natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On 14 August 2004, the appellant submitted a complaint to the Appointing Authority under Article 90 of the Staff Regulations, in which he asked for his pension statements for the months of May, June and July 2004 to be annulled.
Dňa 14. augusta 2004 podal žalobca na menovací orgán sťažnosť v zmysle článku 90 služobného poriadku a domáhal sa zrušenia svojich výplatných listín dôchodku týkajúcich sa mesiacov máj, jún a júl 2004.
The complaint was rejected by decision of 13 December 2004.
Sťažnosť bola zamietnutá rozhodnutím z 13. decembra 2004.
IV — Proceedings before the Court of First Instance and the judgment under appeal
IV — Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 29 March 2005, the appellant appealed against the abovementioned decision rejecting his complaint.
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 29. marca 2005 žalobca podal žalobu o zrušenie už citovaného rozhodnutia o zamietnutí jeho sťažnosti.
As regards the appellant’s arguments in support of his claim of a difference in treatment — which, as we shall see, are the only ones he reiterates in the appeal — the Court of First Instance first dismissed the claim that the correction coefficient based on the ‘country method’, unlike the coefficient based on the ‘capital method’, could not guarantee that all pensioners would have equal purchasing power, irrespective of their place of residence.
Pokiaľ ide o tvrdenia uvedené žalobcom na podporu existencie nerovnosti zaobchádzania — ktoré, ako uvidíme, sú jedinými tvrdeniami, ktoré opakuje v odvolacom štádiu —, Súd prvého stupňa najprv zamietol tvrdenie, že opravný koeficient založený na „metóde krajiny“ nemôže na rozdiel od koeficientu založeného na „metóde hlavného mesta“ zabezpečiť zachovanie rovnakej kúpnej sily všetkým dôchodcom bez ohľadu na ich miesto bydliska.
In particular, the Court of First Instance observed that, since any system for adjusting pensions is by its very nature approximate, there is no reason to believe that, of itself, the choice of the ‘country method’ in place of the ‘capital method’ is less able to guarantee equal treatment, all the more so as the Community legislature has very wide discretion in that sphere. 4
Súd prvého stupňa osobitne uviedol, že vzhľadom na to, že každý systém úpravy dôchodkov je svojou povahou približný, neexistuje dôvod tvrdiť, že samotná voľba „metódy krajiny“ namiesto „metódy hlavného mesta“ je menej primeraná na zabezpečenie rovnosti zaobchádzania.
As to the argument that the new coefficients are discriminatory in that the coefficient they apply to pensioners is based on a different method from that used for serving officials (for whom the ‘capital method’ continues to apply), the Court of First Instance noted that the situation of a serving official, who is tied to a specific place of employment, and that of a retired official, who is free to settle where he wishes, are not objectively comparable. 5
Napadnutým rozsudkom Súd prvého stupňa najskôr vyhlásil dôvod týkajúci sa metódy výpočtu príspevku na domácnosť a príspevku na vzdelanie za neprípustný, keďže nebol uplatnený v rámci sťažnosti. Vyhlásil tiež za neprípustnú pre nedostatok záujmu na konaní časť žaloby proti výplatným listinám dôchodku za mesiace máj a jún 2004, pretože k úprave opravného koeficientu, ako sa uviedlo, došlo až od júla 2004.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance first ruled that the criticism relating to the method of calculating the household allowance and the education allowance was inadmissible as it had not been raised in the complaint. It also ruled inadmissible, for lack of a legal interest in bringing proceedings, the part of the application directed against the pension statements for May and June 2004, since the adjustment of the correction coefficients did not take effect until July 2004, as we have seen.
Čo sa týka tvrdenia, že nové koeficienty sú diskriminačné, keďže uplatňujú na dôchodcov koeficient založený na inej metóde ako metóde používanej pre úradníkov v službe (pre ktorých sa aj naďalej uplatňuje „metóda hlavného mesta“), Súd prvého stupňa uviedol, že situácia úradníka v činnej službe, spojená s osobitným miestom pridelenia, a situácia úradníka na dôchodku, ktorý si môže zvoliť, kde sa usadí, nie sú objektívne porovnateľné 5.
The Court of First Instance then rejected the argument on which the appellant based
Súd prvého stupňa ďalej zamietol tvrdenie, na ktorom žalobca založil svoje
4 — The judgment under appeal, paragraphs 99 to 109.5 — Ibid., paragraphs 110 to 115.
4 — Napadnutý rozsudok, body 99 až 109.5 — Tamže, body 110 až 115.
The Court of First Instance then dismissed the appellant’s pleas alleging breach of the principles of the protection of legitimate expectations, legal certainty, nonretroactivity, acquired rights, equal treatment, proportionality and good administration and alleging misuse of powers and lack of an adequate statement of reasons.
Súd prvého stupňa teda zamietol dôvody podané žalobcom založené na porušení zásad ochrany legitímnej dôvery, právnej istoty, zákazu retroaktivity, nadobudnutých práv, rovnosti zaobchádzania, proporcionality a riadnej správy vecí verejných, ako aj na zneužití právomoci a nedostatočnom odôvodnení.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P since to have accepted it would have entailed simply a reduction in the pensions of former officials living in ‘less expensive’ States and would have conferred no advantage on the appellant himself.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — P. MENGOZZI — VEC C-71/07 P znamenalo by to iba zníženie dôchodkov bývalých úradníkov s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch, avšak žiadne zvýhodnenie pre samotného žalobcu.
In any event, the Court of First Instance also observed that the legislature’s introduction of a minimum correction coefficient of 100% also for ‘less expensive’ Member States cannot be considered a manifestly arbitrary or inappropriate act. 7
V každom prípade Súd prvého stupňa k veci samej okrem toho uviedol, že zavedenie normotvorcom minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 % aj pre „lacnejšie“ členské štáty sa nemôže považovať za zjavne svojvoľné alebo neprimerané 7.
V — Procedure before the Court of Justice and forms of order sought by the parties his claim of a difference in treatment in relation to pensioners living in Belgium, to whom a correction coefficient calculated on the basis of the cost of living in Brussels, instead of the entire territory of Belgium, continued to be applied, despite the switch to the ‘country method’.
V — Konanie pred Súdnym a návrhy účastníkov konania tvrdenie o existencii nerovnosti zaobchádzania vo vzťahu k dôchodcom s bydliskom v Belgicku, na ktorých sa napriek prechodu na „metódu krajiny“ aj naďalej uplatňuje opravný koeficient vypočítaný na základe životných nákladov v Bruseli namiesto celého územia Belgicka.
The Court of First Instance observed that the rules of the new Staff Regulations on correction coefficients for pensioners make absolutely no reference to Brussels but simply to Belgium.
Súd prvého stupňa v tomto ohľade uviedol, že ustanovenia nového služobného poriadku týkajúce sa opravných koeficientov pre dôchodcov nijako neodkazujú na Brusel, ale iba na Belgicko.
The possible unlawfulness of which the appellant complains concerns not the Staff Regulations but only the practical procedures for implementing those rules.
Prípadná nezákonnosť kritizovaná žalobcom sa netýka služobného poriadku, ale iba jeho spôsobov uplatňovania v praxi.
The Court of First Instance also noted that it is in fact the amount of pension paid to former officials resident in Belgium that constitutes the benchmark for applying any correction coefficients for pensioners living in other Member States.
Súd prvého stupňa okrem toho poukázal na to, že práve suma dôchodku vyplácaná bývalým úradníkom s bydliskom v Belgicku predstavuje východiskový bod na uplatnenie prípadných opravných koeficientov pre dôchodcov s bydliskom v iných členských štátoch.
Finally, it stated that, in any event, the principle that no person may rely, in support of his claim, on unlawful acts committed in favour of third parties was to be heeded. 6
Napokon v každom prípade treba pripomenúť zásadu, že nikto sa nemôže vo svoj prospech dovolávať nezákonnosti spôsobenej v prospech iného 6.
By application lodged at the Registry of the Court of Justice on 8 February 2007, the appellant appealed against the abovementioned judgment.
Návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 8. februára 2007 podal žalobca odvolanie proti už citovanému rozsudku.
The appellant claims that the Court should:
Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:
Lastly, the Court of First Instance rejected the appellant’s argument that he suffered discrimination by comparison with pensioners living in ‘less expensive’ Member States.
Nakoniec Súd prvého stupňa zamietol tvrdenie žalobcu, ktorý uviedol, že existuje diskriminácia vo vzťahu k dôchodcom s bydliskom v „lacnejších“ členských štátoch.
Before the reform, a correction coefficient of less than 100% was applied to the pensions of pensioners living in such States (in other words, their pensions were reduced in relation to the reference amount).
Pred reformou sa u dôchodcov s bydliskom v týchto štátoch používal na ich dôchodok koeficient nižší ako 100 % (inými slovami, dôchodok bol znížený vo vzťahu k referenčnej sume).
As a result of the reform, however, a minimum correction coefficient of 100% was applied to all pensioners, which means that no pensioner, irrespective of his place of residence, will henceforth be paid a lower pension than that paid to pensioners living in Belgium.
V dôsledku reformy bol však pri všetkých dôchodcoch uplatnený minimálny koeficient vo výške 100 %: to znamená, že žiadnemu dôchodcovi, bez ohľadu na jeho miesto bydliska, už nebol vyplácaný dôchodok nižší ako dôchodok vyplácaný dôchodcom s bydliskom v Belgicku.
The Court of First Instance held the appellant’s argument to be inadmissible,
Súd prvého stupňa rozhodol, že tvrdenie žalobcu je neprípustné, pretože ak by mu vyhovel,
— grant the forms of order sought by the appellant in his complaint, thereby
— vyhovel návrhom odvolateľa v štádiu sťažnosti a z tohto dôvodu zrušil rozhod-
6 — Ibid., paragraphs 116 to 130.
6 — Tamže, body 116 až 130.
7 — Ibid., paragraphs 131 to 139.
7 — Tamže, body 131 až 139.
CAMPOLI v COMMISSION
CAMPOLI/KOMISIA nutie o sťažnosti a jeho výplatných listinách dôchodku,
— order the appellant to pay the costs.
— zaviazal odvolateľa na náhradu trov konania.
VI — Legal analysis
VI — Právna analýza
— order the Commission to pay the costs both of the proceedings before the Court of First Instance and those before the Court of Justice.
— zaviazal Komisiu na náhradu trov konania pred Súdom prvého stupňa a pred Súdnym dvorom.
A — Preliminary observations
A — Úvodné pripomienky
— declare that the appeal is inadmissible;
— v prvom rade zamietol odvolanie ako neprípustné,
In these appeal proceedings, the appellant pursues, among the many pleas in law relied on before the Court of First Instance, only the plea alleging infringement of the principle of equal treatment.
V tomto konaní odvolateľ preberá spomedzi mnohých žalobných dôvodov, ktoré uviedol pred Súdom prvého stupňa, iba dôvod týkajúci sa porušenia zásady rovnosti zaobchádzania.
— in the alternative, dismiss the appeal in its entirety as unfounded;
— subsidiárne ho zamietol v celom rozsahu ako nedôvodné,
— order the appellant to pay the costs in accordance with Article 122 of the Rules of Procedure of the Court.
— zaviazal odvolateľa na náhradu trov konania v súlade s článkom 122 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
More specifically, the appellant focuses his criticism on the response of the Court of First Instance to three of the four arguments adduced in support of that plea: the appellant expressly states that he does not intend to call into question the findings of the Court of First Instance on the second of those arguments, relating to alleged discrimination between pensioners and serving officials. 8
Konkrétnejšie sa kritika odvolateľa sústreďuje na odpoveď Súdu prvého stupňa na tri zo štyroch tvrdení pred ním uplatnených na podporu tohto dôvodu: odvolateľ totiž výslovne vyhlasuje, že nezamýšľa spochybniť posúdenie Súdu prvého stupňa týkajúce sa druhého z už citovaných tvrdení, ktoré sa týka údajnej diskriminácie medzi dôchodcami a úradníkmi v službe 8.
Before examining the appellant’s criticism of the judgment under appeal, however,
Pred preskúmaním kritiky odvolateľa proti napadnutému rozsudku však treba
— dismiss the appeal as unfounded;
— vyhlásil odvolanie za nedôvodné,
8 — See paragraph 14 of the appeal.
8 — Pozri bod 14 odvolania.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P the outset are, as we have seen, the only ones repeated by the appellant in the appeal.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — P. MENGOZZI — VEC C-71/07 P
it is necessary to assess the ‘cross-appeal’ brought by the Commission.
„vzájomné odvolanie“ podané posúdiť Komisiou.
B — The Commission’s ‘cross-appeal’
bolo vidieť, jedinými tvrdeniami prevzatými odvolateľom v rámci odvolania.
The appellant, in his reply, maintains that the ‘cross-appeal’ is inadmissible, since the Commission was not unsuccessful in any of its submissions before the Court of First Instance, as required by Article 56 of the Statute of the Court of Justice.
Odvolateľ vo svojej replike tvrdí, že „vzájomné odvolanie“ je neprípustné, keďže Komisia pred Súdom prvého stupňa v žiadnom bode svojich návrhov nemala neúspech, ako to vyžaduje článok 56 Štatútu Súdneho dvora.
Indeed, according to the appellant, the Commission did not raise the present objection of inadmissibility before the Court of First Instance and was therefore not unsuccessful on that point.
Komisia totiž pred Súdom prvého stupňa túto námietku neprípustnosti nevzniesla, a preto jej nebolo v tomto bode nevyhovené.
Furthermore, the appellant asserts that the Commission is not seeking the annulment or amendment of the judgment of the Court of First Instance but simply a ruling that the appeal is inadmissible.
Navyše sa Komisia nedomáha zrušenia alebo zmeny rozsudku Súdu prvého stupňa, ale iba toho, aby bolo odvolanie vyhlásené za neprípustné.
In the final part of its defence, the Commission lodges a ‘cross-appeal’, in which it claims that the Court of First Instance should have ruled, first and foremost, that the fourth argument alleging infringement of the principle of equal treatment was inadmissible because it had been raised for the first time only in the reply.
V poslednej časti svojho vyjadrenia k odvolaniu Komisia podáva „vzájomné odvolanie“, v ktorom uvádza, že Súd prvého stupňa mal vyhlásiť za neprípustné predovšetkým štvrté tvrdenie týkajúce sa porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, keďže bolo prvýkrát uplatnené až v replike.
I shall deal with this specific question below, as a preface to discussion of the substance of the argument itself.
Touto osobitnou otázkou sa budem zaoberať nižšie ako úvodom na diskusiu o podstate samotného tvrdenia.
The appellant maintains, moreover, that the Commission’s cross-appeal is unfounded as to the substance, since infringement of the principle of equal treatment had previously been alleged in the complaint lodged under Article 90 of the Staff Regulations.
Odvolateľ sa okrem toho domnieva, že vzájomné odvolanie Komisie je tiež neopodstatnené, pokiaľ ide o vec samu, keďže už v rámci sťažnosti podľa článku 90 služobného poriadku bol uplatnený dôvod vychádzajúci z porušenia zásady rovnosti zaobchádzania.
All of the arguments put forward in the proceedings before the Court in support of the claim alleging unequal treatment, although not specifically previously presented in the complaint, were nevertheless closely connected with the assertions previously made.
Všetky tvrdenia uplatnené v rámci súdneho preskúmania na podporu existencie tejto nerovnosti, hoci neboli osobitne uplatnené už v sťažnosti, boli v každom prípade úzko spojené s tým, čo sa už tvrdilo.
The Commission then maintains that the Court of First Instance should also have ruled that the first, third and (again) fourth arguments were inadmissible, since they had not been presented in the administrative complaint lodged by the appellant before bringing proceedings before the Court of First Instance.
Komisia ďalej tvrdí, že Súd prvého stupňa mal vyhlásiť za neprípustné aj prvé, tretie a (opäť) štvrté tvrdenie, keďže neboli uplatnené v rámci správnej sťažnosti podanej odvolateľom pred obrátením sa na Súd prvého stupňa.
Moreover, the three arguments which the Commission maintains the Court of First Instance should have ruled inadmissible from
Tri tvrdenia, o ktorých Komisia tvrdí, že ich mal Súd prvého stupňa bez ďalšieho vyhlásiť za neprípustné, sú okrem toho, ako
In its reply, the Commission confirms that the aim of its cross-appeal is not to obtain the annulment or amendment of the
Komisia v duplike potvrdzuje, že cieľom jej vzájomného odvolania nie je zrušenie
CAMPOLI v COMMISSION judgment of the Court of First Instance.
CAMPOLI/KOMISIA alebo zmena rozsudku Súdu prvého stupňa 9.
9It none the less maintains that the original
Tvrdí však, že pôvodná neprípustnosť časti
The Commission’s ‘cross-appeal’ could therefore appear to be inadmissible, since it fails to satisfy the requirement of having been unsuccessful within the meaning of Article 56 of the Statute of the Court of Justice, the second paragraph of which provides that an appeal may be brought ‘by any party which has been unsuccessful, in whole or in part, in its submissions’.
„Vzájomné odvolanie“ Komisie by sa teda mohlo zdať neprípustné pre nedostatok podmienky neúspechu v zmysle článku 56 Štatútu Súdneho dvora, ktorý vo svojom druhom pododseku stanovuje, že odvolanie môže podať „strana, ktorá so svojimi podaniami nebola úspešná vôbec alebo len čiastočne“.
inadmissibility of part of the arguments put forward by the appellant before the Court of First Instance translates into a ground of inadmissibility, in relation to the same arguments, of the appeal lodged by the appellant before the Court of Justice.
tvrdení uvedených odvolateľom na Súde prvého stupňa sa mení, pokiaľ ide o tie isté tvrdenia, na dôvod neprípustnosti odvolania podaného samotným odvolateľom na Súdnom dvore.
Since the arguments in question constitute the totality of those repeated in the appeal, in the view of the Commission the appeal itself should be declared inadmissible in its entirety.
Vzhľadom na to, že dotknuté tvrdenia sú všetkými tvrdeniami preformulovanými v odvolaní, samotné odvolanie musí byť vyhlásené za neprípustné v celom rozsahu.
I consider, however, that the solution I have just outlined is not correct and that a different approach to resolving the problem in question is to be preferred.
Domnievam sa však, že riešenie, ktoré som práve vysvetlil, nie je správne a že na vyriešenie dotknutého problému je vhodnejší iný prístup.
The Commission’s ‘cross-appeal’ is based on the principle that there should be consistency between, on the one hand, the content of the administrative complaint lodged by the appellant under Article 90 of the Staff Regulations and, on the other, the content of the action brought before the Court of First Instance.
„Vzájomné odvolanie“ Komisie je založené na zásade zhody medzi obsahom správnej sťažnosti predloženej odvolateľom na základe článku 90 Služobného poriadku úradníkov na jednej strane a na druhej strane obsahom žaloby podanej na Súde prvého stupňa.
The ‘cross-appeal’ lodged by the Commission is undoubtedly unconventional, as that institution itself recognises in its reply.
„Vzájomné odvolanie“ podané Komisiou je nepochybne atypické, ako to táto inštitúcia uznala v rámci svojej dupliky 10.
10 In particular, it is significant that the Commission has not sought, as a consequence of such a ‘cross-appeal’, the annulment of the judgment under appeal.
Je najmä dôležité, že Komisia v rámci tohto „vzájomného odvolania“ nenavrhla zrušenie napadnutého rozsudku.
This shows incontrovertibly that, before the Court of First Instance, the Commission was not unsuccessful in any of its own submissions.
To nepopierateľne preukazuje, že Komisii pred Súdom prvého stupňa nebolo v jej návrhoch nijako nevyhovené.
The scope of that principle has been examined and clarified in a long series of rulings by the Community Courts.
Táto zásada bola preskúmaná a objasnená v rámci celej série rozhodnutí súdov Spoločenstva.
In particular, the Court of Justice has stated that the pre-litigation procedure laid down in the Staff Regulations and, in particular, the lodging of a complaint are an ‘essential procedural requirement’.
Konkrétne Súdny dvor potvrdil, že konanie pred podaním žaloby upravené v služobnom poriadku, a najmä podanie sťažnosti, majú povahu „podstatnej formálnej náležitosti“ 11.
11The Court has also stated that compliance with the timelimits for the pre-litigation procedure in question is a matter of public policy, which
Súdny dvor tiež potvrdil, že dodržanie lehôt v dotknutom konaní pred podaním žaloby má povahu kogentného práva, ktoré má súd preskúmať
9 — That is the sense of the conclusions of the Commission’s reply and point 31 thereof.
9 — Pozri v tomto zmysle návrhy a dupliku Komisie, ako aj jej bod 31.
I note, however, that at point 40 of that document the Commission states that ‘… the Court of Justice should therefore annul the part of the judgment of the Court of First Instance in which it did not rule that the first and third parts of the plea were inadmissible in that they were not raised in the pre-litigation complaint, and also the fourth part since it was raised only in the reply’. However, in the light of the position that I intend to adopt with regard to the ‘cross-appeal’, it is not necessary to determine whether the Commission does or does not, as a preliminary matter, seek the annulment of the judgment under appeal.
Okrem toho uvádzam, že v bode 40 toho istého aktu Komisia naopak tvrdí: „… Súdny dvor teda musí z týchto dôvodov zrušiť rozsudok Súdu prvého stupňa v rozsahu, v akom nevyhlásil prvú a tretiu časť žalobného dôvodu za neprípustné, keďže neboli uvedené v sťažnosti pred začatím súdneho konania, a rovnako aj štvrtú časť, keďže bola uvedená až v replike.“ Okrem toho vo svetle postoja, ktorý zamýšľam zaujať vo vzťahu k „vzájomnému odvolaniu“, nie je nevyhnutné určiť, či Komisia vo vzájomnom odvolaní navrhla zrušenie napadnutého rozsudku, alebo nie.
11 — Case 91/76 de Lacroix v Court of Justice [1977] ECR 225, paragraph 11.
11 — Rozsudok Súdneho dvora z 3. februára 1977, de Lacroix/Súdny dvor, 91/76, Zb. s. 225, bod 11.
10 — Point 32 of the Commission’s reply.
10 — Bod 32 dupliky Komisie.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P the Court can verify of its own motion.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — P. MENGOZZI — VEC C-71/07 P bez návrhu 12.
12 The Court of First Instance, for its part, on the basis of that caselaw of the Court of Justice, has stated that the question of consistency between the prior complaint through official channels and the application to the Court is also a public policy issue and may therefore be examined by the Court of its own motion.
Súd prvého stupňa na základe tejto judikatúry Súdneho dvora potvrdil, že otázka zhody medzi správnou sťažnosťou a žalobou je tiež kogentným právom a z tohto dôvodu môže byť preskúmaná súdom bez návrhu 13.
13I consider that that caselaw of the Court of First Instance, which is closely linked to the doctrine of the Court of Justice, can be wholeheartedly endorsed.
Domnievam sa, že s touto judikatúrou Súdu prvého stupňa, ktorá úzko súvisí s judikatúrou Súdneho dvora, môžeme v celom rozsahu súhlasiť.
With regard to the precise definition of the concept and limits of the principle of consistency, according to the settled caselaw of the Court of Justice, in general, a complaint through administrative channels does not bind any judicial proceedings strictly and absolutely, but, at the same time, claims submitted at this latter stage may change neither the cause nor the object of the complaint.
Pokiaľ ide o presnú definíciu pojmu a hraníc zásady zhody, ustálená judikatúra Súdneho dvora stanovuje, že správna sťažnosť spravidla nezaväzuje prípadnú žalobu prísne a absolútne, ale že súčasne žaloba nemôže meniť ani dôvod, ani predmet správnej sťažnosti 14.