natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Second, it requested that — should the Commission find that the notified national provisions fell within the scope of the SCCPs Directive — the Commission take a view on their maintenance in accordance with the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC.
Na druhej strane Holandské kráľovstvo žiadalo pre prípad, ak by sa Komisia domnievala, že oznámené vnútroštátne ustanovenia patria do pôsobnosti smernice SCCPs, aby sa Komisia vyslovila k ich zachovaniu v súlade s postupom uvádzaným v článku 95 ods. 4 a 6 ES.
The Kingdom of the Netherlands used the same letter to ask the Commission to decide on the need for approval under Article 95(6) EC, which it disputes, and formally to request such approval because — as explained by
Skutočnosť, že Holandské kráľovstvo v tom istom liste žiadalo Komisiu, aby sa vyslovila k potrebe schválenia podľa článku 95 ods. 6 ES, čo popiera, a formálne požiadalo o takéto schválenie, je, ako
2007 — CASE T-234/04 the Netherlands Government — the end of the period for transposition of the SCCPs Directive was approaching and it wanted to be able to comply with its obligations under the Directive in due time.
2007 — VEC T-234/04 to vysvetľuje holandská vláda, dôsledkom okolnosti, že sa blížil koniec lehoty na prebratie smernice SCCPs a že Holandské kráľovstvo chcelo včas dosiahnuť súlad s povinnosťami, ktoré z nej vyplývajú.
It is apparent from the letters sent to the Commission and the Council on 25 June 2001 that the Netherlands Government had expressed concerns during the procedure for adopting the SCCPs Directive that the draft directive did not provide the same level of protection as that provided for in PARCOM Decision 95/1, and that it had questioned the appropriateness of adopting a Community harmonisation measure which would prevent it, as a party to the OSPAR Convention, from complying with its international obligations.
Je potrebné dodať, že, ako vyplýva z listov zaslaných 25. júna 2001 Komisii a Rade, holandská vláda pri prijímaní smernice SCCPs vyslovila obavy, pokiaľ ide o skutočnosť, že návrh smernice zaostával za úrovňou ochrany uvádzanou rozhodnutím parížskej komisie 95/1, a položila otázku vhodnosti prijatia harmonizačného opatrenia Spoločenstva, ktoré Holandskému kráľovstvu ako účastníkovi dohody OSPAR bránilo splniť si jeho medzinárodné záväzky.
That position was confirmed at the time of adoption of the SCCPs Directive, with the Netherlands delegation voting against that directive and stating in a voting declaration made on 24 April 2002 that the implementation of a directive on SCCPs would make it impossible for the Kingdom of the Netherlands to discharge its international obligations under the Paris Convention and PARCOM Decision 95/1.
Toto stanovisko bolo potvrdené v momente prijatia smernice SCCPs, keď holandská delegácia hlasovala proti a vo vyhlásení k hlasovaniu z 24. apríla 2002 uviedla, že zavedenie smernice týkajúcej sa SCCPs Holandskému kráľovstvu bráni splniť si jeho medzinárodné záväzky podľa Parížskeho dohovoru a rozhodnutia parížskej komisie 95/1.
The question of how those obligations are to be fulfilled was raised once more in Section 5(6) of the letter of 17 January 2003.
Otázka rešpektovania týchto povinností bola rovnako pripomenutá v bode 6 odseku 5 listu zo 17. januára 2003.
By requesting that the contested decision be annulled only insofar as the Commission took the view that the maintenance of the national provisions at issue required its approval under Article 95(6) EC, the Kingdom of the Netherlands seeks to contest the position adopted by the Commission in relation to the first request set out in the letter of 17 January 2003, namely the request concerning the extent of harmonisation under the SCCPs Directive .
Požadujúc zrušenie napadnutého rozhodnutia iba v rozsahu, v akom Komisia prijala záver, že zachovanie predmetných vnútroštátnych ustanovení si vyžaduje jej schválenie podľa článku 95 ods. 6 ES, Holandské kráľovstvo zamýšľa napadnúť stanovisko Komisie týkajúce sa jeho prvej žiadosti, tak ako bola formulovaná v liste zo 17. januára 2003, a to žiadosti týkajúcej sa rozsahu harmonizácie vykonanej smernicou SCCPs.
In other words, the Commission’s assessment of the merits of the grounds put forward by the Kingdom of the Netherlands for maintaining notified national provisions in force is not part of the subjectmatter of the proceedings, which concern only the interpretation by the Commission of the extent of harmonisation under the SCCPs Directive .
Inými slovami, posúdenie Komisie týkajúce sa oprávnenosti dôvodov uvádzaných Holandským kráľovstvom na zachovanie oznámených vnútroštátnych ustanovení nie je súčasťou predmetu konania, keďže ten sa týka výlučne výkladu rozsahu harmonizácie vykonanej smernicou SCCPs zo strany Komisie.
It must therefore be determined whether the position which the Commission adopted and which the Kingdom of the Netherlands contests — insofar as it implied that authorisation for the purposes of Article 95(6) EC was required to maintain in force the notified national provisions — constitutes a challengeable act.
Je teda potrebné určiť, či prijatie stanoviska Komisie napádaného Holandským kráľovstvom v rozsahu, v akom uvádza, že na zachovanie oznámených vnútroštátnych ustanovení je potrebné schválenie podľa článku 95 ods. 6 ES, predstavuje napadnuteľné rozhodnutie.
In the first place, the terms of and the rationale for the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC should be recalled.
V prvom rade je potrebné pripomenúť ciele a podstatu konania uvádzaného v článku 95 ods. 4 a 6 ES.
First, Article 95(4) EC provides that if, after the adoption of a Community harmonisation measure, a Member State deems it necessary to maintain national provisions on grounds of major needs referred to in Article 30 EC, or relating to the protection of the environment or the working environment, it is to notify the Commission of these provisions as well as the grounds for maintaining them.
Po prvé článok 95 ods. 4 ES stanovuje, že ak po prijatí zosúlaďovacích opatrení Radou alebo Komisiou členský štát, z dôležitých dôvodov uvedených v článku 30 alebo týkajúcich sa ochrany životného alebo pracovného prostredia, považuje za nevyhnutné zachovať vnútroštátne ustanovenia, upovedomí o nich Komisiu a uvedie dôvody ich zachovania.
It is therefore apparent from the wording of that provision that it is the Member State which has to decide to make a notification and thereby to start the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC, which presupposes that the Member State establishes beforehand whether the national provisions in issue have to be authorised by the Commission in order to be maintained in force.
Zo znenia tohto ustanovenia teda vyplýva, že je to členský štát, kto prijíma rozhodnutie o vykonaní oznámenia a začína konanie uvádzané v článku 95 ods. 4 a 6 ES, čo predpokladá, že predtým určí, či vnútroštátne ustanovenia, o ktoré ide, potrebujú schválenie Komisie, aby mohli byť ponechané v účinnosti.
In addition, the grounds referred to in Article 95(4) EC which the Member State is required to provide in support of its request confirm that this procedure is intended to give the Member State concerned the opportunity to obtain authorisation to maintain national provisions that are incompatible with the harmonisation measure.
Skutočnosť, že toto konanie smeruje k tomu, aby dotknutý členský štát mohol získať schválenie na zachovanie vnútroštátnych ustanovení nezlučiteľných s harmonizačným opatrením, je okrem toho potvrdzovaná dôvodmi uvádzanými v článku 95 ods. 4 ES, ktoré tento členský štát musí predložiť na podporu svojej žiadosti.
Second, that interpretation is supported by the case-law, the Court of Justice having already held that the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC is initiated not by a Community institution but by a Member State, with the decision of the Community institution being adopted merely in response to that initiative.
Po druhé tento výklad je potvrdený judikatúrou, keďže Súdny dvor už konštatoval, že postup upravený v článku 95 ods. 4 a 6 ES nie je iniciovaný inštitúciou Spoločenstva, ale členským štátom, a rozhodnutie inštitúcie Spoločenstva je prijímané iba v reakcii na túto iniciatívu.
The Court of Justice has moreover explained that following notification by a Member State of derogating national provisions to the Commission, the procedure continues with a phase during which the Commission carries out an assessment of the facts in the file to determine whether the requisite conditions are fulfilled, and ends with the final decision approving or prohibiting those national provisions.
Súdny dvor okrem toho spresnil, že po oznámení odchyľujúcich sa vnútroštátnych ustanovení členským štátom Komisii konanie pokračuje fázou, v priebehu ktorej Komisia pristupuje k posúdeniu údajov v spise určenému na overenie toho, či sú splnené požadované podmienky, a končí sa konečným rozhodnutím, ktoré povoľuje alebo zakazuje predmetné vnútroštátne ustanovenia.
To that end, it falls to the Commission to examine whether the grounds put forward by the Member State are well founded (Case C-512/99 Germany v Commission [2003] ECR I-845, paragraph 44).
Na tento účel Komisii prislúcha skúmať oprávnenosť dôvodov uvádzaných členským štátom (rozsudok Súdneho dvora z 21. januára 2003, Nemecko/Komisia, C-512/99, Zb. s. I-845, bod 44).
Third, it is apparent from the caselaw that the national provisions referred to in Article 95(4) EC are provisions that predated the Community harmonisation measure and were therefore known to the Community legislature, but that the Community legislature could not or did not seek to be guided by them for the purpose of harmonisation .
Po tretie je potrebné poznamenať, ako vyplýva z judikatúry, že vnútroštátne ustanovenia uvádzané v článku 95 ods. 4 ES sú ustanoveniami, ktoré existovali pred zosúlaďovacími opatreniami Spoločenstva, a teda zákonodarca Spoločenstva ich poznal, ale nemohol alebo nechcel sa nimi inšpirovať pri aproximácii.
It was therefore considered acceptable for the Member State to request that its own rules remain in force, on condition that such national provisions must be justified on grounds of the major needs referred to in Article 30 EC or relating to the protection of the environment or the working environment (Germany v Commission, cited in paragraph 57 above, paragraph 41, and Denmark v Commission, cited in paragraph 56 above, paragraph 58).
Zdalo sa preto prijateľným, aby členský štát mohol žiadať o zachovanie svojich vlastných ustanovení, ale pod podmienkou, že sú odôvodnené dôležitými požiadavkami uvádzanými v článku 30 ES alebo ochranou životného či pracovného prostredia (rozsudky Nemecko/Komisia, už citovaný v bode 57 vyššie, bod 41, a Dánsko/Komisia, už citovaný v bode 56 vyššie, bod 58).
The rationale behind Article 95(4) EC lies in the fact that the Community legislature was aware of the different national laws in place before the harmonisation measure was adopted, which means that the different levels of protection and the grounds for them had already been discussed and taken into consideration at the time that measure was adopted .
Skutočnosť, že účel článku 95 ods. 4 ES spočíva v tom, že zákonodarca Spoločenstva vedel o rozličných vnútroštátnych právnych poriadkoch existujúcich pred prijatím harmonizačného opatrenia, predpokladá, že rozdielne úrovne ochrany a toho sa týkajúce odôvodnenia už boli prediskutované a zohľadnené v momente prijatia takéhoto opatrenia.
Therefore, having participated in the procedure for adoption of the measure, every Member State theoretically has all the information needed to determine whether it is necessary to initiate the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC, and, in particular, the information enabling it to decide whether its national provisions are incompatible with the harmonisation measure adopted .
Zúčastňujúc sa na procese prijímania takéhoto opatrenia, každý členský štát v zásade disponuje všetkými podkladmi na preukázanie potreby iniciovať konanie uvedené v článku 95 ods. 4 a 6 ES, no najmä tými, ktoré mu umožňujú konštatovať nezlučiteľnosť medzi jeho vnútroštátnymi ustanoveniami a prijatým harmonizačným opatrením.
It therefore emerges from the terms, the purpose and the broad logic of Article 95(4) and (6) EC that initiation of the procedure under that article presupposes that the Member State itself assesses whether national provisions are incompatible with a Community harmonisation measure and — if it deems it necessary — notifies those provisions to the Commission with a view to obtaining authorisation simply to maintain them in force.
Z cieľov, z predmetu a zo štruktúry článku 95 ods. 4 a 6 ES teda vyplýva, že začatie tam uvedeného konania predpokladá posúdenie prípadnej nezlučiteľnosti vnútroštátnych ustanovení s harmonizačným opatrením Spoločenstva samotným členským štátom, a ak to členský štát považuje za potrebné, oznámenie týchto ustanovení Komisii s cieľom získať schválenie na zachovanie ich účinnosti.
In addition, it follows from the above that, in the context of the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC, it is for the Commission to examine the merits of the grounds put forward by the Member State concerned for maintaining the national measures in question.
Okrem toho z vyššie uvedeného vyplýva, že v rámci konania uvádzaného v článku 95 ods. 4 a 6 ES Komisii prislúcha skúmať oprávnenosť dôvodov uvádzaných predmetným členským štátom na zachovanie predmetných vnútroštátnych opatrení.
Article 95(6) EC confers on the Commission the power only to decide, following such an examination, whether the request for authorisation must be approved or rejected.
Článok 95 ods. 6 ES udeľuje Komisii rozhodovaciu právomoc iba na účely rozhodnutia, či v nadväznosti na takéto skúmanie má byť žiadosť o schválenie uznaná, alebo zamietnutá.
It follows that a Member State cannot on the basis of Article 95(4) EC request the Commission to take a decision on the extent of harmonisation under a Community directive and/or on the compatibility of national legislation with such a directive .
Z toho vyplýva, že článok 95 ods. 4 ES nemôže predstavovať základ žiadosti členského štátu smerujúcej k tomu, aby Komisia prijala stanovisko k rozsahu harmonizácie vykonanej smernicou Spoločenstva a/alebo zlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy s takouto smernicou.
In such circumstances, it is not the interpretation of the directive in issue proposed by the Commission which is capable of producing legal effects but, rather, its application to a given situation (Case T-81/97 Regione Toscana v Commission [1998] ECR II-2889, paragraph 23, and Alessandrini and Others v Commission, cited in paragraph 48 above, paragraph 61).
Za takýchto okolností môže vytvárať právne účinky nie výklad predmetnej smernice ponúkaný Komisiou, ale jej uplatnenie na danú situáciu (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 16. júla 1998, Regione Toscana/Komisia, T-81/97, Zb. s. II-2889, bod 23, a Alessandrini a i./Komisia, už citovaný v bode 48 vyššie, bod 61).
It follows from the above that application of the SCCPs Directive — including as regards the need to obtain authorisation by way of
Z vyššie uvedeného teda vyplýva, že uplatnenie smernice SCCPs vrátane potreby získať schválenie
2007 — CASE T-234/04 derogation to maintain in force national legislation — does not result from the interpretation proposed by the Commission, but is the responsibility of the Member State concerned, which alone, if it deems it necessary, can initiate the notification procedure provided for in Article 95 EC.
2007 — VEC T-234/04 výnimky na zachovanie účinnosti vnútroštátnej právnej úpravy nevyplýva z výkladu ponúkaného Komisiou, ale patrí do zodpovednosti príslušného členského štátu, ktorý jediný, ak to považuje za potrebné, môže začať konanie o oznámení uvádzané v článku 95 ES.
In other words, while nothing precludes a Member State from asking the Commission for its opinion concerning the interpretation of a Community harmonisation measure, the fact remains that such an opinion does not bind the addressee in any way, in the sense that it does not oblige it to notify its national provisions in order to obtain approval by way of derogation, to abolish them or to amend them
Inými slovami, hoci nič nebráni členskému štátu žiadať od Komisie jej stanovisko, pokiaľ ide o výklad harmonizačného opatrenia Spoločenstva, skutočnosťou zostáva, že takéto stanovisko adresáta nijako nezaväzuje v tom zmysle, že ho nezaväzuje ani oznámiť svoje vnútroštátne ustanovenia na získanie schválenia výnimky, ani ich zrušiť, ani ich zmeniť.
Any obligation for the Member State to abolish or to amend its national provisions results directly from the SCCPs Directive and not from the interpretation given by the Commission of the extent of harmonisation under that directive, which means that such an interpretation produces no legal effect.
Prípadná povinnosť členského štátu zrušiť alebo zmeniť svoje vnútroštátne ustanovenia vyplýva priamo zo smernice SCCPs, a nie z výkladu, ktorý Komisia dáva rozsahu harmonizácie vykonanej predmetnou smernicou, čo predpokladá, že takýto výklad nevytvára nijaké právne účinky.
That is supported by the fact that — in accordance with the relevant caselaw — a notification made for the purposes of Article 95 EC does not authorise the Member State concerned to apply its national provisions until after it has obtained a decision from the Commission approving them, so that a notification does not in the meantime relieve a Member State of the obligation to meet the requirements of the harmonisation directive (see, to that effect, Case C-319/97 Kortas [1999] ECR I-3143, paragraphs 28 and 38).
To potvrdzuje skutočnosť, že podľa judikatúry uplatniteľnej na vec oznámenie vykonané podľa článku 95 ES umožňuje príslušnému členskému štátu uplatňovať jeho vnútroštátne ustanovenia až po získaní rozhodnutia, ktoré ich schvaľuje, od Komisie, z čoho vyplýva, že oznámenie nezbavuje členský štát povinnosti podriadiť sa medzičasom predpisom harmonizujúcej smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 1. júna 1999, Kortas, C-319/97, Zb. s. I-3143, body 28 a 38).
In the second place, it is necessary to examine whether, irrespective of the fact that the Kingdom of the Netherlands made a specific request for a formal response regarding the scope of the SCCPs Directive, the position which the Commission adopted in this respect — insofar as it is part of the assessment of the admissibility of the notification submitted by the Member State concerned — must be considered to be an integral part of the procedure at the end of which the Commission approves or rejects the request to maintain the notified national provisions and whether, accordingly, it constitutes a challengeable act.
Na druhom mieste je potrebné overiť, či nezávisle od skutočnosti, že Holandské kráľovstvo formulovalo špecifickú žiadosť smerujúcu k získaniu formálnej odpovede, pokiaľ ide o pôsobnosť smernice SCCPs, má byť prijatie stanoviska Komisie v tejto súvislosti v rozsahu, v akom je obsiahnuté v rámci skúmania prípustnosti oznámenia podaného príslušným členským štátom, považované za tvoriace neoddeliteľnú súčasť konania, na ktorého konci Komisia schváli alebo zamietne žiadosť o zachovanie oznámených vnútroštátnych ustanovení, a či z tohto dôvodu predstavuje napadnuteľné rozhodnutie.
It is clear from the Commission’s practice in this area that decisions adopted following the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC contain — as part
Ako vyplýva z praxe Komisie v danej oblasti, rozhodnutia prijaté v nadväznosti na konanie uvádzané v článku 95 ods. 4 a 6 ES obsahujú v rámci skúmania prípustnosti
NETHERLANDS v COMMISSION of the assessment of admissibility — information on points in respect of which the notified national provisions differ from the Community harmonisation measure.
HOLANDSKO/KOMISIA údaj o bodoch, v ktorých sa vnútroštátne ustanovenia odchyľujú od harmonizačného opatrenia Komisie.
Such information, which is in no way the result of an analysis at the end of which the Commission finds that the national provisions are incompatible with the harmonisation measure at issue, constitutes a simple reminder of points in respect of which — in accordance with the notification by the Member State — those provisions differ from those provided for in the harmonisation directive .
Takýto údaj, ktorý nijako nevyplýva z analýzy, na ktorej konci Komisia vyhlasuje nezlučiteľnosť medzi vnútroštátnymi ustanoveniami a predmetným harmonizačným opatrením, predstavuje iba pripomenutie bodov, v ktorých sa tieto ustanovenia podľa oznámenia členského štátu odlišujú od ustanovení uvádzaných harmonizujúcou smernicou.
However, it is not impossible that the Commission may be led, as part of the assessment of admissibility, to take a view — at its own initiative or, as in the present case, at the request of the Member State concerned — on the interpretation of the scope of the harmonisation directive at issue.
Nemožno však vylúčiť, aby sa v rámci skúmania prípustnosti Komisia z jej vlastnej iniciatívy alebo, ako v danom prípade, na žiadosť príslušného členského štátu nevyslovila k výkladu pôsobnosti predmetnej harmonizujúcej smernice.
The prior assessment of admissibility of the notification, which may, where appropriate, contain its opinion on the extent of harmonisation under the directive in issue, allows the Commission to determine whether the conditions that must be present for it to adopt a decision on the basis of Article 95(6) EC have been fulfilled and, in this way, also to avoid an unnecessary and pointless examination of the grounds put forward by the Member State for maintaining in force the national legislation that it has notified .
Predbežné posúdenie týkajúce sa prípustnosti oznámenia, ktoré prípadne môže zahŕňať jej názor, pokiaľ ide o rozsah harmonizácie vykonanej predmetnou smernicou, Komisii umožňuje overiť, či sú podmienky požadované na to, aby prijala rozhodnutie podľa článku 95 ods. 6 ES, splnené a tým sa vyhla zbytočnému a nepotrebnému skúmaniu dôvodov uvádzaných členským štátom na zachovanie účinnosti oznámenej vnútroštátnej právnej úpravy.
Following such an assessment, the Commission may therefore reach the conclusion that no authorisation is necessary for the Member State to maintain in force the provisions that it has notified, precisely because those provisions do not fall within the scope of the harmonisation directive .
V nadväznosti na takéto posúdenie Komisia môže dôjsť k záveru, že na to, aby členský štát zachoval oznámené ustanovenia v účinnosti, nie je potrebné nijaké schválenie, pretože tieto ustanovenia nepatria do pôsobnosti harmonizujúcej smernice.
The fact that, in such a situation, the Commission declares the request for authorisation by way of derogation to be inadmissible (see, to that effect, Commission Decision 2002/65/EC of 25 January 2002 on the national provisions concerning HIV testing kits notified under Article 95(4) [EC] by the United Kingdom as regards Directive 98/79/EC on in vitro diagnostic medical devices (OJ 2002 L 25, p.
Skutočnosť, že za tohto predpokladu Komisia vyhlasuje žiadosť o schválenie výnimky za neprípustnú [pozri v tomto zmysle rozhodnutie Komisie 2002/65/ES z 25. januára 2002 o vnútroštátnych ustanoveniach týkajúcich sa testovacích súprav na HIV oznámených Spojeným kráľovstvom podľa článku 95 ods. 4 Zmluvy ES v súvislosti so smernicou 98/79/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. októbra 1998 o diagnostických zdravotných pomôckach in vitro [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 25, s.