natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Board of Appeal stated inter alia that the particulars provided by the applicant were not sufficient to justify an extension of the period specified and that Rule 22(1) of Regulation No 2868/95 provided for peremptory time-limits, making it necessary to construe Article 74(2) of Regulation No 40/94 narrowly.
Tento senát najmä spresnil, že údaje poskytnuté žalobcom nie sú dostatočné na odôvodnenie predĺženia lehoty a že pravidlo 22 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 upravuje prekluzívnu lehotu, ktorá vyžaduje striktný výklad článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94.
First, as the Court of Justice has held, it is clear from the wording of Article 74(2) of Regulation No 40/94 that, as a general rule and unless otherwise specified, the submission of facts and evidence by the parties remains possible after the expiry of the time-limits to which such submission is subject under the provisions of Regulation No 40/94 and that OHIM is in no way prohibited from taking account of facts and evidence which are submitted or produced late (OHIM v Kaul, paragraph 42).
V prvom rade, ako Súdny dvor už rozhodol, zo znenia článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 vyplýva, že pokiaľ nie je uvedené inak, predloženie skutočností a dôkazov účastníkmi konania zostáva spravidla možným aj po uplynutí lehôt, ktorým je takéto predloženie podľa ustanovení nariadenia č. 40/94 podriadené, a že nič nezakazuje ÚHVT zohľadniť skutočnosti a dôkazy takto oneskorene označené alebo predložené (rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný, bod 42).
However, it is equally apparent from that wording that a party has no unconditional right to have facts and evidence submitted out of time taken into consideration by OHIM (OHIM v Kaul, paragraph 43).
Naopak, z predmetnej formulácie rovnako jasne vyplýva, že takéto oneskorené označenie alebo predloženie skutočností alebo dôkazov nedáva účastníkovi konania, ktorý ich predkladá, bezpodmienečné právo na to, aby takéto skutočnosti alebo dôkazy boli zo strany ÚHVT zohľadnené (rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný, bod 43).
It follows that, in any event, OHIM had no unconditional obligation to take into consideration the documents submitted out of time by the applicant on 6 September 2002.
Z uvedeného vyplýva, že ÚHVT v každom prípade nemal bezpodmienečnú povinnosť zohľadniť dokumenty predložené žalobcom oneskorene 6. septembra 2002.
Secondly, the possibility for parties to proceedings before OHIM to submit facts and evidence after the expiry of the periods specified for that purpose is conditional upon there being no provision to the contrary .
V druhom rade možnosť predloženia skutočností a dôkazov účastníkmi konania pred ÚHVT po uplynutí na tento účel stanovených lehôt nie je bezpodmienečná, ale ako vyplýva z bodu 42 už citovaného rozsudku ÚHVT/Kaul, je podmienená tým, že neexistuje opačné ustanovenie.
It is only if that condition is met that OHIM has the discretion — attributed to it by the Court of Justice when interpreting Article 74(2) of Regulation No 40/94 — as regards the taking into account of facts and evidence submitted out of time.
Len v prípade, že je táto podmienka splnená, disponuje ÚHVT voľnou úvahou pri zohľadnení oneskorene predložených skutočností a dôkazov, tak ako mu bola priznaná Súdnym dvorom pri výklade článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94.
As it is, in the present case, there is a provision which precludes the taking into account of the material submitted to OHIM by the applicant on 6 September 2002, namely Article 43(2) and (3) of Regulation No 40/94, as implemented by Rule 22(1) of Regulation No 2868/95 in the version applicable to the facts of the case .
V tejto veci však existuje ustanovenie, ktoré bráni zohľadneniu dôkazov predložených 6. septembra 2002 žalobcom ÚHVT, konkrétne ide o článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94, vykonávaný pravidlom 22 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, v znení uplatniteľnom na skutkový stav v tejto veci.
Rule 22(1) of Regulation No 2868/95 provides as follows:
Uvedené pravidlo 22 totiž uvádza:
‘Where, pursuant to Article 43(2) or (3) of Regulation [No 40/94], the opposing party has to furnish proof of use or show that there are proper reasons for non-use, [OHIM] shall invite him to provide the proof required within such period as it shall specify.
„Tam, kde na základe článku 43 ods. 2 alebo 3 nariadenia [č. 40/94] namietajúca strana musí predložiť dôkaz o používaní alebo preukázať, že existujú opodstatnené dôvody na nepoužívanie, [ÚHVT] ju vyzve predložiť požadovaný dôkaz v lehote, ktorú… stanoví sám.
If the opposing party does not provide such proof before the time limit expires, [OHIM] shall reject the opposition.’
Pokiaľ namietajúca strana takýto dôkaz nepredloží pred uplynutím časového limitu, tak [ÚHVT] takúto námietku zamietne.“
It is apparent from the second sentence of that provision that submission of proof of use of the earlier mark after the expiry of the period specified for that purpose results, in principle, in the rejection of the opposition without OHIM having a discretion in that regard.
Z druhej vety tohto ustanovenia vyplýva, že predloženie dôkazov o používaní skoršej ochrannej známky po uplynutí na tento účel stanovenej lehoty v podstate spôsobí zamietnutie námietky bez toho, aby ÚHVT mal v tejto súvislosti širokú mieru voľnej úvahy.
Genuine use of the earlier mark is a preliminary matter which must accordingly be settled before a decision is taken on the opposition proper (Case T-112/03 L’Oréal vOHIM— Revlon (FLEXI AIR) [2005] ECR II-949, paragraph 26).
Riadne používanie skoršej ochrannej známky je totiž predbežnou otázkou, ktorú je z tohto dôvodu potrebné vyriešiť pred samotným rozhodnutím o námietke [rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. marca 2005, L’Oréal/ÚHVT — Revlon (FLEXI AIR), T-112/03, Zb. s. II-949, bod 26].
It is true that, as OHIM has stated, the Court of First Instance held in HIPOVITON (paragraph 56) that the second sentence of Rule 22(1) of Regulation No 2868/95 cannot be interpreted as precluding additional evidence from being taken into consideration where new factors emerge, even if such evidence is adduced after the expiry of that time-limit.
Je pravda, ako to uviedol ÚHVT, že Súd prvého stupňa vo svojom už citovanom rozsudku HIPOVITON (bod 56) rozhodol, že pravidlo 22 ods. 1 druhá veta sa nemôže vykladať v tom zmysle, že bráni zohľadneniu akýchkoľvek dodatočných dôkazov o nových skutočnostiach, hoci by tieto dôkazy boli predložené po uplynutí predmetnej lehoty.
However, the conditions for such evidence being taken into consideration have not been met in the present case .
Podmienky takého zohľadnenia však nie sú v tejto veci splnené.
Firstly, the evidence submitted by the applicant on 6 September 2002 was not additional evidence, but constituted the initial and only proof submitted by the applicant of its use of the earlier marks.
Na jednej strane totiž dôkazy predložené žalobcom 6. septembra 2002 neboli dodatočné, ale prvé a jediné žalobcom predložené dôkazy o používaní skorších ochranných známok.
Secondly, in the present case, there were no new factors capable of justifying the late submission of evidence, whether additional or not .
Na druhej strane v tejto veci neexistovali nové skutočnosti, ktoré by mohli odôvodniť oneskorené predloženie dôkazov, či už dodatočných, alebo prvých.
It follows that OHIM did not have discretion in the present case as regards the taking into account of the evidence submitted by the applicant on 6 September 2002.
Z uvedeného vyplýva, že ÚHVT nedisponoval v tejto veci širokou mierou voľnej úvahy pri zohľadnení dôkazov predložených žalobcom 6. septembra 2002.
The applicant’s third and fourth pleas must therefore be rejected.
Tretí a štvrtý žalobný dôvod musia byť teda zamietnuté.
The fifth plea, alleging infringement of the principle that the subjectmatter of an action is delimited by the application initiating proceedings, and of certain general provisions stemming from the nature of inter partes proceedings
O piatom žalobnom dôvode založenom na porušení dispozičnej zásady, ako aj niektorých všeobecných ustanovení vyplývajúcich z povahy konania inter partes
The applicant submits that OHIM infringed the principle that the subjectmatter of an action is delimited by the application initiating proceedings, and certain general provisions which stem from the nature of inter partes proceedings and which are necessary to ensure the equal treatment of the opposing party and the applicant for the Community trademark .
Žalobca tvrdí, že ÚHVT porušil dispozičnú zásadu, ako aj niektoré všeobecné ustanovenia vyplývajúce z povahy konania inter partes, ktoré vyžadujú zabezpečenie rovnosti zaobchádzania medzi namietateľom a prihlasovateľom ochrannej známky Spoločenstva.
In particular, the applicant criticises the fact that OHIM did not refer the question of the additional period to the other party for its assessment, in accordance with Rule 71(2) of Regulation No 2868/95.
Žalobca predovšetkým kritizuje skutočnosť, že ÚHVT nepredložil otázku poskytnutia dodatočnej lehoty na posúdenie druhému účastníkovi konania v súlade s pravidlom 71 ods. 2 nariadenia č. 2868/95.
OHIM disputes the applicant’s arguments .
ÚHVT odporuje voči žalobcovým tvrdeniam.
Rule 71(2) of Regulation No 2868/95 provides that, where there are two or more parties, OHIM may extend the period specified, subject to the agreement of the other parties.
Pravidlo 71 ods. 2 nariadenia č. 2868/95 uvádza, že ak ide o dvoch alebo viacerých účastníkov konania, ÚHVT môže lehotu predĺžiť na základe dohody ostatných účastníkov konania.
In that regard, it is clear that the applicant’s assertion that if the other party to the proceedings before OHIM had consented to an extension of the period specified for submission of proof of use, the Opposition Division might have extended that period, stems from a misreading of that provision.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že tvrdenie žalobcu, podľa ktorého by prípadná dohoda s druhým účastníkom konania pred ÚHVT o predĺžení stanovenej lehoty na predloženie dôkazov mohla viesť námietkové oddelenie k predĺženiu tejto lehoty, vyplýva z nesprávneho pochopenia tohto ustanovenia.
It is apparent from the overall scheme of Rule 71 that paragraph 2 thereof does not lay down a single condition sufficient for the extension of a period specified; rather, it adds another condition to those set out in paragraph 1 (that the extension must be requested by the party concerned before the expiry of the period specified and that it must be appropriate under the circumstances).
Zo štruktúry celého pravidla 71 totiž vyplýva, že jeho odsek 2 neupravuje jedinú a samostatnú podmienku na predĺženie lehoty, ale pridáva dodatočnú podmienku k podmienkam uvedeným v odseku 1, konkrétne, že o predĺženie musí požiadať dotknutý účastník pred uplynutím stanovenej lehoty a musí byť odôvodnené okolnosťami.
Accordingly, OHIM was right to find that, as the legal conditions for an extension of the period specified had not been met (see paragraph 23 above), there was no need to refer the question of an extension to the other party.
Keďže neboli splnené právne podmienky na predĺženie lehoty (pozri bod 23 vyššie), ÚHVT sa oprávnene domnieval, že druhému účastníkovi nemala byť predložená otázka o predĺžení lehoty.
It follows that the applicant’s fifth plea must be rejected.
Piaty žalobný dôvod je preto potrebné zamietnuť.
As all the applicant’s pleas have been rejected, the action must be dismissed in its entirety.
V dôsledku zamietnutia všetkých žalobných dôvodov treba žalobu zamietnuť v celom rozsahu.
Since the applicant has been unsuccessful, and OHIM has applied for costs, the applicant must be ordered to pay the costs.
Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v súlade s návrhom ÚHVT.
THE COURT OF FIRST INSTANCE (Second Chamber) hereby:
SÚD PRVÉHO STUPŇA (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
Orders the applicant, K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG, to pay the costs. Meij
Žalobca K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG je povinný nahradiť trovy konania. Meij
Delivered in open court in Luxembourg on 12 December 2007 .
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 12. decembra 2007.
A.W.H. Meij
Zastupujúci predseda komory
Joined Cases T-101/05 and T-111/05
Spojené veci T-101/05 a T-111/05
(Competition — Agreements, decisions and concerted practices in the vitamin products sector— Choline chloride (vitamin B4) — Decision finding an infringement of Article 81 EC and Article 53 of the Agreement on the European Economic Area — Fines — Deterrence — Repeated infringement — Cooperation during the administrative procedure — Single and continuous infringement)
„Hospodárska súťaž — Kartely v sektore vitamínových výrobkov — Cholínchlorid (vitamín B 4) — Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES a článku 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore — Pokuty — Odstrašujúci účinok — Opakovanie porušenia — Spolupráca počas správneho konania — Jediné a nepretržité porušenie“
Judgment of the Court of First Instance (Second Chamber), 12 December 2007 II - 4959
Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 12. decembra 2007 . . . . . . II - 4959
Competition — Fines — Amount — Determination — Deterrent effect — Account taken of the size of the fined undertaking — Relevance — Obligation to take account of the likelihood of repeat infringement by the fined undertaking and fines already imposed for other anticompetitive activities or in a nonmember State — None
Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Určenie — Odstrašujúci charakter — Zohľadnenie veľkosti sankcionovaného podniku — Relevantnosť — Povinnosť zohľadniť pravdepodobnosť opakovania porušenia sankcionovaným podnikom a pokuty už uložené za iné protisúťažné činnosti alebo v treťom štáte — Neexistencia
(Council Regulations Nos 17, Art. 15, and 1/2003, Art. 23; Commission Notice 98/C 9/03, point 1 A)
(Nariadenie Rady č. 17, článok 15, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A)
SUMMARY — JOINED CASES T-101/05 AND T-111/05
ABSTRAKT — SPOJENÉ VECI T-101/05 A T-111/05
Competition — Fines — Amount — Determination — Criteria — Gravity of the infringement — Aggravating circumstances — Repeated infringement — Meaning — No time-limit — Infringement of the principle of legal certainty — None — Judicial review — Unlimited jurisdiction
Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Určenie — Kritériá — Závažnosť porušenia — Priťažujúce okolnosti — Opakovanie porušenia — Pojem — Neexistencia premlčacej lehoty — Porušenie zásady právnej istoty — Neexistencia — Súdne preskúmanie — Neobmedzená právomoc
(Council Regulations Nos 17, Art. 15(2), and 1/2003, Art. 23(2); Commission Notice 98/C 9/03)
(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)
Competition — Fines — Amount — Determination — Method of calculation laid down by the guidelines drawn up by the Commission
Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Určenie — Metóda stanovovania, ktorú definujú usmernenia vydané Komisiou
Competition — Fines — Amount — Determination — Commission notice on the nonimposition or reduction of fines in cartel cases in return for the cooperation of the fined undertakings — Binding upon the Commission
Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Určenie — Oznámenie Komisie týkajúce sa neuloženia alebo zníženia pokút výmenou za spoluprácu obvinených podnikov — Kogentná povaha vo vzťahu ku Komisii
(Council Regulations Nos 17, Art. 15(2), and 1/2003, Art. 23(2); Commission Notice 96/C 207/04)
(Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04)
Competition — Fines — Amount — Determination — Criteria — Reduction of the fine for cooperation of the fined undertaking — Conditions
Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Určenie — Kritériá — Zníženie pokuty výmenou za spoluprácu obvineného podniku — Podmienky
(Council Regulations Nos 17, Arts. 11 and 15(2), and 1/2003, Art. 23(2); Commission Notice 96/C 207/04, title D)
(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 a článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04, časť D)
Competition — Administrative procedure — Hearings — No minutes or audio recording of a meeting held with an undertaking in the context of the notice on cooperation — Formalities not requested by the undertaking — Infringement of the priniciple of sound administration — None
Hospodárska súťaž — Správne konanie — Výsluchy — Neexistencia zápisnice a zvukovej nahrávky zo stretnutia s podnikom v rámci oznámenia o spolupráci — Formálne náležitosti, ktorých sa podnik nedožadoval — Porušenie zásady riadnej správy vecí verejných — Neexistencia
(Rules of Procedure of the Court of First Instance, Art. 65(c); Council Regulations Nos 17, Arts 11 and 15(2), and 1/2003, Art. 23(2); Commission Notice 96/C 207/04)
[Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 65 písm. c); nariadenie Rady č. 17, článok 11 a článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 96/C 207/04]
Competition — Fines — Amount — Determination — Criteria — Mitigating circumstances — Termination of the infringement before the Commission’s intervention
Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Určenie — Kritériá — Poľahčujúce okolnosti — Ukončenie porušenia pred zásahom Komisie
(Council Regulations Nos 17, Arts 11 and 15(2), and 1/2003, Art. 23(2); Commission Notice 98/C 9/03)
(Nariadenie Rady č. 17, článok 11 a článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)
BASF AND UCB v COMMISSION
BASF A UCB/KOMISIA
Competition — Agreements, decisions and concerted practices — Not allowed — Infringements — Agreements and concerted practices capable of being treated as constituting a single infringement — Meaning
Hospodárska súťaž — Kartely — Zákaz — Porušenia — Dohody a zosúladené postupy, ku ktorým možno pristupovať ako k jedinému porušeniu — Pojem
(Art. 81(1) EC; Council Regulations Nos 17, Art. 15(2), and 1/2003, Art. 23(2))
(Článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)
Competition — Fines — Amount — Discretion of the Commission — Judicial review — Unlimited jurisdiction
Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Voľná úvaha Komisie — Súdne preskúmanie — Neobmedzená právomoc
(Art. 229 EC; Council Regulation No 1/2003, Art. 31; Commission Notice 98/C 9/03)
(Článok 229 ES, nariadenie Rady č. 1/2003, článok 31; oznámenie Komisie 98/C 9/03)
Competition — Fines — Amount — Determination — Guidelines on the method of setting fines for infringements of the competition rules — Duty to apply the ‘lex mitior’ — None
Hospodárska súťaž — Pokuty — Výška — Určenie — Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených pri porušení pravidiel hospodárskej súťaže — Povinnosť uplatniť „lex mitior“ — Neexistencia
(Council Regulation No 1/2003, Art. 23(2))
(Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)
sion to grant a reduction in the fine. That being so, the assertion that, following fines imposed on the undertaking concerned in another market by another Commission decision, that undertaking has no further need of deterrence must be rejected.
týchto podmienok sa musí zamietnuť aj tvrdenie, podľa ktorého už nebolo nutné po pokutách uložených dotknutému podniku na inom trhu, iným rozhodnutím Komisie, tento podnik naďalej odstrašovať.
Nor does the imposition of a fine for other anticompetitive activities affect the reality of the infringement committed or, therefore, require the Commission to grant a reduction under that head.
Uloženie pokuty za iné protisúťažné činnosti nemá žiaden vplyv na skutočnosť, že došlo k porušeniu, a preto nezaväzuje Komisiu, aby z tohto dôvodu znížila pokutu.
The Commission does not infringe Regulation No 17 and Regulation No 1/2003 on the implementation of the rules on competition laid down in Articles 81 and 82 of the Treaty where, for the purpose of increasing the starting amount the fine in order to give it sufficient deterrent effect, it does not evaluate the likelihood of any repeat infringement by the fined undertaking, but merely takes account of its size, that latter factor being capable of being used as an indication of the influence that it was able to exert on the market.
Komisia neporušuje nariadenia č. 17 a č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v člán k och 81 a 82 Zmluvy, keď na účely uplatnenia zvýšenia východiskovej sumy pokuty s cieľom zabezpečiť dostatočne odstrašujúci účinok neposudzuje pravde-po dobnosť opakovania porušenia sankcionovaným podnikom, ale sa obmedzuje na zohľadnenie jeho veľkosti, pričom táto skutočnosť by sa mohla použiť ako ukazovateľ vplyvu, ktorý mohol mať dotknutý podnik na trhu.
Thus, the reality of the infringement committed cannot be affected by measures adopted by the undertaking concerned in order to prevent recurrence, since adoption of a compliance programme does not oblige the Commis-
Opatrenia prijaté dotknutým podnikom v snahe predísť opakovaniu porušenia, teda nemajú žiaden vplyv na skutočnosť, že došlo k porušeniu, pretože prijatie programu na zosúladenie Komisiu nezaväzuje na zníženie pokuty. Za
The same applies to adverse findings against the undertaking in nonmember countries.
To isté platí aj pre odsúdenia v tretích krajinách.
The objective of deterrence, which the Commission is entitled to pursue when setting fines, is to ensure that undertakings comply with the competition rules laid down in the Treaty when conducting their business within the Community or the European
Cieľ odstrašenia, ktorý je Komisia oprávnená sledovať počas stanovenia výšky pokuty, má zabezpečiť, aby podniky pri výkone svojich činností v rámci Spoločenstva alebo Európskeho hospodárskeho priestoru dodržiavali súťažné pravidlá stanovené
SUMMARY — JOINED CASES T-101/05 AND T-111/05
ABSTRAKT — SPOJENÉ VECI T-101/05 A T-111/05 priťažujúcich okolností pri stanovení pokuty je v súlade s úlohou Komisie zabezpečiť súlad s pravidlami hospodárskej súťaže.
Furthermore, the analysis of the gravity of the infringement must take any repeated infringement into account, and such repeated infringement may justify a significant increase in the basic amount of the fine.
Analýza závažnosti spôsobeného porušenia musí zohľadniť prípadné opakovanie porušenia, ktoré môže odôvodňovať značné zvýšenie základnej čiastky pokuty.
Economic Area.
Zmluvou.
It follows that the deterrent effect of a fine imposed for infringement of the Community competition rules cannot be determined solely by reference to the individual situation of the undertaking sanctioned or by reference to the question whether it has complied with the competition rules in nonmember countries outside the European Economic Area.
Z toho vyplýva, že odstrašujúcu povahu pokuty uloženej z dôvodu porušenia súťažných pravidiel Spoločenstva nemožno určiť ani len v závislosti od osobitnej situácie odsúdeného podniku, ani v závislosti od jeho dodržiavania súťažných pravidiel stanovených v tretích štátoch mimo Európskeho hospodárskeho priestoru.
(see paras 46, 47, 50, 52, 53)
(pozri body 46, 47, 50, 52, 53)
For a case of repeated infringement to be recognised, it is sufficient that the Commission is dealing with infringements falling under the same provision of the EC Treaty, without it being necessary for them to concern the same product market.
Na uznanie, že ide o prípad opakovania porušenia, totiž stačí, aby Komisia bola konfrontovaná s porušeniami spadajúcimi pod to isté ustanovenie Zmluvy ES, pričom nie je nevyhnutné, aby sa týkali toho istého trhu výrobkov.
Article 15(2) of Regulation No 17 and Article 23(2) of Regulation No 1/2003 on the implementation of the rules on competition laid down in Articles 81 and 82 of the Treaty are the relevant legal bases on which the Commission may impose fines on undertakings and associations of undertakings for infringements of Articles 81 EC and 82 EC.
Článok 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článok 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy sú relevantnými právnymi základmi, podľa ktorých môže Komisia ukladať podnikom a združeniam podnikov pokuty za porušenia člán -kov 81 ES a 82 ES.