natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The solution which I suggest be provided to the Landesgericht Bozen is simple: if, under national law, there is no provision for any adjustment of the penalties set out in Legislative Decree 61/2000, there is an infringement of the Community principle of proportionality.
Landesgericht Bozen navrhujem predložiť jednoduchú alternatívu: pokiaľ vo vnútroštátnom právnom poriadku sankcie stanovené legislatívnym dekrétom č. 61/2000 nepripúšťajú žiadne odstupňovanie, došlo k porušeniu zásady proporcionality, ktorá je súčasťou práva Spoločenstva.
C — The administrative obligations under Legislative Decree 61/2000 in the light of Directive 76/207
C — Administratívne povinnosti vytvorené legislatívnym dekrétom č. 61/2000 so zreteľom na smernicu 76/207
Since Jenkins, 46it has been clear that in the sphere of social policy, and more particularly in the fight against different treatment on grounds of sex, Community law also precludes indirect discrimination.
boja proti rozdielnemu zaobchádzaniu na základe pohlavia, právo Spoločenstva vylučuje tiež nepriamu diskrimináciu.
That case concerned a parttime female worker whose pay was substantially lower than that of her male colleagues.
Táto vec sa týkala zamestnankyne na kratší pracovný čas, ktorej mzda bola podstatne nižšia ako mzda jej mužských kolegov.
The defendant claimed that the difference in pay was not aimed at creating a distinct regime for men and women but rather at adjusting the wages to the specific characteristics of fulltime employees on the one hand and parttime employees on the other.
Žalovaná tvrdila, že mzdová disparita nesmerovala k zavedeniu rozdielneho režimu pre mužov a ženy, ale k prispôsobeniu miezd zvláštnostiam kategórie zamestnancov na pracovný čas v rozsahu ustanoveného pracovného času na jednej strane a kategórie zamestnancov na kratší pracovný čas na druhej strane.
The Court held that such a difference in treatment was compatible with the principle of nondiscrimination on grounds of sex with regard to pay (Article 141 EC) provided that it was objectively justified, 47 but pointed out that if the number of women who carried on fulltime work was significantly lower than the number of men, there would be unlawful discrimination. 48
Súdny dvor určil, že tento rozdiel v zaobchádzaní je zlučiteľný so zásadou zákazu diskriminácie na základe pohlavia v mzdovej oblasti (článok 141 ES), pokiaľ je objektívne odôvodnený 47, avšak s tým spresnením, že pokiaľ je počet žien vykonávajúcich činnosť na pracovný čas v rozsahu ustanoveného pracovného času výrazne nižší než počet mužov, dochádza k protiprávnej diskriminácii. 48
Although the Italian Government does not refer in its written observations to the conflict between Directive 76/207 and national law, the Commission has made assertions in that connection, to the effect that the provisions of that directive are not applicable to the present proceedings.
Hoci talianska vláda vo svojich pripomienkach neuviedla problém, ktorý vo vnútroštátnom právnom poriadku vyvoláva smernica 76/207, Komisia sa k tomu vyjadrila uvádzajúc, že ustanovenia tejto smernice sa na tento spor nevzťahujú.
The equality test introduced in Jenkins calls for a factual analysis which the Court is not always able to carry out.
Kritérium posúdenia rovnosti medzi pohlaviami zavedený v rozsudku Jenkins vyžaduje skutkové preskúmanie, ktoré Súdny dvor nemôže vždy uskutočniť.
Accordingly, the Court stated that it is for the national court to evaluate the facts in order to determine whether there is discrimination between men and women, having regard to a number of factors, such as statistics drawn up by the
Preto uviedol, že posúdenie údajov umožňujúcich konštatovať diskrimináciu medzi mužmi a ženami prináleží vnútroštátnemu súdu, ktorý musí prihliadať k rôznym dôkazom, akými sú
47 — Judgment in Jenkins, cited in footnote 46, paragraphs 11 and 12.
47 — Rozsudok Jenkins, už citovaný v poznámke pod čiarou 46, body 11 a 12.
In the opinion in Voß, points 32 to 38, I discussed in detail the development in caselaw of the principle of indirect discrimination based on sex.
V uvedených návrhoch vo veci Voß, body 32 až 38, detailne vysvetľujem vývoj judikatúry, pokiaľ ide o nepriamu diskrimináciu na základe pohlavia. Pozri tiež CRAIG, P. a de BÚRCA, G.: EU Law, 4. vyd., Oxford: Oxford University Press, 2007, s. 886 až 896.
I do not share the Commission’s view.
48 — Rozsudok Jenkins, už citovaný v poznámke pod čiarou 46, body 13 a 14.
48 — Judgment in Jenkins, paragraphs 13 and 14.
46 — Rozsudok z 31. marca 1981, Jenkins, 96/80, Zb. s. 911.
MICHAELER AND OTHERS appropriate and necessary and can be justified by objective factors unrelated to sex.’ 52 national employment authority or other equivalent data. 49
štatistiky vypracované inšpektorátmi práce alebo iné rovnocenné informácie.
Since Article 2(2) of Directive 97/80 governs discriminatory situations prohibited by Directive 76/207, the Jenkins caselaw must apply to the present case.
Keďže článok 2 ods. 2 smernice 97/80 sa vzťahuje na prípady diskriminácie zakázané smernicou 76/207, uplatňuje sa v prejednávanej veci judikatúra Jenkins.
Article 141 EC, whose provisions on equal pay have their own special characteristics.
Judikatúra Jenkins bola mnohokrát potvrdená 50, hoci vo väčšine prípadov to bolo v oblasti článku 141 ES, ktorý stanovuje zásadu rovnosti odmeňovania osobitným spôsobom.
In short, indirect discrimination on grounds of sex is currently prohibited to the same extent as direct discrimination.
Pokiaľ to zhrnieme, nepriama diskriminácia na základe pohlavia je v súčasnosti zakázaná rovnako ako priama.
A particularly revealing example is Article 2(2) of Council Directive 97/80/EC of 15 December 1997 on the burden of proof in cases of discrimination based on sex, 51 which contains an expression of the Jenkins case-law:
Názorný príklad poskytuje článok 2 ods. 2 smernice Rady 97/80/ES z 15. decembra 1997 o dôkaznom bremene v prípadoch diskriminácie na základe pohlavia 51, ktorý vyjadruje judikatúru Jenkins:
‘For purposes of the principle of equal treatment … indirect discrimination shall exist where an apparently neutral provision, criterion or practice disadvantages a substantially higher proportion of the members of one sex unless that provision, criterion or practice is
„Na účely zásady rovnakého zaobchádzania… k nepriamej diskriminácii dochádza tam, kde zjavne neutrálne ustanovenie, kritérium alebo praktiky znevýhodňujú podstatne väčšiu časť osôb jedného pohlavia, pokiaľ toto ustanovenie, kritérium alebo praktiky nie sú vhodné a nevyhnutné a nemôžu byť osprave-
In those circumstances, it is merely necessary to refer to the analysis of the Italian provisions I carried out above.
Za týchto okolností treba odkázať na už uvedený rozbor talianskych predpisov.
Following that assessment, I suggest that the Court should hold that the introduction of measures which impede the promotion of parttime work are liable to restrict access to employment.
Na základe tohto posúdenia navrhujem Súdnemu dvoru, aby konštatoval, že zavedenie opatrení, ktoré odrádzajú od uzatvárania pracovných zmlúv na kratší pracovný čas, môže tiež obmedziť prístup k zamestnaniu.
For the reasons set out in paragraphs 36 to 60 of this Opinion, the disputed national measures discourage the recruitment of parttime workers.
Z dôvodov uvedených v bodoch 36 až 60 týchto návrhov odrádzajú dotknuté vnútroštátne predpisy zamestnávateľov od uzatvárania pracovných zmlúv na kratší pracovný čas.
Having made that statement of the law, it is for the Landesgericht Bozen to determine whether the facts constitute evidence of discrimination on grounds of sex.
Z tohto dôvodu prináleží Landesgericht Bozen určiť, či existujú skutkové okolnosti, ktoré potvrdzujú diskrimináciu na základe pohlavia.
If the result of that assessment shows that the measure affects a significantly higher percentage of women than men, the national court must find that there is an infringement of Directive 76/207, specifically Article 3 thereof.
Ak výsledok tohto hodnotenia preukáže, že sporný predpis sa dotýka podstatne vyššieho počtu žien ako mužov, treba skonštatovať porušenie smernice 76/207, konkrétne jej článku 3.
49 — On the use of statistical criteria in the caselaw of the Court, see Nielsen, R., European Labour Law, DJØF Publishing, Copenhagen, 2000, pp. 217 to 220.
49 — O použití štatistických kritérií v judikatúre Súdneho dvora pozri NIELSEN, R.: European Labour Law, Kodaň: DJØF Publishing, 2000, s. 217 až 220.
50 — The Court upheld the Jenkins caselaw shortly afterwards in the judgment in Case 170/84 Bilka [1986] ECR 1607, paragraph 29.
50 — Judikatúra Jenkins bola onedlho potvrdená rozsudkom z 13. mája 1986, Bilka-Kaufhaus (170/84, Zb. s. 1607, bod 29).
52 — That concept was refined in Directive 2006/54, which defines indirect discrimination as occurring ‘where an apparently neutral provision, criterion or practice would put persons of one sex at a particular disadvantage compared with persons of the other sex, unless that provision, criterion or practice is objectively justified by a legitimate aim, and the means of achieving that aim are appropriate and necessary’.
52 — Smernica 2006/54 spresnila tento koncept tým, že definovala nepriamu diskrimináciu nasledujúcim spôsobom: „keď by zjavne neutrálne ustanovenie, kritérium alebo prax priviedli osoby jedného pohlavia do osobitnej nevýhody v porovnaní s osobami druhého pohlavia, pokiaľ toto ustanovenie, kritérium alebo prax nie sú objektívne odôvodnené legitímnym cieľom a prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a potrebné“.
It is clear from the wording of the new provision that the quantitative factor — that is, that the discrimination must affect a greater number of women than men — is no longer decisive and must be taken in conjunction with other criteria.
Z tohto nového znenia vyplýva, že kvantitatívny faktor — dosah na vyšší počet žien ako mužov — už nie je určujúcim prvkom a pôsobí vedľa ostatných faktorov.
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court should reply to the question referred by the Landesgericht Bozen, declaring that:
So zreteľom na uvedené skutočnosti navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázku položenú Landesgericht Bozen takto:
Clauses 4 and 5 of the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC, annexed to Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997, must be interpreted as meaning that they preclude national legislation requiring that a copy of all parttime contracts be sent to the administrative authorities within 30 days of their conclusion.
Doložky 4 a 5 rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli UNICE, CEEP a ETUC a ktorá tvorí prílohu smernice Rady 97/81/ES z 15. decembra 1997 treba vykladať tak, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vyžaduje zasielanie kópie všetkých uzavretých pracovných zmlúv na kratší pracovný čas v priebehu 30 dní po ich uzavretí správnemu orgánu.
Article 3 of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions must be interpreted as meaning that it precludes national legislation requiring that a copy of all parttime contracts be sent to the administrative authorities within 30 days of their conclusion, where it is demonstrated that the measure affects a significantly higher percentage of women than men.
Článok 3 smernice Rady 76/207/EHS z 9. februára 1976 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, odbornej príprave a postupu v zamestnaní a o pracovné podmienky, treba vykladať tak, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vyžaduje zasielanie kópie všetkých uzavretých pracovných zmlúv na kratší pracovný čas v priebehu 30 dní po ich uzavretí správnemu orgánu, pokiaľ sa preukáže, že toto opatrenie sa dotýka podstatne vyššieho počtu žien ako mužov.
It is for the national court to determine whether the facts constitute evidence of discrimination on grounds of sex.
Vnútroštátnemu súdu prináleží určiť, či existujú skutkové okolnosti, ktoré potvrdzujú diskrimináciu na základe pohlavia.
24 April 2008 *
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora) z 24. apríla 2008 *
REFERENCES for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Landesgericht Bozen (Italy), made by decisions of 22 November 2006, received at the Court of Justice on 1 February 2007, in the proceedings
V spojených veciach C-55/07 a C-56/07, ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podané rozhodnutiami Landesgericht Bozen (Taliansko) z 22. novembra 2006 a doručené Súdnemu dvoru 1. februára 2007, ktoré súvisia s konaniami:
2008 — JOINED CASES C-55/07 AND C-56/07
2008 — SPOJENÉ VECI C-55/07 A C-56/07
Advocate General: D. Ruiz-Jarabo Colomer, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
SÚDNY DVOR (tretia komora), v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh, P. Lindh (spravodajkyňa) a A. Arabadjiev, generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, tajomník: R. Grass, so zreteľom na písomnú časť konania, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— the Commission of the European Communities, by M. van Beek and I. Kaufmann-Bühler, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 January 2008,
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. van Beek a I. Kaufmann--Bühler, splnomocnení zástupcovia, po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 24. januára 2008,
MICHAELER AND OTHERS gives the following
vyhlásil tento
9) and the principle of equal treatment of men and women.
267), ako aj zásady rovnosti zaobchádzania s mužmi a ženami.
Those references were made in proceedings in which the parties are Subito GmbH (‘Subito’) and their legal representatives, Mr Michaeler and Ms Volgger, and the Amt für sozialen Arbeitsschutz (Labour Protection Office), formerly Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, and the Autonome Provinz Bozen (Autonomous Province of Bolzano), and which relate to a contravention of the national legislation which imposes an obligation to give notice of parttime employment contracts.
Tieto návrhy boli predložené v rámci sporu medzi spoločnosťou Subito GmbH (ďalej len „Subito“), ako aj jej právnymi zástupcami, pánom Michaelerom a pani Volgger, a Amt für sozialen Arbeitsschutz, predtým Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, a Autonome Provinz Bozen z dôvodu porušenia vnútroštátnej právnej úpravy stanovujúcej povinnosť oznamovať pracovné zmluvy na kratší pracovný čas.
The objective of Directive 97/81 is to implement the framework agreement on parttime work concluded on 6 June 1997 by the general crossindustry organisations, the Union of Industrial and Employers’ Confederations of Europe (UNICE), the European Centre of Enterprises with Public Participation (CEEP) and the European Trade Union Confederation (ETUC), annexed to that directive (the ‘framework agreement’).
Smernica 97/81 si kladie za cieľ vykonať rámcovú dohodu o práci na kratší pracovný čas uzavretú 6. júna 1997 medzi všeobecnými prierezovými priemyselnými organizáciami, a to Úniou priemyselných a zamestnávateľských konfederácií Európy (UNICE), Európskym strediskom podnikov s verejnou účasťou (CEEP) a Európskou odborovou konfederáciou (ETUC), uvedenú v prílohe tejto smernice (ďalej len „rámcová dohoda“).
The first and second paragraphs of the preamble to the framework agreement state:
Prvé a druhé odôvodnenie preambuly rámcovej dohody stanovuje:
‘This Framework Agreement is a contribution to the overall European strategy on employment.
„Táto rámcová dohoda je príspevkom k celkovej európskej stratégii pre zamestnanie.
Parttime work has had an important impact on employment in recent years.
Práca na kratší pracovný čas mala v nedávnych rokoch významný vplyv na zamestnanie.
For this reason, the parties to this agreement have given priority attention to this form of work.
Z toho dôvodu venovali zmluvné strany prioritnú pozornosť tejto forme práce.
It is the intention of the parties to consider the need for similar agreements relating to other forms of flexible work.
Zámerom strán je zvážiť potrebu podobných dohôd vzťahujúcich sa na iné formy pružnej práce.
Recognising the diversity of situations in Member States and acknowledging that parttime work is a feature of employment in certain sectors and activities, this Agreement sets out the general principles and minimum requirements relating to parttime work.
Uznávajúc rozdielnosť situácií v členských štátoch a potvrdzujúc, že práca na kratší pracovný čas je veľmi dôležitá v určitých sektoroch a činnostiach, ustanovuje táto dohoda všeobecné zásady a minimálne požiadavky pre prácu na kratší pracovný čas.
It illustrates the willingness of the social partners to establish a general framework for the elimination of discrimination against parttime workers and to assist the development of opportunities for parttime working on a basis acceptable to employers and workers.’
Ilustruje ochotu sociálnych partnerov stanoviť všeobecný rámec na odstraňovanie diskriminácie pracovníkov na kratší pracovný čas a pomôcť rozvoju príležitostí pre prácu na kratší pracovný čas na základe prijateľnom pre zamestnávateľov a pracovníkov.“
The provisions of the framework agreement which are relevant to these proceedings are the following:
Ustanovenia rámcovej dohody, ktoré sú na účely prejednávanej veci relevantné, znejú:
‘General considerations
„Všeobecné dôvody
MICHAELER AND OTHERS training opportunities to improve their skills and career opportunities for the mutual benefit of employers and workers and in a manner which would assist the development of enterprises;
zosúladenia pracovného a rodinného života a využívania príležitostí vzdelávania a školenia na zdokonaľovanie svojich schopností a pracovných príležitostí v spoločný prospech zamestnávateľov a pracovníkov a spôsobom, ktorý by napomáhal rozvoju podnikov;
(b) to facilitate the development of parttime work on a voluntary basis and to contribute to the flexible organisation of working time in a manner which takes into account the needs of employers and workers.
Účelom tejto rámcovej dohody je: a) zabezpečiť odstránenie diskriminácie pracovníkov na kratší pracovný čas a zlepšiť kvalitu práce na kratší pracovný čas; b) umožniť rozvoj práce na kratší pracovný čas na základe dobrovoľnosti a prispieť k pružnej organizácii pracovného času spôsobom, ktorý zohľadní potreby zamestnávateľov a pracovníkov.
Clause 4: Principle of nondiscrimination
Doložka 4: Zásada nediskriminácie
The arrangements for the application of this clause shall be defined by the Member States and/or social partners, having regard to European legislation, national law, collective agreements and practice.
Úpravy na uplatňovanie tejto doložky budú definovať členské štáty a/alebo sociálni partneri so zreteľom na európske právne predpisy, vnútroštátne právne predpisy, kolektívne zmluvy a prax.
Qualifications relating to access by parttime workers to particular conditions of employment should be reviewed periodically having regard to the principle of nondiscrimination as expressed in Clause 4.1.
Kvalifikácie, vzťahujúce sa na prístup pracovníkov na kratší pracovný čas k určitým podmienkam zamestnania, je potrebné pravidelne kontrolovať so zreteľom na zásadu nediskriminácie vyjadrenú v doložke 4.1.
(a) Member States, following consultations with the social partners in accordance with national law or practice, should identify and review obstacles of a legal or administrative nature which may limit the opportunities for parttime work and, where appropriate, eliminate them;
V súvislosti s doložkou 1 tejto dohody a zásadou nediskriminácie medzi pracovníkmi na kratší pracovný čas a plný úväzok: a) členské štáty, po porade so sociálnymi partnermi, v súlade s vnútroštátnym právom alebo praxou, by mali identifikovať a analyzovať prekážky právnej alebo správnej povahy, ktoré môžu obmedzovať príležitosti na prácu na kratší pracovný čas, a podľa možnosti ich odstraňovať; b) sociálni partneri, konajúc v rámci svojej právomoci a prostredníctvom postupov ustanovených v kolektívnych zmluvách, by mali identifikovať a analyzovať prekážky, ktoré môžu obmedzovať príležitosti na prácu na kratší pracovný čas, a podľa možnosti ich odstraňovať.
Article 2 of Decree-Law No 61 relating to the implementation of Directive 97/81/EC concerning the framework agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC (decreto legislativo n. 61 attuazione della direttiva 97/81/CE relativa all’accordo-quadro sul lavoro a tempo parziale concluso dall’UNICE, dal CEEP e dalla CES) of 25 February 2000 (GURI No 66, of 20 March 2000, p. 4)
Článok 2 legislatívneho dekrétu č. 61 týkajúceho sa vykonania smernice 97/81/ES o rámcovej dohode o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli UNICE, CEEP a ETUC (decreto legislativo n. 61, attuazione della direttiva 97/81/CE relativa all’ac-cordo-quadro sul lavoro a tempo parziale concluso dall’UNICE, dal CEEP e dalla CES) z 25. februára 2000 (GURI č. 66 z 20. marca 2000, s.
(‘Decree-Law No 61/2000’) imposes on the employer the obligation to send a copy of a parttime employment contract to the provincial office of the competent Labour and Social Security Inspectorate, within 30 days of signature of that contract.
2008 — SPOJENÉ VECI C-55/07 A C-56/07 dekrét č. 61/2000“) stanovuje povinnosť zamestnávateľa zaslať v priebehu 30 dní po uzavretí zmluvy na kratší pracovný čas kópiu tejto zmluvy na príslušné riaditeľstvá inšpektorátu práce a sociálneho zabezpečenia.
Under Article 8 of Decree-Law No 61/2000, the penalty for failure to comply with that obligation was an administrative fine of EUR 15 for each worker concerned and for each day of delay.
Článok 8 legislatívneho dekrétu č. 61/2000 ukladá za nedodržanie tejto povinnosti správnu pokutu vo výške 15 eur za každého dotknutého zamestnanca a každý deň omeškania.
The obligation to notify laid down in Article 2 of Decree-Law No 61/2000 was repealed by Decree-Law No 276, of 10 September 2003 (ordinary supplement to GURI No 159, of 9 October 2003).
Oznamovacia povinnosť stanovená v článku 2 legislatívneho dekrétu č. 61/2000 bola zrušená legislatívnym dekrétom č. 276 z 10. septembra 2003 (riadna príloha GURI č. 159 z 9. októbra 2003).
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
By decisions of 25 March and 29 April 2003 the Amt für sozialen Arbeitsschutz, formerly Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, imposed fines of EUR 233 550 in total on Subito and its legal representatives, Mr Michaeler and Ms Volgger, since they had failed, contrary to Article 2 of Decree-Law No 61/2000, to notify that body of several parttime employment contracts.
Rozhodnutiami z 25. marca a 29. apríla 2003 uložil Amt für sozialen Arbeitsschutz, predtým Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, pokutu v celkovej výške 233 550 eur spoločnosti Subito, ako aj jej právnym zástupcom, pánovi Michaelerovi a pani Volgger, ktorí porušili článok 2 legislatívneho dekrétu č. 61/2000 tým, že mu neoznámili niekoľko pracovných zmlúv na kratší pracovný čas.
Subito and its legal representatives brought appeals against those decisions to the Landesgericht Bozen (Bolzano Regional Court) (Italy).
Spoločnosť Subito a jej právni zástupcovia podali proti týmto rozhodnutiam odvolanie na Landesgericht Bozen.
In the orders for reference that court questions whether the obligation to give notice of parttime employment contracts is compatible with Directive 97/81.
Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania pochybuje o zlučiteľnosti povinnosti oznamovať zmluvy na kratší pracovný čas so smernicou 97/81.