natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Where the parent company did not decide to redistribute those profits to its own shareholders within five years, and in consequence is no longer able to use the fiscal advantage represented by those tax credits, can the taxation — additional to corporation tax — which results from the addback of 5% of the tax credits to its taxable income be regarded as permitted under Article 7(2) of Directive 90/435/EEC of 23 July 1990, in view of the small amount of such a tax and the fact that it was established directly in conjunction with payment of tax credits, introduced in order to mitigate the economic double taxation of dividends, or must it be regarded as contrary to the objectives of Article 4 of Directive 90/435?’
Možno v prípade, ak sa materská spoločnosť nerozhodla prerozdeliť tieto zisky svojim vlastným akcionárom v lehote piatich rokov a nemôže využiť daňové výhody, ktoré tieto daňové kredity predstavujú, považovať dodatočné zdanenie daňou z príjmov právnických osôb, ktoré vyplýva z opätovného zahrnutia 5 % daňových kreditov do jej zdaniteľného zisku, za povolené ustanoveniami článku 7 ods. 2 smernice 90/435/EHS z 23. júla 1990 z dôvodu nízkej sumy takéhoto zdanenia a okolnosti, že bolo zavedené v priamom spojení s daňovými kreditmi zavedenými preto, aby sa obmedzilo hospodárske dvojité zdanenie dividend, alebo sa má považovať za porušujúce ciele vyplývajúce z článku 4 smernice 90/435?“
Article 4(2) of the Directive
Článok 4 ods. 2 smernice
Written observations have been submitted by Banque Fédérative, the French and German Governments and the Commission, all of whom, with the exception of the German Government, were present at the hearing.
Písomné pripomienky predložili Banque Fédérative, francúzska a nemecká vláda a Komisia, pričom sa všetky, s výnimkou nemeckej vlády, zúčastnili na pojednávaní.
The referring court’s question assumes that, unless permitted by virtue of Article 7(2), the national legislation as interpreted by
Otázka vnútroštátneho súdu predpokladá, že pokiaľ vnútroštátnu právnu úpravu,
Banque Fédérative and the Commission submit that the national legislation as interpreted in the administrative circular is contrary to Article 4(2) of the Directive.
Banque Fédérative a Komisia tvrdia, že vnútroštátna právna úprava, ako je vykladaná pokynom, je v rozpore s článkom 4 ods. 2 smernice.
The two governments take the opposing view.
Dve vlády zastávajú opačný názor.
17The Court rejected that argument, stating:
17Súdny dvor toto tvrdenie odmietol, pričom uviedol:
Article 4(2) of the Directive provides that, where a Member State fixes at a flat rate the management costs relating to the holding which may not be deducted from the taxable profits of the parent company, that fixed amount may not exceed 5% of ‘the profits distributed by the subsidiary’.
Článok 4 ods. 2 smernice stanovuje, že pokiaľ členský štát stanoví paušálnou sadzbou náklady na riadenie týkajúce sa podielu, ktoré nemožno odpočítať zo zdaniteľného zisku materskej spoločnosti, táto paušálna suma nesmie prekročiť 5 % „ziskov rozdelených dcérskou spoločnosťou“.
The parties submitting observations are divided over the question whether ‘profits distributed by [a] subsidiary’ means, in circumstances where the dividend is subject to withholding tax, the net amount of the dividend actually received by the parent company (after deduction of withholding tax) or the gross amount of the dividend, namely the amount actually received increased by the amount of the tax credit made available by France to compensate for the withholding tax.
Účastníci konania, ktorí predložili pripomienky, majú odlišný názor na otázku, či „zisky rozdelené dcérskou spoločnosťou“ znamenajú za okolností, keď dividenda podlieha zrážkovej dani, čistú sumu dividendy, ktorú naozaj dostala materská spoločnosť (po odpočítaní zrážkovej dane), alebo hrubú sumu dividendy, čiže naozaj prijatú sumu zvýšenú o sumu daňového kreditu, ktorý bol poskytnutý vo Francúzsku na kompenzáciu zrážkovej dane.
‘The part of the 5% charge applying to the tax credit to which distribution of the dividend confers entitlement does not possess the characteristics of a withholding tax on distributed profits, in principle prohibited by Article 5(1) of the Directive, because it is not imposed on the profits distributed by the subsidiary.
„Časť 5 %-nej dane uplatňovaná na daňový kredit, na ktorý toto rozdelenie dividendy oprávňuje, nemá vlastnosti zrážkovej dane z rozdeľovaného zisku, ktorá je v zásade zakázaná článkom 5 ods. 1 smernice, pretože sa neukladá na zisk rozdeľovaný dcérskou spoločnosťou.
The tax credit is a fiscal instrument designed to avoid double taxation, in economic terms, first in the hands of the subsidiary and then in the hands of the parent company in receipt of the dividends, of the profits distributed as dividends.
Daňový kredit je daňovým nástrojom, ktorý smeruje k zamedzeniu dvojitého zdanenia ziskov rozdeľovaných vo forme dividend z hospodárskeho hľadiska, najprv v rukách dcérskej spoločnosti a potom v rukách materskej spoločnosti, ktorá je príjemcom dividend.
Thus it does not constitute income from shares.’ 18
Nepredstavuje teda príjem z cenných papierov.“ 18
It must be borne in mind that the tax credit at issue in Océ van der Grinten was for
Treba mať na pamäti, že daňový kredit, o ktorý išlo vo veci Océ van der Grinten,
It was explicitly argued in that case that the tax credit should be regarded as forming
Conseil d’État a všetci účastníci konania, ktorí predložili pripomienky, obšírne odkazujú na vec Océ van der Grinten 16, v ktorej bola Súdnemu dvoru okrem iného položená otázka, či 5 %-ná daň uložená na celkovú sumu dividend vyplatených dcérskou spoločnosťou, ktorá bola rezidentom v Spojenom kráľovstve, svojej materskej spoločnosti, ktorá bola rezidentom v Holandsku, a daňový kredit, na ktorý toto rozdelenie zisku oprávňovalo, predstavujú zrážkovú daň v rozpore s článkom 5 ods. 1 smernice.
17 — See paragraphs 38 and 42.18 — Paragraphs 55 and 56.
17 — Pozri body 38 a 42.18 — Body 55 a 56.
16 — Case C-58/01 [2003] ECR I-9809.
16 — Rozsudok z 25. septembra 2003, C-58/01, Zb. s. I-9809.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-27/07 it to withhold from that payment an amount representing tax payable by the parent and account for that amount directly to the tax authorities of that Member State.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-27/07 bol poskytnutý na sumu preddavku na daň z príjmov právnických osôb zaplatenú spoločnosťou rozdeľujúcou dividendy vo vzťahu k týmto dividendám.
As the Court stated in Athinaiki Zythopoiia, 22in the case of a withholding tax ‘the company distributing dividends must withhold part of the dividends, which it pays to the tax authorities’.
Daňový kredit, o ktorý ide v tejto veci, má poskytnúť akcionárovi kompenzáciu za zrážkovú daň z dividendy, a teda je určený na zamedzenie právneho dvojitého zdanenia 20.
Moreover that interpretation seems to me to be confirmed by Article 5 of the Directive which authorises Germany, Greece and Portugal to levy a withholding tax on ‘profits distributed’.
Preto nesúhlasím s Komisiou, ktorá vo svojich veľmi stručných pripomienkach 21 uvádza iba to, že z rozsudku Océ van der Grinten vyplýva, že daňový kredit nemožno považovať za rozdeľovanie zisku.
the amount of advance corporation tax paid by the company distributing the dividend in respect of that dividend.
opustila dcérsku spoločnosť a došla by priamo materskej spoločnosti.
It was hence (as explained by the Court) designed to relieve economic double taxation.
Nevidím dôvod, prečo by túto analýzu mala ovplyvniť skutočnosť, že členský štát dcérskej spoločnosti od nej vyžaduje, aby z tejto platby zrazila sumu zodpovedajúcu dani, ktorú má uhradiť materská spoločnosť, a vyúčtovala uvedenú sumu priamo daňovým orgánom tohto členského štátu.
19In the present case, the tax credit at issue seeks to compensate the shareholder for withholding tax on the dividend, and is hence designed to relieve juridical double taxation.
Ako Súdny dvor uviedol v rozsudku Athinaiki Zythopoiia 22, v prípade zrážkovej dane „musí spoločnosť rozdeľujúca dividendy zraziť časť dividend, ktorú zaplatí daňovým orgánom“.
20 Accordingly I do not agree with the Commission, whose very succinct observations 21state simply that it follows from Océ van der Grinten that the tax credit cannot be regarded as distributed profits.
Navyše zastávam názor, že tento výklad potvrdzuje článok 5 smernice, ktorý oprávňuje Nemecko, Grécko a Portugalsko na ukladanie zrážkovej dane z „rozdelených ziskov“.
On a literal interpretation, I cannot see why ‘profits distributed by [a] subsidiary’ should not equate to the amount of the dividend actually received increased by the amount of the tax credit made available by France to compensate for the tax deducted at source.
Pri gramatickom výklade nevidím dôvod, prečo by sa „zisky rozdelené dcérskou spoločnosťou“ nemali rovnať sume skutočne prijatej dividendy zvýšenej o sumu daňového kreditu, ktorý bol poskytnutý vo Francúzsku na kompenzáciu dane vybratej zrážkou.
From the perspective of the subsidiary, if it declares a dividend of, say, EUR 100, it distributes profits of EUR 100.
Ak dcérska spoločnosť stanoví výšku dividendy povedzme na 100 eur, rozdelí zo svojho uhla pohľadu zisk vo výške 100 eur.
If there were no withholding tax, that amount would leave the subsidiary and go directly to the parent company.
Ak by neexistovala žiadna zrážková daň, táto suma by
I do not see why that analysis should be affected by the fact that the Member State of the subsidiary requires
19 — Zdanenie rovnakého príjmu dva razy v rukách dvoch odlišných daňovníkov: pozri bod 3 vyššie.
To my mind, and as the French Government has argued, the French legislation simply amounts to calculating the 5% addback by reference to the total amount of the dividend declared; the reference to the tax credit is simply a means of ensuring that this figure is arrived at.
Podľa mňa, a ako uviedla francúzska vláda, francúzska právna úprava vedie len k tomu, že opätovné zahrnutie 5 % sa vypočíta na základe celkovej sumy stanovenej dividendy; odkaz na daňový kredit je iba prostriedkom na zabezpečenie, že sa toto číslo dosiahne.
I do not therefore accept the argument advanced by Banque Fédérative that, since a tax credit provided for by a double tax convention in order to compensate for the reduction in the amount of the dividend due to withholding tax takes the
Preto nesúhlasím s tvrdením, ktoré uviedla Banque Fédérative, že vzhľadom na to, že daňový kredit, ktorý stanovila zmluva o zamedzení dvojitého zdanenia na kompenzáciu zníženia sumy dividendy z dôvodu zrážkovej dane, má formu kreditu od štátu, nemôže mať povahu dividendy, a teda ani
19 — Taxation of the same income twice, in the hands of two different taxpayers: see point 3 above.
20 — Zdanenie rovnakého príjmu dva razy v rukách rovnakého daňovníka: pozri bod 8 vyššie.
20 — Taxation of the same income twice, in the hands of the same taxpayer: see point 8 above.
21 — Komisia venuje štyri krátke odseky tomu, či vnútroštátna právna úprava, ako je vykladaná metodickým pokynom, je zlučiteľná s článkom 4 ods. 2 smernice.
21 — The Commission devotes four short paragraphs to whether the national legislation as interpreted by the administrative circular is compatible with Article 4(2) of the Directive.
22 — Rozsudok zo 4. októbra 2001, C-294/99, Zb. s. I-6797, bod 7.
France to give full credit for withholding taxes imposed during the transitional period when it has opted for the exemption rather than the credit method would furthermore be tantamount to requiring it to provide for both methods whereas the Directive requires Member States to opt for one or the other.
Vyžadovať, aby Francúzsko plne započítalo zrážkové dane uložené počas prechodného obdobia, hoci si zvolilo metódu oslobodenia od dane, a nie metódu započítania, by okrem toho znamenalo od neho vyžadovať, aby použilo obidve metódy, aj keď smernica od členských štátov vyžaduje, aby si zvolili buď jednu metódu, alebo druhú.
form of a credit by the State, it cannot be in the nature of a dividend or, therefore, of a distributed profit within the meaning of the Directive.
rozdeleného zisku v zmysle smernice.
Moreover I note that, in the context of an argument which I will not address since it explicitly seeks to put in issue the interpretation of national law on which the Conseil d’État has based its reference to this Court, Banque Fédérative submits that, although legally payable by the company making the distribution, withholding tax is in reality borne by the recipients of the dividend.
Okrem toho poznamenávam, že v kontexte tvrdenia, ku ktorému sa nevyjadrím, pretože výslovne smeruje k spochybneniu výkladu vnútroštátneho práva, na ktorom Conseil d’État založila svoj návrh na začatie konania pred Súdnym dvorom, Banque Fédérative uvádza, že aj keď zrážkovú daň formálne platí spoločnosť, ktorá rozdeľuje zisk, v skutočnosti ju znášajú príjemcovia dividend.
That submission appears to me to support my proposed interpretation.
Toto tvrdenie podľa mňa podporuje výklad, ktorý navrhujem.
I am accordingly of the view that, where a Member State has opted under Article 4(2) of the Directive to provide that any charges relating to a parent company’s holding in a subsidiary of another Member State and any losses resulting from the distribution of the profits of the subsidiary may not be deducted from the taxable profits of the parent company, it is not contrary to that provision for the management costs relating to the holding to be fixed as 5% of the total revenue from the holdings, including tax credits compensating for withholding tax levied on the dividend in accordance with Article 5(2), (3) or (4) of the Directive.
Preto zastávam názor, že pokiaľ sa členský štát podľa článku 4 ods. 2 smernice rozhodol, že stanoví, že akékoľvek výdavky vzťahujúce sa na podiel materskej spoločnosti v dcérskej spoločnosti v inom členskom štáte a akékoľvek straty pochádzajúce z rozdelenia zisku dcérskej spoločnosti nemožno odpočítať zo zdaniteľného zisku materskej spoločnosti, nie je s týmto ustanovením v rozpore, ak sú náklady na riadenie týkajúce sa podielu určené na 5 % celkového výnosu podielov vrátane daňových kreditov, ktoré kompenzujú zrážkovú daň uloženú na dividendy v súlade s článkom 5 ods. 2, 3 alebo 4 smernice.
I also agree with the German Government that the objective of the Directive does not undermine that analysis.
Takisto súhlasím s nemeckou vládou v tom, že cieľ smernice túto analýzu nenarúša.
In order to ensure fiscal neutrality, Article 5(1) of the Directive prohibits Member States from imposing withholding tax on profits which a subsidiary distributes to its parent company.
Na zabezpečenie daňovej neutrality článok 5 ods. 1 smernice zakazuje členským štátom, aby ukladali zrážkovú daň na zisk, ktorý dcérska spoločnosť rozdeľuje svojej materskej spoločnosti.
In the present case, the lack of fiscal neutrality is due to the withholding tax in the State of the subsidiary.
V tejto veci nedochádza k daňovej neutralite vzhľadom na zrážkovú daň v štáte dcérskej spoločnosti.
Total fiscal neutrality may not be achievable for so long as the transitional provisions can be invoked.
Úplnú daňovú neutralitu nemožno dosiahnuť dovtedy, kým sa bude možné dovolávať prechodných ustanovení.
That does not mean that an interpretation which results in imperfect or incomplete fiscal neutrality is for that reason incorrect.
To neznamená, že výklad, ktorého dôsledkom bude nedokonalá alebo neúplná daňová neutralita, je z tohto dôvodu nesprávny.
On that basis it is unnecessary to consider whether the legislation may be justified by reference to other provisions
Z týchto dôvodov nie je nevyhnutné posúdiť, či právnu úpravu možno odôvodniť prostredníctvom iných ustanovení smernice.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-27/07 of the Directive.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-27/07
I shall none the less briefly consider the relevance of those provisions.
Napriek tomu v krátkosti posúdim relevantnosť týchto ustanovení.
of dividends, in particular provisions relating to the payment of tax credits to the recipients of dividends’.
ustanovení týkajúcich sa preplácania daňových dobropisov [kreditov — neoficiálny preklad] príjemcom dividend“.
Article 7(2) of the Directive
Článok 7 ods. 2 smernice
Banque Fédérative and the Commission consider that the derogation in Article 7(2) of the Directive is inapplicable.
Banque Fédérative a Komisia usudzujú, že výnimka v článku 7 ods. 2 smernice je neuplatniteľná.
The French Government takes the contrary view in its written observations, although at the hearing it argued that the legislation was compatible with Article 4(2) so that Article 7(2) was not relevant.
Francúzska vláda zastáva vo svojich písomných pripomienkach opačný názor, hoci na pojednávaní tvrdila, že právna úprava je zlučiteľná s článkom 4 ods. 2, takže článok 7 ods. 2 je irelevantný.
The German Government makes no submissions on Article 7(2).
Nemecká vláda sa k článku 7 ods. 2 nevyjadruje.
If the national legislation as interpreted by the administrative circular is contrary to Article 4(2) of the Directive, the national court asks whether it might be permitted by virtue of Article 7(2) thereof on the basis that, since the only effect of the 5% addback is partially to reduce the tax credit attributed to the parent company on the occasion of the distribution of dividends, it may be regarded as belonging to a body of provisions relating to the payment of tax credits to beneficiaries of dividends and aiming, by the same token, at the mitigation of double taxation.
Ak vnútroštátna právna úprava, ako je vykladaná pokynom, je v rozpore s článkom 4 ods. 2 smernice, vnútroštátny súd sa pýta, či ju možno povoliť podľa jej článku 7 ods. 2 z toho dôvodu, že jediným dôsledkom opätovného zahrnutia 5 % je čiastočné zníženie daňového kreditu poskytnutého materskej spoločnosti pri príležitosti rozdelenia dividend, a vzhľadom na to ho možno považovať za súčasť právnych predpisov, ktoré sa týkajú vyplatenia daňových kreditov poberateľom dividend a tým smerujú k zmierneniu dvojitého zdanenia.
It is clear to my mind that Article 7(2) can have no relevance to the present case, since the national legislation at issue is not designed to eliminate or lessen economic double taxation.
Podľa mňa je zrejmé, že článok 7 ods. 2 nemôže byť v tejto veci relevantný, lebo predmetná vnútroštátna právna úprava nie je určená na odstránenie alebo zmiernenie hospodárskeho dvojitého zdanenia.
Although the question referred mentions the fact that the additional taxation which results from the 5% addback ‘was established directly in conjunction with payment of tax credits, introduced in order to mitigate the economic double taxation of dividends’, it is clear from the order for reference as a whole that the tax credits (crédits d’impôt étranger) in question seek to mitigate the juridical double taxation of the same divi-
Aj keď prejudiciálna otázka spomína skutočnosť, že dodatočné zdanenie, ktoré vyplýva z opätovného zahrnutia 5 %, „bolo zavedené v priamom spojení s daňovými kreditmi zavedenými preto, aby sa obmedzilo hospodárske dvojité zdanenie dividend“, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania ako celku je zrejmé, že predmetné daňové kredity (crédits d’impôt étranger) smerujú k zmierneniu právneho dvojitého zdanenia rovnakej
BANQUE FÉDÉRATIVE DU CRÉDIT MUTUEL dend in the hands of the parent company in both the Member State of the subsidiary and the Member State of the parent company.
BANQUE FÉDÉRATIVE DU CRÉDIT MUTUEL únikov spojených so započítaním fiktívnych daňových kreditov.
to verify whether the credits were genuine and hence to prevent the risk of fraud linked to the setting-off of fictive tax credits.
dividendy v rukách materskej spoločnosti tak v členskom štáte dcérskej spoločnosti, ako aj v členskom štáte materskej spoločnosti.
Article 1(2) of the Directive
Článok 1 ods. 2 smernice
I cannot accept that argument.
Toto tvrdenie nemôžem prijať.
As the Court stated in Leur-Bloem, a general presumption of tax evasion or tax fraud cannot justify a fiscal measure which compromises the objectives of a directive.
Ako Súdny dvor uviedol v rozsudku Leur-Bloem, všeobecná domnienka nemôže odôvodniť daňové opatrenie, ktoré je na ujmu cieľom smernice.
23It may be noted that that case concerned a provision in national legislation which sought to prevent, pursuant to Article 11 of the Merger Directive, 24 the tax advantages for which that directive provided from being granted for operations having as their principal objective tax evasion or tax avoidance.
23Možno poznamenať, že táto vec sa týkala ustanovenia vo vnútroštátnej právnej úprave, ktoré malo podľa článku 11 smernice o fúziách 24zamedziť tomu, aby daňové výhody, ktoré táto smernica upravovala, neboli poskytnuté na operácie, ktorých hlavným cieľom boli daňové úniky alebo vyhýbanie sa daňovej povinnosti.
The same principle should clearly apply where, as here, a directive permits a Member State to derogate from its provisions on the grounds of fraud or abuse.
Rovnaká zásada by sa zjavne mala uplatniť tam, kde — ako v prejednávanej veci — smernica umožňuje členskému štátu odchýliť sa od jej ustanovení z dôvodu daňových únikov alebo zneužívania.
If the French authorities wish to verify whether given tax credits are genuine, they may invoke the Mutual Assistance Directive 25in order to obtain from the competent authorities of another Member State all the information which is necessary to allow them to effect a correct assessment of corporation tax.
Ak francúzske orgány chcú overiť, či dané daňové kredity sú pravé, môžu sa dovolávať smernice o vzájomnej pomoci 25, aby od príslušných orgánov iného členského štátu získali všetky informácie, ktoré sú potrebné na správne určenie dane z príjmov právnických osôb.
23 — Case C-28/95 [1997] ECR I-4161, paragraph 44.
23 — Rozsudok zo 17. júla 1997, C-28/95, Zb. s. I-4161, bod 44.
The French Government has submitted that the Court should consider, in addition to Articles 4(2) and 7(2) of the Directive, specifically mentioned by the referring court, Article 1(2), which states that the Directive is not to preclude the application of domestic or agreement-based provisions required for the prevention of fraud or abuse.
Francúzska vláda uviedla, že Súdny dvor by mal okrem článku 4 ods. 2 a člán ku 7 ods. 2 smernice, ktoré výslovne spomína vnútroštátny súd, posúdiť aj článok 1 ods. 2, v ktorom sa uvádza, že smernica nemá brániť uplatňovaniu vnútroštátnych alebo z dohôd vyplývajúcich ustanovení nevyhnutných na zamedzenie daňových únikov a zneužívania daňového režimu.
The French Government notes that the national provision which gave rise to the main proceedings provides that a parent company can set off tax credits obtained from subsidiaries resident in another Member State against the précompte mobilier payable in respect of dividends redistributed to its shareholders only where the distribution is made within five years.
Francúzska vláda poznamenáva, že vnútroštátny predpis, ktorý viedol ku konaniu vo veci samej, stanovuje, že materská spoločnosť môže započítať daňové kredity získané od dcérskych spoločností, ktoré sú rezidentmi v inom členskom štáte, s précompte mobilier splatnou vo vzťahu k dividendám, ktoré prerozdelila svojim ak -cionárom, iba vtedy, ak k tomuto rozdeleniu dôjde počas piatich rokov.
That limitation to five years reflects a concern by the French Government to combat fraud.
Toto obmedzenie na päť rokov odráža snahu francúzskej vlády bojovať proti daňovým únikom.
The risk of fraud and the difficulty of fiscal supervision would be exacerbated if undertakings could set off tax credits linked to dividends received 10 or 20 years earlier.
Riziko daňových únikov a ťažkosti pri daňovej kontrole by sa zvýšili, ak by podniky mohli započítať daňové kredity spojené s dividendami, ktoré dostali pred 10 alebo 20 rokmi.
The administration would not be able
Správne orgány by neboli schopné overiť, či kredity boli pravé, a tým brániť riziku daňových
For the reasons given above I conclude that the question referred for a preliminary ruling by the Conseil d’État, France, should be answered as follows:
Z vyššie uvedených dôvodov prichádzam k záveru, že odpoveď na prejudiciálnu otázku, ktorú položila Conseil d’État, Francúzsko, by mala znieť takto: