natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The German Government regards the reference for a preliminary ruling as admissible, because it is necessary for the Court to interpret Directive 1999/44 in order to enable a decision to be reached in the main proceedings.
Nemecká vláda zastáva stanovisko, podľa ktorého je prejudiciálna otázka prípustná, pretože výklad smernice 1999/44, ktorý poskytne Súdny dvor, je nevyhnutný pre rozhodnutie vo veci samej.
As to substance, the German Government maintains that the Directive does not preclude the German legislation at issue.
Pokiaľ ide o predmet veci, domnieva sa, že smernici 1999/44 sporná nemecká právna úprava neodporuje.
In its written observations in support of that view, the German Government referred to four means of interpretation: literal, contextual, historical and teleological.
Vo svojich písomných vyjadreniach predložených na podporu tohto tvrdenia nemecká vláda uvádza štyri druhy výkladu: doslovný, systematický, historický a teleologický.
Construing Directive 1999/44 by reference to its context, the German Government predicates its interpretation on the assumption that the first clause of the 15th recital in the preamble to the Directive does not refer exclusively to cases in which the contract has been terminated, but lays down a general legal principle.
V rámci systematického výkladu smernice 1999/44 nemecká vláda vychádza z tvrdenia, že prvá veta jej odôvodnenia č. 15 sa nielen vzťahuje na prípady zrušenia zmluvy, ale stanovuje aj všeobecnú právnu zásadu, a to z dvoch dôvodov.
The reasons for that assumption are twofold. First, the clear statement in the common position adopted by the Council on 24 September 1998 14that the Member States were free ‘to adopt rules on the reimbursement in the case of goods already used by the consumer as well as on the detailed arrangements of the rescission of the contract’ indicates that these two cases are to be considered separately.
Po prvé z toho, že v spoločnej pozícii Rady z 24. septembra 1988 14je jasne uvedené, že členské štáty môžu prijať pravidlá týkajúce sa „náhrady v prípadoch tovarov, ktoré už boli spotrebiteľom použité, ako aj podmienok zrušenia zmluvy“, vyplýva, že tieto dve situácie treba posudzovať samostatne.
Second, in the 15th recital, rescission of the contract is first mentioned, separately, in the second clause,
Po druhé zrušenie zmluvy je uvedené iba v oddelenej druhej vete odôvodnenia č. 15 smernice, zatiaľ čo právo
14 — Common Position (EC) No 51/98 adopted by the Council on 24 September 1998 with a view to adopting European Parliament and Council Directive 98/…/EC of … on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1998 C 333, p. 46).
14 — Spoločná pozícia Rady (ES) č. 51/98 prijatá 24. septembra 1998 s cieľom prijať smernicu 98/…/ES Európskeho parlamentu a Rady… o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovar (Ú. v. ES C 333, s. 46).
As regards a literal interpretation, the German Government submits that Direct- ive 1999/44 is silent as to whether, in the case of replacement, the seller may require the purchaser to pay compensation for use of the defective goods.
V rámci doslovného výkladu nemecká vláda uvádza, že smernica 1999/44 neupravuje otázku, či v prípade nahradenia tovaru predávajúci môže od spotrebiteľa požadovať náhradu za užívanie vadného tovaru.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 whereas the right to reduce the reimbursement to the consumer is mentioned in the first clause, which also suggests that reduction of the reimbursement is not restricted to cases in which the contract is rescinded.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-404/06 na zníženie odškodnenia je uvedené v prvej vete, čo rovnako naznačuje, že zrušenie zmluvy nie je jediným prípadom, v ktorom možno vykonať zníženie náhrady.
the consumer, in the event of cancellation of a credit agreement, not only to repay the amounts received under the contract but also to pay interest.
ohrozená v prípade, keď spotrebiteľ musel v rámci zrušenia zmluvy o hypotekárnom úvere vrátiť čiastky získané na základe tejto zmluvy, ako aj úroky.
The German Government maintains that the principle of effect- ive consumer protection does not preclude the claim to compensation for use, because payment of such compensation is a lesser burden than repayment of the loan in Schulte.
Zastáva názor, že požiadavka zaplatenia náhrady za užívanie nepoškodzuje účinnosť ochrany spotrebiteľa, keďže zaplatenie tejto náhrady je povinnosťou menšieho rozsahu než vrátenie úveru vo veci Schulte.
Lastly, the German Government argues that the consumer should not profit from the fact that the goods have been replaced.
Nemecká vláda nakoniec ešte zdôrazňuje, že spotrebiteľ nesmie mať akúkoľvek výhodu vyplývajúcu z nahradenia tovaru.
By way of historical interpretation, the German Government refers to the proposal 15and the amended proposal 16for Direct- ive 1999/44, which show how the wording of Article 3(2) of the Directive developed, and that the Directive required only repair of goods — and not their replacement — to be free of charge.
V rámci historického výkladu nemecká vláda odkazuje na návrh 15 a zmenený návrh smernice 1999/44 16, ktoré približujú vývoj formulácie jej článku 3 ods. 2 a ukazujú, že smernica požaduje výlučne bezplatnosť opravy, a nie bezplatnosť nahradenia tovaru.
D — The Austrian Government, the Spanish Government and the Commission
vláda, španielska vláda
According to the German Government, a teleological interpretation of Article 3 of Directive 1999/44 indicates only that the consumer is not intended to bear any of the actual costs for bringing goods into conformity with the contract.
Podľa nemeckej vlády z teleologického výkladu článku 3 smernice 1999/44 vyplýva iba to, že spotrebiteľ nemá povinnosť znášať konkrétne náklady na uvedenie tovaru do súladu so zmluvou.
The German legislation is not at odds with the purpose of Directive 1999/44 — to complete the internal market and to protect consumers — because it is possible to exercise the right to delivery of replacement goods without bureaucratic problems or hindrance.
Nemecká právna úprava neodporuje cieľu smernice 1999/44, ktorým je realizácia vnútorného trhu a ochrany spotrebiteľa na úrovni Spoločenstva, pretože výkon práva na náhradu tovaru je možný bez problémov a administratívnych prekážok.
Moreover, the Court held in Schulte 17that the effectiveness of European consumer protection was not endangered by an obligation on
Nemecká vláda tiež uvádza, že vo veci Schulte 17 Súdny dvor rozhodol, že účinnosť ochrany spotrebiteľa Spoločenstvom nebola
15 — Proposal for a European Parliament and Council directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (COM(95) 0520 final — COD 96/0161, OJ 1996 C 307, p. 8).
15 — Návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o predaji a záruke na spotrebné tovary [KOM(1995) 520 v konečnom znení — COD 96/0161, Ú. v. ES C 307, s. 8].
16 — Amended proposal for a European Parliament and Council directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (COM(1998) 0217 final — COD 96/0161, OJ 1998 C 148, p. 12).
16 — Zmenený návrh smernice Európskeho parlamentu a Rady o predaji a záruke na spotrebné tovary [KOM(1998) 217 v konečnom znení — COD 96/0161, Ú. v. ES C 148, s. 12].
The Austrian Government maintains that claims for compensation for use can be lawful only in cases where the contract has been terminated, but not in cases where the goods have been replaced.
Rakúska vláda zastáva názor, že požiadavka na zaplatenie náhrady za užívanie môže byť povolená len v prípade zrušenia zmluvy, nie v prípade nahradenia tovaru.
If it were possible to require compensation for use, there would be an imbalance between the right to repair and the right to replacement, whereas those rights ought to be equally weighted, the consumer having a right to choose between them.
Možnosť požadovať náhradu za užívanie so sebou prináša nerovnováhu medzi právom na opravu a právom na nahradenie tovaru, čiže práv, ktoré sú podľa rakúskej vlády rovnocenné, ale medzi ktorými si spotrebiteľ môže vybrať.
In economic terms, there is no real choice if repair is free of charge but replacement entails additional costs in the form of the obligation to pay compensation for use.
Z hospodárskeho hľadiska spotrebiteľ nemá právo výberu, ak je oprava bezplatná a náhrada spojená s dodatočnými nákladmi, teda so zaplatením náhrady za užívanie.
QUELLE the consumer fulfils his contractual obligations and that a claim for compensation for use would disrupt the balance between seller and consumer.
QUELLE vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov v práve Spoločenstva a uvádza, že zaplatením ceny tovaru si spotrebiteľ splnil svoje povinnosti a že požiadavka zaplatenia náhrady za užívanie by zničila rovnováhu medzi predávajúcim a spotrebiteľom.
According to the Commission, the financial interests of the seller are sufficiently protected by the fact that he can rely on any lack of proportionality involved in replacing the goods.
Podľa Komisie sú finančné záujmy predávajúceho dostatočne chránené jeho možnosťou dovolávať sa neprimeranosti podmienok nahradenia tovaru.
The Spanish Government argues that, as a matter of law, compensation for use is not one of the ‘costs’ referred to in Article 3(4) of Directive 1999/44, but it none the less entails economic consequences for the consumer and for that reason conflicts with the principle that replacement of defective goods is to be free of charge.
Španielska vláda uvádza, že náhrada za užívanie v právnom zmysle, samozrejme, nepatrí pod pojem „náklady“ podľa článku 3 ods. 4 smernice 1999/44, ale že pre spotrebiteľa prináša hospodárske dôsledky, a teda je v rozpore so zásadou bezplatnosti nahradenia tovaru.
Article 3(4) of Directive 1999/44 should be interpreted as meaning that the consumer is not obliged to pay costs which are directly linked to replacement of the goods.
Článok 3 ods. 4 uvedenej smernice je potrebné vykladať tak, že spotrebiteľ nemá povinnosť znášať náklady, ktoré sú priamo spojené s nahradením tovaru.
VI — Analysis by the Advocate General
VI — Posúdenie generálnej advokátky
A — Introductory remarks
A — Úvodné pripomienky
At the hearing, the Commission pointed out that the reference for a preliminary ruling is admissible, because, where there are doubts as to the compatibility of national law with a directive, the question whether the Member State has fulfilled its obligations under Community law is reviewed indirectly by means of the preliminary ruling proced- ure.
Na pojednávaní Komisia uviedla, že prejudiciálna otázka je prípustná, keďže v prípade pochybností o súlade vnútroštátneho práva so smernicou sa v prejudiciálnom konaní nepriamo skúma, či si členský štát splnil povinnosti, ktoré pre neho vyplývajú z práva Spoločenstva.
According to the Commission, the admissibility of a reference for a preliminary ruling cannot be conditional upon whether national law can be interpreted so as to be consistent with Community law.
Podľa Komisie prípustnosť prejudiciálnej otázky nemožno podriadiť skutočnosti, že vnútroštátne právo je možné vykladať v súlade s ustanovením práva Spoločenstva.
In its written observations, the Commission argues that the expression ‘free of charge’ cannot apply exclusively to the delivery of the goods.
Vo svojich písomných vyjadreniach Komisia zdôrazňuje, že nie je možné obmedziť výraz „bezplatne“ na bezplatné dodanie tovaru.
Article 3(1) of Directive 1999/44 provides that the seller is to be liable for any lack of conformity which exists at the time the goods are delivered and is therefore required, under Article 3(4) of the Directive, to pay all the necessary costs incurred in order to bring the goods into conformity with the contract.
Poznamenáva, že podľa článku 3 ods. 1 smernice 1999/44 predávajúci zodpovedá za akýkoľvek nesúlad so zmluvou existujúci v čase dodania tovaru, a že teda podľa článku 3 ods. 4 uvedenej smernice musí znášať nevyhnutné náklady vynaložené na uvedenie tovaru do súladu so zmluvou.
The possibility of a reduction in reimbursement is mentioned in the 15th recital in the preamble to the Directive only in the context of rescission of the contract.
Podľa Komisie sa zníženie náhrady uvedené v odôvodnení č. 15 smernice 1999/44 týka iba zrušenia zmluvy. Komisia trvá na význame
The national court is in essence asking whether Directive 1999/44 precludes national legislation under which, in the case of the replacement of defective goods, the seller may require the consumer to pay compensation for the use of those goods.
Vnútroštátny súd sa v podstate pýta, či smernici 1999/44 odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá predávajúcemu umožňuje, aby v prípade nahradenia vadného tovaru žiadal od kupujúceho zaplatenie náhrady za užívanie tohto tovaru.
That right is conferred on the seller by Paragraph 439(4) of the BGB, which concerns subsequent performance, read in conjunction with Paragraph 346(1) of the BGB and the first subparagraph of Paragraph 346(2), which govern the effects of termination of the contract.
Toto právo predávajúceho vyplýva z § 439 ods. 4 BGB týkajúceho sa dodatočného splnenia záväzku, v spojení s § 346 ods. 1 a 2 prvým pododsekom BGB, ktorý upravuje účinky zrušenia zmluvy.
Those provisions of the BGB thus transpose the rules which apply where a contract is terminated to cases where
Vyššie uvedené ustanovenia nemeckého občianskeho zákonníka tak prenášajú na prípad nahradenia tovaru režim, ktorý sa
Directive 1999/44.
Súdny dvor má v prejednávanej veci vykladať smernicu 1999/44 po prvýkrát v rámci prejudiciálneho konania.
22 Not only do they maintain that it is not in line with the Directive, they also criticise the one-sided nature of legislation which allows the seller to retain the profits included in the selling price. 23
22 Okrem nezlučiteľnosti smernice poukazujú na nevyváženosť tejto právnej úpravy, ktorá umožňuje predávajúcemu ponechať si výhody, ktoré získal z prijatej kúpnej ceny. 23
In German legal literature, the question whether the right to compensation for use is well founded has provoked wide academic discussion.
V nemeckej právnej doktríne vyvolala otázka opodstatnenosti práva na náhradu za užívanie rozsiahlu akademickú debatu.
In support of the national legislation, writers mostly refer to the parts of the explanatory memorandum which relate to the relevant provisions of the BGB, 19 on the basis of which they argue that the purchaser obtains economic benefits from the replacement of the goods.
Autori veľmi často v prospech uvedenej právnej úpravy citujú dôvodovú správu k relevantným ustanoveniam BGB 19a dovolávajú sa z nej vyplývajúceho argumentu, podľa ktorého má kupujúci z nahradenia tovaru hospodárske výhody.
20The proposition that this is compatible with Directive 1999/44 is most often justified by reference to the 15th recital in the preamble thereto and the argument that payment of compensation for use is not one of the necessary costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract within the meaning of Article 3(4) of the Directive.
20Veľmi často odkazujú, ako na skutočnosť svedčiacu o súlade so smernicou 1999/44, na jej odôvodnenie č. 15 a uvádzajú argument, podľa ktorého zaplatenie náhrady za užívanie nepatrí medzi nevyhnutné náklady vynaložené na uvedenie tovaru do súladu so zmluvou v zmysle člán ku 3 ods. 4 smernice. 21Napriek tomu
As regards admissibility, it should be noted — as the Commission correctly pointed out at the hearing — that the admissibility of a reference for a preliminary ruling cannot depend on whether at national level it is possible to interpret a provision of national law in such a way that it is compatible with a directive.
Pokiaľ ide o otázku prípustnosti, je potrebné konštatovať, ako Komisia správne uviedla počas pojednávania, že prípustnosť prejudiciálnej otázky nemôže byť podmienená otázkou, či vo vnútroštátnom meradle možno vykladať vnútroštátne ustanovenie v súlade so smernicou.
The principle prohibiting interpretation contra legem comes into play only where the national court is seeking
Zásada zákazu výkladu contra legem platí iba v prípade, keď vnútroštátny súd vykladá vnútroštátne právo v súlade s právom Spoločenstva, čiže v rámci
18 — So far the Court has had to discuss Directive 1999/44 only in infringement proceedings.
18 — Súdny dvor až doteraz skúmal smernicu 1999/44 iba v konaní o nesplnení povinnosti členského štátu.
19 — Draft Law on the modernisation of the law of obligations (cited above, footnote 8), pp. 230 to 233.
19 — Návrh zákona o novelizácii záväzkového práva (Entwurf eines Gesetzes zur Modernisierung des Schuldrechts), už citovaný v poznámke pod čiarou 8, s. 230 až 233.
QUELLE and ‘seller’, Directive 1999/44 refers to ‘consumers’ and ‘sellers’ who sell consumer goods.
QUELLE návrhu na začatie prejudicálneho konania nie je možné hovoriť o zákaze výkladu contra legem.
In the present case, it is possible to place the purchaser within the category covered by the term ‘consumers’ 25and the to interpret national law in conformity with Community law.
Zmysel výkladu v rámci prejudiciálneho konania spočíva v zabezpečení správneho a jednotného uplatňovania práva Spoločenstva vo všetkých členských štátoch prostredníctvom jeho výkladu.
The purpose of the interpretation given by way of a preliminary ruling is to ensure, through the interpretation of Community law, its correct and uniform application throughout the Member States.
24 všeobecnosti, hoci smernica 1999/44 hovorí o „spotrebiteľovi“ a „predávajúcom“, ktorý predáva spotrebné tovary.
24 seller within that covered by the term ‘sellers’ 26for the purposes of Directive 1999/44; moreover, the sale of the stove-set for private use constitutes a sale of ‘consumer goods’ 27 within the meaning of the Directive.
V prejednávanom prípade je možné zaradiť kupujúceho do kategórie „spotrebiteľ“ 25a predávajúceho do kategórie „predávajúci“ 26 v zmysle smernice 1999/44. Okrem toho predaj sporáka na osobné použitie predstavuje predaj „spotrebného tovaru“ 27 v zmysle tejto smernice.
The references to Article 20 of the Grundgesetz concern solely German con -stitutional law; accordingly, that provision cannot as such affect the admissibility of a reference for a preliminary ruling.
Vyhlásenia k článku 20 Grundgesetz sa týkajú výlučne nemeckého ústavného práva, v dôsledku čoho toto ustanovenie nemôže ako také ovplyvniť prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
Article 234 EC alone — not national law — lays down the conditions for the admissibility of a reference for a preliminary ruling.
Kritériá prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž definuje iba článok 234 ES, a nie vnútroštátne právo.
Any other interpretation would mean that each Member State could decide for itself as to the applicability of Article 234 EC, and that could lead to a lack of uniformity in the application of Community law in the Member States.
Iný výklad by znamenal, že členský štát môže sám určiť uplatniteľnosť článku 234 ES, čo by mohlo viesť k nejednotnému používaniu práva Spoločenstva v členských štátoch.
The reference for a preliminary ruling is therefore admissible.
Prejudiciálna otázka je teda prípustná.
The central problem in the present case is the interpretation of the expression ‘free of charge’, which appears in Article 3 of the Directive, and the related question of whether the requirement to ‘replace [goods] free of charge’ means that the seller must not
Jadrom problému tejto veci je výklad pojmu „bezplatne“ uvádzaného v článku 3 smernice 1999/44 a s tým súvisiaca otázka, či „bezplatné nahradenie“ znamená, že
25 — Article 1(2)(a) of Directive 1999/44 defines a consumer as ‘any natural person who, in the contracts covered by this Directive, is acting for purposes which are not related to his trade, business or profession’.
25 — Podľa článku 1 ods. 2 písm. a) smernice 1999/44 spotrebiteľ znamená „akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá v zmluvách spadajúcich do pôsobnosti tejto smernice koná s cieľom, ktorý sa netýka jej obchodných činností, podnikania alebo profesie“.
It must first be pointed out that whereas the BGB generally refers to ‘purchaser’
Na úvod treba spresniť, že BGB hovorí o „kupujúcom“ a „predávajúcom“ vo
26 — Article 1(2)(c) of Directive 1999/44 defines a seller as ‘any natural or legal person who, under a contract, sells consumer goods in the course of his trade, business or profession’.
26 — Podľa článku 1 ods. 2 písm. c) smernice 1999/44 predávajúci znamená „akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá na zmluvnom základe predáva spotrebný tovar v rámci svojich obchodných činností, podnikania alebo profesie“.
27 — Article 1(2)(b) of Directive 1999/44 defines consumer goods as, ‘any tangible movable item, with the exception of: — goods sold by way of execution or otherwise by authority of law, — water and gas where they are not put up for sale in a limited volume or set quantity, — electricity’.
27 — Podľa článku 1 ods. 2 písm. b) smernice 1999/44 spotrebný tovar znamená „akýkoľvek hmotný hnuteľný predmet s výnimkou:— tovaru predaného formou exekúcie alebo iným spôsobom na základe zákonnej moci,— vody a plynu, keď sa nepredávajú v obmedzenom objeme alebo určitom množstve,— elektrickej energie“.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 require the consumer to pay compensation for use of the defective goods.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-404/06 predávajúci nemá požadovať od spotrebiteľa náhradu za užívanie vadného tovaru.
and proportionate.
V tomto zmysle si podľa môjho názoru musí spotrebiteľ vybrať medzi požadovaním opravy a nahradenia to, čo je možné a primerané.
28If neither repair nor replacement is both possible and proportionate, the consumer may demand a reasonable reduction of the price or rescind the contract.
28 Ak nie je možná a primeraná ani oprava, ani nahradenie tovaru, spotrebiteľ môže požadovať zníženie ceny alebo zrušiť zmluvu.
29 Article 3(3) of Directive 1999/44 expressly reiterates that both repair and replacement must be ‘free of charge’.
29 Článok 3 ods. 3 smernice 1999/44 znovu výslovne uvádza, že oprava, ako aj nahradenie tovaru musia byť vykonané „bezplatne“.
The normal meaning of the expression ‘free of charge’ in Article 3 of the Directive is itself enough to indicate that the German provisions are not compatible with the Directive. 30The expression ‘free of charge’ is defined in
Obvyklý význam slova „bezplatne“ uvedeného v tomto článku už naznačuje, že nemecká právna úprava
On a literal interpretation, it must first be pointed out that under Article 3(1) of Directive 1999/44 ‘[t]he seller shall be liable to the consumer for any lack of conformity which exists at the time the goods were delivered’.
V rámci doslovného výkladu je na úvod potrebné zdôrazniť, že podľa článku 3 ods. 1 smernice 1999/44 predávajúci „zodpovedá spotrebiteľovi za akýkoľvek existujúci nesúlad v čase dodania tovaru“.
The Directive thus clearly provides that the seller is to bear responsibility for any lack of conformity, at the time of delivery, in the goods delivered and that he must accept liability for his faulty performance.
Smernica teda jasne uvádza, že zodpovednosť za nesúlad dodaného tovaru so zmluvou, ktorý existuje v čase jeho dodania, znáša predávajúci a že predávajúci musí zodpovedať za toto vadné plnenie.
If legislation were to be approved under which the seller may require compensation for the use of the goods, the seller would no longer bear full responsibility for the lack of conformity which existed at the time of delivery, and part of the liability which ought to be borne by the seller would ultimately be transferred to the consumer.
Pokiaľ by bola povolená právna úprava, podľa ktorej by predávajúci mohol požadovať náhradu za užívanie tovaru, tento predávajúci by bol zbavený akejkoľvek zodpovednosti za akýkoľvek nesúlad so zmluvou existujúci v čase dodania tovaru a časť zodpovednosti, ktorú by mal znášať predávajúci, by bola pravdupovediac prenesená na spotrebiteľa.
28 — To similar effect, see S. Grundmann and C.M. Bianca, EU Kaufrechts-Richtlinie. Kommentar, Verlag Dr. Otto Schmidt, Cologne, 2002, p.
28 — V rovnakom zmysle Grundmann, S., Bianca, C. M.: EU Kaufrechts-Richtlinie. Kommentar. Dr. Otto Schmidt, Köln 2002, s. 82, bod 108.