natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under Article 15 of that directive, headed ‘More favourable provisions’, the directive ‘shall not affect Member States’ right to apply or introduce laws, regulations or administrative provisions more favourable to the protection of the safety and health of workers or to facilitate or permit the application of collective agreements or agreements concluded between the two sides of industry which are more favourable to the protection of the safety and health of workers’.
Podľa článku 15 tejto smernice nazvanom „Priaznivejšie ustanovenia“ táto smernica „nemá vplyv na právo členských štátov uplatňovať alebo prijímať zákony, iné právne predpisy alebo správne opatrenia, ktoré sú priaznivejšie pre ochranu bezpečnosti a zdravia pracovníkov alebo ktoré umožňujú alebo dovoľujú uplatňovanie kolektívnych zmlúv alebo dohôd uzavretých medzi sociálnymi partnermi, ktoré sú priaznivejšie pre ochranu bezpečnosti a zdravia pracovníkov“.
19 — Case C-490/04 Commission v Germany [2007] ECR I-6095, paragraph 17.
19 — Rozsudok z 18. júla 2007, Komisia/Nemecko, C-490/04, Zb. s. I-6095, bod 17.
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 referred to in the 13th recital in the preamble to Directive 96/71.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-346/06
Although it cannot be said that Community law entirely neglects the question of remuneration, it must therefore be admitted that it does not yet cover the determination of the amount or level of remuneration. 22
Ak aj nemožno tvrdiť, že otázka odmien uniká v celom rozsahu právu Spoločenstva, napriek tomu je nutné pripustiť, že určenie sumy alebo úrovne odmien toto právo ešte neupravuje. 22
The last subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 testifies to the special nature of minimum rates of pay where it lays down that ‘the concept of minimum rates of pay referred to in paragraph 1(c) is defined by the national law and/or practice of the Member State to whose territory the worker is posted’.
Článok 3 ods. 1 posledný pododsek smernice 96/71 svedčí o zvláštnom charaktere oblasti týkajúcej sa minimálnych mzdových taríf, keď uvádza, že „termín ‚minimálne mzdové tarify‘ v odseku 1 písm. c) je definovaný podľa vnútroštátnych právnych predpisov a/alebo praxe členského štátu, na území ktorého je pracovník vyslaný“.
In addition, I would remind the Court that the 17th recital in the preamble to that directive provides that ‘the mandatory rules for minimum protection in force in the host country must not prevent the application of terms and conditions of employment which are more favourable to workers’.
Okrem toho pripomínam, že odôvodnenie č. 17 tejto smernice ustanovuje, že „záväzné pravidlá o minimálnej ochrane platné v hostiteľskej krajine nesmú brániť uplatneniu podmienok zamestnania a pracovných podmienok, ktoré sú pre daných pracovníkov výhodnejšie“.
The first subparagraph of Article 3(7) of the directive translates this intention of the Community legislature by stating that ‘[p]aragraphs 1 to 6 shall not prevent application of terms and conditions of employment which are more favourable to workers’.
Článok 3 ods. 7 prvý pododsek tejto smernice vyjadruje vôľu zákonodarcu Spoločenstva tak, že upresňuje, že „odseky 1 až 6 nebudú brániť uplatneniu pracovných podmienok výhodnejších pre pracovníka“.
In my view, there are two aspects to this last provision.
Toto posledné ustanovenie podľa môjho názoru obsahuje dva aspekty.
First, it means that the mandatory nature of the protective rules in force in the State where the services are performed may be eclipsed by application of the rules in force in the State in which the provider is established if those rules provide for terms and conditions of employment that are more favourable to the posted workers.
Na jednej strane znamená, že záväznosť ochranných pravidiel účinných v štáte, kde sa plnenie vykonáva, môže ustúpiť použitiu predpisov, ktoré sú účinné v štáte, v ktorom má poskytovateľ svojej sídlo, a to v rozsahu, v akom tieto predpisy upravujú pracovné podmienky výhodnejšie pre vyslaných pracovníkov.
This other characteristic of the system established by the directive in question is expressed in the very concept of ‘a nucleus of mandatory rules for minimum protection’
Ďalej použitie „základu“ ochranných pravidiel uvedených v článku 3 ods. 1 tejto smernice musí byť podľa môjho názoru chápané ako minimálna záruka pre vysielaných pracovníkov, ktorí tak majú istotu, že sa v ich prípade uplatnia minimálne vnútroštátne predpisy, ktoré sa stali záväznými.
The author nevertheless states that this issue is not immune to possible wage negotiations at European level.
Autor však upresňuje, že tato záležitosť neunikne prípadným rokovaniam o mzdách na európskej úrovni.
Moreover, he notes that, leaving aside the strict determination of the amount or level of wages, ‘the principle of wage equality between men and women may have a general impact on the mechanisms for remunerating workers’ and that ‘other Community regulations may have an effect in the wage field, for example with regard to the organisation of working time’.
Ďalej poznamenáva, že mimo striktného určenia sumy alebo úrovne odmien „môže mať zásada rovnosti odmeňovania mužov a žien všeobecný vplyv na mechanizmus odmeňovania pracovníkov“ a že „ďalšia právna úprava Spoločenstva môže druhorado zasahovať do oblasti odmeňovania, napr. v oblasti úpravy pracovného času“.
Secondly, and it is this aspect that is relevant in the present case, Article 3(7) of Directive 96/71 also, in my view, permits
Na druhej strane, a to je aspekt relevantný v prejednávanej veci, článok 3 ods. 7 smernice 96/71 tiež podľa môjho názoru
If we compare the arrangements under German law for determining minimum rates of pay in the construction industry with the system established by Directive 96/71, as I have just described it, we can draw the following conclusions.
Ak porovnám režim, ktorý pri vymedzení minimálnej mzdovej tarify v odvetví stavebníctva v nemeckom práve prevláda, so systémom zavedeným smernicou 96/71, ktorý som práve charakterizoval, možno z tohto vyvodiť nasledujúce závery.
the Member State where the services are performed to improve, for the matters referred to in Article 3(1) of the directive, the level of social protection which it wishes to guarantee to workers employed in its territory and which it can therefore apply to workers posted there.
umožňuje členským štátom, v ktorých sa plnenie vykonáva, zlepšiť v otázkach uvedených v článku 3 ods. 1 tejto smernice úroveň sociálnej ochrany, ktorú chcú zaručiť pracovníkom zamestnaným na ich území, a ktorú tak budú môcť uplatniť na pracovníkov vyslaných na ich územie.
Hence, in principle, this provision authorises the implementation of enhanced national protection. 23
Toto ustanovenie teda v zásade umožňuje zaviesť zosilnenú vnútroštátnu ochranu. 23
It must be pointed out, however, that the implementation of such enhanced national protection must be in accordance with what is permitted under Article 49 EC. 24
Je však dôležité upresniť, že uskutočnenie takejto posilnenej vnútroštátnej ochrany musí byť v súlade s tým, čo umožňuje článok 49 ES. 24
I note first that under German law there is a system for declaring collective agreements to be universally applicable.
Najskôr poznamenávam, že v nemeckom práve existuje systém, ktorý umožňuje vyhlásiť kolektívne zmluvy za všeobecne uplatniteľné.
The German arrangements for determining minimum rates of pay in the construction industry must therefore be assessed against the yardstick of Article 3(1) of Directive 96/71, and not in the light of the provisions of the second subparagraph of Article 3(8) of that directive, which caters for the absence of a system for declaring collective agreements to be of universal application.
Nemecký režim určenia minimálnej mzdovej tarify v odvetví stavebníctva musí byť preto posudzovaný podľa článku 3 ods. 1 smernice 96/71, a nie vzhľadom na ustanovenia článku 3 ods. 8 druhého pododseku tejto smernice, ktorý sa zameriava na prípad neexistencie systému vyhlásenia všeobecnej uplatniteľnosti kolektívnych zmlúv.
This idea is also expressed in the 34th recital in the preamble to Directive 2004/18, according to which Directive 96/71 ‘lays down the minimum conditions which must be observed by the host country in respect of … posted workers’.
Táto myšlienka je tiež vyjadrená v odôvodnení č. 34 smernice 2004/18, podľa ktorého smernica 96/71 „stanovuje minimálne podmienky, ktoré musí spĺňať prijímajúcej krajine v súvislosti s takýmito vyslanými pracovníkmi dodržať [ktoré sa musia dodržiavať v hostiteľskej krajine v prípade vyslaných pracovníkov — neoficiálny preklad]“.
24 — I share, in this regard, the analysis put forward by Advocate General Mengozzi in the Opinion he delivered on 23 May 2007 in Case C-341/05 Laval un Partneri (pending before the Court), in which he stated that ‘although Directive 96/71 accepts that the Member States may apply to a service provider of a Member State that posts workers temporarily to the territory of another Member State terms and conditions of employment that are more favourable for the workers than those referred to in particular in Article 3(1) of [that directive], the granting of that option must nevertheless respect the freedom to provide services guaranteed by Article 49 EC’ (point 151).
24 — V tejto súvislosti sa stotožňujem s analýzou, ktorú predniesol generálny advokát Mengozzi vo svojich návrhoch z 23. mája 2007 vo veci Laval un Partneri (C-341/05, vec v konaní), podľa ktorej „hoci smernica 96/71 pripúšťa, aby členské štáty mohli v prípade poskytovateľa služieb z niektorého členského štátu, ktorý dočasne vysiela pracovníkov na územie iného členského štátu, uplatniť pracovné podmienky výhodnejšie pre pracovníkov než pracovné podmienky uvedené najmä v článku 3 ods. 1 [tejto] smernice,… uznanie takejto možnosti musí byť uskutočnené len tak, že sa dodrží slobodné poskytovanie služieb, ktoré zaručuje článok 49 ES“ (bod 151).
Moreover, in its interpretative communication on the Community law applicable to public procurement and the possibilities for integrating social considerations into such contracts, the Commission accepts that in both national and crossborder situations ‘provisions more favourable to workers may … also be applied (and must then also be complied with), provided that they are compatible with Community law’ (p.
Okrem toho poukazujem na to, že Komisia pripúšťa vo svojom výkladovom oznámení o práve Spoločenstva použiteľnom na verejné obstarávania a možnosti začlenenia sociálnych aspektov do týchto verejných obstarávaní, že tak v situáciách vo vnútri štátu, ako aj v cezhraničných situáciách „môžu byť predpisy, ktoré sú pre pracovníkov priaznivejšie, tiež použiteľné (a musia byť teda prípadne dodržiavané), pokiaľ sú zlučiteľné s právom Spoločenstva“ (s. 21, bod 3.2).
In accordance with Article 3(1) of the directive, Paragraph 1(1) of the AEntG provides inter alika that the legal rules resulting from a collective agreement governing the construction industry which is declared to be universally applicable, which relate to minimum pay, shall also apply to an employment relationship linking an employer established outside Germany and his employee working within the territory
V súlade s článkom 3 ods. 1 tejto smernice ustanovenie § 1 ods. 1 AEntG predovšetkým stanovuje, že právne normy, ktoré obsahuje kolektívna zmluva v odvetví stavebného priemyslu vyhlásená za všeobecne uplatniteľnú, ktorých predmetom je minimálna odmena, sú tiež záväzné v rámci pracovnoprávneho vzťahu medzi zamestnávateľom usadeným v zahraničí a jeho zamestnancom pracujúcim v rámci územnej pôsob-
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 applying terms of employment that are more favourable to workers.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-346/06 nosti tejto zmluvy.
covered by that agreement. Hence, such an employer must, as a minimum, grant to his posted employee the working conditions established in that collective agreement.
Tento zamestnávateľ tak musí svojmu vyslanému zamestnancovi vytvoriť aspoň také pracovné podmienky, ktoré stanovuje uvedená zmluva.
To be precise, the arrangements under German law for determining minimum rates of pay in the construction industry are also based, as a complement to the TV Mindestlohn, on specific collective agreements, most of which have limited territorial scope and are not normally declared to be universally applicable, thus placing them outside the ‘nucleus’ of minimum rules of protection as defined in Article 3(1) of Directive 96/71.
Práve režim, ktorý v nemeckom práve pri vymedzení minimálnych mzdových taríf v odvetví stavebníctva prevažuje a ktorý dopĺňa TV Mindestlon, sa opiera aj o osobitné kolektívne zmluvy, ktoré majú vo väčšine prípadov územne obmedzenú pôsobnosť a ktoré nie sú bežne predmetom vyhlásenia o všeobecnej uplatniteľnosti, v dôsledku čoho sú mimo „pevného základu“ minimálnych ochranných pravidiel, tak ako ich vymedzuje článok 3 ods. 1 smernice 96/71.
I then wish to remind the Court that the TV Mindestlohn applicable at the time of the facts in the main proceedings, which was declared to be of universal application and covers the territory of the Federal Republic of Germany, sets the level of the minimum wage in the construction industry for two categories according to the employee’s level of qualification, and at different levels for ‘old’ and ‘new’ Länder.
Ďalej pripomínam, že TV Mindestlohn použiteľná v dobe skutkových okolností vo veci samej, ktorá bola vyhlásená za všeobecne uplatniteľnú a ktorá sa vzťahuje na územie Spolkovej republiky Nemecko, stanovuje úroveň minimálnej mzdy v odvetví stavebníctva podľa dvoch kategórií, ktoré zodpovedajú úrovni kvalifikácie zamestnancov, a úrovni, ktorá rozlišuje podľa toho, či ide o „staré“, alebo „nové“ spolkové krajiny.
Does that mean, as the Commission maintains, that undertakings posting workers in the framework of the transnational provision of services cannot be required to comply with such specific collective agreements that have not been declared to be of universal application within the meaning of the first subparagraph of Article 3(8) of the directive in question?
Znamená to, že, ako tvrdí Komisia, dodržiavanie týchto osobitných kolektívnych zmlúv, ktoré nie sú vyhlásené za všeobecne uplatniteľné v zmysle článku 3 ods. 8 prvého pododseku tejto smernice, nemožno vyžadovať od podnikov, ktoré vysielajú pracovníkov v rámci poskytovania nadnárodných služieb?
This collective agreement, which has been declared to be universally applicable within the meaning of the first subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71, thus forms part of the ‘nucleus’ of protective rules as defined in Article 3(1) of that directive.
Táto kolektívna zmluva vyhlásená za všeobecne uplatniteľnú v zmysle článku 3 ods. 8 prvého pododseku smernice 96/71 tak tvorí súčasť „pevného základu“ ochranných pravidiel, ako ich vymedzuje článok 3 ods. 1 tejto smernice.
I consider that, since the wage levels set in these specific collective agreements are, in practice, well above the minimum rates of pay required on the territory of the
Domnievam sa totiž, že pokiaľ úrovne miezd stanovených v týchto osobitných kolektívnych zmluvách sú v praxi očividne vyššie ako minimálne mzdové tarify, ktoré pre celé Nemecko ukladá TV Mindestlohn,
Federal Republic of Germany under the TV Mindestlohn, such agreements constitute the implementation of enhanced national protection.
RÜFFERT potom sú tieto kolektívne zmluvy zosilnenou vnútroštátnou ochranou.
As I have previously demonstrated, such enhanced national protection is authorised under Article 3(7) of Directive 96/71.
Ako som už skôr preukázal, takúto zosilnenú vnútroštátnu ochranu povoľuje článok 3 ods. 7 smer -nice 96/71.
I therefore take the view that Directive 96/71 must be interpreted as not precluding national legislation, such as the Landesvergabegesetz, which requires contractors and, indirectly, their subcontractors to pay workers posted in the framework of the performance of a public contract at least the remuneration prescribed by the collective agreement in force at the place where those services are performed, on pain of penalties that may go as far as the termination of the works contract, even where the collective agreement to which the legislation in question refers is not declared to be universally applicable within the meaning of the first subparagraph of Article 3(8) of that directive.
Zastávam teda názor, že smernica 96/71 sa musí vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnemu právnemu predpisu, akým je krajinský zákon, ktorý ukladá úspešným uchádzačom a nepriamo ich subdodávateľom povinnosť vyplácať svojim vyslaným pracovníkom v rámci plnenia verejnej zákazky minimálne takú odmenu, aká je v mieste plnenia stanovená uplatniteľnou kolektívnou zmluvou, pod hrozbou sankcií, ktoré môžu viesť až k zrušeniu zmluvy o dielo, aj v tom prípade, že kolektívna zmluva, na ktorú odkazuje tento právny predpis, nie je vyhlásená za všeobecne uplatniteľnú v súlade s článkom 3 ods. 8 prvým pododsekom tejto smernice.
Hence, a national measure, such as the one at issue in the main proceedings, which makes such collective agreements mandatory for posted workers as well, is, in my view, consistent with this directive in that it implements the option open to the Member States under Article 3(7) of the directive in question.
Také vnútroštátne opatrenie, akým je opatrenie vo veci samej, v dôsledku ktorého sú kolektívne zmluvy záväznými, a to i v prípade vysielania pracovníkov, je podľa môjho názoru tiež v súlade s touto smernicou, pokiaľ zavádza možnosť, ktorú ponúka členský štátom článok 3 ods. 7 uvedenej smernice.
We must now ascertain whether Article 49 EC must be interpreted as precluding national legislation of the kind involved in the dispute in the main proceedings.
Teraz treba overiť, či sa má článok 49 ES vykladať v tom zmysle, že bráni takému vnútroštátnemu právnemu predpisu, aký je vo veci samej.
Moreover, the fact that a collective agreement that has been declared to be of universal application, such as the TV Mindestlohn, itself generally refers to other collective agreements or special agreements granting the right to higher wages is, in my opinion, consistent with Directive 96/71.
Okrem toho skutočnosť, že takáto kolektívna zmluva vyhlásená za všeobecne uplatniteľnú, akou je TV Mindestlohn, sama všeobecne odkazuje na iné kolektívne zmluvy alebo osobitné dohody, ktoré stanovujú nároky na vyššie mzdy, je podľa môjho názoru v súlade so smernicou 96/71.
It is settled caselaw that Article 49 EC requires not only the elimination of all discrimination against service providers established in another Member State on the ground of their nationality but also the
Podľa ustálenej judikatúry článok 49 ES vyžaduje nielen odstránenie akejkoľvek diskriminácie voči poskytovateľovi služieb usadenému v inom členskom štáte z dôvodu jeho štátnej príslušnosti, ale rovnako odstránenie všetkých obmedzení, dokonca aj keď
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 abolition of any restriction, even if it applies without distinction to national providers of services and to those of other Member States, which is liable to prohibit, impede or render less advantageous the activities of a provider of services established in another Member State where he lawfully provides similar services.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-346/06 sa uplatňujú bez rozdielu na vnútroštátnych poskytovateľov a poskytovateľov z iných členských štátov, pokiaľ môžu zakázať, obmedziť alebo urobiť činnosť poskytovateľa usadeného v inom členskom štáte, kde legálne poskytuje obdobné služby, menej atraktívnou.
25 agreement in force at the place where those services are performed, Paragraphs 3(1) and 4(1) of the Landesvergabegesetz may impose on service providers established in another Member State where minimum rates of pay are lower an additional economic burden that may prohibit, impede or render less attractive the provision of their services in the host State.
25 krajinského zákona tak môžu poskytovateľom služieb usadeným v inom členskom štáte, kde sú minimálne mzdové tarify nižšie, zaťažiť dodatočnými ekonomickými nákladmi, ktoré môžu zakázať, obmedziť alebo urobiť menej atraktívnymi poskytovanie ich služieb v prijímajúcom štáte.
It has to be stated in this regard that the Court has already ruled that the application of the host Member State’s domestic legislation to service providers is liable to prohibit, impede or render less attractive the provision of services by persons or undertakings established in other Member States to the extent that it involves expenses and additional administrative and economic burdens. 26
V tejto súvislosti treba upresniť, že Súdny dvor už rozhodol, že uplatnenie vnútroštátnej právnej úpravy prijímajúceho členského štátu na poskytovateľov služieb môže zakázať, obmedziť alebo urobiť menej aktraktívnymi poskytovanie služieb osobami alebo podnikmi usadenými v iných členských štátoch z dôvodu, že spôsobuje dodatočné výdavky, ako aj administratívne a ekonomické náklady. 26
However, it must be noted that the provisions in question of the Landesvergabegesetz apply without distinction to national providers of services and to those of other Member States.
Okrem toho treba zdôrazniť, že sporné ustanovenia krajinského zákona sa uplatňujú bez rozdielu na vnútroštátnych poskytovateľov a poskytovateľov z iných členských štátov.
In other words, the obligation to pay the minimum wage laid down in the collective agreement in force in the place where the services are performed applies both to service providers established in Germany and to those established in another Member State.
Inak povedané, povinnosť dodržiavať minimálnu odmenu upravenú v kolektívnej zmluve uplatniteľnej v mieste plnenia je uložená tak poskytovateľom služieb usadeným v Nemecku, ako aj poskytovateľom usadeným v inom členskom štáte.
In the present case, there is barely any doubt, in my view, that a restriction on the freedom to provide services exists.
Identifikácia obmedzenia slobodného poskytovania služieb v prejednávanej veci nevyvoláva podľa môjho názoru žiadnu pochybnosť.
By requiring undertakings performing public works contracts and, indirectly, their subcontractors to pay workers at least the remuneration prescribed by the collective
Tým, že je úspešným uchádzačom verejného obstarávania na práce a nepriamo ich subdodávateľom ukladaná povinnosť dodržiavať minimálne takú odmenu, aká je v mieste plnenia stanovená uplatniteľnou kolektívnou zmluvou, § 3 ods. 1 a § 4 ods. 1
25 — See in particular Case C-490/04 Commission v Germany, paragraph 63 and the caselaw cited.
25 — Pozri najmä rozsudok Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 63 a citovaná judikatúra.
26 — See in particular Wolff & Müller, paragraph 32 and the caselaw cited. 105.
26 — Pozri najmä rozsudok Wolff & Müller, už citovaný, bod 32 a citovaná judikatúra. 105.
According to equally settled caselaw of the Court, such legislation, that is applicable without distinction, may be justified under Article 49 EC where it meets overriding requirements relating to the public interest in so far as that interest is not safeguarded by the rules to which the provider of the service is subject in the Member State in which he is established and in so far as it is appropriate for securing the attainment of the objective
Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že taká právna úprava, ktorá sa uplatňuje bez rozdielu, môže byť odôvodnená vzhľadom na článok 49 ES, keď zodpovedá naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, pokiaľ tento záujem nie je chránený pravidlami, ktorým je poskytovateľ podriadený v členskom štáte, kde je usadený, a keď je schopná zabezpečiť dosiahnutie cieľa, ktorý
RÜFFERT which it pursues and does not go beyond what is necessary in order to attain it. 27
RÜFFERT sleduje, a neprekračuje to, čo je potrebné na jeho dosiahnutie. 27
The Court has also ruled that the objective of preventing unfair competition by undertakings paying their workers less than the minimum wage may also be taken into consideration as an overriding requirement capable of justifying a restriction on the freedom to provide services.
Súdny dvor tiež rozhodol, že cieľ, ktorý spočíva v predchádzaní nekalej súťaže zo strany podnikov, ktoré vyplácajú pracovníkom nižšiu mzdu, ako je minimálna mzda, možno tiež zohľadniť ako naliehavú požiadavku, ktorá môže odôvodniť obmedzenie slobodného poskytovania služieb.