natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In any event, even if the applicant’s request were interpreted as seeking annulment not of that refusal but of the decision to take no further action on its complaint of 10 December 1997, it should be noted that a decision whereby the Commission decides to take no further action on a complaint informing it of conduct by a State capable of giving rise to proceedings for failure to fulfil obligations does not have binding force and is not therefore a measure that is open to challenge (order in Aseprofar and Edifa v Commission, paragraph 48).
V každom prípade, aj keby návrh žalobkyne nesmeroval k dosiahnutiu zrušenia tohto odmietnutia, ale k zrušeniu rozhodnutia z 10. decembra 1997, ktorým bola odložená jej sťažnosť, treba pripomenúť, že rozhodnutie, ktorým Komisia odkladá sťažnosť, ktorou sa jej oznamuje konanie štátu, ktoré môže viesť k začatiu konania o nesplnení povinnosti, nemá záväznú povahu, a teda nie je napadnuteľným aktom (uznesenie Aseprofar a Edifa/Komisia, už citované, bod 48).
Moreover, the action would be clearly out of time, having regard to the date of that decision.
Žaloba je okrem toho, s ohľadom na dátum tohto rozhodnutia, zjavne podaná po lehote.
In those circumstances, the applicant’s claims concerning the decision to take no further action on its complaint are inadmissible.
Za týchto okolností sú žalobné dôvody žalobkyne týkajúce sa odloženia jej sťažnosti neprípustné.
Moreover, concerning the applicant’s claim that unlawful closure of the proceedings for failure to fulfil obligations caused it loss of opportunity and significant financial loss, it is sufficient to note that the applicant has not made a claim for compensation as part of its action.
Okrem toho, pokiaľ ide o žalobný dôvod žalobkyne, podľa ktorého protiprávne odloženie konania o nesplnení povinnosti jej spôsobilo stratu príležitosti a výrazné finančné straty, stačí konštatovať, že žalobkyňa v rámci svojej žaloby nepodala návrh na náhradu škody.
Therefore, there is no need to rule in that respect .
Nie je teda potrebné rozhodnúť v tomto ohľade.
Access to documents
O prístupe k dokumentom
The applicant submits that, in accordance with the conclusions drawn by the Ombudsman’s Special Report, the exception contained in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 does not apply to this case, since Directive 95/46 does not oblige the Commission to withhold the names of persons who submit views or information to it .
Žalobkyňa tvrdí, že podľa záverov osobitnej správy ombudsmana výnimka stanovená v článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001 nie je v prejednávanej veci použiteľná, pretože smernica 95/46 nezaväzuje Komisiu utajovať mená osôb, ktoré jej oznamujú názory alebo informácie.
The applicant refers in that respect to the letter from the Ombudsman to the President of the Commission on 30 September 2002, to complain about misuse of Directive 95/46.
Žalobkyňa sa v tejto súvislosti odvoláva na list ombudsmana zaslaný predsedovi Komisie 30. septembra 2002, citovaný v bode 32 vyššie, v ktorom ombudsman Komisii vytýka, že nesprávne uplatňuje smernicu 95/46.
Nor, the applicant argues, does Article 4(3) of Regulation No 1049/2001 apply .
Okrem toho sa nepoužije ani článok 4 ods. 3 nariadenia č. 1049/2001.
Given that the meeting took place in 1996, any potential undermining of the Commission’s decisionmaking process would be at best minimal, given that over seven years have passed since the holding of that meeting and the bringing of the action.
Vzhľadom na to, že stretnutie sa uskutočnilo v roku 1996, rozhodovací proces Komisie by totiž mohol byť zverejnením dotknutý len v celkom minimálnej miere, keďže medzi konaním tohto stretnutia a dátumom podania žaloby uplynulo sedem rokov.
Even if that provision did apply, the Commission could not rely on it to support its refusal to disclose the information requested, because of the overwhelming public interest in disclosure in this case .
Aj keby sa však toto ustanovenie použilo, Komisia by sa naň nemohla odvolávať na podporu svojho odmietnutia zverejniť požadované informácie, lebo v prejednávanej veci existuje prevažujúci verejný záujem o toto zverejnenie.
For example, the Ombudsman and the Parliament have taken a particular interest, in this case, in the high level of secrecy surrounding the way in which powerful third parties can make their views known to the Commission, which is contrary to the principles of open government.
Ombudsman a Parlament sa totiž v prejednávanej veci osobitne zaujímali o skutočnosť, že vplyvné tretie osoby mohli oznámiť Komisii svoj názor s maximálnym utajením, čo je v rozpore so zásadou transparentnosti.
In its reply, the applicant argues that there is a new element in the defence, namely that the persons whose names the applicant requested were employees of the CBMC and had acted in accordance with the instructions of the body which they represented .
Žalobkyňa vo svojej replike tvrdí, že vo vyjadrení k žalobe je nový prvok, a síce to, že osoby, o ktorých zverejnenie mien žalobkyňa požiadala, sú zástupcami KPST a že konali v súlade s pokynmi entity, ktorú zastupovali.
The applicant argues that, since the Commission has revealed that
Žalobkyňa tvrdí, že keďže Komisia prezradila, že tieto osoby sú zástupcami KPST, toto tvrdenie je v súčasnosti
2007 — CASE T-194/04 those persons were representatives of the CBMC, that statement is now in the public domain, so that no further compromising of the Commission’s reputation for confidentiality would occur by disclosing their names .
2007 — VEC T-194/04 verejné a povesť Komisie vo veci rešpektovania dôvernosti nie je zverejnením mien týchto osôb ohrozená.
The applicant points out that trade associations, such as the CBMC, usually represent all or most of the participants in a market, and thus tend to expound views on behalf of an industry as a whole.
Žalobkyňa pripomína, že obchodné združenia, ako je KPST, obvykle zastupujú všetky subjekty na určitom trhu alebo väčšinu z nich, a teda majú sklon vyjadrovať postoj v mene všetkých subjektov v odvetví.
The Commission’s reputation could be damaged only if it were to transpire that, at the meeting on 11 October 1996, the CBMC representatives represented a specific group of brewers with an interest in maintaining foreclosure in the United Kingdom market for beer sold in pubs and bars.
Povesť Komisie by mohla byť narušená, len pokiaľ by sa ukázalo, že na stretnutí 11. októbra 1996 zástupcovia KPST zastupovali určitú skupinu pivovarníkov s cieľom zachovať uzavretie trhu s pivom predávaným vo výčapoch v Spojenom kráľovstve.
The applicant argues that, where the information providers are employees of such a trade association, there is no risk emanating from the loss of that confidentiality, unless the trade association is not accurately reflecting the views of all of its members.
Podľa žalobkyne táto strata dôvernosti nepredstavuje nijaké riziko, pokiaľ informácie boli oznámené zamestnancami tohto obchodného združenia, ibaže by toto združenie nevyjadrovalo správne postoj všetkých svojich členov.
The applicant concludes that Article 2 of Regulation No 1049/2001 obliges the Commission to make full disclosure of the attendees of the meeting and the submissions made with respect to the procedure for failure to fulfil obligations, and that none of the exceptions contained in Article 4 of Regulation No 1049/2001 apply to this case .
Žalobkyňa dospieva k záveru, že článok 2 nariadenia č. 1049/2001 ukladá Komisii povinnosť, aby v plnom rozsahu zverejnila mená účastníkov stretnutia, ako aj pripomienky odovzdané v rámci konania o nesplnení povinnosti, a že v prejednávanej veci sa neuplatní žiadna z výnimiek uvedených v článku 4 nariadenia č 1049/2001.
The EDPS argued at the hearing that the Commission has infringed Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001.
EDÚOÚ tvrdí, ako vyplýva z tvrdení, ktoré uviedol na pojednávaní, že Komisia porušila článok 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001.
He refers in that regard to a document entitled ‘Public access to documents and data protection’ (Reference documents, July 2005 No 1, EDPS — European Data Protection Supervisor), which can be found on the EDPS internet site.
V tejto súvislosti sa odvoláva na dokument nazvaný „Prístup verejnosti k dokumentom a ochrana údajov“ (Referenčné dokumenty, júl 2005, EDÚOÚ — Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov), ktorý sa nachádza na jeho internetovej stránke.
The EDPS stresses the need to establish an optimal balance between, on the one hand, the protection of data of a private nature, and, on the other, the fundamental right of the European citizen to have access to documents of the institutions.
EDÚOÚ zdôrazňuje potrebu vytvoriť čo najväčšiu rovnováhu medzi ochranou osobných údajov na jednej strane a základným právom európskeho občana na prístup k dokumentom inštitúcií na druhej strane.
The Commission’s reasoning did not correctly take account of that balance, which is explicitly governed by Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001.
Uvažovanie Komisie však túto rovnováhu, ktorú výslovne upravuje článok 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001, nezohľadňuje správne.
Since a request for access to documents is based on democratic principles, it is not necessary to state the reasons why the documents are requested, so that Article 8 of Regulation No 45/2001 does not apply in this case .
Žiadosť o prístup k dokumentom sa totiž zakladá na demokratických zásadách a nie je nevyhnutné uviesť dôvody, pre ktoré sa o dokumenty požiadalo, a teda uplatnenie článku 8 nariadenia č. 45/2001 nie je v prejednávanej veci relevantné.
Similarly, the EDPS considers that data protection rules do not allow the inference of a general right to participate, anonymously, in public activities .
EDÚOÚ sa tiež domnieva, že pravidlá ochrany údajov neumožňujú, aby z nich bolo vyvodené všeobecné právo na anonymnú účasť na verejných činnostiach.
According to the EDPS, the interest protected in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 is private life and not the protection of personal data, which is a much broader concept .
Podľa EDÚOÚ je záujmom chráneným v článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001 súkromie, a nie ochrana osobných údajov, ktorá je oveľa širším pojmom ako pojem súkromia.
Whilst the name of a participant, mentioned in the minutes of a meeting, falls within the scope of personal data, since the identity of that person would be revealed and the concept of the protection of personal data applies to those data, whether or not they fall within the scope of private life, the EDPS points out that, in the area of professional activities, the disclosure of a name does not normally have any link to private life.
Aj keď meno účastníka uvedené v zápisnici zo stretnutia patrí k osobným údajom, pretože totožnosť tejto osoby je odhalená a preto, lebo pojem ochrany osobných údajov je na tieto údaje uplatniteľný, či už patria do súkromia, alebo nie, EDÚOÚ pripomína, že v rámci profesijných činností nemá zverejnenie mena spravidla spojitosť so súkromím.
The EDPS concludes that the Commission cannot rely on Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 in order to refuse to disclose the names of the persons concerned.
Z toho vyvodzuje, že Komisia sa pri odmietnutí zverejniť mená dotknutých osôb nemôže odvolávať na článok 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001.
The EDPS concludes that, in any case, on a proper interpretation of Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001, the right to refuse disclosure is not an absolute right, but implies that private life must be affected to an important or considerable extent, which must be assessed having regard to the rules and principles on the protection of personal data.
EDÚOÚ dospieva k záveru, že článok 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001 sa má v každom prípade vykladať v tom zmysle, že právo odmietnuť zverejnenie údajov nie je absolútnym právom, ale predpokladá, že je podstatným spôsobom porušené súkromie, čo treba posúdiť s ohľadom na pravidlá a zásady ochrany osobných údajov.
No general right is conferred on the person concerned to oppose disclosure.
Neexistuje všeobecné právo dotknutej osoby odporovať zverejneniu.
A person concerned who opposes disclosure must put forward a plausible reason, explaining why disclosure might be harmful to him.
Dotknutá osoba, ktorá odporuje zverejneniu, musí uviesť prijateľný dôvod, ktorý vysvetlí, prečo by jej zverejnenie mohlo byť na ujmu.
The Commission argues that the application for annulment of the contested decision is unfounded.
Komisia tvrdí, že návrh na zrušenie napadnutého rozhodnutia nie je dôvodný.
It notes that, in this case, what is at issue is the interaction of two rights, namely the right of the public to have access to documents and the right to the protection of private life and data.
Konštatuje, že v prejednávanej veci ide o interakciu dvoch práv, a to práva verejnosti na prístup k dokumentom a práva na ochranu súkromia a údajov.
On the one hand, the right of public access to documents under Regulation No 1049/2001 is generally unrestricted and automatic and is not dependent on the demonstration of any special interest peculiar to the person requesting access .
Na jednej strane právo na prístup verejnosti k dokumentom podľa nariadenia č. 1049/2001 je spravidla bez obmedzení a automatické a nezávisí od konkrétneho záujmu osoby, ktorá žiada o prístup k dokumentu.
The person making the request is not normally obliged to state reasons justifying it .
Osoba podávajúca túto žiadosť nie je spravidla povinná uviesť dôvody žiadosti.
On the other hand, personal data may only be disclosed lawfully and legitimately according to the basic principles governing the right to privacy and the specific provisions governing the processing of personal data.
Na druhej strane osobné údaje môžu byť spravodlivo a zákonne zverejnené len na základe základných zásad, ktorými sa riadi právo na súkromie, a konkrétnych ustanovení uplatniteľných v oblasti spracovávania osobných údajov.
The Commission refers to Article 8 of the ECHR, Article 286 EC and Articles 7 and 8 of the Charter.
Komisia sa odvoláva na článok 8 EDĽP, článok 286 ES a články 7 a 8 charty.
The provisions of Regulation No 45/2001 require that the person making a request for personal data must establish the necessity for disclosure of such data and the Commission must be satisfied that the data subject’s interests will not be prejudiced.
Ustanovenia nariadenia č. 45/2001 stanovujú, že osoba žiadajúca o prístup k osobným údajom musí preukázať, že zverejnenie týchto údajov je nevyhnutné, a že Komisia sa musí uistiť, že to nepoškodí oprávnené záujmy dotknutej osoby.
The Commission notes that the applicant does not present any legal arguments in support of its contention that the exception of Article 4(1)(b) of Regulation 1049/2001, and subsequently Regulation No 45/2001, does not apply, but has merely relied on the Ombudsman’s draft recommendation and the resolution of the European Parliament supporting it .
Komisia poznamenáva, že žalobkyňa neuvádza právne argumenty na podporu svojho tvrdenia, že výnimka stanovená v článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001 a neskôr nariadením č. 45/2001 nie je použiteľná, ale sa len odvoláva na návrh odporúčania ombudsmana a rezolúciu Parlamentu, ktorý ho podporuje.
However the Ombudsman’s conclusion was based on an interpretation of Directive 95/46, and of the Code of Conduct, which was subsequently disproved by the Court (Case C-41/00 P Interporc v Commission
Záver ombudsmana sa však opiera o výklad smernice 95/46 a etického kódexu, s ktorým už Súdny dvor vyjadril nesúhlas (rozsudok Súdneho dvora zo 6. marca 2003, Interporc/Komisia, C-41/00 P, Zb. s.
[2003] ECR I-2125; Case T-92/98 Interporc v Commission [1999] ECR II-3521, paragraph 70; and Case T-47/01 Co-Frutta v Commission [2003] ECR II-4441, paragraphs 63 and 64). Since the applicant’s latest request for access was made after Regulations Nos 45/2001 and 1049/2001 came into force, the Commission’s decision to withhold the names should be examined under those rules .
BAVARIAN LAGER/KOMISIA o prístup k dokumentom žalobkyňa predložila až po nadobudnutí účinnosti nariadení č. 1049/2001 a č. 45/2001, odmietnutie zverejnenia požadovaných informácií Komisiou treba preskúmať vo svetle týchto predpisov.
In any event, the conclusive interpretation of the law is not within the remit of either the Ombudsman or the Parliament .
V každom prípade ani ombudsman, ani Komisia nemajú právomoc podávať konečný výklad zákona.
The Commission argues that the Court has confirmed the position taken by the Commission with regard to the scope of the data protection rules .
Komisia tvrdí, že Súdny dvor potvrdil svoje stanovisko, pokiaľ ide o pôsobnosť pravidiel ochrany osobných údajov.
The Court has ruled that the data protection rules, and in particular the principle of proportionality, apply to the publication of individuals’ names even when the individuals a republic employees and the processing is for a public purpose (Joined Cases C-465/00, C-138/01 and C-139/01 Österreichischer Rundfunk and Others [2003] ECR I-4989, paragraph 64).
Súdny dvor konštatoval, že pravidlá ochrany osobných údajov a predovšetkým zásada proporcionality sa použijú vo veci zverejnenia mien fyzických osôb aj v prípade, že ide o zamestnancov vo verejnom sektore a že spracovanie bolo vykonané vo všeobecnom záujme (rozsudok Súdneho dvora z 20. mája 2003, Österreichischer Rundfunk a i., C-465/00, C-138/01 a C-139/01, Zb. s. I-4989, bod 64).
The Commission argues that the specific means to reconcile the rights of public access and of privacy and data protection is enshrined in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001, which should be read in the light of recital 11 of that regulation, which explains that ‘[i]n assessing the exceptions, the institutions should take account of the principles in Community legislation concerning the protection of personal data, in all areas of Union activities’.
Komisia zdôrazňuje, že osobitná metóda umožňujúca súlad práva verejnosti na prístup k dokumentom a práva na súkromie a ochranu údajov je zakotvená v článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001, ktorý sa musí vykladať v spojení s odôvodnením č. 11 tohto nariadenia, podľa ktorého „pri posudzovaní výnimiek majú orgány zohľadniť tie zásady v právnych predpisoch spoločenstva, ktoré sa týkajú ochrany osobných údajov vo všetkých oblastiach činnosti únie“.
That exception does not have to be balanced with any overriding public interest in disclosure, but specifically requires the Community institutions to refuse access to a document where disclosure would undermine the protection of privacy and the protection of personal data.
Táto výnimka sa nemá vyvažovať prevažujúcim verejným záujmom, ktorý odôvodňuje zverejnenie uvedeného dokumentu, podľa nariadenia č. 1049/2001, ale špecificky vyžaduje, aby inštitúcie Spoločenstva odmietli prístup k dokumentu, pokiaľ by jeho zverejnenie malo porušiť ochranu súkromia a ochranu osobných údajov.
Regulation No 45/2001 does not preclude disclosure or other processing of personal data by the Commission, but provides the means of assessing on a case-by-case basis whether it is lawful and legitimate for an institution to process personal data, and hence whether such processing would not undermine data protection .
Nariadenie č. 45/2001 nebráni zverejneniu ani akémukoľvek inému spracovaniu osobných údajov Komisiou, ale poskytuje prostriedok na rozhodnutie v každom konkrétnom prípade, či inštitúcia môže zákonne a spravodlivo spracovať osobné údaje a či také spracovanie neporuší ochranu údajov.
The Commission argues that, where processing is lawful and legitimate under Regulation No 45/2001 in a particular case, the exception to the right of public access in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 does not apply and a document containing personal data must be disclosed.
Komisia zdôrazňuje, že pokiaľ sa spracovanie v konkrétnom prípade a v súlade s nariadením č. 45/2001 vykonáva zákonne a spravodlivo, nemožno sa odvolávať na výnimku z práva na prístup verejnosti stanovenú v článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001 a dokument obsahujúci osobné údaje musí byť zverejnený.
Where, however, the processing requested is not lawful and legitimate and the applicant has been unable to demonstrate why disclosure is necessary, the Commission is not required to disclose those data.
Naopak, pokiaľ bolo požadované spracovanie nezákonné a nespravodlivé a žiadateľ nemohol odôvodniť nevyhnutnosť zverejnenia, Komisia nie je povinná tieto údaje zverejniť.
Since, the Commission argues, both rights are of the same nature, importance and degree, they have to be applied together, and, where a request is made for access to a public document containing personal data, a balance must be sought on a case-by-case basis .
Komisia tvrdí, že vzhľadom na to, že obe dotknuté práva majú rovnakú povahu, význam a úroveň, musia sa vykonávať spoločne, a v každom konkrétnom prípade týkajúcom sa žiadosti o prístup k verejnému dokumentu, ktorý obsahuje osobné údaje, treba nájsť rovnováhu.
The Commission refers in that regard to a report on the situation of Fundamental Rights in the European Union and its Member States, drawn up in 2002 by the EU Network of Independent Experts on Fundamental Rights, according to which ‘while taking into account the possibility of granting only partial access to certain documents, it is essential that the Community institution does not grant right of access to documents when the interests of the applicant do not have any reasonable relationship of proportionality with the resulting violation of the right of the person concerned to protect his privacy regarding the processing of personal data’.
Komisia sa odvoláva na správu o situácii základných práv v Európskej únii a v jej členských štátoch vypracovanú v roku 2002 sieťou nezávislých expertov EÚ v oblasti základných práv CFR-CDF, podľa ktorej, „aj pokiaľ sa vezme do úvahy možnosť poskytnúť len čiastočný prístup k niektorým dokumentom, inštitúcia Spoločenstva má povinnosť nepriznať právo na prístup k dokumentom, pokiaľ záujem žiadateľa nie je primeraný voči zásahu, ktorý z neho vyplýva, do práva dotknutých osôb na ochranu ich súkromia pri spracovávaní osobných údajov“.
The need for such a balanced approach has also been highlighted by the Data Protection Working Party established under Article 29 of Directive 95/46, in its Opinion 5/2001 of 17 May 2001 on the European Ombudsman Special Report .
Potreba takého vyváženého prístupu bola zdôraznená pracovnou skupinou pre ochranu údajov zriadenou článkom 29 smernice 95/46 v jej stanovisku 5/2001 zo 17. mája 2001 k osobitnej správe ombudsmana.
According to that Opinion:
Podľa tohto stanoviska:
‘It should be noted … that the obligation to public disclosure imposed by the legislation on public access to administrative documents does not establish an absolute obligation of openness.
„Treba poznamenať… že povinnosť zverejnenia uložená právnou úpravou týkajúcou sa prístupu verejnosti k správnym dokumentom nevytvára absolútnu povinnosť transparentnosti.
It rather makes the obligation to grant access to documents subject to due regard being made of the right to privacy .
Naopak, právna úprava podmieňuje povinnosť zaručiť prístup k dokumentom dodržaním práva na súkromie a neodôvodňuje tak neobmedzené zverejnenie osobných údajov.
Therefore, it does not justify unlimited or unfettered disclosure of personal data. On the contrary, a joint reading of legislation on public access and on data protection normally imposes that an analysis of the circumstances surrounding each situation is made on a case-by-case basis, in order to strike a balance between those two rights .
Okrem toho pri pohľade na právnu úpravu týkajúcu sa prístupu verejnosti a právnu úpravu týkajúcu sa ochrany údajov je zjavné, že treba vykonať analýzu okolností… v každom jednotlivom prípade, aby bolo možné nájsť spravodlivú rovnováhu medzi týmito dvomi právami.
In particular, as a result of such assessment, legislation on public access may provide for different rules to apply to different categories of data or different kinds of data subjects.’
Konkrétne môže z tejto analýzy vyplynúť, že právna úprava týkajúca sa prístupu verejnosti k dokumentom môžu ustanovovať odlišné pravidlá, ktoré sa uplatnia na rôzne kategórie údajov alebo rôzne typy dotknutých osôb.“