natgillin/translations-raw huggingface dataset:
These two principles are relied on in the present case in so far as Mr Santesteban Goicoechea’s position is said to have been ‘definitively settled’ by the rejection of an earlier extradition request made by the Kingdom of Spain on 11 October 2000.
V predmetnom prípade sa týmito dvoma zásadami argumentuje v tom zmysle, že situácia pána Santesteban Goicoechea bola „s konečnou platnosťou vyriešená“ zamietnutím skoršej žiadosti o vydanie podanej Španielskym kráľovstvom 11. októbra 2000 37.
37It might therefore be asked whether the present extradition request, made on 2 June 2008, conflicts with legal certainty or the non bis in idem rule.
Je možné sa teda pýtať, či táto žiadosť o vydanie, podaná 2. júna 2008, je v rozpore s právnou istotou alebo pravidlom non bis in idem.
Here the earlier decision admittedly related to an extradition request relating to the same person and the same facts as the present one.
V predmetnom prípade skoršie rozhodnutie riešilo žiadosť o vydanie týkajúcu sa tej istej osoby a tých istých skutkových okolností, ako sú tie, o ktoré ide v tejto súčasnej žiadosti.
However, the competent court did not rule on that request under the 1996 Convention, since that convention did not apply at the time.
Príslušný súd však nerozhodoval o uvedenej žiadosti podľa dohovoru z roku 1996, keďže táto v danom čase ešte nenadobudla platnosť.
The status of res judicata of an unfavourable opinion given at that time cannot therefore prevent the present extradition request, relating to the same person and the same facts, from being dealt with under a new legal basis, namely the 1996 Convention. 40
Právna sila rozhodnutej veci záporného stanoviska vyjadreného v tom čase nemôže brániť tomu, aby táto žiadosť o vydanie, týkajúca sa tej istej osoby a tých istých skutkových okolností, bola riešená na novom právnom základe, teda podľa dohovoru z roku 1996 40.
However, this question will arise in the context of the assessment of the extradition request as such, rather than the preliminary examination concerning the rules applicable to such an assessment.
Táto otázka sa však nachádza v kontexte posúdenia žiadosti o vydanie ako takej, a nie predbežného preskúmania týkajúceho sa pravidiel uplatniteľných na takéto posúdenie.
The subject of the present reference for a preliminary ruling is solely the question of which extradition system applies in this case.
Predmetom tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania je len otázka, aký režim vydania je uplatniteľný v predmetnom prípade.
Nevertheless, the national court is required to verify and ensure that fundamental rights, including legal certainty and the non bis in idem rule, are respected in its assessment of the request.
Z toho teda vyplýva, že vnútroštátny súd je povinný pri posudzovaní žiadosti preveriť a zabezpečiť dodržiavanie základných práv, medzi ktoré patrí právna istota a pravidlo non bis in idem.
The Court can give some indications in this respect.
Súdny dvor však môže poskytnúť niektoré indikácie v tejto súvislosti.
It should be remembered that the rejection of the extradition request of 11 October 2000 was based on the fact that, in French law, the offences with which Mr Santesteban
Pripomeňme v tejto súvislosti, že odmietnutie žiadosti o vydanie z 11. októbra 2000 bolo založené na premlčaní skutkov, z ktorých bol obvinený pán Santesteban
As regards the principle of legal certainty, an integral part of which is the rule of res judicata, it is settled caselaw that this is one
Pokiaľ ide o zásadu právnej istoty, ktorej je právna sila rozhodnutej veci integrálnou súčasťou, z ustálenej judikatúry vyplýva, že
38 — Case C-2/06 Kempter [2008] ECR I-411, paragraph 37.
38 — Rozsudok z 12. februára 2008, Kempter, C-2/06, Zb. s. I-411, bod 37.
39 — Case C-462/05 Commission v Portugal [2008] ECR I-4183, paragraph 23.
39 — Rozsudok z 12. júna 2008, Komisia/Portugalsko, C-462/05, Zb. s. I-4183, bod 23.
40 — See also the judgments of the French Cour de cassation, criminal division, of 15 February 2006, no 05-86.095 (Zuru­tuza Sarasola); 12 May 1987, Bull. Crim.
40 — Pozri rozsudky Cour de cassation (Francúzsko), chambre criminelle, z 15. februára 2006, č. 05-86.095 (vec Zurutuza Sarasola) z 12. mája 1987, Bull. Crim.
1987, no 194 (Dario Fantig); and 9 July 1987, Bull. Crim. 1987, no 229 (Imaz­Martiarena).
1987, č. 194 (vec Dario Fantig) z 9. júla 1987, Bull. Crim. 1987, č. 229 (vec Imaz-Martiarena).
37 — It should be recalled that that extradition request was the subject of an unfavourable opinion of the Cour d’appel de Versailles (judgment of 19 June 2001) because the offences with which he was charged were statute-barred under French law.
37 — Je potrebné pripomenúť, že uvedená žiadosť o vydanie bola predmetom záporného stanoviska Cour d’appel de Versailles (rozsudok z 19. júna 2001) z dôvodu premlčania skutkov, z ktorých bola obvinená dotknutá osoba, podľa francúzskeho práva.
Goicoechea was charged were statute-barred.
Goicoechea, podľa francúzskeho práva.
Precisely on this point the law has changed, as the 1996 Convention no longer allows the executing Member State to rely on the fact that an offence is statute-barred under its own national law. 41
Práve v tomto smere sa právna úprava zmenila, keďže dohovor z roku 1996 už neumožňuje vykonávajúcemu členskému štátu, aby sa odvolal na premlčanie skutkov podľa svojho vlastného vnútroštátneho práva 41.
Goicoechea has not been prosecuted several times for the same offence and it is not the intention of the competent authorities to punish him several times for the same offence.
pán Santesteban Goicoechea nebol stíhaný viackrát za tie isté skutky a nie je v záujme príslušných orgánov sankcionovať ho viackrát za tie isté skutky 45.
45The Spanish authorities have merely made several attempts to obtain his extradition from the French Republic, all in the context of the same criminal proceedings.
Španielske orgány jednoducho skúsili viackrát dosiahnuť jeho vydanie z Francúzskej republiky, a to vždy v rámci tých istých trestných stíhaní.
As regards the principle non bis in idem, enshrined in Article 4 of Protocol No 7 to the ECHR and Article 50 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, this is a fundamental principle of Community law the observance of which is guaranteed by the judicature. 42
Pokiaľ ide o zásadu non bis in idem, zakotvenú v článku 4 protokolu č. 7 pripojeného k EDĽP a v článku 50 Charty základných práv Európskej únie, je základnou zásadou práva Spoločenstva, ktorej dodržiavanie zabezpečuje súd 42.
Extradition as such is not a penalty, and the mere fact of extraditing a person does not in any way prejudge the question whether, in law, the requesting State will be able to impose a penalty on the person concerned and enforce that penalty.
Vydanie ako také nie je sankcia a samotné vydanie osoby neprejudikuje vôbec odpoveď na otázku, či z právneho hľadiska štát, ktorý o vydanie požiadal, môže uložiť sankciu tejto osobe a vykonať túto sankciu.
The application of the principle non bis in idem is subject to the threefold condition of identity of the facts, unity of offender and unity of the legal interest protected.
Uplatňovanie zásady non bis in idem podlieha trojitej podmienke totožnosti skutku, porušovateľa a chráneného právneho záujmu.
Under that principle, therefore, the same person cannot be punished (or tried 43) more than once for a single unlawful course of conduct in order to protect the same legal asset. 44
Táto zásada teda zakazuje sankcionovať [a stíhať 43] tú istú osobu viac ako jedenkrát za to isté nezákonné správanie, aby sa chránila tá istá právna hodnota 44.
It is clear that, according to the information before the Court, Mr Santesteban
Je potrebné konštatovať, že podľa informácií, ktoré má k dispozícii Súdny dvor,
41 — Article 8(1) of the 1996 Convention.
41 — Článok 8 ods. 1 dohovoru z roku 1996.
Consequently, the principle non bis in idem does not apply to extradition proceedings themselves.
V dôsledku toho sa zásada non bis in idem neuplatňuje na samotné vydávacie konania.
It cannot therefore preclude a new request for the extradition of Mr Santesteban Goicoechea from being made by the Kingdom of Spain and dealt with by the French Republic.
Neprekáža teda tomu, aby žiadosť o vydanie voči pánovi Santesteban Goicoechea bola znova podaná Španielskym kráľovstvom a riešená Francúzskou republikou.
42 — Case C-308/04 P SGL Carbon v Commission [2006] ECR I-5977, paragraph 26 and the caselaw cited.
42 — Rozsudok z 29. júna 2006, SGL Carbon/Komisia, C-308/04 P, Zb. s. I-5977, bod 26 a citovaná judikatúra.
43 — Article 50 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
43 — Článok 50 Charty základných práv Európskej únie.
44 — Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 338.
44 — Rozsudok zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P a C-219/00 P, Zb. s. I-123, bod 338.
In the light of the above considerations, the following answer should be given to the questions referred by the Cour d’appel de Montpellier for a preliminary ruling:
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy by sa malo odpovedať na prejudiciálne otázky položené Cour d’appel de Montpellier takto:
JUDGMENT OF 12. 8.
ROZSUDOK Z 12. 8.
2008 — CASE C-296/08 PPU
2008 — VEC C-296/08 PPU
12 August 2008 *
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora) z 12. augusta 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier (France), made by decision of 3 July 2008, received at the Court on the same day, in the extradition proceedings against
Vo veci C-296/08 PPU, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Chambre de l’instruction de la Cour d’appel de Montpellier (Francúzsko) z 3. júla 2008 a doručený Súdnemu dvoru v ten istý deň, ktorý súvisí s konaním o vydanie vedeným proti
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas (Rapporteur), President of the Chamber, U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh and A. Arabadjiev, Judges,
SÚDNY DVOR (tretia komora), v zložení: predseda tretej komory A. Rosas (spravodajca), sudcovia U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh a A. Arabadjiev, generálna advokátka: J. Kokott, tajomník: M.-A. Gaudissart, vedúci sekcie,
SANTESTEBAN GOICOECHEA having regard to the request of the referring court of 3 July 2008, received at the Court on the same day, that the reference for a preliminary ruling be dealt with under an urgent procedure pursuant to Article 104b of the Rules of Procedure, having regard to the decision of the Third Chamber of 7 July 2008 granting that request, having regard to the written procedure and further to the hearing on 6 August 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
SANTESTEBAN GOICOECHEA so zreteľom na návrh vnútroštátneho súdu z 3. júla 2008 doručený Súdnemu dvoru v ten istý deň prejednať prejudiciálny návrh v rámci naliehavého konania podľa článku 104b rokovacieho poriadku, so zreteľom na to, že tretia komora rozhodnutím zo 7. júla 2008 vyhovela tomuto návrhu, so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 6. augusta 2008, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— Mr Santesteban Goicoechea, by Y. Molina Ugarte, avocat,
— pán Santesteban Goicoechea, v zastúpení: Y. Molina Ugarte, advokát,
— the French Government, by E. Belliard, G. de Bergues and A.-L. During, acting as Agents,
— francúzska vláda, v zastúpení: E. Belliard, G. de Bergues a A.-L. During, splnomocnení zástupcovia,
— the Commission of the European Communities, by S. Grünheid and R. Troosters, acting as Agents,
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: S. Grünheid a R. Troosters, splnomocnení zástupcovia,
2008 — CASE C-296/08 PPU after hearing the Advocate General, gives the following
2008 — VEC C-296/08 PPU po vypočutí generálnej advokátky, vyhlásil tento
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 31 and 32 of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (OJ 2002 L 190, p.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 31 a 32 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s.
The reference was made in the course of proceedings brought before the Chambre de l’instruction (Indictment Division) of the Cour d’appel de Montpellier (Court of Appeal, Montpellier) following an extradition request made on 2 June 2008 by the Spanish authorities.
Tento návrh bol predložený v rámci konania, ktoré začalo pred Chambre de l’instruction de la Cour d’appel de Montpellier (vyšetrovací senát odvolacieho súdu v Montpellier) v nadväznosti na žiadosť o vydanie podanú 2. júna 2008 španielskymi úradmi.
The European Convention on Extradition was signed at Paris on 13 December 1957.
Európsky dohovor o vydávaní bol podpísaný v Paríži 13. decembra 1957.
Article 10 of the convention, ‘Lapse of time’, provides:
Článok 10 tohto dohovoru nazvaný „Premlčanie“ stanovuje:
‘Extradition shall not be granted when the person claimed has, according to the law of either the requesting or the requested Party, become immune by reason of lapse of time from prosecution or punishment.’
„Vydanie nebude povolené, pokiaľ žiadaná osoba nemôže byť podľa právneho poriadku dožadujúcej alebo dožiadanej strany trestne stíhaná alebo potrestaná v dôsledku premlčania.“
The European Convention on the Suppression of Terrorism was signed at Strasbourg on 27 January 1977.
Európsky dohovor o potláčaní terorizmu bol podpísaný v Štrasburgu 27. januára 1977.
1, ‘the 1995 Convention’).
6, ďalej len „dohovor z roku 1995“).
According to Article 1(1) of the 1995 Convention:
Podľa článku 1 ods. 1 tohto dohovoru:
‘The aim of this Convention is to facilitate the application, between the Member States of the European Union, of the European Convention on Extradition [of 13 December 1957], by supplementing its provisions.’
„Cieľom tohto dohovoru je uľahčiť uplatňovanie Európskeho dohovoru o extradícii [z 13. decembra 1957] medzi členskými štátmi Európskej únie, a to doplnením jej [jeho — neoficiálny preklad] ustanovení.“
The Convention relating to extradition between the Member States of the European Union, known as the Dublin Convention, was drawn up on the basis of Article K.3 of the Treaty on European Union by Council Act of 27 September 1996 and signed on that date by all the Member States (OJ 1996 C 313, p.
Dohovor o extradícii medzi členskými štátmi Európskej únie, nazývaný „Dublinský dohovor“, bol vypracovaný na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii aktom Rady z 27. septembra 1996 a podpísaný v ten istý deň všetkými členskými štátmi (Ú. v. ES C 313, s.
11, ‘the 1996 Convention’).
11, ďalej len „dohovor z roku 1996“).
Article 1 of the 1996 Convention provides in particular:
Jeho článok 1 okrem iného uvádza:
The purpose of this Convention is to supplement the provisions and facilitate the application between the Member States of the European Union:
Účelom tohto dohovoru je doplniť ustanovenia a uľahčiť uplatňovanie medzi členskými štátmi Európskej únie:
— of the European Convention on Extradition of 13 December 1957 …
— Európskeho dohovoru o extradícii z 13. decembra 1957…,
— the European Convention on the Suppression of Terrorism of 27 January 1977 …
— Európskeho dohovoru o potláčaní terorizmu z 27. januára 1977…,
— the Convention of 19 June 1990 applying the Schengen Agreement of 14 June 1985 [between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic] on the gradual
— Dohovoru z 19. júna 1990 uplatňujúceho Schengenskú dohodu zo 14. júna 1985 [medzi vládami štátov Hospodárskej únie Beneluxu, Spolkovou republikou Nemecko a Francúzskou republikou] o postupnom zrušení kontrol na ich
Article 8(1) of the 1996 Convention reads as follows:
Článok 8 ods. 1 dohovoru z roku 1996 znie takto:
‘Extradition may not be refused on the ground that the prosecution or punishment of the person would be statute-barred according to the law of the requested Member State.’
„Vydanie do cudziny nemožno zamietnuť z dôvodu, že trestné stíhanie alebo potrestanie osoby bolo premlčané podľa práva dožiadaného členského štátu.“
It follows from Article 18(2) and (3) of the 1996 Convention that it is to enter into force 90 days after notification, by the last Member State to adopt it, that its constitutional procedures for adoption have been completed.
Z článku 18 ods. 2 a 3 dohovoru z roku 1996 vyplýva, že tento dohovor nadobudne platnosť 90 dní po oznámení posledným členským štátom, ktorý vykonáva túto formalitu, ukončenia ústavných postupov na prijatie tohto dohovoru.
As not all the Member States have adopted the Convention, it has not therefore entered into force in accordance with that provision.
V súlade s týmto ustanovením, kým všetky štáty nevykonajú túto formalitu, tento dohovor nenadobudne platnosť.
Article 18(4) of the 1996 Convention states:
Článok 18 ods. 4 dohovoru z roku 1996 znie:
‘Until this Convention enters into force, any Member State may, when giving the notification referred to in paragraph 2, or at any other time, declare that as far as it is concerned this Convention shall apply to its relations with Member States that have made the same declaration.
„Pokiaľ tento dohovor nadobudne platnosť, ktorýkoľvek členský štát môže pri oznámení uvedenom v odseku 2 alebo kedykoľvek vyhlásiť, že čo sa jeho týka, uplatňuje sa tento dohovor na jeho vzťahy s členskými štátmi, ktoré podali rovnaké vyhlásenie.
Such declarations shall take effect 90 days after the date of deposit thereof.’
Také vyhlásenia nadobúdajú platnosť 90 dní odo dňa ich uloženia.“
Article 18(5) of the 1996 Convention states that it is to apply only to requests submitted after the date on which it enters into force or is applied as between the requested Member State and the requesting Member State.
Článok 18 ods. 5 dohovoru z roku 1996 spresňuje, že tento dohovor sa vzťahuje len na žiadosti podané po dni nadobudnutia jeho platnosti alebo po začiatku jeho uplat-
2008 — CASE C-296/08 PPU
2008 — VEC C-296/08 PPU ňovania vo vzťahoch medzi dožiadaným členským štátom a žiadajúcim členským štátom.
Recitals 3 to 5 in the preamble to the Framework Decision read as follows:
Odôvodnenia č. 3 až 5 rámcového rozhodnutia znejú takto:
‘(3) All or some Member States are parties to a number of conventions in the field of extradition, including the European Convention on extradition of 13 December 1957 and the European Convention on the suppression of terrorism of 27 January 1977.
„(3) všetky alebo niektoré členské štáty sú účastníkmi niekoľkých dohovorov v oblasti vydávania osôb, vrátane Európskeho dohovoru o vydávaní osôb cudzím štátom z 13. decembra 1957 a Európskeho dohovoru o potláčaní terorizmu z 27. januára 1977.
The Nordic States have extradition laws with identical wording.
Právne predpisy, ktoré sa týkajú vydávania v škandinávskych štátoch sú rovnaké;
(4) In addition, the following three Conventions dealing in whole or in part with extradition have been agreed upon among Member States and form part of the Union acquis: the Convention of 19 June 1990 implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 on the gradual abolition of checks at their common borders … (regarding relations between the Member States which are parties to that Convention), the [1995] Convention … and the [1996] Convention …
(4) okrem toho, nasledujúce tri dohovory, ktoré sa zaoberajú vcelku alebo sčasti vydávaním osôb, boli uzatvorené medzi členskými štátmi a sú súčasťou acquis Únie: Dohovor z 19. júna 1990, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985 o postupnom zrušení kontrol na ich spoločných hraniciach (týkajúca sa vzťahov medzi členskými štátmi, ktoré sú účastníkmi tohto dohovoru), dohovor z [roku 1995] a dohovor z [roku 1996];
Further, the introduction of a new simplified system of surrender of sentenced or suspected persons for the purposes of execution or prosecution of criminal sentences makes it possible to remove the complexity and potential for delay inherent in the present extradition procedures. Traditional cooperation relations which have prevailed up till now between Member States should be replaced by a system of free movement of judicial decisions in criminal matters, covering both pre-sentence and final decisions, within an area of freedom, security and justice.’
(5) cieľ vytýčený pre Úniu stať sa zónou slobody, bezpečnosti a práva, vedie k zrušeniu vydávania osôb medzi členskými štátmi a k jeho nahradeniu systémom vydávania osôb medzi súdnymi orgánmi; okrem toho, zavedenie nového zjednodušeného systému vydávania odsúdených alebo podozrivých osôb pre účely výkonu rozsudku alebo trestného stíhania umožňuje odstrániť zložitosť a prípadné prieťahy pri existujúcich vydávacích postupoch; tradičné vzťahy spolupráce, ktoré až doteraz existovali medzi členskými štátmi, by mal nahradiť systém voľného pohybu súdnych rozhodnutí v trestných veciach, vrátane predbežných a konečných rozhodnutí v oblasti slobody, bezpečnosti a spravodlivosti;“
Recital 11 in the preamble to the Framework Decision reads as follows:
Odôvodnenie č. 11 rámcového rozhodnutia znie takto:
‘In relations between Member States, the European arrest warrant should replace all the previous instruments concerning extradition, including the provisions of Title III of the Convention implementing the Schengen Agreement which concern extradition.’
„vo vzťahoch medzi členskými štátmi európsky zatykač má nahradiť všetky predchádzajúce nástroje týkajúce sa vydávania osôb, vrátane ustanovení Hlavy III Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda týkajúca sa vydávania osôb cudzím štátom;“
Article 31 of the Framework Decision, ‘Relation to other legal instruments’, is worded as follows:
Článok 31 rámcového rozhodnutia, nazvaný „Vzťah k iným právnym nástrojom“, znie takto:
(a) the European Convention on Extradition of 13 December 1957, its additional protocol of 15 October 1975, its second additional protocol of 17 March 1978, and the European Convention on the suppression of terrorism of 27 January 1977 as far as extradition is concerned;
Bez porušenia ich uplatňovania vo vzťahoch medzi členskými štátmi a tretími štátmi toto rámcové rozhodnutie s účinnosťou od 1. januára 2004 nahrádza príslušné ustanovenia nasledujúcich dohovorov v oblasti vydávania osôb vo vzťahoch medzi členskými štátmi: a) Európsky dohovor o vydávaní z 13. decembra 1957, jeho doplňujúci protokol z 15. októbra 1975, jeho druhý doplňujúci protokol zo 17. marca 1978 a Európsky dohovor o potláčaní terorizmu z 27. januára 1977, pokiaľ ide o vydávanie osôb; b) Dohodu medzi 12 členskými štátmi Európskych spoločenstiev o zjednodušení a modernizácii spôsobov postúpenia žiadostí o vydanie z 26. mája 1989; c) Dohovor z [roku] 1995…;
(e) Title III, Chapter 4 of the Convention of 19 June 1990 implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 on the gradual abolition of checks at common borders.
2008 — VEC C-296/08 PPU d) Dohovor z [roku] 1996…; e) Hlavu III, kapitolu 4 Dohovoru z 19. júna 1990, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985 o postupnom zrušení kontrol na spoločných hraniciach.
Member States may continue to apply bilateral or multilateral agreements or arrangements in force when this Framework Decision is adopted in so far as such agreements or arrangements allow the objectives of this Framework Decision to be extended or enlarged and help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants.
Členské štáty môžu naďalej uplatňovať platné dvojstranné alebo mnohostranné dohody alebo postupy, ak toto Rámcové rozhodnutie prijali [účinné v čase prijatia tohto rámcového rozhodnutia — neoficiálny preklad], pokiaľ tieto dohody alebo postupy umožnia ciele tohto Rámcového rozhodnutia rozšíriť [alebo prehĺbiť — neoficiálny preklad] a pomôcť zjednodušiť alebo uľahčiť ďalšie odovzdávania osôb, na ktoré sa vzťahujú európske zatykače.