natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court points out that the letter of 8 November 1999 is the only document which the applicant received in response to his request based on Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure and that, although that letter states that ‘the Governing Council decided’ not to grant the applicant access to the archives of the Committee of Governors, it makes no reference whatsoever to a specific date of adoption for that decision, the date of 21 October 1999 having been supplied by the ECB in the defence.
Súd prvého stupňa uvádza, že list z 8. novembra 1999 je jediný dokument prijatý žalobcom, ktorý obsahuje odpoveď na jeho žiadosť založenú na článku 23 ods. 3 rokovacieho poriadku ECB, a že ak sa tento list zmieňuje o skutočnosti, že „rada guvernérov rozhodla“ neumožniť prístup žalobcovi k archívom výboru guvernérov, nijako neodkazuje na presný dátum prijatia tohto rozhodnutia, keďže rozhodnutie z 21. októbra 1999 bolo predložené ECB v jej vyjadrení k žalobe.
In response to a request of the Court, the ECB produced various documents showing the existence of the alleged decision and, in particular, an extract from the minutes of the 29th meeting of the Governing Council of 21 October 1999.
V odpovedi na žiadosť Súdu prvého stupňa ECB predložila rôzne dokumenty preukazujúce existenciu uvedeného rozhodnutia a najmä výňatok zo zápisnice z 29. stretnutia rady guvernérov konaného 21. októbra 1999.
It should therefore be noted that the decision of the Governing Council of 21 October 1999 refusing the applicant’s request for access was formally embodied, in his regard, only in the document by which it was notified . Accordingly, it is necessary to interpret the form of order sought by the applicant as seeking the annulment of that decision, as brought to his knowledge on 8 November 1999.
Treba preto konštatovať, že rozhodnutie rady guvernérov z 21. októbra 1999 týkajúce sa odmietnutia žiadosti o prístup žalobcu bolo voči žalobcovi materiálne formalizované iba aktom oznámenia, ktorého bolo predmetom, a treba teda vykladať návrhy žalobcu v tom zmysle, že smerujú k zrušeniu tohto rozhodnutia, tak ako s ním bol oboznámený 8. novembra 1999.
It should also be noted that, after concluding that the action was inadmissible on the ground that the decision of the Governing Council of 21 October 1999 constituted an act of general application in respect of which the applicant did not have standing to bring an action, the ECB accepted, at the hearing, the individual nature of the measure at issue and withdrew the present plea of inadmissibility, formal note of which was taken in the minutes of the hearing.
Je tiež opodstatnené poznamenať, že po tom, čo ECB dospela k záveru o neprípustnosti žaloby z dôvodu, že rozhodnutie rady guvernérov z 21. októbra 1999 predstavuje všeobecne platný akt, proti ktorému žalobca nemal aktívnu legitimáciu, na pojednávaní pripustila individuálny charakter dotknutého opatrenia a upustila od predmetnej námietky neprípustnosti, čo sa zaznamenalo v zápisnici z pojednávania.
Since the plea of inadmissibility alleging that the applicant lacks standing constitutes a ground involving a question of public policy which may, and even must, be raised of its own motion by the Community judicature (Case C-298/00 P Italy v Commission [2004] ECR I-4087, paragraph 35), the Court points out that, pursuant to Article 12.3 of the ESCB Statute, the Governing Council adopted, on 7 July 1998, Rules of Procedure seeking to ensure the internal functioning of the ECB in the interests of sound administration and containing an Article 23 entitled, in the version resulting from the amendment of the Rules of Procedure of 22 April 1999, ‘Confidentiality of and access to ECB documents and archives’.
Keďže námietka neprípustnosti vychádzajúca z nedostatku aktívnej legitimácie žalobcu predstavuje dôvod kogentnej povahy, ktorý môže a tiež musí preskúmať ex offo sudca Spoločenstva (rozsudok Súdneho dvora z 29. apríla 2004, Taliansko/Komisia, C-298/00 P, Zb. s. I-4087, bod 35), Súd prvého stupňa pripomína, že podľa článku 12 ods. 3 štatútu ESCB rada guvernérov ECB prijala 7. júla 1998 rokovací poriadok na zabezpečenie vnútorného fungovania ECB v záujme správneho úradného postupu, ktorý obsahuje článok 23, nazvaný v jeho verzii po zmene rokovacieho poriadku z 22. apríla 1999 „Dôvernosť a prístup k dokumentom a archívom ECB“.
It is not disputed that that provision — which is framed in general terms, applies to objectively determined situations and entails legal effects for categories of persons regarded generally and in the abstract — is of general application .
Je nepochybné, že toto ustanovenie, ktoré je uvedené všeobecne, sa uplatňuje na situácie určené objektívne a má právne účinky vo vzťahu ku kategóriám osôb predpokladaným všeobecne a abstraktne a je všeobecne záväzné.
It should be pointed out that the applicant has not sought the amendment or withdrawal of Article 23 of the ECB Rules of Procedure, nor has he been refused such a request: he has merely requested that that provision be applied and, more specifically, paragraph 3 thereof.
Treba zdôrazniť, že žalobca nežiadal a nebola mu zamietnutá zmena ani zrušenie článku 23 rokovacieho poriadku ECB, ale žiadal iba uplatnenie tohto článku a konkrétnejšie jeho odseku 3.
In those circumstances, the caselaw according to which the refusal by a Community institution to withdraw or amend an act may constitute an act whose legality may be reviewed under Article 230 EC only if the act which the Community institution refuses to withdraw or amend could itself have been contested under that provision (see Zunis Holding and Others v Commission, cited in paragraph 58 above, paragraph 31, and the caselaw cited) is not applicable in the present case .
Za týchto podmienok judikatúra, podľa ktorej odmietnutie vykonať zrušenie alebo zmenu aktu inštitúciou Spoločenstva by mohlo samo osebe predstavovať akt, ktorého zákonnosť je možné preskúmať podľa článku 230 ES len vtedy, ak by akt, ktorý inštitúcia Spoločenstva odmieta zrušiť alebo zmeniť, mohol sám byť napadnutý podľa tohto ustanovenia (pozri rozsudok Zunis Holding a i./Komisia, už citovaný v bode 58 vyššie, bod 31 a tam citovanú judikatúru), nie je v predmetnej veci uplatniteľná.
Contrary to the ECB’s initial contentions, it cannot be considered that the only purpose of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure is to enable the Governing Council to reduce the period of confidentiality solely on the basis of the wording of the documents concerned and to adopt, in so doing, an act effective erga omnes.
V rozpore s pôvodnými tvrdeniami ECB sa nemožno domnievať, že jediným predmetom článku 23 ods. 3 rokovacieho poriadku ECB je umožnenie rade guvernérov skrátiť obdobie dôvernosti iba na základe obsahu dotknutého dokumentu alebo dokumentov a prijať tak akt, ktorý má účinky erga omnes.
It is, admittedly, conceivable that, on the basis of the aforementioned powers, the Governing Council may of its own initiative reduce the 30-year period of confidentiality for certain documents or for a category of documents, thereby allowing access to any interested party.
Je nepochybne predstaviteľné, že rada guvernérov môže zo svojho vlastného podnetu na základe už citovaného ustanovenia skrátiť lehotu dôvernosti 30 rokov pre niektoré dokumenty alebo kategóriu dokumentov a umožniť tak k nim prístup každej dotknutej osobe.
The fact none the less remains that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure also seeks to grant the public the right to request reduction of the period of confidentiality, it being recalled that there is nothing to prevent rules on the internal organisation of the work of an institution from having legal effects vis-à-vis third parties (Case C-58/94 Netherlands v Council [1996] ECR I-2169, paragraph 38).
Nič to nemení na skutočnosti, že článok 23 ods. 3 rokovacieho poriadku ECB má takisto za cieľ udeliť verejnosti právo podať žiadosť o skrátenie lehoty dôvernosti, keďže možno pripomenúť, že nič nebráni tomu, aby právna úprava týkajúca sa vnútornej organizácie prác inštitúcie mala právne účinky voči tretím osobám (rozsudok Súdneho dvora z 30. apríla 1996, Holandsko/Rada, C-58/94, Zb. s. I-2169, bod 38).
The general wording of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure supports the finding that the fact that an act adopted by the Governing Council on that basis may, in a particular case, be of a general nature does not rule out the possibility that that act may constitute an individual measure in another context, where a negative act is adopted following an application to the ECB by an individual, account taken of that individual’s situation and the individual interests invoked, then notified directly to the interested party.
Všeobecné znenie článku 23 ods. 3 rokovacieho poriadku ECB umožňuje dospieť k záveru, že skutočnosť, že akt prijatý radou guvernérov na tomto základe môže mať v danom prípade všeobecný charakter, nevylučuje, že tento akt môže predstavovať individuálne opatrenie za predpokladu, že ide o negatívny akt prijatý v dôsledku obrátenia sa jednotlivca na ECB po prihliadnutí na jeho situáciu a údajné individuálne záujmy, neskôr oznámený priamo dotknutej osobe.
Clearly, the latter situation corresponds exactly with the facts of the present case as they result from the documents submitted to the Court .
Je nutné konštatovať, že tento posledný predpoklad presne zodpovedá okolnostiam predmetnej veci, tak ako vyplývajú zo spisu predloženého Súdu prvého stupňa.
It is not disputed that, by letter of 27 July 1999, the applicant applied to the ECB, on the basis of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, for reduction of the period of confidentiality so that he could have sight of the documents relating to the Basle/Nyborg Agreement and that, to that end, he stressed the importance of those documents for his thesis.
Je nepochybné, že žalobca sa listom z 27. júla 1999 obrátil na ECB so žiadosťou o skrátenie obdobia dôvernosti založeného na článku 23 ods. 3 rokovacieho poriadku, aby sa mohol oboznámiť s dokumentmi týkajúcimi sa dohody Bazilej/Nyborg, a to poukázaním na ich dôležitosť pre potreby jeho doktorandskej práce.
That application was rejected on the ground, stated in the letter of 8 November 1999, that the applicant had already been sent two relevant documents and that, since he thus had all essential information on the Basle/Nyborg Agreement a this disposal, his research work could nevertheless develop fruitfully.
Táto žiadosť bola zamietnutá z dôvodu uvedeného v liste z 8. novembra 1999, že žalobcovi už boli oznámené dva relevantné dokumenty, a vzhľadom na to, že disponuje všetkými podstatnými informáciami o dohode Bazilej/Nyborg, jeho výskumné práce môžu plodne pokračovať.
Finally, the applicant is the sole addressee of the decision of the Governing Council, which was brought to his knowledge by letter of 8 November 1999.
Nakoniec žalobca je jediný adresát rozhodnutia rady guvernérov, ktoré mu bolo oznámené listom z 8. novembra 1999.
Accordingly, it must be found that the act adopted by the Governing Council on 21 October 1999, as notified by letter of 8 November 1999 (‘the decision of the ECB’), constitutes an individual decision which the applicant has standing to challenge by means of an action for annulment .
Za týchto okolností sa treba domnievať, že akt prijatý radou guvernérov 21. októbra 1999, oznámený listom z 8. novembra 1999 (ďalej len „rozhodnutie ECB“), predstavuje individuálne rozhodnutie, proti ktorému môže žalobca podať žalobu o neplatnosť.
The assertion that the action for annulment is out of time
O údajne oneskorenom charaktere žaloby o neplatnosť
The ECB contends that the first document lodged at the Court Registry by the applicant on 4 January 2000 contains both an application for a grant of legal aid and an application initiating proceedings under Article 230 EC and is signed by the applicant himself and not by another lawyer, which is contrary to Article 43(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance and the third paragraph of Article 17 of the Statute of the Court of Justice, as interpreted by the latter (order in Case C-174/96 P Lopes v Court of Justice [1996] ECR I-6401).
ECB tvrdí, že prvý dokument predložený kancelárii Súdu prvého stupňa žalobcom 4. januára 2000 obsahuje súčasne žiadosť o pomoc súvisiacu s trovami konania a podanie žaloby podľa článku 230 ES a je podpísaný samotným žalobcom, a nie iným advokátom, čo je v rozpore s článkom 43 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa a s článkom 17 tretím odsekom Štatútu Súdneho dvora, tak ako sú vykladané Súdnym dvorom (uznesenie Súdneho dvora z 5 decembra 1996, Lopes/Súdny dvor, C-174/96 P, Zb. s. I-6401).
The second document, lodged on ‘7 February 2000’, which is duly signed by a lawyer other than the applicant, cannot, in the view of the ECB, remedy the initial procedural error retroactively since the time-limit of two months within which the action had to be brought had expired on 13 January 2000.
Druhý dokument, predložený „7. februára 2000“, ktorý je riadne podpísaný iným advokátom žalobcu, nemôže podľa ECB napraviť so spätnou účinnosťou pôvodný procesný nedostatok, pretože lehota dvoch mesiacov, v ktorej musela byť žaloba podaná, uplynula 13. januára 2000.
It should be observed, in that regard, that the application initiating proceedings, entered in the register of the Court of First Instance on 20 January 2000, is signed by a lawyer appointed by the applicant and that it thus complies with the requirements of the third paragraph of Article 17 of the Statute of the Court of Justice and the first subparagraph of Article 43(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the provisions applicable at the time.
V tejto súvislosti si treba všimnúť, že návrh na začatie konania zapísaný do registra Súdu prvého stupňa 20. januára 2000 je podpísaný advokátom splnomocneným žalobcom, a preto je v súlade s požiadavkami článku 17 tretieho odseku Štatútu Súdneho dvora a článku 43 ods. 1 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, uplatniteľnými v tom čase.
In those circumstances, it remains to be examined whether the action was brought within the time-limit of two months laid down in Article 230 EC, with an extension on account of distance of 10 days, applicable to parties who have their habitual residence in Greece in accordance with a decision of the Court of Justice then in force, before the amendment of the Rules of Procedure of the Court of First Instance entered into force on 1 February 2001.
Za týchto podmienok zostáva preskúmať, či bola žaloba podaná v lehote dvoch mesiacov stanovenej v článku 230 ES, predĺženej o desaťdňovú lehotu zohľadňujúcu vzdialenosť, ktorá sa uplatní na účastníkov konania majúcich ich zvyčajné bydlisko v Grécku, v súlade s vtedy platným rozhodnutím Súdneho dvora pred zmenou Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, ktorá nadobudla účinnosť 1. februára 2001.
In the present case, the letter of the ECB of 8 November 1999 informing the applicant that his request had been rejected by the Governing Council was brought
V predmetnej veci sa žalobca 13. novembra 1999 dozvedel o liste ECB z 8. novembra 1999, ktorý ho informoval o zamietnutí jeho žiadosti radou guvernérov. Lehota na
2007 — JOINED CASEST-3/00 AND T-337/04 to his knowledge on 13 November 1999. The time-limit for bringing an action thus expired on 23 January 2000, account being taken of the 10-day extension on account of distance, which the ECB omitted to mention in its arguments .
2007 — SPOJENÉ VECI T-3/00 A T-337/04 podanie žaloby uplynula teda 23. januára 2000, s prihliadnutím na desaťdňovú lehotu zohľadňujúcu vzdialenosť, ktorú ECB obišla vo svojej argumentácii.
Since the applicant brought his action on 20 January 2000 — not on 7 February 2000, as wrongly stated by the ECB in its defence — the plea of inadmissibility based on the allegation that the action was brought out of time is thus unfounded.
Keďže žalobca podal svoju žalobu 20. januára 2000, a nie 7. februára 2000, ako nesprávne uviedla ECB vo svojom vyjadrení k žalobe, námietka neprípustnosti vychádzajúca z oneskoreného charakteru žaloby nie je dôvodná.
The allegedly abusive nature of the action
O údajnom zneužití žaloby
The ECB contends that the action is ‘devoid of purpose’ and abusive insofar as the ECB has, essentially, satisfied the applicant’s request .
ECB uvádza, že žaloba je „bezpredmetná“ a predstavuje zneužitie opravného prostriedku, keďže v podstate uspokojila žiadosť žalobcu.
That line of argument cannot be upheld by the Court .
Tejto argumentácii nemôže Súd prvého stupňa vyhovieť.
It must, first, be pointed out that, according to the ECB, the Basle/Nyborg Agreement is not a single document but is made up of a series of documents in the form of reports and minutes of meetings of the Committee of Governors and of the Monetary Committee.
Predovšetkým treba pripomenúť, že podľa ECB dohoda Bazilej/Nyborg nepredstavuje jednotný dokument, ale tvorí ju súbor dokumentov vo forme správ a zápisníc zo stretnutí výboru guvernérov a menového výboru.
The ECB thus specified that the Basle/Nyborg Agreement consisted of the ‘report of the Committee of Governors on the reinforcement of the EMS’ and a report of the Monetary Committee entitled ‘The reinforcement of the EMS — Report of the President of the Monetary Committee at the informal meeting of Finance Ministers at Nyborg on 12 September 1987’.
ECB tak spresnila, že dohoda Bazilej/Nyborg sa skladala zo „správy výboru guvernérov o posilnení EMS“ a zo správy menového výboru nazvanej „Posilnenie EMS — Správa predsedu menového výboru na neformálnom stretnutí ministrov financií, Nyborg 12. september 1987“.
Next, it appears at the least paradoxical to maintain, as does the ECB, that the applicant received two documents — other than those referred to above — containing information which ‘well represents the Basle/Nyborg Agreement in its entirety’, while refusing the applicant access to that agreement on the ground, stated in its written pleadings, that its wording is confidential.
Ďalej treba uviesť, že sa zdá prinajmenšom paradoxné tvrdiť, ako to robí ECB, že žalobca dostal dva dokumenty, iné ako tie, ktoré sú označené vyššie, obsahujúce informácie, ktoré „predstavujú celú dohodu Bazilej/Nyborg“, pričom mu bol odmietnutý prístup k tejto dohode z dôvodu uvedeného v jej vyjadreniach, že jej obsah je dôverný.
The ECB adds that the ‘report of the Committee of Governors on the reinforcement of the EMS does not add any new and relevant information’, thus making no mention of the report of the Monetary Committee referred to above.
ECB dopĺňa, že „správa výboru guvernérov o posilnení EMS nedopĺňala žiadnu novú a relevantnú informáciu“, čím mlčala o vyššie uvedenej správe menového výboru.
It is sufficient, in reality, to note that the Governing Council refused to reduce the 30-year period of confidentiality and, by the same token, refused to grant access to the documents constituting the Basle/Nyborg Agreement sought by the applicant .
V skutočnosti stačí konštatovať, že rada guvernérov zamietla skrátiť obdobie dôvernosti 30 rokov a tak umožniť prístup k dokumentom predstavujúcim dohodu Bazilej/Nyborg, ktorá je predmetom žiadosti žalobcu.
Accordingly, it cannot be considered that the applicant’s request was satisfied and that his action is therefore devoid of purpose.
Za týchto okolností sa nemožno domnievať, že žiadosť žalobcu bola vybavená, a jeho žaloba je preto bezpredmetná.
In addition, a person who is refused access to a document or to part of a document has, by virtue of that very fact, established an interest in the annulment of the decision refusing access (Case T-174/95 Svenska Journalistförbundet v Council [1998] ECR II-2289, paragraph 67).
Okrem toho treba pripomenúť, že osoba, ktorej bol zamietnutý prístup k dokumentu alebo časti dokumentu, má už len z tohto jediného dôvodu záujem o zrušenie rozhodnutia o zamietnutí (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. júna 1998, Svenska Journalistförbundet/Rada, T-174/95, Zb. s. II-2289, bod 67).
As regards, finally, the allegedly vexatious nature of the action brought by the applicant, that consideration does not have any relevance in the context of the examination of the admissibility of the action and belongs to the discussion on the costs.
Pokiaľ ide nakoniec o údajné zneužitie žaloby žalobcom, táto úvaha je úplne irelevantná v rámci preskúmania prípustnosti žaloby a patrí do rámca rozhodovania o trovách konania.
The alleged lack of competence of the ECB to grant access to the report of the Monetary Committee
O údajnom nedostatku právomoci ECB umožniť prístup k správe menového výboru
The ECB contends that it is not the correct addressee of the request for access to the report of the Monetary Committee insofar as it did not draft that report and it is not the guardian of the Monetary Committee’s documents.
ECB tvrdí, že nie je adekvátnym adresátom žiadosti o prístup k správe menového výboru, keďže nie je autorkou ani uschovávateľkou dokumentov menového výboru.
It is sufficient to note that that plea is wholly irrelevant in the context of the examination of the admissibility of the action.
Stačí konštatovať, že tento dôvod je irelevantný v rámci preskúmania prípustnosti žaloby.
The ECB’s arguments concerning the application, in the present case, of an authorship rule belong to the assessment of the substance.
Úvahy ECB o uplatniteľnosti pravidla autora v predmetnej veci sa týkajú posúdenia vo veci samej.
Finally, it should be pointed out that the ECB confirmed at the hearing that it was in possession of the report of the Monetary Committee and that the decision of the Governing Council of 21 October 1999 refusing the applicant’s request for access to the Basle/Nyborg Agreement, based on Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, concerned all of the documents constituting that agreement, including the report of the Monetary Committee. Formal note of this was taken in the minutes of the hearing.
Nakoniec treba uviesť, že ECB na pojednávaní potvrdila, že naozaj mala k dispozícii správu menového výboru a že rozhodnutie rady guvernérov z 21. októbra 1999 o zamietnutí žiadosti o prístup žalobcu k dohode Bazilej/Nyborg založenej na článku 23 ods. 3 jej rokovacieho poriadku sa týkalo všetkých dokumentov tvoriacich túto dohodu vrátane správy menového výboru, čo sa zaznamenalo v zápisnici z pojednávania.
It follows from the foregoing considerations that the plea of inadmissibility based on the allegation that the ECB lacked competence to grant access to the report of the Monetary Committee must be rejected.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že námietka neprípustnosti vychádzajúca z údajného nedostatku právomoci ECB na umožnenie prístupu k správe menového výboru musí byť zamietnutá.
B— The substance
B — O veci samej
(a) Arguments of the parties
O návrhu na zrušenie rozhodnutia Rady a) Tvrdenia účastníkov konania
In support of its application, the applicant relies on three pleas in law, alleging infringement of (i) the principles of sound administration and protection of legitimate expectations; (ii) the duty to give reasons; and (iii) the ‘fundamental principle of Community law concerning the access of citizens to documents’, as well as Article 1 of Decision 93/731.
Na podporu svojho návrhu žalobca uvádza tri žalobné dôvody založené na porušení po prvé zásad správneho úradného postupu a ochrany legitímnej dôvery, po druhé povinnosti odôvodnenia a po tretie „základnej zásady práva Spoločenstva o prístupe občanov k dokumentom“ a článku 1 rozhodnutia 93/731.
The applicant submits, first, that the principles of sound administration and the protection of legitimate expectations cannot mean that — or accommodate the possibility that — an institution such as the Council may hide the truth from citizens who make an application to it, or lie to or mislead them.
Žalobca v prvom rade tvrdí, že zásady správneho úradného postupu a ochrany legitímnej dôvery nemôžu znamenať ani tolerovať, že inštitúcia ako Rada môže skrývať pravdu, klamať alebo zavádzať osoby, ktoré sa na ňu obrátia.
In the present case, the applicant was the victim of the concerted and misleading conduct of the Council and the ECB .
V predmetnej veci bol žalobca obeťou zosúladenej a klamlivej činnosti Rady a ECB.