natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Italian customs authorities took the view that it was clear from all the cor -respondence exchanged between themselves, the Commission, UCLAF and the Turkish authorities that the latter considered 48 A.TR.1 certificates, including the certificates at issue, relating to exports to Italy by the appellant through the Turkish company Akman, to be either forged or irregular.
Talianske colné orgány sa domnievali, že z korešpondencie medzi nimi, Komisiou, UCLAF a tureckými orgánmi vyplýva, že tieto orgány považujú 48 osvedčení A.TR.1 vrátane sporných osvedčení o vývoze do Talianska, ktorý uskutočnila odvolateľka prostredníctvom tureckej spoločnosti Akman, za sfalšované alebo nezákonné.
In the present case, the 32 certificates at issue (corresponding to customs duties totalling ITL 3 296 190 371 or EUR 1 702 340.25) were considered to be forged, given that they had been neither issued nor validated by Turkish customs offices.
V predmetnej veci sa 32 sporných osvedčení [ktoré zodpovedajú clu v celkovej výške 3 296 190 371 ITL (talianskych lír), alebo 1 702 340,25 eura] považovalo za sfalšovaných, keďže neboli ani vydané, ani uznané tureckými colnými orgánmi.
On the other hand, the 16 other certificates (corresponding to customs duties totalling ITL 1 904 763 758 or EUR 983 728.38) were classified as invalid, given that, whilst they had been issued by the Turkish customs authorities, the goods concerned did not originate in Turkey.
Naopak, 16 ďalších osvedčení (ktoré zodpovedajú clu v celkovej výške 1 904 763 758 ITL alebo 983 728,38 eura) bolo vyhlásených za neplatné, keďže hoci boli vydané tureckými colnými orgánmi, dotknuté tovary nepochádzali z Turecka.
Since all 48 certificates had been classified as either forged or invalid, the goods to which they related could not qualify for the preferential treatment accorded to imported Turkish agricultural products.
Vzhľadom na to, že celkovo 48 osvedčení bolo vyhlásených za sfalšované alebo neplatné, na tovary, na ktoré sa tieto osvedčenia vzťahovali, sa nemohlo uplatniť preferenčné zaobchádzanie priznané dovozom tureckých poľnohospodárskych výrobkov.
Accordingly, the Italian customs administration demanded the sum of ITL 5 200 954 129 or EUR 2 686 068.63 from the appellant by way of unpaid customs duties.
V dôsledku toho talianska colná správa vyzvala odvolateľku, aby zaplatila dlžné clo v celkovej výške 5 200 954 129 ITL, teda 2 686 068,63 eura.
B — The proceedings before the Court of First Instance and the contested judgment file at the Commission’s offices.
B — Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok v priestoroch Komisie.
They also signed a declaration confirming that they had had access to the documents listed in an annex to that declaration.
Okrem iného podpísali vyhlásenie potvrdzujúce, že mali prístup k dokumentom uvedeným v jeho prílohe.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 29 January 2003, the appellant brought an action against the Commission and claimed that the Court should annul Article 2 of the contested decision.
Žalobou podanou do kancelárie Súdu prvého stupňa 29. januára 2003 odvolateľka spochybnila závery Komisie a navrhla, aby Súd prvého stupňa zrušil článok 2 napadnutého rozhodnutia.
It put forward three pleas in law in support of its action, alleging, firstly, infringement of the rights of the defence, secondly, infringement of Article 239 of the CCC and, thirdly, infringement of Article 220(2)(b) of the CCC.
Odvolateľka sa dovoláva troch žalobných dôvodov, ktoré vyplývajú po prvé z porušenia práva na obranu/obhajobu, po druhé z porušenia článku 239 CKS a po tretie z porušenia článku 220 ods. 2 písm. b) CKS.
By letter of 15 August 2002, the appellant submitted its observations to the Commission.
Listom z 15. augusta 2002 odvolateľka predložila svoje pripomienky Komisii.
It maintained, in particular, its position that the competent customs authorities had committed factual errors that it could not have detected, errors which it also likened to failings capable of giving rise to a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
Uviedla v nich najmä svoj postoj, podľa ktorého sa príslušné colné orgány dopustili vážnych chýb, ktoré nemohla odhaliť, teda chýb, ktoré tiež považuje za nesplnenie povinností spôsobilé založiť špeciálnu situáciu v zmysle článku 239 CKS.
The Commission contended that the Court should dismiss the action and order the appellant to pay the costs.
Komisia navrhla, aby Súd prvého stupňa zamietol žalobu a zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania.
The Court dismissed the action in its entirety.
Súd prvého stupňa zamietol žalobu v celom jej rozsahu.
First plea in law
O prvom žalobnom dôvode
By the first plea in law, the appellant maintained that its rights of defence had been infringed during the administrative proced- ure in that, although it had had access to the file containing the documents on which the Commission based the contested decision, it had not had access to documents which had
Prvým žalobným dôvodom odvolateľka uvádza, že v priebehu správneho konania bolo porušené jej právo na obhajobu, keďže aj napriek tomu, že mala prístup k spisu obsahujúcemu listiny, na ktorých Komisia založila napadnuté rozhodnutie, nemala prístup k dokumentom, ktoré mali rozhodujúci
On 18 October 2002, the Commission adopted the contested decision, which was notified to the appellant on 21 November 2002.
Dňa 18. októbra 2002 Komisia prijala napadnuté rozhodnutie, ktoré bolo odvolateľke doručené 21. novembra 2002.
Firstly, the Commission concluded that it was appropriate to enter in the accounts the import duties that were the subjectmatter of the claim.
Komisia v prvom rade dospela k záveru, že bolo dôvodné vziať do úvahy dovozné clo, ktoré bolo predmetom žiadosti.
Secondly, however, it concluded that it was appropriate to repay import duties in respect of the part of the claim relating to the 16 invalid certificates since, in that regard, the appellant was in a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
V druhom rade však Komisia dospela k záveru, že bolo dôvodné vrátiť dovozné clo v časti žiadosti týkajúcej sa 16 neplatných osvedčení, keďže odvolateľka sa vo vzťahu k nej nachádzala v špeciálnej situácii v zmysle článku 239 CKS.
Thirdly, with regard to the 32 certificates at issue, it concluded, on the other hand, that the circumstances relied on by the appellant could not give rise to a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
V treťom rade, pokiaľ ide o 32 sporných osvedčení, Komisia naopak dospela k záveru, že okolnosti uvedené odvolateľkou nemohli založiť špeciálnu situáciu v zmysle článku 239 CKS.
Consequently, in Article 2 of the contested decision, the Commission decided that it was not appropriate to repay the import duties relating to those certificates, amounting to EUR 1 702 340.25.
V dôsledku toho Komisia rozhodla v článku 2 napadnutého rozhodnutia, že nebolo dôvodné vrátiť im zodpovedajúce dovozné clo vo výške 1 702 340,25 eura.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P a decisive influence on the Commission’s overall assessment of the situation.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-204/07 P význam pre celkové posúdenie, ktoré zo situácie Komisia vyvodila.
With regard to the documents used by the Commission as the basis for the contested decision, the Court found, in paragraphs 98 to 100 of the contested judgment, that the appellant had consulted the file relating to the contested decision at the Commission’s offices and had signed a written declaration expressly confirming that access had been granted to all documents directly or indirectly connected with the matter at issue.
Pokiaľ ide o dokumenty uvedené Komisiou na odôvodnenie napadnutého rozhodnutia, Súd prvého stupňa v bodoch 98 až 100 napadnutého rozsudku konštatoval, že odvolateľka nazrela do spisu v priestoroch Komisie a podpísala písomné vyhlásenie, v ktorom výslovne potvrdzuje, že mala prístup ku všetkým dokumentom majúcim priamy a nepriamy vzťah so sporným spisom.
Furthermore, a list was annexed to that declaration setting out all the documents to which the appellant’s representative had had access.
Okrem toho bol k tomuto vyhláseniu pripojený zoznam vypočítavajúci všetky dokumenty, ku ktorým mal zástupca odvolateľky prístup.
Rejecting that plea in law, the Court held, in paragraph 88 of the contested judgment, that, in that context, the principle of respect for the rights of the defence implies only that the party concerned be placed in a position in which it may effectively make its views known as regards the evidence — including the documents — used against it by the Commission as a basis for the decision, and that there is therefore no requirement for Commission, acting on its own initiative, to grant access to all the documents which may have some connection with the case at issue when an application for remission is referred to it.
Zamietajúc tento žalobný dôvod, Súd prvého stupňa v bode 88 napadnutého rozsudku uviedol, že v tejto oblasti zásada ochrany práv na obhajobu vyžaduje iba to, aby dotknutý subjekt mohol riadne vyjadriť stanovisko k skutočnostiam vrátane dokumentom, ktoré vo vzťahu k nemu uvádza Komisia, s cieľom odôvodniť svoje rozhodnutie. Táto zásada si nevyžaduje, aby Komisia z vlastnej iniciatívy zabezpečila prístup ku všetkým dokumentom, ktoré eventuálne súvisia s predmetným prípadom, o ktorom rozhoduje v rámci žiadosti o odpustenie.
As to the correspondence exchanged by the Commission and UCLAF with the Turkish authorities and the national customs authorities of the Member States, the Court held that there was no evidence to suggest that the Commission based the contested decision on any documents other than those in the file to which the applicant had access at the consultation on 6 August 2002.
Pokiaľ ide o oznámenia, ktoré si zasielali Komisia a UCLAF s tureckými orgánmi a vnútroštátnymi colnými orgánmi členských štátov, Súd prvého stupňa zdôraznil, že žiadna skutočnosť neumožňuje domnievať sa, že Komisia založila napadnuté rozhodnutie na iných dokumentoch ako tých, ktoré sú uvedené v spise, ku ktorému mala odvolateľka prístup počas nazretia 6. augusta 2002.
The second plea in law
O druhom žalobnom dôvode
The second plea in law, which alleged infringement of Article 239 of the CCC and was also rejected by the Court of First Instance, is composed of four parts.
Druhý žalobný dôvod, založený na porušení článku 239 CKS, sa rozčleňuje na štyri časti.
The first part concerns incorrect classification of A.TR.1 movement of goods certificate D 437214.
Prvá časť sa týka nesprávneho posúdenia sprievodného osvedčenia A.TR.1 D 437214.
The Court then held, in paragraph 92, that the fact that the documents to which the appellant had been unable to obtain access during the administrative procedure were not expressly mentioned in the contested decision did not preclude the fact that the contested decision may have been based on some of those documents.
Súd prvého stupňa následne v bode 92 konštatoval, že dokumenty, do ktorých odvolateľka nemohla nahliadnuť v priebehu správneho konania, neboli výslovne uvedené v napadnutom rozhodnutí, čo však nevylučuje, aby niektoré z týchto dokumentov nemohli byť podkladom pre napadnuté rozhodnutie.
This could not apply to all of the voluminous correspondence to which the appellant referred, since at least some of those documents simply related to the background to the case at issue.
Podľa Súdu prvého stupňa to platí aj pre celý súbor rozsiahlej korešpondencie, na ktorú sa odvolateľka odvoláva, keďže prinajmenšom určitý počet z týchto dokumentov sa týka kontextu veci.
With regard to those documents ‘relating to the background’, the Court of First Instance held that, where documents which have not been used as the basis of a contested decision are not communicated, any failure to communicate them is irrelevant, given that such documents cannot, in any case, have any bearing on the contested decision.
Na margo týchto dokumentov nazvaných „kontextuálne“ Súd prvého stupňa uviedol, že ak neboli podkladom pre napadnuté rozhodnutie, ich prípadné neoznámenie nie je podstatné, keďže v žiadnom prípade nemôžu mať vplyv na napadnuté rozhodnutie.
Accordingly, it rejected the first plea in law as irrelevant, in so far as it concerned the failure to communicate such documents.
V dôsledku toho Súd prvého stupňa zamietol ako neúčinný prvý žalobný dôvod, pokiaľ sa týka neoznámenia týchto dokumentov.
C.A.S. v COMMISSION where the annulment of the decision could only lead to the adoption of another decision identical in substance to the annulled decision (paragraph 133).
C.A.S./KOMISIA rozhodnutia vo svojej podstate zhodného so zrušeným rozhodnutím (bod 133).
respectively, to serious deficiencies attributable to the Turkish authorities and those attributable to the Commission.
existenciu špeciálnej situácie v zmysle predmetného článku.
Lastly, the fourth part concerns lack of obvious negligence on the part of the appellant and the assessment of commercial risks.
Nakoniec štvrtá časť sa týka neexistencie hrubej nedbanlivosti zo strany odvolateľky a posúdenia podnikateľských rizík.
The Court then examined the second part of the second plea in law, alleging various deficiencies attributable to the Turkish authorities, which were essentially based on the proposition that the Turkish authorities did in fact issue and endorse the certificates at issue.
Súd prvého stupňa následne skúmal druhú časť druhého žalobného dôvodu, ktorý sa týka rôznych tvrdení o nesplnení povinnosti tureckými orgánmi, ktoré spočívajú najmä na téze, že predmetné orgány skutočne vydali a osvedčili sporné osvedčenia.
With regard to the first part of the second plea in law, the Court first recalled that determination of the origin of goods is based on a division of powers between the authorities of the exporting country and those of the importing country, origin being established by the authorities of the exporting country, and then examined the correspondence between the Commission, the Italian authorities and the Turkish authorities.
Pokiaľ ide o prvú časť druhého žalobného dôvodu, po pripomenutí, že určenie pôvodu tovaru je založené na rozdelení úloh medzi orgánmi štátu vývozu a orgánmi štátu dovozu v tom zmysle, že pôvod je stanovený orgánmi štátu vývozu, Súd prvého stupňa skúmal korešpondenciu medzi Komisiou a talianskymi a tureckými orgánmi.
In that regard, the Court noted in paragraph 122 that the Commission based the part of its contested decision concerning the forged certificates essentially on the Turkish authorities’ letter of 8 March 1999 to the Ravenna customs services.
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa v bode 122 konštatoval, že Komisia vychádzala predovšetkým z listu tureckých orgánov z 8. marca 1999, zaslaného colnej správe v Ravenne, pokiaľ ide o časť napadnutého rozhodnutia týkajúcu sa sfalšovaných osvedčení.
However, the Court noted that a comparison between the wording of that letter and the wording of subsequent communications from the Turkish authorities disclosed ambiguities as to the classification of certificate D 437214 and that the Commission was not in a position properly to conclude that certificate D 437214 had been forged prior to the adoption of the contested decision (paragraphs 124 and 128).
Vykonávajúc porovnanie medzi obsahom tohto listu a obsahom následných oznámení tureckých orgánov, Súd prvého stupňa poznamenal pochybnosti, pokiaľ ide o kvalifikáciu osvedčenia D 437214 a poznamenal, že Komisia nemohla platne dospieť k záveru o sfalšovaní osvedčenia D 437214 pred prijatím napadnutého rozhodnutia (body 124 a 128).
However, that consideration did not suffice to annul the contested decision, in the light of the content of a letter of 22 August 2003, that is, dating from the time after the decision at issue, in which the Turkish authorities confirmed their conclusions contained in their letter of 8 March 1999 because the appellant could not be regarded as having any legitimate interest in the annulment of a decision on the ground of a procedural defect
Podľa názoru Súdu prvého stupňa to však nepostačuje na to, aby bolo napadnuté rozhodnutie zrušené, vzhľadom na obsah listu z 22. augusta 2003, teda neskoršieho než napadnuté rozhodnutie, v ktorom turecké orgány potvrdili závery uvedené v ich liste z 8. marca 1999, keďže odvolateľka nemá žiadny právny záujem na zrušení z dôvodu formálnej chyby rozhodnutia v prípade, ak zrušenie rozhodnutia môže viesť iba k vydaniu nového
In this connection, in paragraphs 150 to 152 of the contested judgment, the Court first pointed out that, on the one hand, it lay within the exclusive competence of the Turkish authorities to determine whether documents they had issued were original or forged, and that, on the other, those author -ities had concluded that the certificates at issue were forged. It then rejected the appellant’s argument that the stamps and signatures applied to the certificates at issue demonstrate that they were in all likelihood issued and authenticated by the Turkish authorities.
V tejto súvislosti, po tom, čo v bodoch 150 až 152 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa na jednej strane uviedol, že konštatovania o pravosti alebo sfalšovaní dokumentov vydaných tureckými orgánmi je vo výlučnej právomoci týchto orgánov a že, na druhej strane, uvedené orgány prijali záver o sfalšovaní sporných osvedčení, Súd prvého stupňa odmietol tvrdenie odvolateľky, podľa ktorého odtlačky pečiatok a podpisy umiestnené na sporných osvedčeniach preukazujú, že pravdepodobne boli vydané a osvedčené tureckými orgánmi.
Moreover, neither the Association Agreement nor the implementation provisions expressly provide that registers of the certificates issued by the Turkish authorities are to be kept (paragraph 161).
Súd prvého stupňa následne uviedol, že ani dohoda o pridružení, ani jej vykonávacie ustanovenia výslovne neupravujú vedenie registrov osvedčení vydaných tureckými orgánmi (bod 161).
The Court further observed that presentation of documents which prove to be forgeries does not of itself permit it to be concluded that there was some kind of collusion between the exporters and the customs authorities which issued them (paragraphs 167
Po tretie Súd prvého stupňa sa domnieval, že predloženie dokumentov, ktoré sa ukážu ako falošné, neumožňuje samo osebe dospieť k záveru o akejkoľvek tajnej dohode medzi vývozcami a colnými orgánmi, ktoré ich vydali (body 167 a 168). Na poslednom mieste Súd prvého stupňa konštatoval, že
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P view on the issue of the applicant’s due care or negligence, the Court rejected the fourth part of the second plea in law, alleging that there was no obvious negligence on the part of the appellant, as being of no consequence (paragraphs 295 and 296).
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-204/07 P turecké orgány neopomenuli splniť si svoje povinnosti v oblasti administratívnej spolupráce a že tvrdenia odvolateľky neboli podložené žiadnym dôkazným prostriedkom (body 216 až 218).
and 168). Finally, the Court held that the Turkish authorities had not failed to fulfil their obligations to provide administrative assistance and that the appellant’s argument was not substantiated by any evidence (paragraphs 216 to 218).
prvého stupňa ju zamietol ako neúčinnú, po tom, čo poznamenal, že Komisia sa v časti napadnutého rozhodnutia o sfalšovaných osvedčeniach nevyjadrila o otázke starostli -vosti alebo nedbanlivosti odvolateľky (body 295 a 296).
Next, the Court of First Instance examined the third part of the second plea in law, alleging a number of deficiencies attributable to the European Commission.
Súd prvého stupňa následne skúmal tretiu časť druhého žalobného dôvodu, ktorý sa týka série tvrdení o nesplnení si povinností Európskou komisiou.
The third plea in law
O treťom žalobnom dôvode
The Court then rejected the third plea in law, alleging infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, since the appellant had not been able to demonstrate that the acts of the competent authorities contributed to the issue or acceptance of the certificates at issue which proved to be forged (paragraphs 303 to 307).
Súd prvého stupňa následne zamietol tretí žalobný dôvod, založený na porušení článku 220 ods. 2 písm. b) CKS, keďže odvolateľka nepreukázala, že aktívne správanie príslušných orgánov prispelo k vyhotoveniu alebo prijatiu sporných osvedčení, ktoré sa ukázali ako falošné (body 303 až 307).
Measures of organisation of procedure and measures of inquiry requested
O opatreniach na zabezpečenie priebehu konania a dokazovania
In this regard, the Court first recalled the investigations conducted by UCLAF in Turkey and held that it had not been established that the Commission had encountered difficulties concerning the administrative assistance agreed upon with the Republic of Turkey which would have justified a reference to the Association Council or the Customs Union Joint Committee (paragraphs 238 to 240).
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa na úvod pripomenul vyšetrovania, ktoré viedol UCLAF v Turecku a konštatoval, že nebolo preukázané, že Komisia narážala na ťažkosti v rámci administratívnej pomoci dohodnutej s tureckými orgánmi, ktoré odôvodňovali obrátenie sa na asociačnú radu a zmiešaný výbor colnej únie (body 238 až 240).
The Court then held that neither the Association Agreement, nor the decisions of the Association Council, nor the applicable Community legislation laid down any obligation for specimens of stamps and signatures to be sent from one Contracting Party to another (paragraphs 249 to 257), for importers to be warned of doubts as to the validity of customs transactions effected by those importers under the system of preferential treatment (paragraph 270) or for a specific method of investigation to be adopted by UCLAF (paragraph 284).
Súd prvého stupňa následne konštatoval, že ani dohoda o pridružení, ani rozhodnutia asociačnej rady, ani uplatniteľná právna úprava Spoločenstva neupravovali akúkoľvek povinnosť zaslania vzorov pečiatok a podpisov medzi stranami dohody (body 249 až 257), ani upozornenia adresovaného dovozcom v prípade pochybností o platnosti colných operácií, ktoré vykonali v rámci preferenčného režimu (bod 270), ani to, aby UCLAF prijal určitú metódu vyšetrovania (bod 284).
Having found that, in the part of the contested decision dealing with forged certificates, the Commission did not express its
Pokiaľ ide o štvrtú časť druhého žalobného dôvodu, týkajúcu sa neexistencie hrubej nedbanlivosti zo strany odvolateľky, Súd
Finally, the Court of First Instance rejected the evidence offered and the measures of inquiry requested by the appellant either as having no purpose or as being neither relevant nor necessary for the purpose of ruling in the case (paragraphs 314 to 333).
Nakoniec Súd prvého stupňa zamietol návrhy na dokazovanie a opatrenia na zabezpečenie priebehu konania uvádzané odvola -teľkou ako bezpredmetné, alebo irelevantné a nepotrebné pre rozhodnutie vo veci (body 314 až 333).
C.A.S. v COMMISSION
C.A.S./KOMISIA dvorom
C — Proceedings before the Court of Justice and forms of order sought by the parties
C — Konanie pred Súdnym a návrhy účastníkov konania
By document of 22 June 2007 registered at the Registry of the Court of Justice on 25 June 2007, the Commission lodged a response, in which it claims that the Court should
Podaním z 22. júna 2007, zapísaným do registra kancelárie Súdneho dvora 25. júna 2007, Komisia podala vyjadrenie k odvolaniu, v ktorom navrhuje, aby Súdny dvor:
By application of 13 April 2007 lodged at the Registry of the Court of Justice on 16 April 2007, the appellant brought the present appeal.
Toto odvolanie odvolateľka podala 13. apríla 2007 a do registra kancelárie Súdneho dvora bolo zapísané 16. apríla 2007.
— dismiss the appeal in its entirety;
— zamietol odvolanie v celom jeho rozsahu,
The appellant claims that the Court should
Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:
— uphold in their entirety the forms of order which the Commission sought at first instance; and
— vyhovel návrhom Komisie predloženým v prvostupňovom konaní v celom ich rozsahu,
— set aside the judgment of the Court of First Instance of 7 February 2007 in Case T-23/03;
— zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. februára 2007 vo veci T-23/03,