natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Member States shall exempt the products covered by this Directive from the harmonised excise duty under conditions which they shall lay down for the purpose of ensuring the correct and straightforward application of such exemptions and of preventing any evasion, avoidance or abuse:
„Členské štáty oslobodia produkty podliehajúce tejto smernici od zosúladenej spotrebnej dane za podmienok, ktoré stanovia na účely zabezpečenia správnej a čestnej aplikácie týchto oslobodení od daní a na účely ochrany pred daňovými únikmi, pred vyhýbaním sa plateniu daní a pred ich zneužívaním:
(f) when used directly or as a constituent of semi-finished products for the production of foodstuffs, filled or otherwise, provided that in each case the alcoholic content does not exceed 8.5 litres of pure alcohol per 100 kg of the product for chocolates, and 5 litres of pure alcohol per 100 kg of the product for other products.’
… f) ak sa výrobok používa priamo ako zložka v polotovaroch na výrobu potravín, plnených alebo podobných, za predpokladu, že v žiadnom prípade obsah etanolu neprekročí hodnotu 8,5 litra čistého etanolu na 100 kg výrobku pre čokolády a 5 litrov čistého etanolu pre ostatné výrobky.“
In Sweden, the taxation of alcohol and various types of alcoholic drinks is regulated by the Law (lagen (1994:1564) om alkoholskatt (SFS 1994, No 1564); ‘the LAS’) on excise duty on alcohol.
Vo Švédsku zdaňovanie alkoholu a rôznych alkoholických nápojov upravuje zákon (1994:1564) o spotrebnej dani z alkoholu [lagen om alkoholskatt (SFS 1994, č. 1564), ďalej len „LAS“].
Under Paragraph 1(1) of the LAS, alcohol excise duty is payable on beer, wine and other fermented beverages, intermediate products and ethyl alcohol, which are produced in Sweden, brought or taken from another Member State of the European Union or imported from a nonmember State.
Podľa článku 1 prvého odseku tohto zákona sa spotrebná daň z alkoholu platí z piva, vína a iných kvasených nápojov, medziproduktov a z etanolu vyrobených na vnútroštátnom území, privezených alebo získaných z iného členského štátu Európskej únie alebo dovezených z tretieho štátu.
Under Paragraph 6 of the LAS, excise duty on ethyl alcohol is payable on products covered by CN headings 2207 and 2208 with an alcoholic strength exceeding 1.2% by volume, even when those products form part of a product which falls within another chapter of the Combined Nomenclature.
Článok 6 LAS stanovuje, že spotrebná daň sa má platiť z tovarov spadajúcich pod položky KN 2207 a KN 2208, ktorých obsah etanolu prevyšuje 1,2 % z objemu, a to i v prípade, že tieto tovary tvoria súčasť tovaru, ktorý spadá pod inú kapitolu kombinovanej nomenklatúry.
Under Paragraph 7(1)(5) of the LAS, no excise duty is payable on products which are used directly in foodstuffs or as a constituent of semi-finished products for the production of foodstuffs, filled or otherwise, provided that, in each case, the alcohol content does not exceed 8.5 litres of pure alcohol per 100 kg of the product for chocolates and 5 litres of pure alcohol per 100 kg of the product for other foodstuffs.
Podľa článku 7 prvého odseku bodu 5 LAS sa však spotrebná daň neplatí z tovarov, ktoré tvoria priamu súčasť potravín, alebo ak sa používajú ako zložka v polotovaroch na výrobu potravín, plnených alebo iných, za predpokladu, že obsah etanolu v žiadnom prípade neprekročí hodnotu 8,5 litra čistého etanolu na 100 kg čokoládových výrobkov a 5 litrov čistého etanolu na 100 kg ostatných potravinových výrobkov.
The main proceedings and the question referred for a preliminary ruling
Vec sama a prejudiciálna otázka
Wishing to market cooking wine in Sweden and to know how it would be taxed, Gourmet Classic Ltd (‘Gourmet’) applied for a preliminary opinion from the Skatterättsnämnden.
Gourmet Classic Ltd (ďalej len „Gourmet“) so zámerom uviesť na trh vo Švédsku víno na varenie a zistiť, aký daňový režim sa naň bude vzťahovať, požiadal o predbežné stanovisko Skatterättsnämnden.
In support of its application, Gourmet contended that cooking wine falls within the exemption provided for in Article 27(1)(f) of Directive 92/83 and Paragraph 7(1)(5) of the LAS.
Na podporu svojej žiadosti Gourmet uviedol, že na víno na varenie sa vzťahuje oslobodenie podľa článku 27 ods. 1 písm. f) smernice 92/83 a článku 7 prvého odseku bodu 5 LAS.
In the same proceedings, the Skatteverket submitted that cooking wine is subject to excise duty but can be exempted under Paragraph 7(1)(5) of the LAS.
V rámci toho istého konania Skatteverket tvrdil, že víno na varenie podlieha spotrebnej dani, ale môže sa naň vzťahovať oslobodenie upravené v článku 7 prvom odseku bode 5 LAS.
In its preliminary opinion, the Skatterättsnämnden came to the conclusion that although cooking wine is, in principle, subject to excise duty, since it is a foodstuff it is exempt from such duty under Article 27(1)(f) of Directive 92/83.
Vo svojom predbežnom stanovisku Skatterättsnämnden dospel k záveru, že napriek tomu, že víno na varenie v zásade podlieha spotrebnej dani, je ako potravinový výrobok oslobodené od tejto dane na základe článku 27 ods. 1 písm. f) smer nice 92/83.
However, the President of the Skatterättsnämnden issued a dissenting opinion according to which cooking wine does not fall within the scope of the LAS.
Napriek tomu predseda Skatterättsnämnden vydal rozdielne stanovisko, podľa ktorého sa na víno na varenie nevzťahuje pôsobnosť LAS.
The Skatteverket appealed against the preliminary opinion of the Skatterättsnämnden to the referring court, seeking confirmation of the opinion.
Skatteverket sa odvolal proti predbežnému stanovisku Skatterättsnämnden na vnútroštátny súd a žiadal, aby tento súd toto stanovisko potvrdil.
In that regard, the referring court points out that the main proceedings have the peculiarity that, in order to establish a precedent in taxation matters, the Skatteverket may appeal from a preliminary opinion of the Skatterättsnämnden, inter alia to request confirmation, even if that opinion is not disputed by the parties concerned.
V tejto súvislosti tento súd uvádza, že charakteristikou konania vo veci samej je, že na účely vytvorenia judikatúry v daňovej oblasti môže Skatteverket podať odvolanie proti predbežnému stanovisku Skatterättsnämnden aj vtedy, keď žiada o jeho potvrdenie a aj keď dotknutí účastníci konania toto stanovisko nespochybňujú.
In the main proceedings, the referring court considers that, in order to rule on the application by the Skatteverket, it is necessary to determine whether cooking wine contains ethyl alcohol within the meaning of the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
Vo veci samej uvedený súd usudzuje, že na rozhodnutie o odvolaní Skatteverket je potrebné určiť, či víno na varenie obsahuje etanol v zmysle článku 20 prvej zarážky smernice 92/83.
In those circumstances the Regeringsrätten decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Za týchto podmienok rozhodol Regeringsrätten prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
‘Is the alcohol contained in cooking wine to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first indent of Article 20 of Directive [92/83] …?’
„Má sa alkohol, ktorý tvorí zložku vína na varenie, zaradiť do kategórie etanolu podľa článku 20 prvej zarážky smernice 92/83…?“
Jurisdiction of the Court
O právomoci Súdneho dvora
In view of the circumstances in which the Regeringsrätten referred its question for a preliminary ruling, it is necessary to rehearse and clarify a number of principles concerning the jurisdiction of the Court under Article 234 EC.
Vzhľadom na kontext, v ktorom Regeringsrätten položil prejudiciálnu otázku, treba pripomenúť a spresniť niekoľko zásad týkajúcich sa právomoci Súdneho dvora podľa článku 234 ES.
Pursuant to the second and third paragraphs of Article 234 EC, where a question on the interpretation of the EC Treaty or of subordinate acts of the institutions of the
Podľa článku 234 druhého a tretieho odseku ES, ak sa v konaní pred vnútroštátnym súdom položí otázka týkajúca sa výkladu Zmluvy ES alebo odvodených aktov prijatých inštitúciami Európskeho spoločenstva, tento súd môže alebo v prípade, že proti
Article 234 EC aims to avoid divergences in the interpretation of Community law which the national courts have to apply and aims to ensure that, in all circumstances, that law has the same effect in all Member States (see, to that effect, Case 166/73 Rheinmühlen-Düsseldorf [1974] ECR 33, paragraph 2).
Zámerom článku 234 ES je predísť rozdielnym výkladom práva Spoločenstva, ktoré majú vnútroštátne súdy uplatňovať, a jeho cieľom je za každých okolností zabezpečiť, aby toto právo malo rovnaký účinok vo všetkých členských štátoch (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. januára 1974, Rheinmühlen-Düsseldorf, 166/73, Zb. s. 33, bod 2).
In particular, the obligation to refer imposed by the third paragraph of Article 234 EC is based on cooperation, established with a view to ensuring the proper application and uniform interpretation of Community law in all the Member States, between national courts, in their capacity as courts responsible for the application of Community law, and the Court of Justice.
Povinnosť obrátiť sa na Súdny dvor založená článkom 234 tretím odsekom ES totiž patrí do oblasti spolupráce zavedenej s cieľom správneho uplatnenia a jednotného výkladu práva Spoločenstva vo všetkých členských štátoch, medzi vnútroštátnymi súdmi pri výkone ich právomoci uplatňovania práva Spoločenstva a Súdnym dvorom.
That obligation is intended in particular to prevent
Cieľom tejto povinnosti je najmä predchádzať tomu, aby sa v ktoromkoľvek členskom štáte zavádzala vnútroštátna judikatúra, ktorá nie je v súlade s pravidlami
Consequently, where questions submitted by national courts concern the interpretation of a provision of Community law, the Court of Justice is, in principle, obliged to give a ruling (Meilicke, paragraph 24; Leclerc-Siplec, paragraph 11; and Case C-200/98 X and Y [1999] ECR I-8261, paragraph 19).
Preto, ak sa otázky položené vnútroštátnym súdom týkajú výkladu ustanovenia práva Spoločenstva, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudky Meilicke, už citovaný, bod 24; Leclerc-Siplec, už citovaný, bod 11, ako aj z 18. novembra 1999, X a Y, C-200/98, Zb. s. I-8261, bod 19).
However, the Court has held that, in exceptional circumstances, it can examine the conditions in which the case was referred to it by the national court, in order to assess whether it has jurisdiction.
Súdny dvor však rovnako rozhodol, že za výnimočných okolností mu prináleží skúmať podmienky, za akých sa vnútroštátny súd na neho obrátil, s cieľom preveriť svoju vlastnú právomoc.
While the spirit of cooperation which must prevail in the exercise of the functions assigned by Article 234 EC to the national courts, on the one hand, and the Community judicature, on the other, requires the Court of Justice to have regard to the particular responsibilities of the national court, it implies at the same time that the national court, in the use which it makes of the possibilities offered by that article, must have regard to the particular function entrusted to the Court of Justice in this field, which is to assist in the administration of justice in the Member States and not to deliver advisory opinions on general or hypothetical questions (see Case 244/80 Foglia, paragraphs 18 and 20, and Meilicke, paragraph 25).
Ak totiž zmysel spolupráce, ktorou sa má riadiť výkon úloh určených článkom 234 ES jednak vnútroštátnemu súdu a jednak súdu Spoločenstva, ukladá Súdnemu dvoru povinnosť rešpektovať povinnosti vlastné vnútroštátnemu súdu, zároveň z neho vyplýva, že vnútroštátny súd pri uplatňovaní možnosti umožnenej týmto článkom má brať ohľad na osobitnú úlohu plnenú v tejto oblasti Súdnym dvorom, ktorou je prispieť k výkonu spravodlivosti v členských štátoch a nie podať poradné stanoviská k všeobecným alebo hypotetickým otázkam (pozri rozsudky Foglia, už citovaný, body 18 a 20, ako aj Meilicke, už citovaný, bod 25).
With regard to the main proceedings, the Court has already held that, in the case of an appeal, the purpose of the procedure before the Regeringsrätten is to review the legality of an opinion which, once it becomes definitive, binds the tax authorities and serves as the basis for the assessment to tax if and to the extent to which the person who applied for the opinion continues with the action envisaged in his application and that, in those circumstances, the Regeringsrätten must be held to be carrying out a judicial function (X and Y, paragraph 17).
Čo sa týka konania vo veci samej, Súdny dvor už rozhodol, že v prípade odvolania je cieľom konania pred Regeringsrätten preskúmať zákonnosť stanoviska, ak sa stalo konečným, zaväzuje daňové orgány a slúži ako základ zdanenia, ak v rozsahu, v akom osoba, ktorá požiadala o toto stanovisko, pokračuje v úkone uvedenom v jej žiadosti, a že za týchto okolností sa má hľadieť na Regeringsrätten tak, že vykonáva úlohu súdnej povahy (rozsudok X a Y, už citovaný, bod 17).
The fact that the Skatteverket confirmed the preliminary opinion of the Skatterättsnämnden does not affect the judicial nature of the main proceedings.
Okolnosť, že Skatteverket navrhuje potvrdenie predbežného stanoviska Skatterättsnämnden, nemá vplyv na súdnu povahu konania vo veci samej.
In addition, in the main proceedings, the referring court asks the Court of Justice a question concerning the interpretation of a provision of Community law, namely the first indent of Article 20 of Directive 92/83, and it considers that a preliminary ruling on that point is necessary in order to review the legality of the preliminary opinion of the Skatterättsnämnden.
Okrem toho vo veci samej vnútroštátny súd kladie Súdnemu dvoru otázku týkajúcu sa výkladu ustanovenia práva Spoločenstva, t. j. článku 20 prvej zarážky smernice 92/83, a domnieva sa, že prejudiciálne rozhodnutie o tomto bode je potrebné na preskúmanie zákonnosti predbežného stanoviska Skatterättsnämnden.
The Court is therefore not being asked to deliver an advisory opinion on a hypothetical question.
Súdny dvor teda nemá zaujať poradné stanovisko k hypotetickej otázke.
According to the order for reference, the Regeringsrätten has unlimited jurisdiction in this connection, independently of the submissions of the parties.
Z rozhodnutia o začatí prejudiciálneho konania vyplýva, že Regeringsrätten má v tomto ohľade plnú rozhodovaciu právomoc, a to nezávisle od návrhov účastníkov konania.
Moreover, since there is no judicial remedy under national law against the decisions of the Regeringsrätten, that court is obliged, under the third paragraph of Article 234 EC, to bring the matter before the Court of Justice.
Okrem toho, keďže proti rozhodnutiam Regeringsrätten nie sú prípustné opravné prostriedky podľa vnútroštátneho práva, tento súd sa musí v súlade s článkom 234 tretím odsekom ES obrátiť na Súdny dvor.
Consequently, as already stated in paragraph 23 of this judgment, in proceedings such as the main proceedings, it is only by referring a question to the Court for a preliminary ruling that the objective pursued by that provision can be attained, that is to ensure the proper application and uniform interpretation of Community law in all
Ako to je uvedené v bode 23 tohto rozsudku v konaní, akým je konanie vo veci samej, cieľ sledovaný týmto ustanovením môže byť dosiahnutý iba tým, že sa na Súdny dvor podá návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom týmto cieľom je zabezpečiť správne uplatňovanie a jednotný výklad práva Spoločenstva vo všetkých člen-
2008 — CASE C-458/06 the Member States and to prevent a body of national caselaw that is not in accordance with the rules of Community law from coming into existence in the Member State concerned.
2008 — VEC C-458/06 ských štátoch, ako aj predísť tomu, aby sa v dotknutom členskom štáte zaviedla vnútroštátna judikatúra, ktorá nie je v súlade s pravidlami tohto práva.
Taking into account all the foregoing considerations, the Court has jurisdiction to reply to the question posed by the Regeringsrätten.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy Súdny dvor má právomoc odpovedať na otázku položenú Regeringsrätten.
By its question, the referring court asks whether the alcohol contained in cooking wine is to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má alkohol tvoriaci zložku vína na varenie zaradiť do kategórie etanolu podľa článku 20 prvej zarážky smernice 92/83.
1), the fact remains that that edible preparation contains ethyl alcohol falling within headings 2207 and 2208 of that nomenclature.
382), rovnako platí, že tento potravinový prípravok obsahuje etanol spadajúci pod položky 2207 a 2208 tejto nomenklatúry.
It follows that if the ethyl alcohol contained in cooking wine has an alcoholic strength exceeding 1.2 % volume, that alcohol falls within the scope of the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
Vyplýva z toho, že ak obsah etanolu obsiahnutého vo víne na varenie presahuje 1,2 % objemových percent alkoholu, na tento alkohol sa vzťahuje pôsobnosť článku 20 prvej zarážky smernice 92/83.
The first indent of Article 20 of Directive 92/83 applies even when the products covered by that provision form part of a product which falls within another chapter of the combined nomenclature.
Článok 20 prvá zarážka smernice 92/83 sa totiž uplatňuje aj vtedy, keď výrobky, ktoré patria do pôsobnosti tohto ustanovenia, sú súčasťou výrobku spadajúceho pod inú kapitolu kombinovanej nomenklatúry.
Consequently, the alcohol contained in cooking wine, if it has an alcoholic strength exceeding 1.2% by volume, constitutes ethyl alcohol within the meaning of the first indent of Article 20 of Directive 92/83, which is, without prejudice to the exemption provided for in Article 27(1)(f) of that directive, subject to the harmonised excise duty.
Alkohol tvoriaci zložku vína na varenie teda predstavuje, ak jeho obsah etanolu presahuje 1,2 % objemových percent alkoholu, etanol v zmysle článku 20 prvej zarážky smernice 92/83, ktorý podlieha s výhradou oslobodenia upraveného v člán -ku 27 ods. 1 písm. f) tejto smernice zosúladenej spotrebnej dani.
Having regard to all the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that the alcohol contained in cooking wine is, if it has an alcoholic strength exceeding 1.2% by volume, to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné na položenú otázku odpovedať, že alkohol tvoriaci zložku vína na varenie sa má zaradiť, ak jeho obsah etanolu presahuje 1,2 % objemových percent alkoholu, do kategórie etanolu podľa článku 20 prvej zarážky smernice 92/83.
The alcohol contained in cooking wine is, if it has an alcoholic strength exceeding 1.2% by volume, to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first
Alkohol tvoriaci zložku vína na varenie sa má zaradiť, ak jeho obsah etanolu presahuje 1,2 % objemových percent alkoholu, do kategórie etanolu podľa
2008 — CASE C-458/06 indent of Article 20 of Council Directive 92/83/EEC of 19 October 1992 on the harmonisation of the structures of excise duties on alcohol and alcoholic beverages.
2008 — VEC C-458/06 článku 20 prvej zarážky smernice Rady 92/83/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní pre etanol a alkoholické nápoje.
Case C-533/06
Vec C-533/06
(Trade marks — Directive 89/104/EEC — Article 5(1) — Exclusive rights of the trade mark proprietor — Use of a sign identical with, or similar to, a mark in a comparative advertisement — Limitation of the effects of a trade mark — Comparative advertising — Directives 84/450/EEC and 97/55/EC — Article 3a(1) — Conditions under which comparative advertising is permitted — Use of a competitor’s trade mark or of a sign similar to that mark)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)] „Ochranné známky — Smernica 89/104/EHS — Článok 5 ods. 1 — Výlučné právo majiteľa ochrannej známky — Použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke v porovnávacej reklame — Obmedzenie účinkov ochrannej známky — Porovnávacia reklama — Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES — Článok 3a ods. 1 — Podmienky prípustnosti porovnávacej reklamy — Použitie ochrannej známky súťažiteľa alebo označenia podobného tejto ochrannej známke“
Opinion of Advocate General Mengozzi delivered on 31 January 2008 . . . .Judgment of the Court (First Chamber), 12 June 2008 . . . . . . . . . . .
Návrhy prednesené 31. januára 2008 — generálny advokát P. Mengozzi . . . . Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 12. júna 2008 . . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Right, for the proprietor of a trade mark, to prevent the use by a third party of an identical or similar sign for identical or similar goods or services
Aproximácia právnych predpisov — Ochranné známky — Smernica 89/104 — Právo majiteľa ochrannej známky namietať proti používaniu zhodného alebo podobného označenia treťou osobou na zhodné alebo podobné výrobky alebo služby
(Council Directive 89/104, Art. 5(1) and (2))
(Smernica Rady 89/104, článok 5 ods. 1 a 2)
(Council Directives 89/104, Art. 5(1) and (2), and 84/450, Art. 3a(1))
(Smernica Rady 89/104, článok 5 ods. 1 a 2, a smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1)
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Registration of a new trade mark — Existence of an identical or similar earlier trade mark registered for identical or similar goods or services — Right, for the proprietor of a trade mark, to prevent the use by a third party of an identical or similar sign for identical or similar goods or services — Likelihood of confusion
Aproximácia právnych predpisov — Ochranné známky — Smernica 89/104 — Zápis novej ochrannej známky — Existencia zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby — Právo majiteľa ochrannej známky namietať proti používaniu zhodného alebo podobného označenia treťou osobou na zhodné alebo podobné výrobky alebo služby — Pravdepodobnosť zámeny
(Council Directive 89/104, Arts 4(1)(b), and 5(1)(b))
[Smernica Rady 89/104, článok 4 ods. 1 písm. b) a článok 5 ods. 1 písm. b)]
(Council Directives 89/104, Art. 5(1)(b), and 84/450, Art. 3a)
[Smernica Rady 89/104, článok 5 ods. 1 písm. b) a smernica Rady 84/450, článok 3a]
The use by an advertiser, in a comparative advertisement, of a sign identical with, or similar to, the mark of a competitor for the purposes of identifying the goods and services offered by the latter can be regarded as use for the advertiser’s own goods and services for the purposes of Article 5(1) and (2) of Directive 89/104 concerning trade marks.
Použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke súťažiteľa inzerentom v porovnávacej reklame na účely identifikácie tovarov alebo služieb ponúkaných týmto súťažiteľom sa považuje za použitie pre samotné tovary alebo služby inzerenta v zmysle článku 5 ods. 1 a 2 smernice 89/104 o ochranných známkach.
promoting the goods and services of that advertiser.
k podpore tovarov a služieb tohto inzerenta.
With such an advertisement, the advertiser seeks to distinguish his goods and services by comparing their characteristics with those of competing goods and services.
Takouto reklamou sa inzerent snaží rozlíšiť svoje tovary a svoje služby porovnaním ich vlastností s vlastnosťami tovarov a služieb súťažiteľov.
That analysis is confirmed by recital 15 in the preamble to Directive 97/55, in which the Community legislature pointed out that the aim of comparative advertising is to distinguish between the goods and services of the advertiser and those of his competitor.
Túto analýzu potvrdzuje odôvodnenie č. 15 smernice 97/55, v ktorom normotvorca Spoločenstva zdôraznil, že cieľom porovnávacej reklamy je rozlíšiť tovary a služby inzerenta od tovarov a služieb jeho súťažiteľa.
(see paras 34-36)
(pozri body 34 — 36)