natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On 10 October 2005, Dermoestética entered into a contract with To Me Group, entrusting it with carrying out an advertising campaign for cosmetic medical treatment services to be broadcast on the national Italian television channel Canale 5.
Dňa 10. októbra 2005 na základe zmluvy poverila spoločnosť Dermoestética spoločnosť To Me Group vykonaním reklamnej kampane vysielaním reklamy na lekárske služby estetickej povahy talianskou televíznou stanicou s celoplošnou pôsobnosťou Canale 5.
The contract was concluded at the premises of Cliniche Futura Srl, the Italian subsidiary of Dermoestética.
K uzavretiu tejto zmluvy došlo v priestoroch Cliniche Futura Srl, ktorá je talianskou dcérskou spoločnosťou spoločnosti Dermoestética.
After taking receipt of a payment on account of EUR 2 000, To Me Group informed Dermoestética that, in view of the provisions of Law No 175/1992, it would not be possible to broadcast the television advertisements envisaged on the national television network and at the same time stated that it was prepared to secure advertising slots on local stations.
To Me Group po prijatí zálohy 2 000 eur oznámila spoločnosti Dermoestética, že vzhľadom na ustanovenia zákona č. 175/1992 nie je možné odvysielať uvedené reklamné oznamy na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou, pričom uviedla, že je pripravená nájsť reklamný priestor vo vysielaniach lokálnych televíznych staníc.
Since To Me Group refused to refund the payment on account it had received on the ground that the sum in question did not even cover the hourly charges incurred in launching the advertising campaign, Dermoestética brought proceedings before the Giudice di Pace di Genova for termination of the contested contract as a result of To Me Group’s non-performance of the contract.
Keďže To Me Group odmietla vrátiť zálohu z dôvodu, že daná suma nepokrývala ani len náklady na čas vynaložený na už uskutočnenú činnosť spustenia reklamnej kampane, podala Dermoestética na vnútroštátny súd žalobu o neplatnosť spornej zmluvy z dôvodu jej neplnenia zo strany To Me Group.
The applicant in the main proceedings also made an application for To Me Group to be ordered to refund the payment on account.
Žalobkyňa vo veci samej tiež podala návrh na zaviazanie To Me Group na vrátenie uvedenej zálohy.
Referring to Law No 175/1992 and Ministerial Decree No 657/1994, To Me Group contended that, in the position in which it found itself, it was impossible for it to fulfil its contractual obligations.
Na svoju obranu sa To Me Group odvolala na zákon č. 175/1992 a na vyhlášku ministerstva č. 657/1994, pričom uviedla nemožnosť plnenia svojich zmluvných povinností, ktorú tento zákon spôsobil.
In the main proceedings, Dermoestética and Cliniche Futura Srl have argued that Italian legislation on advertising health care establishments, in particular the provisions prohibiting the broadcasting of such advertisements on national television networks, is incompatible with Articles 43 EC and 49 EC.
V konaní vo veci samej Dermoestética, ako aj Cliniche Futura Srl tvrdili nezlučiteľnosť talianskej právnej úpravy v oblasti reklamy na zdravotnícke zariadenia, predovšetkým ustanovení týkajúcich sa zákazu vysielať takú reklamu na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou, s článkami 43 ES a 49 ES.
The Giudice di Pace di Genova states that the ban on the advertising of medical services on national television channels is incompatible with Community law.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uviedol, že zákaz reklamy na zdravotnícke služby vo vysielaní televíznych staníc s celoplošnou pôsobnosťou nie je v súlade s právom Spoločenstva.
In its view, it constitutes an unjustified restriction in the light of both Article 43 EC and Article 49 EC.
Podľa neho ide o neodôvodnené obmedzenie tak z hľadiska článku 43 ES, ako aj článku 49 ES.
It is in those circumstances that the Giudice di Pace di Genova decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Za týchto okolností Giudice di Pace di Genova rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
CORPORACIÓN DERMOESTÉTICA is permitted under the relevant national legislation and in breach of Article 81(1) EC?
CORPORACIÓN DERMOESTÉTICA hospodárskej súťaže, pričom tieto subjekty prekročili rámec povolený platnou vnútroštátnou úpravou a porušili článok 81 ods. 1 ES?
The Italian Government raises the objection that the reference for a preliminary ruling is inadmissible in its entirety.
Talianska vláda vzniesla námietku neprípustnosti vzťahujúcu sa na tento návrh na začatie prejudiciálneho konania v celom rozsahu.
The Commission contends that the fourth and fifth questions are inadmissible.
Komisia tvrdí neprípustnosť štvrtej a piatej otázky.
In the procedure laid down by Article 234 EC, the functions of the Court of Justice and those of the referring court are clearly separate, and it falls exclusively to the latter to interpret national legislation (see, to that effect, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited).
V rámci postupu podľa článku 234 ES sú totiž úlohy Súdneho dvora a vnútroštátneho súdu jasne oddelené a výklad vnútroštátnych právnych predpisov prináleží výhradne vnútroštátnemu súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 17. júna 1999, Piaggio, C-295/97, Zb. s. I-3735, bod 29 a citovanú judikatúru).
Consequently, the Court cannot rule on whether Decree Law No 223/2006 is applicable to the case in the main proceedings.
Preto sa Súdny dvor nemôže vyjadriť k uplatniteľnosti zákonného dekrétu č. 223/2006 na prípad vo veci samej.
However, that is not the case with regard to the first three questions referred for a preliminary ruling, since the difficulties of interpreting the contested provisions of Law No 175/1992 in the light of Articles 43 EC and 49 EC are at the heart of the main action.
To však nie je prípad prvej až tretej prejudiciálnej otázky, keďže problematika výkladu sporných ustanovení zákona č. 175/1992 z hľadiska článkov 43 ES a 49 ES je podstatou sporu vo veci samej.
Accordingly, the Italian Government’s argument must be rejected in so far as it contends that those questions are inadmissible.
V dôsledku toho treba zamietnuť tvrdenia talianskej vlády v rozsahu, v akom sa vzťahujú na prípustnosť prvej až tretej otázky.
On the other hand, with regard to the fourth and fifth questions, the Giudice di Pace di Genova does not explain in what way the Court’s examination of either the code of conduct for medical practitioners or the practice adopted by Fnomceo in interpreting the laws on advertising would be of assistance in resolving the dispute in the main proceedings.
Naopak, čo sa týka štvrtej a piatej otázky, vnútroštátny súd nevysvetľuje, v čom preskúmanie tak lekárskeho etického kódexu, ako aj výkladovej praxe Fnomceo v oblasti reklamy Súdnym dvorom môže byť užitočné pre rozhodnutie v konaní vo veci samej.
Nor does it state what the connection is between those aspects of national law and the provisions of Community law which it asks the Court to interpret.
Vnútroštátny súd ani neuviedol, aký je vzťah medzi týmito prvkami vnútroštátneho práva a ustanoveniami práva Spoločenstva, o výklad ktorých žiada.
In any event, the order for reference does not set out either the relevant provisions of the code of conduct in question or a description of the interpretative practice adopted by Fnomceo (see, to that effect, Joined Cases C-338/04, C-359/04 and C-360/04 Placanica and Others [2007] ECR I-1891, paragraph 34).
V každom prípade uznesenie vnútroštátneho súdu neobsahuje ani ustanovenia dotknutého etického kódexu, ani opis výkladovej praxe Fnomceo (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. marca 2007, Placanica a i., C-338/04, C-359/04 a C-360/04, Zb. s. I-1891, bod 34).
Consequently, the fourth and fifth questions are inadmissible.
Preto treba vyhlásiť štvrtú a piatu otázku za neprípustné.
Questions 1 to 3
O prvej až tretej otázke
By its first three questions, which it is appropriate to consider together, the Giudice di Pace di Genova asks, in essence, whether Articles 43 EC and 49 EC preclude national legislation, such as that at issue in the main proceedings, in so far as its effect is to prohibit advertising for medical and surgical treatments carried out in private health care establishments on national television networks.
Prvými tromi otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či články 43 ES a 49 ES bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, ako je vo veci samej, ktorá vedie k zákazu vysielania reklamy na lekárske a chirurgické zákroky vykonávané v súkromných zdravotníckych zariadeniach na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou.
It is apparent from the order for reference that, under Law No 175/1992, the broadcasting on television of advertisements for medical and surgical treatments carried out in private health care establishments is permitted, after first obtaining authorisation from the local administrative authorities and the opinion of professional associations, and subject to a ceiling on expenditure of 5% of declared income for the preceding year, only on local television networks, which, according to the Giudice di Pace di Genova, effectively prohibits such advertising on national television networks.
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu totiž vyplýva, že podľa zákona č. 175/1992 je televízna reklama na lekárske a chirurgické zákroky vykonávané v súkromných zdravotníckych zariadeniach povolená — pod podmienkou získania povolenia vydaného príslušným miestnym správnym orgánom na základe stanoviska komory, ako aj pod podmienkou dodržania maximálnej výšky nákladov v rozsahu 5 % príjmov priznaných za obdobie predchádzajúceho roka — len na lokálnych televíznych staniciach, čo podľa vnútroštátneho súdu znamená, že vysielanie takej reklamy je zakázané na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou.
As the Advocate General observes at point 58 of his Opinion, rules on advertising such as those laid down by Law No 175/1992 entail a prohibition on advertising which goes beyond that laid down in Article 14(1) of Directive 89/552.
Ako uviedol generálny advokát v bode 58 svojich návrhov, taká právna úprava, ako je stanovená zákonom č. 175/1992, obsahuje zákaz reklamy, ktorý je širší ako zákaz upravený právnou úpravou podľa článku 14 ods. 1 smernice 89/552.
Although, pursuant to Article 3(1) of that directive, the Member States remain free to lay down more detailed or stricter rules in the areas covered by the directive, when exercising
Hoci členské štáty môžu podľa článku 3 ods. 1 tejto smernice upraviť podrobnejšie a prísnejšie pravidlá v oblastiach, ktoré spadajú do pôsobnosti tejto smernice, sú pri výkone
2008 — CASE C-500/06 that right, they must respect the basic freedoms guaranteed by the EC Treaty (see, to that effect, Case C-6/98 ARD [1999] ECR I-7599, paragraph 49).
2008 — VEC C-500/06 tejto právomoci povinné dodržiavať základné slobody zaručené Zmluvou ES (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. októbra 1999, ARD, C-6/98, Zb. s. I-7599, bod 49).
Rules on advertising such as those laid down in Law No 175/1992, in so far as they permit, subject to certain conditions, broadcasting on local television networks of advertisements for medical and surgical treatments provided by private health care establishments and which effectively prohibit such advertising on national television networks constitute, for companies established in Member States other than the Italian Republic, such as Dermoestética, a serious obstacle to the pursuit of their activities by means of a subsidiary established in that Member State.
Pritom taká právna úprava reklamy, ako je úprava stanovená zákonom č. 175/1992, tým, že pripúšťa za určitých okolností vysielanie reklamy na lekárske a chirurgické zákroky vykonávané v súkromných zdravotníckych zariadeniach na lokálnych televíznych staniciach, čo znamená, že zakazuje túto reklamu na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou, predstavuje pre spoločnosti ako Dermoestética, ktoré majú sídlo v iných členských štátoch ako v Talianskej republike, vážnu prekážku výkonu ich činnosti prostredníctvom ich dcérskych spoločností so sídlom v Taliansku.
Moreover, in so far as they prohibit companies such as Dermoestética from using services for broadcasting television advertisements, rules on advertising such as those laid down by Law No 175/1992 constitute a restriction on the freedom to provide services.
Navyše taká právna úprava reklamy, ako je stanovená zákonom č. 175/1992, predstavuje tým, že bráni spoločnostiam ako Dermoestética vo využívaní služieb vysielania televíznej reklamy, obmedzenie slobodného poskytovania služieb.
The rules on advertising laid down in the national legislation at issue in the main proceedings must therefore be regarded as constituting a national measure which is liable to impede or render less attractive the exercise of the basic freedoms guaranteed by Articles 43 and 48 of the EC Treaty.
Taktiež je potrebné považovať vnútroštátnu právnu úpravu reklamy vo veci samej za vnútroštátne opatrenie, ktoré môže prekážať alebo robiť menej príťažlivým výkon základných slobôd zaručených Zmluvou v článkoch 43 ES a 49 ES.
However, according to the caselaw of the Court, such measures may be justified if they fulfil four conditions: they must be applied in a non-discriminatory manner;
Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že také opatrenia môžu byť odôvodnené, len ak spĺňajú štyri podmienky: uplatňujú sa nediskriminačným spôsobom, zodpovedajú
It should be noted, first of all, that the rules on advertising at issue in the main proceedings apply without distinction as to the Member State in which the undertaking at which those rules are directed is established.
V tejto súvislosti treba v prvom rade uviesť, že právna úprava reklamy vo veci samej sa uplatní nezávisle od toho, v ktorom členskom štáte majú sídlo podniky, ktorých sa týka.
In second place, the protection of public health is one of the overriding reasons based on the general interest which can, by virtue of Article 46(1) EC and that article read in conjunction with Article 55 EC, justify restrictions on the freedom of establishment and the freedom to provide services, respectively.
V druhom rade ochrana verejného zdravia je jedným z naliehavých dôvodov verejného záujmu, ktorý môže podľa článku 46 ods. 1 ES odôvodniť obmedzenie slobody usadiť sa a tiež môže podľa tohto článku v spojení s článkom 55 ES odôvodniť obmedzenie slobodného poskytovania služieb.
Thus, rules regulating television advertising for medical and surgical treatments provided by private health care establishments can be justified in the light of the objective of protection of public health.
Regulácia televíznej reklamy na lekárske a chirurgické zákroky vykonávaných v súkromných zdravotníckych zariadeniach môže byť teda odôvodnená z pohľadu cieľa, ktorým je ochrana verejného zdravia.
With regard, in third place, to the extent to which it is possible for a set of rules, such as those laid down in the legislation at issue in the main proceedings, to guarantee that the objective of protection of public health is attained, by introducing a measure resulting in a prohibition on advertising medical and surgical treatments on national television networks while at the same time making it possible to broadcast such advertisements on local television networks, such rules exhibit an inconsistency which the Italian Government has not attempted to justify and cannot therefore properly attain the public health objective which they seek to pursue.
V treťom rade, čo sa týka spôsobilosti takej právnej úpravy, ako je vo veci samej, zaručiť splnenie cieľa, ktorým je ochrana verejného zdravia, treba uviesť, že prijatím ustanovenia vedúceho k zákazu reklamy na lekárske a chirurgické zákroky na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou, zatiaľ čo je možné vysielanie tejto reklamy na lokálnych televíznych staniciach, vytvára táto právna úprava nezrovnalosť, ktorú sa talianska vláda nepokúsila odôvodniť, a teda nemôže užitočne zodpovedať vyššie uvedenému sledovanému cieľu.
Consequently, national legislation, such as that at issue in the main proceedings, cannot be regarded as being appropriate for the purpose of securing the attainment
Preto je potrebné rozhodnúť, že taká vnútroštátna právna úprava, ako je vo veci samej, nemôže zaručiť splnenie cieľa, ktorým je ochrana verejného zdravia, a preto predstavuje neodôvodnené obmedzenie v zmysle článkov 43 ES a 49 ES.
2008 — CASE C-500/06 of the objective of public health and constitutes an unjustified restriction for the purposes of Article 43 EC and 49 EC.
2008 — VEC C-500/06
In the light of the foregoing considerations, the answer to the first three questions must be that Articles 43 EC and 49 EC, read in conjunction with Articles 48 EC and 55 EC, must be interpreted as precluding legislation, such as that at issue in the main proceedings, which prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments provided by private health care establishments on national television networks while at the same time permitting such advertisements, subject to certain conditions, on local television networks.
Vzhľadom na vyššie uvedené okolnosti treba na prvú až tretiu otázku odpovedať tak, že články 43 ES a 49 ES, v spojení s článkami 48 ES a 55 ES, sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, ako je vo veci samej, ktorá zakazuje vysielať reklamu na lekárske a chirurgické zákroky vykonávané v súkromných zdravotníckych zariadeniach na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou, hoci sa tá istá reklama môže za určitých okolností vysielať lokálnymi televíznymi stanicami.
Articles 43 EC and 49 EC, read in conjunction with Articles 48 EC and 55 EC, must be interpreted as precluding legislation, such as that at issue in the main proceedings, in so far as it prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments provided by private health care establishments on national television networks while at the same time permitting such advertisements, subject to certain conditions, on local television networks.
Články 43 ES a 49 ES, v spojení s článkami 48 ES a 55 ES, sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, ako je vo veci samej, keďže zakazuje vysielať reklamu na lekárske a chirurgické zákroky vykonávané v súkromných zdravotníckych zariadeniach na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou, hoci tú istú reklamu môžu za určitých okolností vysielať lokálne televízne stanice.
Case C-521/06 P
Vec C-521/06 P
Athinaïki Techniki A Ev Commission of the European Communities
Athinaïki Techniki AE proti Komisii Európskych spoločenstiev
(Appeal — State aid — Aid granted by the Hellenic Republic to the Hyatt Regency consortium — Complaint — Decision to take no further action on the complaint — Regulation (EC) No 659/1999 — Articles 4, 13 and 20 — Concept of ‘act open to challenge’ for the purposes of Article 230 EC)
„Odvolanie — Štátna pomoc — Pomoc poskytnutá Helénskou republikou konzorciu Hyatt Regency — Sťažnosť — Rozhodnutie o odložení sťažnosti — Nariadenie (ES) č. 659/1999 — Články 4, 13 a 20 — Pojem ‚napadnuteľný akt‘ v zmysle článku 230 ES“
Opinion of Advocate General Bot delivered on 3 April 2008 . . . . . . . . .
Návrhy prednesené 3. apríla 2008 — generálny advokát Y. Bot . . . . . . . .
Actions for annulment — Actionable measures — Acts open to challenge by a complainant alleging State aid — Commission decision to take no further action on the complaint — Included
Žaloba o neplatnosť — Akty, ktoré možno napadnúť žalobou — Akty napadnuté autorom sťažnosti, ktorou sa oznámila štátna pomoc — Rozhodnutie Komisie o odložení sťažnosti, čím sa ukončilo aj predbežné preskúmanie — Zahrnutie
(Arts 87 EC, 88(2) EC and 230, fourth para., EC; Council Regulation No 659/1999, Art. 4)
(Článok 87 ES, článok 88 ods. 2 ES a článok 230 štvrtý odsek ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 4)
SUMMARY — CASE C-521/06 P in Article 88(2) EC. In such a situation, the persons to whom the procedural guarantees under that provision apply may ensure that they are observed only if they are able to challenge that decision before the Community judicature in accordance with the fourth paragraph of Article 230 EC.
ABSTRAKT — VEC C-521/06 P zakotvených v tomto ustanovení presadiť ich dodržiavanie len vtedy, ak majú možnosť napadnúť toto rozhodnutie na súde Spoločenstva podľa článku 230 štvrtého odseku ES.
That principle applies both when a decision is taken on the ground that the Commission considers that the aid is compatible with the common market, and when it takes the view that the existence of aid should be ruled out.
Táto zásada platí rovnako v prípade, keď je rozhodnutie prijaté z dôvodu, že Komisia sa nazdáva, že pomoc je zlučiteľná so spoločným trhom, ako aj vtedy, keď si myslí, že treba vylúčiť samotnú existenciu pomoci.
To determine whether an act in matters of State aid constitutes a decision within the meaning of Article 4 of Regulation No 659/1999 laying down detailed rules for the application of Article 88 EC, it is necessary to ascertain whether, taking account of the substance of that act and the Commission’s intention, that institution has, at the end of the preliminary examination stage, definitively established its position on the measure under review and, therefore, whether it has decided that that measure constituted aid or not and whether it had no doubts as regards its compatibility with the common market, or that it did have such doubts.
Pri rozhodovaní, či určitý akt v oblasti štátnej pomoci predstavuje rozhodnutie v zmysle článku 4 nariadenia č. 659/1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 88 ES, treba overiť, či vzhľadom na jeho podstatu a na zámer Komisie táto inštitúcia v skúmanom akte konečným spôsobom na záver fázy predbežného preskúmania vymedzila svoj postoj k oznámenému opatreniu, a teda či dospela k záveru, že toto opatrenie predstavuje alebo nepredstavuje pomoc a že vzbudzuje alebo nevzbudzuje pochybnosti o zlučiteľnosti so spoločným trhom.
A letter by which the Commission informs a complainant seeking a declaration of infringement of Articles 87 and 88 EC, that ‘in the absence of additional information to justify continuing the investigation, the Commission has, for the purposes of administrative action, closed the file …’ indicates that the Commission actually closed the file for the purposes of administrative action.
List, ktorým Komisia informuje autora sťažnosti týkajúcej sa konštatovania porušenia článkov 87 ES a 88 ES, že „vzhľadom na absenciu dodatočných informácií, ktoré by odôvodňovali pokračovanie skúmania, Komisia vec administratívne odložila…“ naznačuje, že Komisia v ten deň skutočne prijala akt o administratívnom odložení veci.
It is apparent from the substance of that act and from the intention of the Commission that it has thus decided to bring to an end the preliminary examination procedure initiated by the complainant.
Z podstaty tohto aktu a zo zámeru Komisie vyplýva, že Komisia sa tak rozhodla skončiť postup predbežného preskúmania začatý na podnet autora sťažnosti.
By that act, the Commission has stated that the review initiated had not enabled it to establish the existence of State aid within the meaning of Article 87 EC and it has implicitly refused to initiate the formal investigation procedure provided for
Uvedeným aktom Komisia konštatovala, že začaté skúmanie neumožnilo dospieť k záveru o existencii pomoci v zmysle článku 87 ES, a implicitne odmietla začať konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 88 ods. 2 ES. V tejto situácii môžu držitelia procesných záruk
In that regard, such an act cannot be classified as preliminary or preparatory since it cannot be followed, in the context of the administrative procedure which has been initiated, by any other decision amenable to annulment proceedings.
V tomto ohľade takýto akt nemožno kvalifikovať ako predbežný alebo prípravný, pretože v rámci začatého správneho konania po ňom nebude nasledovať žiaden iný akt, ktorý by mohol viesť k žalobe o neplatnosť.