natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On the basis of this error, Marks & Spencer submitted on 8 February 1995 a claim for repayment in the amount of GBP 3.5 million. That claim was accepted only to the extent of 10% of the amount (GBP 350 000), since the Commissioners took the view that the high street retailer had passed on 90% of the VAT paid by it to its customers. Consequently, the Commissioners invoked against Marks & Spencer the defence of unjust enrichment under section 80(3) of the VAT Act 1994. The authorities also applied rules of limitation (new and retroactive), by virtue of which they were not obliged to repay any sum which had been paid to them more than three years prior to the submission of the claim for repayment. The amount which was finally paid to Marks & Spencer on 4 April 1997 was therefore GBP 88 440. 11
Listom z 30. septembra 1994 uznal Commissioners svoju chybu, pretože „teacakes“ je potrebné s konečnou platnosťou považovať za koláče, pričom ako také mali podliehať zdaneniu s nulovou sadzbou dane, a v dôsledku tohto nesprávneho posúdenia spoločnosť Marks & Spencer požiadala 8. februára 1995 o vrátenie sumy 3,5 milióna GBP. Tejto žiadosti bolo v zásade vyhovené len do výšky 10 % tejto sumy (350 000 GBP), pretože Commisioners zastáva názor, že dotknutý obchodný reťazec preniesol 90 % ním zaplatenej DPH na svojich zákazníkov. Commissioners teda proti spoločnosti Marks & Spencer uplatnil námietku bezdôvodného obohatenia uvedenú v článku 80 ods. 3 VAT Act 1994. Okrem toho uplatnil aj ustanovenia o premlčaní (nové a so spätnou účinnosťou), podľa ktorých nebol povinný vrátiť sumu, ktorá mu bola zaplatená viac ako tri roky pred podaním žiadosti o vrátenie dane. V konečnom dôsledku išlo o sumu 88 440 GBP, ktorá bola vrátená spoločnosti Marks & Spencer 4. apríla 1997. 11
After unsuccessful administrative proceedings, Marks & Spencer appealed to the VAT and Duties Tribunal, which, by decision of 22 April 1998, upheld the view taken by the Commissioners. Marks & Spencer appealed to the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division, which in turn dismissed the claim by decision of 21 December 1998. An appeal against that decision was made to the Court of Appeal of England and Wales (Civil Division), which, as regards the claim I - 2317
Spoločnosť Marks & Spencer sa po zamietnutí jej odvolania v správnom konaní obrátila na VAT Tribunal, ktorý v rozsudku z 22. apríla 1998 prijal tvrdenia Commissioners. Spoločnosť Marks & Spencer sa odvolala na High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Crown Office), ktorý opäť zamietol jej žalobu rozhodnutím z 21. decembra 1998. Proti tomuto rozhodnutiu sa Marks & Spencer odvolala na Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), ktorý znovu zamietol žalobu spoločnosti Marks & Spencer o vrátenie dane týkajúcej sa „teacakes“. Posledný uvedený súd však v súvislosti s inou časťou sporu (týkajúcej sa zdanenia I - 2317
2008 — CASE C-309/06 for repayment in relation to the teacakes, again dismissed Marks & Spencer’s claim. However, the Court of Appeal, by decision of 14 December 1999, referred a question which related to a separate aspect of the proceedings (the taxation of gift vouchers sold by Marks & Spencer) to the Court of Justice for a preliminary ruling on the compatibility of the retroactive limitation of three years (see paragraph 10 of the present judgment) with the principles of effectiveness of Community law and of the protection of legitimate expectations. That question concerned, inter alia, the issue whether an individual could derive rights directly from a directive after it had been correctly transposed into national law, where the Member State had failed to take proper account of the scope of the directive. 12
2008 — VEC C-309/06 nákupných poukážok predávaných spoločnosťou Marks & Spencer) rozhodnutím zo 14. decembra 1999 položil Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku o zlučiteľnosti spätnej účinnosti trojročnej premlčacej lehoty (pozri bod 10 tohto rozsudku) so zásadami efektivity práva Spoločenstva a ochrany legitímnej dôvery. Táto otázka sa týkala najmä určenia, či jednotlivec môže odvodiť uplatniteľnosť práva priamo zo smernice po jej riadnom prebratí do vnútroštátneho práva v prípade nezohľadnenia rozsahu uvedenej smernice členským štátom. 12
In Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, the Court ruled that the principles of effectiveness and of the protection of legitimate expectations precluded national legislation such as the United Kingdom legislation in question. 13
V rozsudku z 11. júla 2002, Marks & Spencer (C-62/00, Zb. s. I-6325), Súdny dvor určil, že zásade efektivity a zásade ochrany legitímnej dôvery odporuje taká vnútroštátna právna úprava, akou je predmetná právna úprava Spojeného kráľovstva. 13
In the light of the grounds of the Court’s decision that the legislation retroactively establishing a limitation period was incompatible with the abovementioned principles of Community law, the Commissioners, with a view to treating all claims made under section 80 of the VAT Act 1994 in the same way, on their own initiative, accepted that Marks and Spencer’s claim should not be time-barred and accordingly repaid the sum claimed, up to the limit of 10%, above which they maintained that there would be unjust enrichment.
So zreteľom na dôvody uvedené Súdnym dvorom, pokiaľ ide o nezlučiteľnosť právnej úpravy retroaktívne stanovujúcej premlčaciu lehotu s vyššie uvedenými zásadami práva Spoločenstva, Commissioners s cieľom rovnakého posúdenia všetkých žalôb podaných na základe článku 80 VAT Act 1994 vyhovel proprio motu žiadosti spoločnosti Marks & Spencer, aby voči nej nebolo namietané premlčanie, a teda vrátil požadované sumy a to do výšky 10 %, nad ktorú by podľa neho došlo k bezdôvodnému obohateniu. 14
Marks & Spencer maintained its claims before the Court of Appeal of England and Wales (Civil Division) as to the sums which, it was contended, represented unjust enrichment, relying directly on Community law. By decision of 21 October 2003, the Court of Appeal dismissed the claim put forward by Marks & Spencer, which thereupon appealed to the House of Lords. I - 2318
Na Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) spoločnosť Marks & Spencer trvala na svojich požiadavkách týkajúcich sa súm údajne predstavujúcich bezdôvodné obohatenie, pričom vychádzala z priameho základu práva Spoločenstva. Rozhodnutím z 21. októbra 2003 tento súd zamietol žalobu podanú spoločnosťou Marks & Spencer, ktorá následne podala odvolanie na House of Lords. I - 2318
The House of Lords decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
House of Lords rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
2008 — CASE C-309/06 the result that they would be infringed if the trader in question is not repaid the entire amount mistakenly charged on the supplies made by him in circumstances where:
2008 — VEC C-309/06 by porušené, keď by sa predmetnému hospodárskemu subjektu nevrátila celá suma, ktorá mu bola nesprávne vyrubená v súvislosti s takými plneniami, pričom by:
— the trader would be unjustly enriched by repayment to him of the entire amount;
— vrátením celej sumy došlo k bezdôvodnému obohateniu hospodárskeho subjektu a
— domestic legislation provides that overpaid tax cannot be repaid to the extent that repayment would lead to unjust enrichment of the trader; but
— vnútroštátna právna úprava stanovovala, že navyše zaplatenú daň nie je možné vrátiť, ak by takéto vrátenie malo viesť k bezdôvodnému obohateniu hospodárskeho subjektu, ale
— domestic legislation makes no provision similar to that referred to in (ii) in the case of claims by “repayment traders”? (A “repayment trader” is a taxable person who, in a given prescribed accounting period, makes no payment of VAT to the competent national authorities but receives a payment from them because, in that period, the amount of VAT that he is entitled to deduct exceeds the amount of VAT due in respect of supplies made by him.)
— vnútroštátna právna úprava neobsahovala žiadne ustanovenie, ktoré by bolo podobné ustanoveniu [uvedenému v predchádzajúcej zarážke] pre žiadosti ‚repayment traders‘ o vrátenie dane (‚repayment trader‘ je zdaniteľná osoba, ktorá za dané zdaňovacie obdobie nezaplatí žiadnu DPH príslušným vnútroštátnym orgánom, ale naopak od nich platbu prijíma, pretože za toto obdobie suma DPH, ktorú si môže odpočítať, presahuje sumu splatnej DPH predstavujúcej výšku jej daňovej povinnosti za plnenia, ktoré uskutočnila)?
The first question: the existence of a Community-law right to have a particular transaction taxed at a zero rate of VAT
O prvej otázke týkajúcej sa nároku vyplývajúceho z práva Spoločenstva na to, aby sa na dané plnenie uplatnila DPH s nulovou sadzbou dane
Marks & Spencer submits that a right to have a particular transaction taxed at a zero rate of VAT does exist, both under Article 12(1) of the Sixth Directive, the word- ing of which, it believes, is clear, precise and unconditional, and by virtue of the principle of equal treatment. The derogation of which the United Kingdom took advan- tage under both Article 28(2) of the Sixth Directive, in its initial version, and Article 28(2)(a) of the Sixth Directive, in the wording stemming from Directive 92/77, did not take the case outside the scope of Community law, as laid down by that article. I - 2321
Spoločnosť Marks & Spencer zastáva názor, že nárok na to, aby sa na dané plnenie uplatnila DPH s nulovou sadzbou dane na základe uplatnenia článku 12 ods. 1 šiestej smernice, ktorého obsah je podľa Marks & Spencer jasný, presný a bezpodmienečný, vychádza zo zásady rovnosti zaobchádzania. Výnimka, ktorú Spojené kráľovstvo využilo tak podľa článku 28 ods. 2 šiestej smernice, v jej pôvodnom znení, ako aj na základe uvedeného článku 28 ods. 2 písm. a) v jeho znení vyplývajúcom zo smer -nice 92/77, nemá za následok, že by situácia nespadala do pôsobnosti práva Spoločenstva, tak ako uvádza samotné toto ustanovenie. I - 2321
Conversely, the United Kingdom Government and Ireland take the view that a trader cannot derive from Community law any directly enforceable right to an exemption with refund of the VAT paid at the preceding stage.
Vlády Spojeného kráľovstva a Írska sa naopak domnievajú, že subjektu nemôže z práva Spoločenstva vyplývať žiadne právo na oslobodenie od dane s vrátením DPH zaplatenej na predchádzajúcom stupni, ktoré by malo priame účinky.
The right to have transactions taxed at a zero rate thus derives only from national law.
Nárok na to, aby sa na plnenie uplatnila nulová sadzba dane, teda vyplýva len z vnútroštátneho práva.
The Cypriot Government states that the mistake made by the Commissioners relates to the application of provisions of national law, even if the retention of such provisions is allowed by the Sixth Directive.
Vláda Cypru upresňuje, že nesprávne posúdenie, ktorého sa dopustil Commissioners, sa týka uplatnenia ustanovení vnútroštátneho práva, hoci ich ponechanie povoľuje šiesta smernica.
The Commission, without replying directly to the question, which it regards as irrelevant, states that the United Kingdom tax authorities were mistaken in their interpretation of the national legislation, but did not breach any obligation imposed by the Sixth Directive.
Komisia bez toho, aby priamo odpovedala na položenú otázku, ktorú nepovažuje za relevantnú, zdôrazňuje, že daňový úrad Spojeného kráľovstva nesprávne vykladal vnútroštátnu právnu úpravu, ale neporušil žiadnu povinnosť stanovenú šiestou smernica.
The first question asks, in essence, whether it is possible for a trader to derive directly from Community law the right to be taxed at a zero rate where that rate is the result of provisions of national law.
Prvá otázka sa v podstate týka toho, či je možné, aby hospodárskemu subjektu priamo z práva Spoločenstva vyplýval nárok na zdanenie nulovou sadzbou, ak táto sadzba vyplýva z ustanovení vnútroštátneho práva.
It must first be stated that that question bears a direct relation to the facts submitted to the national court and is objectively required in order to resolve the dispute in the main proceedings (see, to that effect, Case C-18/93 Corsica Ferries [1994] ECR I-1783, paragraph 14, and Case C-144/04 Mangold [2005] ECR I-9981, paragraph 34).
Je potrebné na prvom mieste uviesť, že uvedená otázka má priamu súvislosť so skutkovým stavom predloženým vnútroštátnemu súdu a odpovedá objektívnej potrebe rozhodnutia vo veci samej (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. mája 1994, Corsica Ferries, C-18/93, Zb. s. I-1783, bod 14, a z 22. novembra 2005, Mangold, C-144/04, Zb. s. I-9981, bod 34).
Secondly, it is important to bear in mind that, in authorising Member States to apply exemptions with refund of the tax paid, Article 28(2) of the Sixth Directive lays down a derogation to the rules which govern the standard rate of VAT (Case C-251/05 Talacre Beach Caravan Sales [2006] ECR I-6269, paragraph 17).
Po druhé je potrebné zdôrazniť, že článok 28 ods. 2 šiestej smernice tým, že povoľuje členským štátom uplatniť oslobodenie od dane s vrátením zaplatenej dane, stanovuje výnimku z pravidiel upravujúcich bežnú sadzbu DPH (rozsudok zo 6. júla 2006, Talacre Beach Caravan Sales, C-251/05, Zb. s. I-6269, bod 17).
It is therefore correct to state that it is by reason of Community law that those exemptions, known as ‘zero-rating’, are permitted.
Preto je potrebné uviesť, že v zmysle práva Spoločenstva sú tieto oslobodenia od dane označované ako „zdanenie nulovou sadzbou“ povolené.
It is apparent from the actual wording of the original version of Article 28(2) that the exemptions which were in force on 31 December 1975 ‘may be maintained’, which means that it is for the Member State concerned alone to decide whether or not to retain a particular piece of legislation which satisfied, inter alia, the conditions set out in the final indent of Article 17 of Second Council Directive 67/228/EEC of 11 April 1967 on the harmonisation of legislation of Member States concerning turnover taxes — Structure and procedures for application of the common system of value added tax (OJ, English Special Edition 1967, p.
Nakoniec, tak ako to vyplýva z doslovného znenia tohto ustanovenia v jeho pôvodnom znení, podmienky oslobodenia od dane existujúce k 31. decembru 1975 „môžu byť ponechané“, čo znamená, že záleží od samotného posúdenia dotknutého členského štátu či si ponechá alebo nie jeden alebo druhý typ právnej úpravy, ktorá musí zodpovedať najmä kritériám upraveným v článku 17 poslednej zarážke druhej smernice Rady 67/228/EHS z 11. apríla 1967 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — štruktúra a spôsoby uplatnenia spoločného systému dane z pridanej hodnoty [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES 71, s.
16), now repealed, which provided that exemptions with refund of the tax paid could only be established for clearly-defined social reasons and for the benefit of the final consumer.
1303), teraz už zrušenej, podľa ktorých oslobodenie od dane s vrátením zaplatenej dane je možné iba v prípade jasne definovaných sociálnych dôvodov a v prospech konečných spotrebiteľov.
Article 28(2)(a) of the Sixth Directive can therefore be compared to a ‘stand-still’ clause, intended to prevent social hardship likely to follow from the abolition of exemptions provided for by the national legislature but not included in the Sixth Directive (Talacre Beach Caravan Sales, paragraph 22).
Článok 28 ods. 2 písm. a) šiestej smernice tak možno prirovnať k doložke „stand still“, ktorej účelom je zamedziť ťažkým sociálnym situáciám, ku ktorým by mohlo dôjsť v dôsledku zrušenia výhod stanovených vnútroštátnym zákonodarcom, ktoré však neboli prevzaté do šiestej smernice (rozsudok Talacre Beach Caravan Sales, už citovaný, bod 22).
That optional maintenance of the previous status quo is therefore merely framed by the Sixth Directive.
Čiže toto fakultatívne zachovanie statusu quo ante je jednoducho zasadené do rámca šiestej smernice.
Consequently, it is pursuant to national legislation which does not constitute a measure for the implementation of the Sixth Directive (see, by analogy, Case C-36/99 Idéal tourisme [2000] ECR I-6049, paragraph 38), but the maintenance of an exemption which is permitted by that directive, regard being had to the social objectives pursued by
Marks & Spencer sa teda môže domáhať oslobodenia od dane s vrátením dane zaplatenej na predchádzajúcom stupni podľa vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá nepredstavuje opatrenie na prebratie šiestej smernice (pozri analogicky rozsudok z 13. júla 2000, Idéal tourisme, C-36/99, Zb. s. I-6049, bod 38), I - 2323
2008 — CASE C-309/06 the legislation of the United Kingdom in not making the final consumer pay VAT on everyday items of food, that Marks & Spencer may claim the exemption with refund of the tax paid at the preceding stage. 25
2008 — VEC C-309/06 ale zachovanie zvýhodnení, ktoré posledná uvedená smernica dovoľuje s ohľadom na sociálne ciele, ktoré sledujú právne predpisy Spojeného kráľovstva, keď stanovujú, že konečný spotrebiteľ nemá byť zaťažený DPH z bežných potravinárskych výrobkov.
Marks & Spencer cannot validly rely on Article 12(1) of the Sixth Directive. That provision, which states that the rate of VAT applicable is that in force at the time of the chargeable event, is intended to prevent the national legislature, in the event of a change in the rate applicable to a particular product, as borne out by Article 12(2) of the Sixth Directive, from applying to a particular transaction a rate other than that in force at the time of the event which gave rise to the VAT charged in respect of that transaction. 26
Spoločnosť Marks & Spencer sa nemôže účinne odvolávať na článok 12 ods. 1 šiestej smernice. Je totiž potrebné uviesť, že cieľom tohto ustanovenia, ktoré upresňuje, že na zdaniteľné plnenia sa uplatňuje sadzba platná v čase vzniku zdaniteľného plnenia, je zabrániť tomu, aby vnútroštátny zákonodarca v prípade zmeny uplatniteľnej sadzby dane pri danom výrobku, ako potvrdzuje článok 12 ods. 2 šiestej smernice, uplatnil na dané plnenie inú sadzbu, než aká platila v čase vzniku zdaniteľného plnenia. 26
The purpose served by Article 12(1) is thus clearly to settle the issue of determining the temporal point of reference for applying a given rate of VAT.
Účelom existencie tohto ustanovenia je tak jednoznačne právna úprava časového určenia uplatnenia danej sadzby DPH.
The situation in the main proceedings, in which the Commissioners established that there had been an error as to whether a particular product should have been entitled to an exemption with refund of the tax paid, is completely different, as this is a question, not of a change in the rate over time, but as to whether a product is covered by an exemption with refund of the tax paid, permitted under Article 28(2)(a) of the Sixth Directive.
Úplne odlišný je predmetný prípad v konaní vo veci samej, v ktorom Commissioners konštatoval nesprávne posúdenie skutočnosti, či sa na určitý tovar má vzťahovať oslobodenie od dane s vrátením zaplatenej dane, keďže nejde o zmenu sadzby v priebehu času, ale o otázku, či tovar patrí alebo nepatrí do pôsobnosti oslobodenia od dane s vrátením zaplatenej dane, ktoré je povolené na základe článku 28 ods. 2 písm. a) šiestej smernice.
Accordingly, the answer to the first question must be that where, under Article 28(2) of the Sixth Directive, both before and after the insertion of the amendments made to that provision by Directive 92/77, a Member State has maintained in its national legislation an exemption with refund of input tax in respect of certain specified
Na prvú otázku preto treba odpovedať, že ak si členský štát podľa článku 28 ods. 2 šiestej smernice tak pred, ako aj po zmenách a doplneniach tohto ustanovenia smernicou 92/77 vo svojej vnútroštátnej právnej úprave ponechal oslobodenie od dane s vrátením dane zaplatenej na predchádzajúcom stupni v súvislosti s určitými
MARKS & SPENCER supplies, a trader making such supplies does not have a directly enforceable Commu-nity-law right to have those supplies taxed at a zero rate of VAT. The second question: the existence of a right, deriving from the general principles of Community law, to a refund of VAT paid in error
MARKS & SPENCER konkrétnymi plneniami, nemá hospodársky subjekt, ktorý takéto plnenia poskytuje, žiaden priamo uplatniteľný nárok podľa práva Spoločenstva na zdanenie týchto plnení DPH s nulovou sadzbou dane. O druhej prejudiciálnej otázke týkajúcej sa existencie nároku na vrátenie nesprávne zaplatenej DPH, vyplývajúceho zo všeobecných zásad práva Spoločenstva
Marks & Spencer claims that the general principles of Community law, including the principle of fiscal neutrality, apply in such a way as to provide a basis for a right to repayment, in its favour, of the VAT which was wrongly levied, since the whole system of VAT remains, by definition, within the scope of Community law, even in the case specified in Article 28(2) of the Sixth Directive, both in its initial version and in that stemming from Directive 92/77. 30
Podľa spoločnosti Marks & Spencer sa všeobecné zásady práva Spoločenstva, kam patrí aj daňová neutralita, uplatňujú spôsobom, že zakladajú v jej prospech právo na vrátenie nesprávne zaplatenej DPH, pretože celý systém DPH zostáva na základe definície v pôsobnosti práva Spoločenstva, a to aj v prípade stanovenom v článku 28 ods. 2 šiestej smernice, tak v jeho pôvodnom znení, ako aj v znení vyplývajúcom zo smernice 92/77. 30
The United Kingdom Government, Ireland and the Cypriot Government maintain that the sums in question in the main proceedings were not levied in breach of any directly effective or right-conferring provision of Community law.
Vláda Spojeného kráľovstva, írska vláda a cyperská vláda zdôrazňujú, že predmetné sumy vo veci samej neboli zaplatené v rozpore s niektorým ustanovením práva Spoločenstva, ktoré by malo priamy účinok alebo by priznávalo nejaké právo.
The question is strictly one of national law and there is therefore no need whatsoever to apply the general principles of Community law.
Ide výlučne o otázku vnútroštátneho práva, a nevedie teda k použitiu všeobecných zásad práva Spoločenstva.
Ireland adds that if, in the present case, the principle of fiscal neutrality were to apply in order to provide a basis for a right to repayment, the final consumer, who has borne the burden of the VAT, should benefit from this.
Írsko dodáva, že keby sa zásada daňovej neutrality mala v danom prípade použiť na to, aby založila nárok na vrátenie dane, mal by tento nárok patriť konečnému spotrebiteľovi, ktorý znášal zaťaženie DPH.
The Commission submits that, in applying VAT, the competent national authorities must comply with the essential principles which underlie the common system of VAT, in particular the principle of neutrality.
Komisia uvádza, že pri uplatňovaní DPH musia príslušné vnútroštátne orgány postupovať v súlade so základnými zásadami, z ktorých vychádza spoločný systém DPH, najmä so zásadou daňovej neutrality.
They are under this obligation when making refunds of overpaid tax.
Táto povinnosť sa týka vrátenia daňového preplatku.
However, the Commission does not reply directly to the second question.
Komisia sa však priamo nevyjadrila o druhej prejudiciálnej otázke.
The second question asks, in essence, whether a trader has a right, under the general principles of Community law, including the principle of fiscal neutrality, to claim a refund of the VAT which was wrongly levied, when the rate which should have been applied stems from national law.
Druhá prejudiciálna otázka sa v podstate týka určenia, či má hospodársky subjekt v zmysle všeobecných zásad práva Spoločenstva, najmä zásady daňovej neutrality, právo požadovať vrátenie nesprávne zaplatenej DPH, ak sadzba dane, ktorú bolo treba uplatniť, vyplýva z vnútroštátneho práva.