natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is clear from the reasoning set out at paragraphs 99 to 104 of the judgment under appeal that, contrary to the appellant’s argument, the Court of First Instance gave a negative answer to the question whether the new method of determining correction coefficients constitutes an arbitrary or manifestly inappropriate differentiation in the light of the objective to be achieved.
Z úvah uvedených v bodoch 99 až 104 napadnutého rozsudku vyplýva, že, opačne ako tvrdí odvolateľ, Súd prvého stupňa odpovedal záporne na otázku, či nová metóda na stanovenie opravných koeficientov predstavuje svojvoľné alebo zjavne neprimerané rozlišovanie so zreteľom na sledovaný cieľ.
In so doing, it in no way held that the existence of a sufficiently long transitional period is the sole restriction on the legislature’s power, as the appellant suggests, but, on the contrary and on the basis of reasoning similar to that set out at paragraphs 51 to 54 of the present judgment, examined the question whether the Community legislature had infringed the principle of equal treatment by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’.
Tým vôbec nestanovil, že jediné obmedzenie právomoci normotvorcu predstavuje existencia prechodného obdobia v dostatočnej dĺžke, ako tvrdí odvolateľ, ale naopak, na základe analogických úvah uvedených v bodoch 51 až 54 tohto rozsudku preskúmal otázku, či normotvorca Spoločenstva porušil zásadu rovnosti zaobchádzania nahradením „metódy krajiny“ „metódou hlavného mesta“.
When the paragraph at issue is read in its proper context, it is therefore clear that the reasoning of the Court of First Instance is not based on the premiss that, in restructuring the pension scheme, the Community legislature was bound by the principles of legal certainty and acquired rights but not by the principle of equal treatment.
Po prečítaní napadnutého bodu je z jeho kontextu zrejmé, že úvahy Súdu prvého stupňa nie sú založené na predpoklade, podľa ktorého v rámci zostavovania režimu dôchodkov je normotvorca Spoločenstva viazaný zásadami právnej istoty a nadobudnutých práv, ale nie zásadou rovnosti zaobchádzania.
It follows from the foregoing that the first part of the sole ground of appeal, alleging infringement of the principle of equal treatment and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature, must be rejected as unfounded.
Z uvedeného vyplýva, že prvú časť jediného odvolacieho dôvodu vychádzajúcu z porušenia zásady rovnosti zaobchádzania a povinnosti odôvodnenia, ktorú má súd Spoločenstva, je potrebné zamietnuť ako nedôvodnú.
The findings of the Court of First Instance concerning the fourth argument, alleging discrimination in comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States on the basis of the introduction of a minimum correction coefficient of 100%
O posúdení Súdom prvého stupňa štvrtého tvrdenia o existencii diskriminácie vo vzťahu k dôchodcom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch z dôvodu zavedenia minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 % a) Argumentácia účastníkov konania
The appellant claims that, contrary to what was held at paragraphs 132 to 135 of the judgment under appeal, he can establish an interest in bringing proceedings.
Odvolateľ tvrdí, že na rozdiel od toho, čo je uvedené v bodoch 132 až 135 napadnutého rozsudku, má záujem na konaní.
He disputes that such an interest can flow only from the enrichment of pensioners living in a ‘less expensive’ Member State at the expense of pensioners residing in an ‘expensive’ Member State and states that his criticism is based on infringement of the ‘principle of equality of purchasing power’.
Spochybňuje skutočnosť, že tento záujem môže vyplývať len z obohatenia dôchodcov s bydliskom v „lacnejšom“ členskom štáte na úkor dôchodcov s bydliskom v „drahom“ členskom štáte, a zdôrazňuje, že jeho kritika je založená na zásahu do „zásady rovnosti kúpnej sily“.
Even if it were necessary to consider the relationship between the benefits paid to one group of pensioners and those paid to another group, it would have to be concluded that the cost incurred in applying the minimum correction coefficient of 100% is ‘compensated for’ by the introduction of the ‘country method’.
Aj v prípade, že by bolo potrebné sa zaoberať vzťahmi medzi dávkami vyplácanými jednej skupine dôchodcov a dávkami vyplácanými druhej skupine, treba konštatovať, že náklady vzniknuté uplatnením minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 % sú kompenzované zavedením „metódy krajiny“.
With regard to the finding made by the Court of First Instance at paragraph 136 of the judgment under appeal that the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot in any event be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, the appellant claims that the simple reference to the legislature’s wide power and to the objective of bringing the transitional arrangements into line with the definitive rules cannot justify that conclusion.
Čo sa týka konštatovania Súdu prvého stupňa v bode 136 napadnutého rozsudku, podľa ktorého zavedenie minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 % v každom prípade nemôže byť považované za zjavne svojvoľné alebo neprimerané, odvolateľ tvrdí, že jednoduchý odkaz na širokú mieru voľnej úvahy normotvorcu a na cieľ sa čo možno najviac priblížiť konečnému režimu neodôvodňuje tento záver.
In addition, no transitional arrangements were made for pensioners residing in ‘less expensive’ countries.
Okrem toho pre dôchodcov s bydliskom v „lacnejších“ krajinách nebol stanovený žiadny prechodný režim.
There is no objective justification in the nature or the substance of the transitional arrangements for the differentiation resulting from the fact that the introduction of a minimum correction coefficient conferred upon those pensioners benefits which substantially exceeded the cost of living in their place of residence.
Rozlišovanie vyplývajúce zo skutočnosti, že pravidlo ustanovujúce minimálny opravný koeficient priznáva týmto dôchodcom dávky, ktoré podstatne presahujú životné náklady v mieste ich bydliska, nie je objektívne odôvodnené povahou a vlastnosťami prechodného režimu.
The Commission and the Council consider that the Court of First Instance was correct in declaring the appellant’s argument inadmissible.
Komisia a Rada zastávajú názor, že Súd prvého stupňa oprávnene vyhlásil tvrdenie odvolateľa za neprípustné.
They contend that, even if the Court of First Instance had considered the argument well founded, the consequence would have been a reduction in the amount of the pension paid to pensioners residing in ‘less expensive’ Member States, which would not have made any change whatsoever in the appellant’s situation.
V tejto súvislosti tvrdia, že aj v prípade, že by Súd prvého stupňa považoval tvrdenie za dôvodné, viedlo by to k zníženiu výšky dôchodku u dôchodcov s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch, čo by však nič nemenilo na situácii odvolateľa.
In the alternative, they contend that, by aligning the transitional arrangements with the definitive rules for a large number of Member States and to the advantage of pensioners residing in ‘less expensive’ Member States, the legislature made a consistent and appropriate choice.
Subsidiárne tvrdia, že normotvorca prispôsobením prechodného režimu konečnému režimu pre veľký počet členských štátov a v prospech dôchodcov s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch zvolil koherentné a primerané rozhodnutie.
The Council points out that, for that group of pensioners, there were no legitimate expectations to be protected, which explains why no transitional measures were necessary for them.
Rada zdôrazňuje, že pri týchto dôchodcoch nebolo potrebné chrániť legitímnu dôveru, čo vysvetľuje, že voči nim neboli potrebné prechodné opatrenia.
The criticisms of the grounds on which the Court of First Instance, in the judgment under appeal, rejected the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States as a result of the introduction of a minimum correction coefficient of 100% relate both to that Court’s findings on the admissibility of that argument and its examination of the substance of the argument.
Kritika odôvodnenia napadnutého rozsudku, ktorým Súd prvého stupňa zamietol tvrdenie odvolateľa vychádzajúce z diskriminácie vo vzťahu k dôchodcom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch z dôvodu zavedenia minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 %, sa týka posúdenia prípustnosti tohto tvrdenia Súdom prvého stupňa, ako aj preskúmania jeho dôvodnosti.
In fact, the appellant is seeking to show that, contrary to what the Court of First Instance held, that argument is admissible and well founded.
Odvolateľ sa totiž snaží preukázať, že na rozdiel od rozhodnutia Súdu prvého stupňa toto tvrdenie je prípustné a dôvodné.
Before addressing those criticisms, the objection of inadmissibility raised by the Commission must be considered.
Predtým, ako sa odpovie na túto kritiku, treba preskúmať námietku neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia.
The Commission contends that the Court of First Instance should have declared the argument inadmissible of its own motion, since it was put forward by the appellant for the first time only in his reply in the proceedings at first instance and is therefore a new argument.
Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa mal vyhlásiť toto tvrdenie za neprípustné aj bez návrhu, pretože odvolateľ ho prvýkrát predniesol až v štádiu repliky v rámci konania na prvom stupni, takže ide o nové tvrdenie.
It is sufficient to note in that regard that, as the Advocate General pointed out at points 103 and 104 of his Opinion, the argument in question appeared, albeit in embryonic form, in the part of the application alleging misuse of powers and
V tejto súvislosti však stačí konštatovať, že predmetné tvrdenie, ako uviedol generálny advokát v bodoch 103 a 104 svojich návrhov, bolo uvedené, aj keď len v náznaku v časti žaloby, kde sa poukazovalo na zneužitie právomoci, ako aj na porušenie
CAMPOLI v COMMISSION infringement of the principle of proportionality and the obligation to state reasons.
CAMPOLI/KOMISIA zásady proporcionality a povinnosti odôvodnenia.
As to whether the appellant’s criticisms are well founded, consideration must first be given to those made in regard to paragraph 136 of the judgment under appeal, in which the Court of First Instance, having concluded that the argument in question was inadmissible on the basis that the appellant had failed to establish an interest in bringing proceedings, held that, in any event, the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, since that rule was adopted in order to bring the transitional arrangements protecting the correction coefficients applicable to pensions as far as possible into line with the definitive rules, which abolish them.
Pokiaľ ide o dôvodnosť kritiky odvolateľa, je potrebné najskôr preskúmať kritiku namierenú na bod 136 napadnutého rozsudku, ktorým Súd prvého stupňa po tom, ako dospel k záveru o neprípustnosti predmetného tvrdenia z dôvodu nedostatku záujmu na konaní odvolateľa, rozhodol, že zavedenie minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 % v každom prípade nemôže byť považované za zjavne svojvoľné alebo neprimerané vzhľadom na to, že toto pravidlo sa prijalo s cieľom čo možno najviac priblížiť prechodný režim zachovávajúci opravné koeficienty uplatňované na dôchodky ku konečnému režimu, ktorý ich ruší.
It is only if that finding were vitiated by an error of law that that part of the plea relied on by the appellant could ultimately succeed.
Len za predpokladu, že toto konštatovanie je právne nesprávne posúdené, by mohla byť táto časť odvolacieho dôvodu uplatňovaná odvolateľom napokon úspešná.
That, however, is not the case.
To však nie je tento prípad.
As the Court of First Instance correctly pointed out, the introduction, as part of the transitional arrangements, of a minimum correction coefficient of 100% simply anticipates the abolition of correction coefficients for certain pensioners provided for under the new rules.
Ako Súd prvého stupňa správne uviedol, zavedenie minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 % v rámci prechodného režimu pre časť dôchodcov iba vopred uskutočňuje zrušenie opravných koeficientov stanovené v konečnom režime.
Whether the transitional rules are in conformity with the principle of equal treatment must therefore be analysed from that perspective.
Z tohto hľadiska sa musí teda preskúmať zlučiteľnosť prechodného režimu so zásadou rovnosti zaobchádzania.
The decision of the Community legislature to reform the pension scheme by abolishing the correction coefficients applicable to pensions is not incompatible with the principle of equal treatment.
Je nutné konštatovať, že rozhodnutie normotvorcu Spoločenstva uskutočniť reformu režimu dôchodkov zrušením opravných koeficientov uplatňovaných na dôchodky nie je nezlučiteľné so zásadou rovnosti zaobchádzania.
Although the former pension scheme, based on a system of correction coefficients and, consequently, on a certain compensation for loss of purchasing power according to the Member State in which the pensioner resided, constituted an appropriate way of implementing that principle, it cannot be inferred from this that any other system is incompatible with that principle.
Hoci je pravda, že starý režim dôchodkov založený na systéme opravných koeficientov a tým na určitej kompenzácii kúpnej sily podľa členského štátu bydliska dôchodcu bol vhodným prostriedkom na uskutočnenie tejto zásady, nemožno z toho vyvodiť, že akýkoľvek iný systém je s touto zásadou nezlučiteľný.
As the Council rightly pointed out, a pension scheme intended to create equality of purchasing power is just one possible way of ensuring compliance with the principle of equal treatment.
Ako správne uviedla Rada, režim dôchodkov stanovujúci rovnakú kúpnu silu je len jedným z možných prostriedkov na zabezpečenie rovnosti zaobchádzania.
That principle is just as equally complied with by a scheme under which pensioners receive, for an equivalent contribution, the same nominal pension, which is also, as the Commission noted, generally the case under existing pension schemes in the Member States and in other international organisations.
Táto zásada bude rovnako dodržiavaná systémom, v ktorom dôchodcovia pri rovnakých príspevkoch dostanú rovnaký nominálny dôchodok, čo je okrem iného, ako konštatovala Komisia, všeobecným pravidlom v prípade režimov dôchodkov existujúcich v členských štátoch a v iných medzinárodných organizáciách.
Since the definitive pension scheme under the new Staff Regulations, inasmuch as it no longer pursues the objective of guaranteeing a certain equality of purchasing power among officials, regardless of their place of residence, is therefore compatible with the principle of equal treatment, the transitional arrangements, which simply anticipate the principle whereby a ‘single’ amount pension is paid to pensioners for whom that principle is favourable, cannot constitute discrimination.
Vzhľadom na to, že konečný režim dôchodkov vyplývajúci z nového služobného poriadku, pokiaľ už nesleduje cieľ zabezpečiť určitú rovnakú kúpnu silu medzi dôchodcami bez ohľadu na miesto ich bydliska, je teda zlučiteľný so zásadou rovnosti zaobchádzania, prechodný režim, ktorý len vopred uskutočňuje zásadu „jednotnej“ výšky dôchodku v prospech dôchodcov, pre ktorých je táto zásada výhodnejšia, nemôže predstavovať diskrimináciu.
It must therefore be held that the Court of First Instance was correct in finding that the appellant’s argument alleging discrimination by comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States was unfounded, since the transitional arrangements introduced a minimum correction coefficient of 100%.
Treba teda konštatovať, že Súd prvého stupňa právom rozhodol o nedôvodnosti tvrdenia odvolateľa vychádzajúceho z diskriminácie vo vzťahu k dôchodcom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch z dôvodu zavedenia minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 % prechodným režimom.
Under those circumstances, there is no further need to consider the objection that that argument is inadmissible since the appellant does not have locus standi.
Za týchto podmienok nie je potrebné, aby sa Súdny dvor vyjadril k námietke vychádzajúcej z toho, že uvedené tvrdenie je neprípustné z dôvodu nedostatku záujmu na konaní odvolateľa.
It follows from the foregoing that this part of the sole plea in law, alleging infringement of the principle of equal treatment and failure to have regard to the concept of locus standi, must be rejected.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že túto časť jediného odvolacieho dôvodu vychádzajúceho z porušenia zásady rovnosti zaobchádzania a pojmu záujmu na konaní je potrebné zamietnuť.
The findings made by the Court of First Instance on the third argument, concerning discrimination by comparison with pensioners living in Belgium
O posúdení Súdom prvého stupňa tretieho tvrdenia o diskriminácii vo vzťahu k dôchodcom s bydliskom v Belgicku a) Argumentácia účastníkov konania
The appellant claims that, contrary to what was held in the judgment under appeal, the new pension scheme is linked to the cost of living in Brussels.
Odvolateľ v tejto súvislosti tvrdí, že na rozdiel od toho, čo sa uvádza v napadnutom rozsudku, nový režim dôchodkov nadväzuje na životné náklady v Bruseli.
Article 3 of Annex XI to the new Staff Regulations states that the adjustment of remuneration and pensions is to be based on a series of factors set out in Article 1 thereof, which include changes in the cost of living for Brussels (Brussels International Index).
Článok 3 prílohy XI nového služobného poriadku upresňuje, že úprava odmien a dôchodkov spočíva na viacerých prvkoch uvedených v článku 1 tej istej prílohy, ku ktorým patrí aj zmena životných nákladov v Bruseli (bruselský medzinárodný index).
The fact that no correction coefficient is applicable in Belgium, as provided in Article 3(5) of Annex XI to the new Staff Regulations, means that a de facto correction coefficient of 100% is applied to pensions.
Skutočnosť, že pre Belgicko sa neuplatňuje žiadny opravný koeficient, ako je stanovené v článku 3 ods. 5 prílohy XI nového služobného poriadku, znamená, že na dôchodky sa fakticky uplatňuje opravný koeficient vo výške 100 %.
Consequently, the income of pensioners living in Belgium is fixed solely by taking account of the cost of living in Brussels, the capital of that Member State.
Následne sú príjmy dôchodcov s bydliskom v Belgicku stanovené zohľadnením len životných nákladov v Bruseli, v hlavnom meste tohto členského štátu.
The appellant also criticises the grounds set out at paragraph 124 of the judgment under appeal, according to which ‘the lawfulness of a Community legislative act cannot depend on the manner in which it is applied in practice’, and those set out at paragraph 125, which refers to the caselaw to the effect that respect for the principle of equal treatment must be reconciled with respect for the principle of legality, according to which a person may not rely, in support of his claim, on an unlawful act committed in favour of a third party.
Okrem toho odvolateľ kritizuje aj odôvodnenie napadnutého rozsudku uvedené v bode 124 predmetného rozsudku, podľa ktorého „zákonnosť právneho aktu Spoločenstva nemôže závisieť od spôsobu, akým je tento akt uplatňovaný v praxi“, a v bode 125 rozsudku, v ktorom sa odkazuje na judikatúru, podľa ktorej dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania musí byť v súlade s dodržiavaním zásady zákonnosti, podľa ktorej sa nikto nemôže vo svoj prospech dovolávať nezákonnosti, ku ktorej došlo v prospech iného.
The appellant invokes in that regard infringement of the principles of equal treatment and the equality of the parties before the Community judicature, the rights of the defence and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature and the institutions.
Odvolateľ v tejto súvislosti vytýka porušenie zásad rovnosti zaobchádzania a rovnosti účastníkov konania pred súdom Spoločenstva, práv na obranu, ako aj povinnosti odôvodnenia, ktorú má súd Spoločenstva a inštitúcie.
The Commission and the Council refer to the terms of Article 1(3)(a) and the second paragraph of Article 3(5)(b) of Annex XI to the new Staff Regulations and point out that the first of those provisions provides that Eurostat is to calculate the economic parities ‘with reference to Belgium’.
Komisia a Rada poukazujú na znenie článku 1 ods. 3 písm. a) a článku 3 ods. 5 druhého pododseku písm. b) prílohy XI služobného poriadku a zdôrazňujú, že prvý z týchto článkov stanovuje, že Eurostat vypočíta ekonomické parity „vo vzťahu k Belgicku“. Nový režim dôchodkov teda nenadväzuje na životné náklady v Bruseli.
2008 — CASE C-71/07 P cost of living in Brussels. The implementation of the transitional arrangements is effected by implementing regulations adopted by the Council, which Eurostat merely applies.
2008 — VEC C-71/07 P prechodného režimu do praxe vyplýva z vykonávacích nariadení Rady, ktoré Eurostat len vykonáva.
The appellant failed to challenge those implementing regulations, pleading only the illegality of Regulation No 723/2004.
Odvolateľ sa zbavil možnosti napadnúť tieto vykonávacie nariadenia tým, že namietal len nezákonnosť nariadenia č. 723/2004.
As pointed out at paragraphs 68 and 69 above and paragraph 136 of the judgment under appeal, the introduction under the transitional arrangements of a minimum correction coefficient of 100% does not constitute an infringement of the principle of equal treatment.
Ako bolo uvedené v bodoch 68 a 69 tohto rozsudku, ako aj v bode 136 napadnutého rozsudku, zavedenie minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 % prechodným režimom neznamená porušenie zásady rovnosti zaobchádzania.
Under those circumstances, the application, in fact or in law, of a correction coefficient of 100% to pensioners residing in Belgium clearly cannot constitute such an infringement.
Za týchto podmienok je nutné konštatovať, že uplatňovanie opravného koeficientu vo výške 100 % pre dôchodcov s bydliskom v Belgicku právne ani fakticky nepredstavuje také porušenie.
Even if the cost of living in Belgium, calculated in accordance with the ‘country method’, was below that taken into account for the calculation of basic salary, with the result that, following the logic of the old pension scheme, a correction coefficient of less than 100% would have been applied, the fact that pensioners residing in Belgium, in the same way as all other pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States as referred to at paragraph 69 above, receive only the basic full pension and, therefore, enjoy a purchasing power that is greater than that of the appellant does not constitute discrimination in the context of the transitional arrangements.
Aj keby totiž životné náklady v Belgicku vypočítané podľa „metódy krajiny“ boli nižšie ako náklady, ktoré sa zohľadňujú pri výpočte základného platu, s tým dôsledkom, že pri uplatnení vlastnej logiky starého režimu dôchodkov by sa mal stanoviť opravný koeficient nižší ako 100 %, skutočnosť, že dôchodcovia s bydliskom v Belgicku, podobne ako ostatní dôchodcovia s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch, o ktorých ide v bode 69 tohto rozsudku, dostávajú celú sumu základného dôchodku a majú kúpnu silu vyššiu, ako je kúpna sila odvolateľa, z tohto hľadiska prechodný režim nepredstavuje diskrimináciu.