natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As a preliminary point, Mr Santesteban Goicoechea asks the Court to hold that it would be contrary to the general principles of law applicable within the Union, in particular the principles of legal certainty, legality and non-retroactivity of the more severe criminal law, to apply the 1996 Convention to him in respect of acts which the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Versailles, by judgment of 19 June 2001, declared to be statute-barred under French law, giving an opinion unfavourable to extradition.
Na úvod pán Santesteban Goicoechea žiada Súdny dvor, aby rozhodol, že je v rozpore so všeobecnými právnymi zásadami uplatniteľnými v rámci Únie a najmä so zásadami právnej istoty, zákonnosti a zákazu retroaktivity prísnejšieho trestného zákona, aby sa naňho uplatnil dohovor z roku 1996 za skutky, ktoré Chambre de l’instruction de la Cour d’appel de Versailles rozsudkom z 19. júna 2001 vyhlásil vo francúzskom práve za premlčané a vo vzťahu ku ktorým vydal negatívne stanovisko týkajúce sa jeho vydania.
He submits that, although the conventions on extradition apply to acts which took place before their entry into force, a new convention on extradition cannot have the effect of reopening situations that have been definitively settled.
Uvádza, že aj keď sa dohovory o vydávaní uplatňujú na skutky spáchané pred nadobudnutím ich účinnosti, nemožno pripustiť, aby dôsledkom nového dohovoru o vydávaní bolo spochybnenie situácií, o ktorých sa rozhodlo s konečnou platnosťou.
On this point, it must be stated that, in so far as the preliminary point raised by the defendant in the main proceedings concerns the problems arising from the successive temporal application of the European Convention on Extradition of 13 December 1957 and the 1996 Convention, it is extraneous to the answer to the questions referred for a preliminary ruling and the interpretation of Articles 31 and 32 of the Framework Decision.
V tejto súvislosti treba uviesť, že keďže sa úvodná argumentácia vyžiadanej osoby vo veci samej týka problémov spojených s postupným časovým uplatňovaním dohovoru o vydávaní z 13. decembra 1957 a dohovoru z roku 1996, nepatrí do rámca odpovede na prejudiciálne otázky a výkladu článkov 31 a 32 rámcového rozhodnutia.
It must be recalled that, under Article 35 EU, it is for the national court or tribunal, not the parties to the main proceedings, to bring a matter before the Court of Justice.
Treba však pripomenúť, že podľa znenia článku 35 EÚ prináleží vnútroštátnemu súdu a nie účastníkom konania vo veci samej obrátiť sa na Súdny dvor.
The right to determine the questions to be put to the Court thus devolves on the national court alone and the parties may not change their tenor (see inter alia, with reference to Article 234 EC, Case 44/65 Singer [1965] ECR 965, at p. 970, and Case C-412/96 Kainuun Liikenne and Pohjolan Liikenne [1998] ECR I-5141, paragraph 23).
Možnosť určiť otázky, ktoré sa majú položiť Súdnemu dvoru, je vyhradená iba vnútroštátnemu súdu a účastníci konania nemôžu meniť ich obsah (pozri najmä v súvislosti s člán -kom 234 ES rozsudky z 9. decembra 1965, Singer, 44/65, Zb. s. 1191, 1198, ako aj zo 17. septembra 1998, Kainuun Liikenne a Pohjolan Liikenne, C-412/96, Zb. s. I-5141, bod 23).
Moreover, to answer the question formulated by the defendant in the main proceedings referred to in paragraph 43 above would be incompatible with the function given to the Court by Article 35 EU and with its duty to ensure that the governments of the Member States and the parties concerned are given the opportunity to submit observations in accordance with Article 23 of the Statute of the Court of Justice, bearing in mind that under that provision only the order of the referring court is notified to the interested parties (see inter alia, with reference to Article 234 EC, Case C-352/95 Phytheron International [1997] ECR I-1729, paragraph 14, and Kainuun Liikenne and Pohjolan Liikenne, paragraph 24).
Okrem toho odpovedať na návrh vyžiadanej osoby vo veci samej uvedený v bode 43 tohto rozsudku by bolo nezlučiteľné s úlohou vyhradenou Súdnemu dvoru podľa článku 35 EÚ, ako aj s povinnosťou Súdneho dvora zabezpečiť možnosť vládam členských štátov a oprávneným subjektom predložiť pripomienky v súlade s článkom 23 Štatútu Súdneho dvora vzhľadom na to, že podľa tohto ustanovenia sa účastníkom konania doručujú iba vnútroštátne rozhodnutia o začatí prejudiciálneho konania (pozri najmä v súvislosti s článkom 234 ES rozsudky z 20. marca 1997, Phytheron International, C-352/95, Zb. s. I-1729, bod 14, ako aj Kainuun Liikenne a Pohjolan Liikenne, už citovaný, bod 24).
By its first question the referring court asks essentially whether Article 31 of the Framework Decision must be interpreted as meaning that, having regard to the word ‘replace’ in paragraph 1 of that article, the failure of a Member State, such as the Kingdom of Spain, to notify that it intends to apply bilateral or multilateral
Svojou prvou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 31 rámcového rozhodnutia vykladať v tom zmysle, že z dôvodu použitia výrazu „nahrádza“ v odseku 1 tohto článku z neoznámenia členským štátom, akým je Španielske kráľovstvo, jeho úmyslu naďalej uplatňovať dvojstranné a mnohostranné
2008 — CASE C-296/08 PPU agreements in accordance with Article 31(2) of the Framework Decision has the consequence that that Member State cannot make use of extradition procedures other than the European arrest warrant procedure with another Member State, such as the French Republic, which has made a statement pursuant to Article 32 of the Framework Decision.
2008 — VEC C-296/08 PPU dohody v súlade s článkom 31 ods. 2 tohto rozhodnutia vyplýva, že tento členský štát nemôže uplatňovať vo vzťahu k inému členskému štátu, akým je Francúzska republika, ktorá urobila vyhlásenie podľa článku 32 rámcového rozhodnutia, iné konania, ako je konanie o európskom zatykači.
Mr Santesteban Goicoechea submits that the term ‘replace’ is unambiguous and that, in the absence of notification by the Kingdom of Spain of its wish to continue to apply the 1996 Convention, that convention cannot be applied between the Kingdom of Spain and the French Republic.
Pán Santesteban Goicoechea tvrdí, že výraz „nahrádza“ je úplne jednoznačný a že keďže Španielske kráľovstvo neoznámilo, že si želá, aby sa dohovor z roku 1996 naďalej uplatňoval, tento dohovor nemožno uplatňovať vo vzťahoch medzi Španielskym kráľovstvom a Francúzskou republikou.
The interpretations put forward in their written observations by the French Government and the Commission are mere extrapolations.
Výklady navrhované francúzskou vládou a Komisiou v ich písomných pripomienkach predstavujú len zovšeobecnenia.
The French and Spanish Governments and the Commission, on the other hand, take the view that Article 31 of the Framework Decision is not applicable to the main proceedings.
Francúzska a španielska vláda, ako aj Komisia sa však domnievajú, že článok 31 rámcového rozhodnutia sa neuplatní vo veci samej.
On this point, it is apparent from recitals 5, 7 and 11 in the preamble to the Framework Decision that, in order to eliminate the complexity and potential for delay inherent in the extradition procedures then applicable, it aims to replace the system of multilateral extradition between Member States based on the European Convention on Extradition of 13 December 1957 by a system of surrender between judicial authorities.
V tejto súvislosti z odôvodnení č. 5, 7 a 11 rámcového rozhodnutia vyplýva, že toto smeruje k tomu, aby sa na účely odstránenia zložitosti a prípadných prieťahov pri existujúcich vydávacích postupoch, nahradili mnohostranné postupy vydávania medzi členskými štátmi založené na Európskom dohovore o vydávaní z 13. decembra 1957 systémom vydávania medzi súdnymi orgánmi.
Recital 11 thus states that ‘[i]n relations between Member States, the European arrest warrant should replace all the previous instruments concerning extradition’.
Odôvodnenie č. 11 takto spresňuje, že „vo vzťahoch medzi členskými štátmi európsky zatykač má nahradiť všetky predchádzajúce nástroje týkajúce sa vydávania osôb“.
Recitals 3 and 4 in the preamble to the Framework Decision mention the conventions applicable between all or some of the Member States, and the conventions approved by the Member States which form part of the Union acquis, including the 1996 Convention.
Odôvodnenia č. 3 a 4 rámcového rozhodnutia uvádzajú dohovory uplatniteľné medzi všetkými alebo medzi niektorými členskými štátmi, ako aj dohovory uzatvorené medzi členskými štátmi, ktoré sú súčasťou acquis Únie, ku ktorým patrí dohovor z roku 1996.
In accordance with the aim stated in the preamble to the Framework Decision, Article 31(1) provides, between Member States, for the replacement of the conventions it mentions by the European arrest warrant system established by the decision.
V súlade s cieľom uvedeným v odôvodneniach rámcového rozhodnutia stanovuje článok 31 ods. 1 tohto rozhodnutia nahradenie vo vzťahoch medzi členskými štátmi dohovorov, ktoré cituje, úpravou európskeho zatykača zavedenou rámcovým rozhodnutím.
Those conventions include the ones referred to in recitals 3 and 4 in the preamble to the decision, thus including the 1996 Convention.
K týmto dohovorom patria dohovory uvedené v odôvodneniach č. 3 a 4 rámcového rozhodnutia vrátane dohovoru z roku 1996.
Article 31(2) of the Framework Decision allows the Member States to continue to apply bilateral or multilateral agreements or arrangements in force at the time of adoption of the decision, or to conclude such bilateral or multilateral agreements or arrangements after the entry into force of the decision in so far as they allow the prescriptions of the decision to be extended or enlarged and help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants.
Článok 31 ods. 2 rámcového rozhodnutia umožňuje naďalej uplatňovať platné dvojstranné alebo mnohostranné dohody alebo postupy účinné v čase prijatia tohto rámcového rozhodnutia, alebo uzatvoriť dvojstranné a mnohostranné dohody alebo postupy po nadobudnutí účinnosti tohto rámcového rozhodnutia, pokiaľ umožnia rozšírenie alebo prehĺbenie cieľov tohto rámcového rozhodnutia a pomôžu zjednodušiť alebo uľahčiť postupy pre odovzdávanie osôb, ktorých sa týka európsky zatykač.
However, that provision cannot refer to the conventions mentioned in Article 31(1) of the Framework Decision, since the objective of the decision is precisely to replace them by a simpler and more effective system.
Toto ustanovenie sa však netýka dohovorov citovaných v článku 31 ods. 1 rámcového rozhodnutia, keďže cieľom tohto posledného uvedeného ustanovenia je nahradiť tieto dohovory jednoduchším a efektívnejším systémom.
As the Commission noted in its observations and the Spanish Government pointed out at the hearing, Article 31(2) of the Framework Decision refers to other conventions by which the Member States go beyond the Framework Decision in the direction of facilitating and simplifying procedures for surrender, while remaining within the framework of the European arrest warrant.
Ako to uviedla Komisia vo svojich pripomienkach a ako to zdôraznila španielska vláda na pojednávaní, článok 31 ods. 2 rámcového rozhodnutia sa týka iných dohovorov, ktorými členské štáty prehlbujú rámcové rozhodnutie vo vzťahu k uľahčeniu a zjednodušeniu odovzdávania, pričom zostávajú v rámci európskeho zatykača.
It follows that the 1996 Convention is not among the bilateral or multilateral agreements or arrangements mentioned in Article 31(2) of the Framework Decision for which notification could be possible.
Vyplýva z toho, že dohovor z roku 1996 nepatrí k dvojstranným alebo mnohostranným dohodám alebo postupom uvedeným v článku 31 ods. 2 rámcového rozhodnutia, vo vzťahu ku ktorým možno uvažovať o oznámení.
Moreover, the European arrest warrant system applies only under the conditions laid down in the Framework Decision, in particular, in accordance with Article 32, for requests received after 1 January 2004, provided that the executing Member State has not made a statement pursuant to that provision in order to place a temporal limitation on the application of that system.
Okrem toho sa úprava európskeho zatykača uplatňuje iba za podmienok upravených rámcovým rozhodnutím, a teda sa podľa článku 32 tohto rozhodnutia uplatňuje na žiadosti prijaté po 1. januári 2004, ak vykonávajúci členský štát neurobil vyhlásenie v súlade s týmto ustanovením, ktorým časovo obmedzil uplatnenie tejto úpravy.
Therefore, as the Commission has observed, the replacement under Article 31(1) of the Framework Decision of the conventions mentioned in that provision does not entail the abolition of those conventions, which retain their relevance in cases covered by a statement made by a Member State pursuant to Article 32 of the Framework Decision, and also in other situations in which the European arrest warrant system is not applicable.
Preto, ako to spresnila Komisia, nahradenie upravené v článku 31 ods. 1 rámcového rozhodnutia dohovorov uvedených v tomto ustanovení nevedie k ich zániku, pretože sú naďalej relevantné v prípadoch, na ktoré sa vzťahuje vyhlásenie členského štátu urobené v súlade s článkom 32 rámcového rozhodnutia, ale aj v iných prípadoch, keď úprava európskeho zatykača nie je uplatniteľná.
It follows that Articles 31 and 32 of the Framework Decision refer to distinct situations which are mutually exclusive.
Vyplýva z toho, že články 31 a 32 rámcového rozhodnutia upravujú rôzne situácie, ktoré sa vzájomne vylučujú.
While Article 31, headed ‘Relation to other legal instruments’, deals with the consequences of the application of the European arrest warrant system for international conventions in the field of extradition, Article 32, headed ‘Transitional provision’, envisages a situation in which that system does not apply.
Uvedený článok 31, nazvaný „Vzťah k iným právnym nástrojom“, totiž upravuje dôsledky uplatnenia úpravy európskeho zatykača na medzinárodné dohovory v oblasti vydávania osôb, zatiaľ čo spomínaný článok 32, nazvaný „Prechodné ustanovenie“, sa týka okolností, kedy táto úprava nie je uplatniteľná.
In the present case, the French Republic has made a statement in accordance with Article 32 of the Framework Decision, declaring that, as executing State, it will continue to deal with requests relating to acts committed before 1 November 1993, the date of entry into force of the Maastricht Treaty, in accordance with the extradition system applicable before 1 January 2004.
V tomto prípade Francúzska republika urobila vyhlásenie v súlade s článkom 32 rámcového rozhodnutia a spresnila, že ako vykonávajúci štát sa bude ďalej zaoberať žiadosťami týkajúcimi sa činov spáchaných pred 1. novembrom 1993, t. j. dátumom nadobudnutia účinnosti Maastrichtskej zmluvy, v súlade so systémom vydávania osôb uplatniteľným pred 1. januárom 2004.
The request made by the Spanish authorities concerning Mr Santesteban Goicoechea is such a request, since the acts allegedly committed by him took place in February and March 1992.
Bude to tak v prípade žiadosti, akou je žiadosť podaná španielskymi orgánmi týkajúca sa pána Santesteban Goicoechea, keďže skutky, ktoré sa mu vytýkajú, boli spáchané v priebehu februára a marca 1992.
Since the European arrest warrant system provided for by the Framework Decision does not apply to that request, Article 31 of the Framework Decision is not relevant.
Keďže úprava európskeho zatykača stanovená rámcovým rozhodnutím nie je uplatniteľná na túto žiadosť, článok 31 rámcového rozhodnutia nie je relevantný.
The answer to the first question must therefore be that Article 31 of the Framework Decision must be interpreted as referring only to the situation in which the European
Na prvú otázku treba teda odpovedať, že článok 31 rámcového rozhodnutia sa má vykladať v tom zmysle, že upravuje iba situáciu, keď je úprava európskeho zatykača
SANTESTEBAN GOICOECHEA arrest warrant system is applicable, which is not the case where a request for extradition relates to acts committed before a date specified by a Member State in a statement made pursuant to Article 32 of the Framework Decision.
SANTESTEBAN GOICOECHEA uplatniteľná, pričom táto podmienka nie je splnená v prípade žiadosti o vydanie týkajúcej sa skutkov spáchaných pred dátumom uvedeným členským štátom vo vyhlásení urobenom v súlade s článkom 32 rámcového rozhodnutia.
By its second question the referring court asks essentially whether Article 32 of the Framework Decision must be interpreted as precluding the application by an executing Member State of the 1996 Convention where that convention became applicable in that Member State only after 1 January 2004.
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 32 rámcového rozhodnutia vykladať v tom zmysle, že mu odporuje uplatnenie dohovoru z roku 1996 vykonávajúcim členským štátom v prípade, že tento dohovor nadobudol platnosť v tomto členskom štáte až po 1. januári 2004.
Mr Santesteban Goicoechea submits that to allow the expression ‘extradition system applicable before 1 January 2004’ in Article 32 of the Framework Decision to cover that convention, applicable between the Kingdom of Spain and the French Republic only from 1 July 2005, would be contrary to the letter and the spirit of the statement made by the French Republic pursuant to Article 32.
Pán Santesteban Goicoechea tvrdí, že pripustiť, že sa výraz „systém vydávania osôb uplatniteľný pred 1. januárom 2004“ uvedený v článku 32 rámcového rozhodnutia vzťahuje na spomínaný dohovor uplatniteľný vo vzťahoch medzi Španielskym kráľovstvom a Francúzskou republikou len od 1. júla 2005, by viedlo k porušeniu znenia a zmyslu vyhlásenia urobeného Francúzskou republikou v súlade s uvedeným článkom 32.
The French and Spanish Governments and the Commission consider that the expression ‘extradition system applicable before 1 January 2004’ is used in the Framework Decision in order to distinguish between, on the one hand, the extradition system constituted by the conventions existing at the time of adoption of the Framework Decision, referred to in the preamble and in Article 31(1), and, on the other hand, the European arrest warrant system created by the Framework Decision, which according to that decision was to apply to requests made after 1 January 2004.
Francúzska a španielska vláda, ako aj Komisia sa domnievajú, že výraz „systém vydávania osôb uplatniteľný pred 1. januárom 2004“ je v rámcovom rozhodnutí použitý preto, aby sa stanovil rozdiel medzi na jednej strane systémom vydávania tvoreným dohovormi existujúcimi v čase prijatia rámcového rozhodnutia a uvedenými v odôvodneniach a v článku 31 ods. 1 tohto rozhodnutia a na druhej strane medzi úpravou európskeho zatykača zavedenou rámcovým rozhodnutím, vo vzťahu ku ktorej toto rozhodnutie uvádza, že sa uplatní na žiadosti podané po 1. januári 2004.
The use of that expression is not intended to ‘fix’ the state of the conventions referred to in Article 31(1) or to prevent improvements to the extradition system based on the European Convention on Extradition of 13 December 1957.
Cieľom použitia tohto výrazu nie je ani „zmraziť“ dohovory uvedené v spomínanom článku 31 ods. 1, ani zabrániť zlepšeniu systému vydávania založenému na Európskom dohovore o vydávaní z 13. decembra 1957.
The French and Spanish Governments and the Commission further submit that the 1995 and 1996 Conventions were not yet in force on 1 January 2004, that they are still not in force today, and that they would lose all effectiveness if the Member States could not continue to adopt the procedures required by their national laws for them to apply.
Francúzska a španielska vláda, ako aj Komisia okrem toho uvádzajú, že dohovory z rokov 1995 a 1996 neboli ešte 1. januára 2004 platné, rovnako ako ani v súčasnosti ešte nie sú platné, a že by stratili potrebný účinok, ak by členské štáty nemohli prijímať postupy vyžadované ich vnútroštátnym právom na účely ich uplatnenia.
Yet those conventions are Union acquis which the Member States are obliged to incorporate, and they remain relevant in cases in which the European arrest warrant system does not apply, as well as in extradition relations with the nonmember countries associated within the framework of the Schengen Agreement of 14 June 1985.
Tieto dohovory pritom predstavujú acquis Únie, ktoré sú členské štáty povinné prebrať, pričom sú potrebné v prípadoch, keď sa úprava európskeho zatykača neuplatňuje, ako aj vo vzťahoch, ktoré sa týkajú vydávania, s tretími štátmi pridruženými v rámci Schengenskej dohody zo 14. júna 1985.
The Member States were, moreover, encouraged within the Council to continue to ratify them despite the existence of the Framework Decision.
Okrem toho boli členské štáty v rámci Rady vyzvané, aby pokračovali v ich ratifikácii napriek existencii rámcového rozhodnutia.
The Commission observes, finally, that the French Republic could at any time withdraw the statement it made pursuant to Article 32 of the Framework Decision, which would have the consequence that the European arrest warrant system would be applicable immediately.
Komisia na záver poznamenáva, že Francúzska republika môže kedykoľvek odvolať svoje vyhlásenie urobené v súlade s článkom 32 rámcového rozhodnutia, čoho dôsledkom by bola okamžitá uplatniteľnosť úpravy európskeho zatykača.
It is therefore difficult to see why it should be forbidden to move partially in the direction of the European arrest warrant by applying the 1996 Convention, subsequently to the introduction of the system laid down by the Framework Decision.
Ťažko možno preto pochopiť, prečo by malo byť zakázané čiastočne napredovať smerom k európskemu zatykaču začatím uplatňovania dohovoru z roku 1996 po začatí uplatňovania úpravy stanovenej rámcovým rozhodnutím.
On this point, it follows both from the preamble to the Framework Decision and from Articles 31 and 32 of the decision that by the expression ‘extradition system applicable before 1 January 2004’ Article 32 of the Framework Decision refers in particular to all the conventions mentioned in recitals 3 and 4 and in Article 31(1) of the decision.
V tejto súvislosti tak z odôvodnení rámcového rozhodnutia, ako aj z článkov 31 a 32 tohto rozhodnutia vyplýva, že výrazom „systém vydávania osôb uplatniteľný pred 1. januárom 2004“ článok 32 rámcového rozhodnutia pokrýva najmä všetky dohovory citované v odôvodneniach č. 3 a 4, ako aj v článku 31 ods. 1 rámcového rozhodnutia.
Those conventions are based on the European Convention on Extradition of 13 December 1957, in that they amend or supplement that convention.
Tieto dohovory vychádzajú z Európskeho dohovoru o vydávaní z 13. decembra 1957 tým, že ho menia a dopĺňajú.
Thus the 1996 Convention states in Article 1 that its purpose is to supplement the provisions and facilitate the application between the Member States of the Union of inter alia the European Convention on Extradition of 13 December 1957.
Dohovor z roku 1996 takto uvádza vo svojom článku 1, že jeho účelom je doplniť ustanovenia a uľahčiť uplatňovanie medzi členskými štátmi Európskej únie okrem iného Európskeho dohovoru o vydávaní z 13. decembra 1957.
However, as the Commission stated at the hearing, the use of the term ‘applicable’ cannot have the consequence that the conventions mentioned become applicable solely by reason of the entry into force of the Framework Decision.
Ako to však spresnila Komisia na pojednávaní, dôsledkom použitia výrazu „uplatniteľný“ nemôže byť, že citované dohovory sa stanú uplatniteľné len z dôvodu nado-
That term cannot be understood as designating solely the conventions which would actually be applicable between the Member States on 1 January 2004.
Tento pojem nemožno chápať tak, že označuje iba dohovory, ktoré sú skutočne uplatniteľné vo vzťahoch medzi členskými štátmi k 1. januáru 2004.