183 and 184 of the judgment the Court of First Instance erred in law in confusing the question of the primacy of the States’ obligations under the Charter of the United Nations, enshrined in Article 103 thereof, with the related but separate question of the binding effect of decisions of the Security Council laid down in Article 25 of that Charter.
Svojou prvou výhradou pán Kadi tvrdí, že v bodoch 183 a 184 tohto rozsudku Súd prvého stupňa vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia zamenením otázky prednosti povinností štátov podľa Charty Organizácie Spojených národov upravenej v jej článku 103 s podobným, ale rozdielnym záväzným účinkom rozhodnutí Bezpečnostnej rady upraveným v článku 25 tejto charty.
By his second claim, Mr Kadi complains that the Court of First Instance erred in law when, in paragraphs 217 to 225 of that judgment, it took as its premiss that, like obligations under treaty law, resolutions adopted by virtue of Chapter VII of the Charter of the United Nations must automatically form part of the sphere of law and competence of the members of the United Nations.
Druhou výhradou pán Kadi vytýka Súdu prvého stupňa, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 217 až 225 napadnutého rozsudku Kadi vychádzal z predpokladu, že podľa vzoru zmluvných povinností rezolúcie prijaté podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov musia byť automaticky zahrnuté do sféry práva a právomoci členov OSN.
By the third claim, Mr Kadi alleges that the Court of First Instance erred in law when it held, in paragraphs 212 to 225 and 283 and 284 of that judgment, that it had no power enabling it to review the lawfulness of resolutions of the Security Council adopted by virtue of Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Treťou výhradou pán Kadi uvádza, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 212 až 225, ako aj 283 a 284 napadnutého rozsudku Kadi rozhodol, že neexistovala žiadna právomoc preskúmať zákonnosť rezolúcií Bezpečnostnej rady prijatých podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov.
By the fourth claim, Mr Kadi maintains that the reasoning of the Court of First Instance in paragraphs 225 to 232 of that judgment on the subject of jus cogens displays considerable incoherence, in so far as, if it must prevail, the principle that resolutions of the Security Council may not be the subject of judicial review and in
Štvrtou výhradou pán Kadi uvádza, že odôvodnenie Súdu prvého stupňa v bodoch 225 až 232 tohto rozsudku vo veci ius cogens vykazuje podstatné nezrovnalosti, keďže, ak by malo prevážiť, zásada, podľa ktorej rezolúcie Bezpečnostnej rady nemôžu byť predmetom súdneho preskúmavania a v tomto zmysle požívajú súdnu imunitu, sa
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P support of this enjoy immunity from jurisdiction would have to apply generally, and the matters covered by jus cogens would not then constitute an exception to that principle.
2008 — SPOJENÉ VECI C-402/05 P A C-415/05 P musí uplatniť všeobecne bez toho, aby otázky vyplývajúce z ius cogens predstavovali výnimku z tejto zásady.