natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— order the appellant to pay the costs of the proceedings, including the costs of the proceedings at first instance.
— zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania vrátane trov prvostupňového konania.
— grant the form of order sought at first instance; in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance for a decision on the substance;
— vyhovel návrhom, ktoré boli predložené v prvostupňovom konaní, alebo vrátil vec Súdu prvého stupňa na rozhodnutie o veci samej,
By order of 30 July 2007, the President of the Court of Justice found that the submission of a reply was not necessary.
Rozhodnutím z 30. júla 2007 predseda Súdneho dvora rozhodol, že predloženie repliky nie je potrebné.
— allow the applications for measures of organisation of procedure made by the appellant by documents of 28 January 2003, 4 August 2003 and 11 August 2003;
— vyhovel návrhu na nariadenie opatrení na zabezpečenie priebehu konania, ktoré odvolateľka formulovala vo svojich pripomienkach z 28. januára 2003, 4. augusta 2003 a 11. augusta 2003, a
After the written procedure, a hearing took place on 10 January 2008 at which the parties made their oral observations.
Po písomnej časti konania boli ústne vyjadrenia účastníkov konania vypočuté na pojednávaní 10. januára 2008.
D — Grounds of the appeal and arguments of the parties
D — Dôvody, z ktorých vychádza odvolanie a tvrdenia účastníkov konania
The Commission contends that, in view of the fact that the Court of First Instance concluded that no involvement of the Turkish authorities in forging the certificates at issue has been established, there is no reason to doubt the division of responsibilities between the Turkish and the Community customs authorities.
Podľa Komisie neexistuje žiadny dôvod spochybňovať rozdelenie právomocí medzi tureckými colnými orgánmi a colnými orgánmi Spoločenstva, keďže Súd prvého stupňa prijal záver o tom, že nebola preukázaná žiadna účasť tureckých orgánov na sfalšovaní sporných osvedčení.
By way of an introductory observation, the Commission points out that the appeal stands or falls by the premise that the certificates at issue are not forged.
Na úvod Komisia poznamenáva, že odvolanie v celom rozsahu vychádza z predpokladu, podľa ktorého sporné osvedčenia neboli sfalšované.
The Court of First Instance found in the contested judgment that the 32 A.TR.1 certificates at issue were forged and were not issued by the Turkish customs authorities.
Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku konštatoval, že 32 sporných osvedčení A.TR.1 bolo sfalšovaných a neboli vystavené tureckými colnými orgánmi.
The appeal effectively disputes that finding of fact by the Court of First Instance and is therefore inadmissible.
Podľa Komisie odvolanie smeruje k popieraniu tohto posúdenia skutkového stavu zo strany Súdu prvého stupňa, a teda nie je prípustné.
In addition, the Commission raises various objections of inadmissibility against particular grounds of the appeal.
Okrem toho Komisia uvádza viacero námietok neprípustnosti voči niektorým odvolacím dôvodom.
By its second ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance wrongly considered that the right of access to documents relates only to documents on which the Commission based the decision at issue.
Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa mylne prijal záver, že právo na prístup k spisu sa obmedzuje iba na dokumenty, na ktorých Komisia založila napadnuté rozhodnutie.
The right of access to documents should also apply to confidential documents.
Právo na prístup do spisu sa musí rovnako vzťahovať aj na dôverné dokumenty.
The Commission must at least identify confidential documents and attach a non-confidential summary.
Nakoniec Komisia bola prinajmenšom povinná oznámiť existenciu dôverných dokumentov a dať k dispozícii ich verziu, ktorá by nebola dôverná.
The appellant puts forward nine grounds of appeal.
Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza deväť odvolacích dôvodov.
The Commission replies that the appellant’s argument has no basis in Community law.
Komisia odpovedá, že tvrdenia odvolateľky sa nezakladajú na žiadnom ustanovení práva Spoločenstva.
By its third ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance imposed on it the entire burden of proof for those factual circumstances which characterised a ‘special situation’ within the meaning of Article 239 of the CCC and Article 905 of the CCC implementing regulation, in so far as they constitute factual matters in third countries (in this case Turkey) or within the Commission’s sphere of action and influence.
Svojím tretím odvolacím dôvodom odvolateľka kritizuje skutočnosť, že Súd prvého stupňa jej uložil v celom rozsahu dôkazné bremeno, pokiaľ ide o skutkové okolnosti, ktoré charakterizujú „špeciálnu situáciu“ v zmysle článku 239 CKS a článku 905 vykonávacieho nariadenia k predmetnému kódexu, keďže ide o skutočnosti, ktoré sa odohrali v tretej krajine (v danom prípade: Turecko) alebo patriace do oblasti činnosti a vplyvu Komisie.
Such a division of the burden of proof demands something impossible and unreasonable from
Takéto rozdelenie dôkazného bremena vedie k tomu, že od odvolateľky sa žiada nemožné a neprimerané.
By its first ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance made an error of law when it considered the Turkish authorities to have exclusive competence to determine whether the A.TR.1 movement certificates were authentic or correct.
Svojím prvým odvolacím dôvodom odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa sa dopustil právnej chyby, keď prijal záver, že turecké orgány mali výlučnú právomoc pre konštatovanie pravosti/nepravosti alebo správnosti/nesprávnosti sprievodných osvedčení A.TR.1.
In that regard, the appellant takes the view that where there are sufficient objective indications that the competent customs authorities of a third country were involved in the irregularities in question, or even where there is concrete suspicion of such conduct, the exclusive competence of those authorities ends.
V tejto súvislosti odvolateľka uvádza, že za predpokladu, ak je dostatok objektívnych indícií pre prijatie záveru o účasti príslušných colných orgánov tretieho štátu na predmetných nezrovnalostiach, alebo iba podozrenie o existencii takéhoto správania, to vylučuje výlučnú právomoc uvedených orgánov.
C.A.S. v COMMISSION the applicant.
C.A.S./KOMISIA
The latter complied with its obligation to present evidence by pleading objective factors which justified serious doubts and established a degree of probability with regard to the irregularities in question.
Jej povinnosť v oblasti dôkazu je splnená predložením objektívnych indícií, ktoré vyvolávajú vážne pochybnosti, ako aj určitú pravdepodobnosť týkajúcu sa predmetných nezrovnalostí.
The Commission argues that the Court of First Instance was right to reject the appellant’s requests for measure of inquiry and offers of evidence as serving no purpose and irrelevant because the file already contained relevant and consistent evidence.
Komisia uvádza, že Súd prvého stupňa správne odmietol návrhy na opatrenia na vedenie konania a návrhy na dokazovanie uvádzané odvolateľkou z dôvodu, že tie neboli ani relevantné, ani potrebné, keďže spis už obsahoval relevantné a koherentné dôkazy.
The fifth ground of appeal relates to errors which the Court of First Instance allegedly made in the classification in law of documents/facts in relation to the deficiencies attributable to the Turkish authorities and the Commission.
Piaty odvolací dôvod sa týka chýb, ktorých sa dopustil Súd prvého stupňa pri právnej kvalifikácii dokumentov/skutočností, týkajúcich sa nesplnenia povinností tureckých orgánov a Komisie.
In the view of the Commission, this is not a question of allocation of the burden of proof.
Podľa Komisie v danom prípade nejde o otázku rozdelenia dôkazného bremena.
On the contrary, the question of allocation of the burden of proof arises only when a factual claim at issue is supported by at least prima facie documentary evidence.
Naopak, otázka rozdelenia dôkazného bremena vzniká iba v prípade, ak od počiatku môže byť preukázané aspoň sporné skutkové tvrdenie.
However, to shift the burden of proof would be tantamount to placing the Commission and the customs authorities of the Member States and the third State a priori; under ‘general suspicion’ and imposing on them the — often impossible — burden of furnishing evidence in rebuttal.
Naopak, prenesenie dôkazného bremena by malo za dôsledok, že Komisiu, ako aj colné orgány členských štátov a tretích krajín by zaťažovalo „všeobecné podozrenie“ a dôkazné bremeno opaku, čo je nemožné preukázať. Okrem toho Komisia potvrdzuje, že ide o čisté predpoklady zo strany odvolateľky a nie o objektívne indície.
In addition, the Commission reaffirms its view that these are mere presumptions on the part of the appellant and not objective indicia.
Okrem toho odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa prijal mylný záver, že jej návrh na predloženie dokumentov, ktoré obsahuje správny spis je bezpredmetný (bod 313), keďže jej návrh sa týkal na jednej strane všetkých dokumentov, ktoré sú v spise, a na druhej strane, iba ako príkladu správy OLAF z 9. decembra 1998.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Turkish authorities, the appellant is firstly of the view that the Court interpreted and classified the certificates at issue wrongly in law.
Pokiaľ ide o uvádzané nesplnenia povinností tureckými orgánmi, odvolateľka sa po prvé domnieva, že Súd prvého stupňa vykladal a kvalifikoval sporné osvedčenia právne mylným spôsobom.
Secondly, it challenges the Court’s interpretation of the forging of A.TR.1 certificate D 437214.
Po druhé odvolateľka kritizuje výklad, ktorý Súd prvého stupňa uviedol k sfalšovaniu osvedčenia A.TR.1 D 437214.
Thirdly, a comparison of the stamps on the certificates acknowledged as irregular with those considered to be forged reveals no difference, which shows that the certificates at issue were wrongly classified as forged.
Po tretie porovnanie medzi osvedčeniami uznanými za nesprávne a osvedčeniami uznanými za sfalšované neukazuje žiadny rozdiel, čo preukazuje, že sporné osvedčenia boli mylne kvalifikované ako sfalšované.
Fourthly, the appellant submits that the Court made an error of law in not acknowledging that Turkey is legally obliged, under various provisions of Decisions No 1/95 and No 1/96, to register the certificates issued.
Po štvrté odvolateľka sa domnieva, že Súd prvého stupňa sa dopustil právnej chyby, keď neuznal, že registrácia vydaných osvedčení je právnou povinnosťou, ktorá Turecku vzniká podľa viacerých ustanovení rozhodnutí č. 1/95 a 1/96.
Moreover, it challenges the Court’s consideration that forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate. It bases that view on the premise that a double importation under the same registration number would be noticed immediately,
Okrem toho odvolateľka kritizuje odôvodnenie Súdu prvého stupňa, podľa ktorého falšo -vatelia mali záujem používať pre sfalšované osvedčenia registračné číslo zodpovedajúce riadnemu osvedčeniu, vychádzajúc z predpokladu, že dvojitý dovoz pod rovnakým registračným číslom by bol odhalený bezodkladne,
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P particularly since the port of entry was Ravenna and on no occasion has a duplicate registration number been found.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-204/07 P keďže prístav dovozu bol Ravenne, a žiadne dvojité použitie registračného čísla nebolo konštatované.
Fifthly, the appellant alleges involvement of the Turkish authorities in issuing the certificates at issue, since those authorities could have prevented the use of forged certificates at the time of export clearance by checking the certificates presented and the goods.
Po piate sa odvolateľka dovoláva existencie prispenia tureckých orgánov k vyhotoveniu sporných osvedčení z dôvodu, že v momente ich odoslania predmetné orgány mohli zabrániť používaniu sfalšovaných osvedčení, kontrolujúc predložené osvedčenie a tovar.
Sixthly, the appellant challenges the Court’s legal assessment with regard to the alleged deficiency on the part of the Turkish authorities in providing administrative assistance and in particular the finding that those authorities did not contradict themselves.
Po šieste odvolateľka napáda právnu kvalifikáciu uvedenú Súdom prvého stupňa, pokiaľ ide o namietané nesplnenie si povinností tureckými orgánmi v rámci vzájomnej pomoci a konkrétnejšie v tom, že Súd prvého stupňa konštatoval, že uvedené orgány si neprotirečia.
Finally, it submits that various other circumstances demonstrate the Turkish authorities’ involvement in issuing the certificates at issue.
V poslednom rade sa odvolateľka dovoláva viacerých okolností, ktoré podľa nej preukazujú, že turecké orgány prispeli k vystaveniu sporných osvedčení.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Commission, the appellant submits that there were sufficient objective indications of systematic and deliberate infringements by the competent Turkish authorities, which should have justified an intensified review of preferential treatment by the Commission.
Pokiaľ ide o namietané nesplnenia povinnosti Komisiou, odvolateľka zastáva názor, že existuje dostatok objektívnych indícií, ktoré nasvedčujú konštatovaniu systematického a úmyselného porušovania zo strany tureckých orgánov, ktoré mali odôvodniť zvýšenú kontrolu preferenčného režimu zo strany Komisie.
Taking as its basis Article 93 of the CCC implementing regulation and Article 4 of Decision No 1/96, the appellant expresses the opinion that the Republic of Turkey and the Commission were legally obliged during the period in question (1995 to 1997) to communicate or require specimens of the stamps of the competent customs officials used by the Turkish customs authorities.
Vychádzajúc z článku 93 vykonávacieho nariadenia k CKS a článku 4 rozhodnutia č. 1/96, odvolateľka zastáva názor, že Turecká republika a Komisia boli právne povinné oznámiť colným orgánom vzory pečiatok používaných tureckými colnými orgánmi, a to dokonca počas referenčného obdobia (1995 až 1997).
The Court of First Instance also made an error of law when it did not conclude that the Commission was obliged to warn importers of fruit juice concentrates by the end of 1994/beginning of 1995 at the latest of irregularities in Turkey in the issuing of A.TR.1 movement certificates.
Odvolateľka ďalej zdôrazňuje, že Súd prvého stupňa sa dopustil právnej chyby, keď neprijal záver, že Komisia bola povinná upozorniť predmetných dovozcov koncentrátov ovocných štiav najneskôr koncom roku 1994/začiatkom roku 1995 na nezrovnalosti, ktoré nastali v Turecku v rámci vystavovania sprievodných osvedčení A.TR.1.
Moreover, UCLAF failed to comply with its obligations under Articles 1 and 3 of Regulation (EC) No 1073/1999 to carry out a proper investigation in Turkey, since it did not adopt certain methods of investigation.
Okrem toho UCLAF nesplnil svoje povinnosti vyplývajúce z článkov 1 a 3 nariadenia (ES) č. 1073/99 viesť v Turecku riadne vyšetrovanie, keďže UCLAF nepoužil niektoré metódy vyšetrovania.
As a preliminary point, the Commission contends that the appellant misunderstands the nature of the Court’s findings in relation to the fifth ground of appeal.
Na úvod Komisia uvádza, že odvolateľka nesprávne chápe povahu konštatovaní Súdu prvého stupňa, ktoré sa týkajú piateho odvolacieho dôvodu, ktoré sa netýkajú právnych otázok, ale spočívajú v posúdení skutkového stavu, ktoré nemôže byť spochybnené v rámci odvolania.
That ground of appeal does not concern points of law, but contains assessments of fact which cannot be the subjectmatter of proceedings on an appeal on a point of law.
Okrem toho Komisia poznamenáva, že v rámci piateho odvolacieho dôvodu odvolateľka nepovolene opakovala svoju argumentáciu z prvostupňového konania.
Moreover, in the fifth ground of appeal, the appellant has inadmissibly restated its submissions at first instance.
Komisia tiež zastáva názor, že odvolateľka nie je schopná preukázať, v čom sa v tejto súvislosti Súd prvého stupňa dopustil právnej chyby, a že jej tvrdenia nie sú podopreté žiadnym dôkazom a nemajú žiadnu dôkaznú hodnotu.
It is unable to show in what respect the Court of First Instance made an error of law in this connection.
Pokiaľ ide o vedenie registrov, toto sa neuvádza ani v dohode o pridružení, ani v iných ustanoveniach uplatniteľných v danom prípade.
The keeping of registers is not prescribed either in the Association Agreement or in any other provisions applicable here.
Okrem toho Komisia potvrdzuje, že v danom prípade uplatniteľné právne normy neukladajú ani Turecku, ani Komisii oznámiť vzory pečiatok alebo podpisov.
C.A.S. v COMMISSION it had been repaid/remitted, by issuing a new notice of assessment.
C.A.S./KOMISIA stupňa týkajúci sa „sfalšovania“ osvedčenia D 437214.
imports at issue here dated from the period between April 1995 and November 1997, whereas doubts regarding the authenticity and the accuracy as to content of Turkish A.TR.1 certificates arose only subsequently, namely as of 1998.
sporné dovozy sa datujú do obdobia plynúceho od apríla 1995 do novembra 1997, hoci pravosť tureckých osvedčení A.TR.1 a správnosť ich obsahu začínali vyvolávať pochybnosti až neskôr, a to od roku 1998.
In the Commission’s view, the appellant’s interpretation of Article 905 et seq. of the CCC implementing regulation and Article 218(3) of the CCC is incorrect, since the decision at issue here was adopted within the aforementioned periods and was not annulled by the Court of First Instance.
Podľa Komisie výklad, aký odvolateľka dáva článku 905 a nasledujúcim vykonávacieho nariadenia k colnému kódexu a článku 221 ods. 3 CKS, je mylný, keďže napadnuté rozhodnutie bolo v danom prípade prijaté v uvedených lehotách a nebolo zrušené Súdom prvého stupňa.
By its sixth ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance should have classified the Commission’s failure to call on the Customs Committee/Association Council as a fault.
Odvolateľka svojím šiestym odvolacím dôvodom uvádza, že Súd prvého stupňa opomenul kvalifikovať ako nesplnenie povinnosti to, že Komisia sa neobrátila na colný výbor/asociačnú radu.
It refers in this respect to the judgment in ‘Turkish televisions’. 3
Odvolateľka v tejto súvislosti odkazuje na rozsudok nazývaný „turecké televízory“. 3
By its eighth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance failed to recognise that, even on the assumption that the certificates at issue were false, having regard to the gross misconduct of the Turkish authorities and the Commission it was unfair, in view of the relationship between economic operators and the administration, to leave the appellant to bear a loss stemming from the decision at issue.
Podľa ôsmeho odvolacieho dôvodu odvolateľky, Súd prvého stupňa mylne neuznal skutočnosť, že dokonca za predpokladu, že sporné osvedčenia boli sfalšované, vzhľadom na závažné nesplnenia povinností tureckých orgánov a Komisie, je nespravodlivé, vzhľadom na vzťah medzi podnikateľským subjektom a správnymi orgánmi, nechať odvolateľku znášať škodu, ktorá vyplýva z napadnutého rozhodnutia.
The Commission states out that it did not express a view in the decision at issue on the question of the appellant’s care or negligence, and that therefore the appellant’s submissions concerning this question are of no consequence.
Komisia pripomína, že v napadnutom rozhodnutí sa nevyslovila k otázke nedbanlivosti alebo starostlivosti odvolateľky, čo robí argumentáciu odvolateľky uvedenú k tejto téme irelevantnou.
By its seventh ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance failed to take into account the appellant’s legitimate interest in the annulment of the contested decision with respect to A.TR.1 certificate D437214 since, in view of the three-year period prescribed in Article 218(3) of the CCC and having regard to the Court’s judgment regarding an alleged ‘forging’ of certificate D437214, it was no longer permissible to charge the duty, once
Svojím siedmym odvolacím dôvodom odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa mylne neuznal jej legitímny záujem na zrušení napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týka osvedčenia A.TR.1 D 437214, pre rozpor s predpismi, vzhľadom na trojročnú lehotu uvedenú v článku 221 ods. 3 CKS a zaplatení odpusteného, alebo vráteného cla novým oznámením prijatým v nadväznosti na rozsudok Súdu prvého
3 — Joined Cases T-186/97, T-187/97, T-190 to T-192/97, T-210/97, T-211/97, T-216 to T-218/97, T-279/97, T-280/97, T-293/97 and T-147/99 Kaufring and Others [2001] ECR II-1337.
3 — Rozsudok z 10. mája 2001, Kaufring a i./Komisia, T-186/97, T-187/97, T-190/97 až T-192/97, T-210/97, T-211/97, T-216/97 až T-218/97, T-279/97, T-280/97, T-293/97 a T-147/99, Zb. s. II-1337.
By its ninth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance found that there was no active involvement on the part of the Turkish customs authorities in the issuing and use of the 32 A.TR.1 certificates in question in this case for the purposes of Article 220(2)(b) of the CCC.
Svojím deviatym odvolacím dôvodom odvolateľka kritizuje Súd prvého stupňa za to, že vylúčil aktívnu účasť tureckých orgánov na vystavení a používaní predmetných 32 osvedčení A.TR.1 v zmysle článku 220 ods. 2 písm. b) CKS.
In that regard, the Commission submits that, in view of the fact that this case concerns forged certificates which were not issued by the Turkish authorities, it is precisely any ‘active error’ on the part of the Turkish authorities for the purposes of Article 220(2)(b) of the CCC that is lacking.
V tejto súvislosti Komisia zdôrazňuje, že keďže v danom prípade ide o sfalšované osvedčenia, ktoré neboli vystavené tureckými orgánmi, nemôže ísť o „aktívnu chybu“ tureckých orgánov v zmysle článku 220 ods. 2 písm. b) CKS.
IV — Legal assessment other measures, including agricultural and commercial policy measures, introduced at Community level in connection with trade in goods between the Community and third countries.
IV — Právna analýza poľnohospodárskej a obchodnej politiky prijatých Spoločenstvom s cieľom obehu tovarov medzi Spoločenstvom a tretími krajinami.
The codification of Community customs legislation was not confined to the technical reproduction of existing customs legislation; amendments were also made, at the same time, with the aim of making the customs legislation more consistent, simplifying it and remedying existing omissions with a view to adopting complete Community legislation in this area.
Kodifikácia colného práva Spoločenstva sa neobmedzila na preformovanie existujúceho colného práva z hľadiska legislatívnej techniky, zároveň sa pristúpilo k zmenám tejto právnej úpravy s cieľom spraviť toto právo koherentnejším, zjednodušiť ho a vyplniť určité medzery, ktoré pretrvávali, s cieľom prijať ucelenú právnu úpravu Spoločenstva v tejto oblasti.
Accordingly, the Customs Code lays down new provisions for, inter alia, the postclearance recovery, repayment and remission of import and export duties, which in part carried forward the earlier legislation and in part introduced amendments. 4
Týmto spôsobom právo Spoločenstva medzi iným stanovuje pre dodatočné vybratie, vrátenie, ako aj odpustenie dovozného a vývozného cla nové ustanovenia, ktoré v určitých prípadoch zachovávajú existujúci právny stav a v iných prípadoch zavádzajú zmeny. 4
A — Introductory observations
A — Úvodné pripomienky
The older Community provisions which were repealed in the course of introducing the Customs Code included, pursuant to Article 251 of the CCC, Regulation (EEC) No 1697/79, 5 Article 13 of which is regarded as the predecessor provision of the presentday Article 239 of the CCC 6and has been interpreted on several occasions by the Court.
Spoločenstva, ktoré boli zrušené, keď bol zavedený colný kódex figuruje nariadenie Rady (EHS) č. 1697/79 5, ktorého článok 13 bol nahradený článkom 239 aktuálneho CKS 6 a ktorý bol predmetom viacerých výkladov Súdneho dvora.
Like that earlier provision, Article 239 of the CCC is also a general equitable provi-
Ako to bolo v prípade skôr uplatniteľného nariadenia, článok 239 CKS je všeobecnou klauzulou spravodlivého