natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That communication is said to have taken the form of the letter of 30 August 2000, in which the Netherlands specifically drew the Commission’s attention to the text of Article 9 of that draft.
Komisiu oboznámilo listom z 30. augusta 2000, v ktorom Holandsko Komisiu osobitne upozornilo na znenie článku 9 tohto návrhu.
The Commission does not dispute that the whole of the draft law was attached to the letter of 30 August 2000.
Komisia nespochybňuje, že celý text návrhu zákona bol prílohou listu z 30. augusta 2000.
Moreover, it is clear from the text of that letter, which the Netherlands Government has provided in response to a request from the Court, that that government refers explicitly to Article 9 of the OEPS, albeit solely in the paragraph entitled ‘Supplementary information on the Protocol for the purposes of applying Article 24 of Directive 92/96’.
Okrem toho z textu listu, ktorý na žiadosť Súdneho dvora holandská vláda predložila, vyplýva, že holandská vláda výslovne odkázala na člá nok 9 OEPS, ale tento odkaz bol len v rámci odseku s názvom „Doplňujúce informácie k protokolu z hľadiska uplatnenia článku 24 smernice 92/96“.
I should point out that the N 597/1998 procedure came to an end with the decision of 25 July 2001.
Je nutné pripomenúť, že konanie N 597/1998 bolo ukončené vydaním rozhodnutia z 25. júla 2001.
Furthermore, as part of that implementation, there was provision for levying the surcharge under Article 9(1) of the OEPS, with retroactive effect from 1 August 2000, that is to say a date preceding the letter by which the Commission was informed of the measures laid down by that article.
Okrem toho v rámci vykonania tohto zákona bolo upravené, že výber príplatku uvedeného v článku 9 ods. 1 OEPS sa uskutoční retroaktívne k 1. augustu 2000, t. j. od dátumu, ktorý predchádza dátumu doručenia listu, ktorým sa Komisii oznámili opatrenia upravené v tomto článku.
In that connection, it may be useful to bear in mind that in its judgment in Van Calster and Others, the Court found to be unlawful parafiscal charges designed to finance support measures to benefit certain agricultural sectors, which had been levied with retroactive effect to cover a period prior to the Commission’s decision on the compatibility of those measures.
V tejto súvislosti je nutné pripomenúť, že Súdny dvor v už citovanom rozsudku Van Calster rozhodol o nezákonnosti poplatkov parafiškálnej povahy určených na financovanie opatrení pomoci v prospech určitých poľnohospodárskych odvetví, ktoré boli vyberané retroaktívne k dátumu, ktorý predchádzal dátumu vydania rozhodnutia Komisie o zlučiteľnosti týchto opatrení.
According to the Court, by giving the imposition of those measures retroactive effect, the State concerned had acted in breach of the obligation to give notification prior to implementing the aid.
Podľa Súdneho dvora dotknutý štát tým, že retroaktívne vyberal tieto poplatky, porušil oznamovaciu povinnosť, ktorá mala predchádzať uplatneniu tejto pomoci.
However, the provisions of Article 9 of the OEPS entered into force on 29 December 2000 and stipulated that the revenue from the surcharge levied in accordance with Article 9(1) was to be paid by the net oper -ators to SEP by 1 July 2001 (Article 9(4)).
Ustanovenie článku 9 OEPS nadobudlo účinnosť 29. decembra 2000 a stanovilo, že príjem z príplatku vybraný v zmysle odseku 1 tohto článku musia prevádzkovatelia siete odviesť SEP do 1. júla 2001 (článok 9 ods. 4).
The Netherlands thus implemented that regime without waiting for the decision whereby the Commission closed the procedure in the context of which the provision estab-
Holandsko teda tento systém zaviedlo bez toho, aby počkalo na rozhodnutie Komisie
It follows that, even were the information communicated in the letter of 30 August 2000 to have to be deemed to constitute notification for the purposes of Article 88(3) EC, this would not be sufficient to consider that the obligation laid down by Article 88(3) EC had been complied with.
Aj keby sme informácie uvedené v liste z 30. augusta 2000 mali považovať za oznámenie v zmysle článku 88 ods. 3 ES, nepostačovalo by to na to, aby sme povinnosť uvedenú v tomto ustanovení považovali za splnenú.
In the light of the foregoing, I propose that the Court should declare that:
Vo svetle vyššie uvedeného navrhujem Súdnemu dvoru, aby určil, že:
If the advantages offset the financial burden on that product in part only, then that surcharge constitutes discriminatory internal taxation, which is prohibited under Article 90 EC.
Tarifný príplatok, o ktorý ide vo veci samej, ktorý sa vyberá bez rozdielu a za rovnakých podmienok za prepravu domácej, aj dovážanej elektrickej energie, je poplatkom s rovnakým účinkom ako clo, ktorý je podľa článku 25 ES zakázaný, pokiaľ príjem z tohto príplatku je určený na financovanie činností, z ktorých čerpá výhody len domáci výrobok, a pokiaľ z toho vyplývajúce výhody v plnom rozsahu kompenzujú zaťaženie dotknutého výrobku; ak tieto výhody kompenzujú zaťaženie domáceho výrobku len čiastočne, potom je príplatok diskriminačným vnútroštátnym zdanením, ktoré zakazuje článok 90 ES.
In that context, the national court should consider whether, and to what extent, the costs, whose coverage the revenue from the contested price surcharge is designed to secure, affect, directly or indirectly, the national electricity producers.
V tomto kontexte vnútroštátny súd preskúma, či a v akom rozsahu priamo alebo nepriamo zaťažujú vnútroštátnych výrobcov elektrickej energie náklady, na pokrytie ktorých je určený príjem zo sporného tarifného príplatku.
It is for the national court to assess whether the conditions necessary for Article 87(1) EC to apply are met.
Je úlohou vnútroštátneho súdu zistiť, či sú splnené podmienky uplatnenia tohto článku.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Rechtbank Groningen (Netherlands), made by decision of 19 April 2006, received at the Court on 2 May 2006, in the proceedings
Vo veci C-206/06, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Rechtbank Groningen (Holandsko) z 19. apríla 2006 a doručený Súdnemu dvoru 2. mája 2006, ktorý súvisí s konaním:
Essent Netwerk Noord BV, supported by
Essent Netwerk Noord BV, podporovaná
2008 — CASE C-206/06
2008 — VEC C-206/06
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas (Rapporteur), President of the Chamber, U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh and A. Arabadjiev, Judges,
SÚDNY DVOR (tretia komora), v zložení: predseda tretej komory A. Rosas (spravodajca), sudcovia U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh a A. Arabadjiev,
Advocate General: P. Mengozzi, Registrar: M. Ferreira, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 May 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
generálny advokát: P. Mengozzi, tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka, so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 10. mája 2007, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— Essent Netwerk BV, as universal successor in title as of 1 January 2005 to Essent Netwerk Noord BV, by P.E. Mazel and E. Hamminga, advocaten,
— Essent Netwerk BV, od 1. januára 2005 univerzálny právny nástupca Essent Netwerk Noord BV, v zastúpení: P. E. Mazel a M. E. Hamminga, advocaten,
— the Netherlands Government, by H.G. Sevenster, P.P.J. van Ginneken and D.J.M. de Grave, acting as Agents,
— holandská vláda, v zastúpení: H. G. Sevenster, ako aj v zastúpení: P. P. J. van Ginneken a D. J. M. de Grave, splnomocnení zástupcovia,
— the Commission of the European Communities, by R. Lyal and H. van Vliet, acting as Agents.
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: R. Lyal a H. van Vliet, splnomocnení zástupcovia.
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 January 2008,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 24. januára 2008,
2008 — CASE C-206/06 gives the following
2008 — VEC C-206/06 vyhlásil tento
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 25 EC, 87(1) EC and 90 EC.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 25 ES, článku 87. ods. 1 ES a článku 90 ES.
The reference was made in the course of proceedings between Essent Netwerk Noord BV (‘Essent Netwerk’), an electricity net operator, and Aluminium Delfzijl BV (‘Aldel’), a purchaser of electricity and transport services, regarding a price surcharge for the transmission of electricity in the period from 1 August 2000 to 31 December 2000.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Essent Netwerk Noord BV (ďalej len „Essent Netwerk“), prevádzkovateľom siete elektrickej energie, a Aluminium Delfzijl BV (ďalej len „Aldel“), odberateľom elektrickej energie a prepravných služieb vo veci tarifného príplatku fakturovaného za prepravu elektrickej energie počas obdobia od 1. augusta 2000 do 31. decembra 2000.
In connection with an intervention and with indemnification proceedings, the dispute also involves Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, formerly Samenwerkende ElektriciteitsProduktiebedrijven NV (‘SEP’), a statutorily-desig-nated company, the State of the Netherlands and Saranne BV, a subsidiary of SEP and a high-voltage net operator.
V postavení vedľajších účastníkov konania a v rámci konania na ochranu práv sa konania zúčastnili aj Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, predtým Samenwerkende ElektriciteitsProduktiebedrijven NV (ďalej len „SEP“), zákonom určená spoločnosť, Holandské kráľovstvo a spoločnosť Saranne BV, dcérska spoločnosť SEP a prevádzkovateľ siete vysokého napätia.
Chapters IV, VI and VII of the Directive deal respectively with transmission system operation, the accounts of electricity undertakings and the organisation of access to the system.
Kapitoly IV, VI a VII upravujú prevádzkovanie prenosovej sústavy, účtovníctvo podnikov v sektore elektrickej energie a organizáciu prístupu do sústavy.
Article 24(1) and (2) of the Directive provides:
Článok 24 ods. 1 a 2 smernice stanovuje:
Those Member States in which commitments or guarantees of operation given before the entry into force of this Directive may not be honoured on account of the provisions of this Directive may apply for a transitional regime which may be granted to them by the Commission, taking into account, amongst other things, the size of the system concerned, the level of interconnection of the system and the structure of its electricity industry.
Členské štáty, v ktorých s ohľadom na ustanovenia tejto smernice nebude možné plniť záväzky alebo záruky prevádzky vydané pred nadobudnutím účinnosti tejto smernice, môžu požiadať o prechodný režim, ktorý môže Komisia povoliť, pričom okrem iného zoberie do úvahy veľkosť sústavy, ktorej sa to týka, úroveň vzájomného prepojenia sústavy a štruktúru elektroenergetiky tejto krajiny.
The Commission shall inform the Member States of those applications before it takes a decision, taking into account respect for confidentiality.
Komisia informuje členské štáty o takýchto žiadostiach predtým, než prijme rozhodnutie, pričom zoberie ohľad na zachovávanie mlčanlivosti.
This decision shall be published in the Official Journal of the European Communities.
Rozhodnutie sa uverejní v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.
The transitional regime shall be of limited duration and shall be linked to expiry of the commitments or guarantees referred to in paragraph 1.
Prechodný režim bude mať obmedzenú dobu trvania a bude viazaný na dobu skončenia platnosti záväzkov alebo záruk spomínaných v odseku 1.
The transitional regime may cover derogations from Chapter IV, VI and VII of this Directive.
Na prechodný režim sa môžu vzťahovať výnimky z kapitol IV, VI a VII tejto smernice.
2008 — CASE C-206/06 for a transitional regime must be notified to the Commission no later than one year after the entry into force of this Directive.’
2008 — VEC C-206/06 o prechodný režim musia byť oznámené Komisii najneskôr jeden rok od nadobudnutia účinnosti tejto smernice.“
Before the liberalisation of the electricity sector in the Netherlands, electricity was generated by four regional undertakings.
Pred liberalizáciou sektora elektrickej energie vyrábali v Holandsku elektrickú energiu štyri regionálne podniky.
Under Article 2 of the Law on the regulation of the production, importation, transmission and sale of electricity (Elektriciteitswet) of 16 November 1989 (Staatsblad 1989, No 535) (‘the EW 1989’), those generating undertakings, together with a designated company (SEP, their jointly-owned subsidiary), were responsible for ensuring that the public transmission of electricity functioned reliably and effectively at a cost which was as low as possible and was justified in the light of the public interest.
Na základe článku 2 zákona o úprave výroby, dovozu, prepravy a predaja elektrickej energie (Elektriciteitswet), zo 16. novembra 1989 (Staatsblad 1989, č. 535, ďalej len „EW 1989“), tieto výrobné podniky boli poverené spolu s určenou spoločnosťou (SEP, ich spoločná dcérska spoločnosť) dbať na spoľahlivé a účinné fungovanie verejného rozvodu elektrickej energie za čo najnižšie možné a zo všeobecného hľadiska odôvodnené náklady.
To accomplish that task, SEP and its shareholders had concluded a cooperation agreement in 1986.
S cieľom splniť túto úlohu, uzatvorili SEP a jej akcionári v roku 1986 dohodu o spolupráci.
The EW 1989 provided a legal basis for that agreement in respect of the period from 1990 onwards.
EW 1989 poskytol tejto dohode právny základ pre obdobie od roku 1990.
All generated and imported electricity was managed by SEP.
Všetka vyrábaná a dovážaná elektrická energia bola spravovaná prostredníctvom SEP.
The costs were pooled by SEP and paid by it to the four generating undertakings.
Náklady sa prostredníctvom SEP centralizovali a tieto náklady hradili štyri výrobné podniky.
SEP’s total costs made it possible to establish the price of the electricity invoiced to the distribution sector, taking account of a maximum set by the Minister for Economic Affairs.
Celkové náklady umožnili SEP určovať cenu elektrickej energie fakturovanú distribučnému sektoru, ktorá nesmela prekročiť maximum stanovené ministrom hospodárstva.
During the period of the closed energy market, SEP or SEP and the generating undertakings had, under the cooperation agreement, made certain investments, in part at the instigation of the State, the reasons for those investments being considerations in respect of security of supply and provision and the sustainable use of sources of energy.
V období uzatvoreného trhu s elektrickou energiou, SEP alebo SEP a výrobné podniky realizovali v rámci dohody o spolupráci niekoľko investícií, sčasti z podnetu štátu, odôvodnené bezpečnosťou zásobovania a dodávok, ako aj dlhodobým využitím zdrojov energie.
The investments in question related in particular to (i) long-term contracts for the importation of electricity and gas which SEP had concluded with foreign
Sporné investície sa predovšetkým týkali i) dlhodobých zmlúv o dovoze elektrickej energie a plynu, ktoré SEP uzatvorila so zahraničnými výrobcami elektrickej energie a plynu, ii) dohôd, ktoré pravdepodobne uzatvorili výrobné podniky v rámci projektu diaľkového vykurovania, a iii) vybudovania experimentál-
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS electricity and gas producers, (ii) agreements concluded, it seems, by the generating undertakings in connection with urban heating projects, and (iii) the construction of an experimental and ecological coal gas plant called ‘Demkolec’.
neho, ekologického zariadenia na splyňovanie uhlia s názvom „Demkolec“.
The costs related to those projects were not expected to be recoverable after liberalisation.
Očakávalo sa, že náklady spojené s týmito projektmi nebude možné po liberalizácii uhradiť.
What were involved were non-market-compatible costs, or ‘stranded costs’, according to the terminology used by the Commission.
Išlo o náklady nezodpovedajúce podmienkam trhu alebo „uviaznuté náklady“ („stranded costs“), podľa terminológie, ktorú používa Komisia.
On 21 January 1997, SEP, the four generating undertakings and the 23 distribution companies concluded an agreement (‘the protocol agreement’) relating to the supply of electricity to the distribution companies for the period from 1997 to 2000.
Dňa 21. januára 1997 SEP, štyri výrobné podniky a 23 distribučných podnikov uzatvorilo dohodu (ďalej len „protokolárna dohoda“), ktorá sa týkala dodávky elektrickej energie distribučným podnikom na obdobie rokov 1997—2000.
That protocol agreement provided inter alia that the distribution companies would, until 2000, jointly pay an amount of NLG 400 million per year to SEP (that is to say, a total of NLG 1.6 thousand million) to cover the non-market-compatible costs.
Táto protokolárna dohoda najmä stanovila, že distribučné podniky každoročne, a to až do roku 2000, spolu zaplatia v prospech SEP sumu 400 miliónov NLG (teda celkovo 1,6 miliardy NLG), ktorá je určená na krytie nákladov nezodpovedajúcich podmienkam trhu.
The payment of that amount by the distribution companies was to be financed by an increase in the price of electricity charged to small, medium and (ordinary) large consumers.
Odvod tejto sumy distribučnými podnikmi bol financovaný zvýšením cien elektrickej energie pre malých, stredných a bežných veľkých odberateľov.
Pursuant to Article 32 of the EW 1989, which provided for the possibility of concluding agreements with them, special large consumers contributed only partially or not at all to the non-market-compatible costs.
Osobitní veľkí odberatelia podľa článku 32 EW 1989, ktorý predvídal možnosť uzatvorenia dohôd s nimi, neprispeli vôbec alebo iba čiastočne na úhradu nákladov nezodpovedajúcich podmienkam trhu.
The Directive was transposed in the Netherlands by the Law on the regulation of the generation, transmission and sale of electricity (Elektriciteitswet) of 2 July 1998 (Staatsblad 1998, No 427) (‘the EW 1998’), which repealed the EW 1989 with effect from 1 July 1999.
Smernica bola v Holandsku prebraná zákonom o úprave výroby, dovozu, prepravy a predaja elektrickej energie (Elektriciteitswet) z 2. júla 1998 (Staatsblad 1998, č. 427, ďalej len „EW 1998“), ktorý zrušil EW 1989 s účinnosťou od 1. júla 1999.
Under that law, the operating activities in respect of the distribution network and the distribution of electricity were unbundled.
Podľa tohto zákona sa prevádzkovanie distribučnej siete oddelilo od distribúcie elektrickej energie.
The protocol agreement was given a legal basis by the new Article 97(2) of the EW 1998 (added by the Law of 1 July 1999, Staatsblad 1999, No 260), under which the protocol was to be observed until 1 January 2001.
Protokolárna dohoda našla právny základ v novom článku 97 ods. 2 EW 1998 (doplnenom zákonom z 1. júla 1999, Staatsblad 1999, č. 260), ktorý nariadil dodržiavanie protokolu až do 1. januára 2001.
Under the Law, a committee of three experts presided over by Mr Herkströter (‘the Herkströter Committee’) was entrusted with giving an opinion on the need for compensatory measures in respect of the non-market-compatible costs.
V zmysle zákona bola komisia zložená z troch expertov pod vedením pána Herkströter (ďalej len „komisia Herkströter“) poverená vypracovaním stanoviska o potrebe kompenzačných opatrení vo vzťahu k nákladom nezodpovedajúcim podmienkam trhu.
That committee submitted its opinion to the Minister for Economic Affairs on 18 November 1999.
Táto komisia 18. novembra 1999 odovzdala stanovisko ministrovi hospodárstva.
It concluded that the government should grant compensation only in respect of the non-market-compatible costs for which it was itself responsible, namely those for the urban heating projects and the Demkolec plant.
Komisia dospela k záveru, že vláda je povinná vykompenzovať len náklady nezodpovedajúce podmienkam trhu, ktoré sama zapríčinila, t. j. projekty diaľkového vykurovania a zariadenie Demkolec.
The other non-market-compatible costs and, in particular, those relating to the import contracts, were to be borne by the generating undertakings, in accordance with a formula suggested by the Herkströter Committee.
Iné náklady nezodpovedajúce podmienkam trhu, a to najmä tie, ktoré sa týkajú zmlúv o dovoze, by mali znášať výrobné podniky, podľa rozdeľovacieho kľúča navrhnutého komisiou Herkströter.
On 21 December 2000, the Transitional Law on the electricity generating sector (Overgangswet Elektriciteitsproductiesector, Staatsblad 2000, No 607) (‘the OEPS’), which governed, inter alia, the issue of the non-market-compatible costs, was adopted.
Dňa 21. decembra 2000 bol prijatý zákon prechodne upravujúci oblasť výroby elektrickej energie (Overgangswet Elektriciteitsproductiesector, Staatsblad 2000, č. 607, ďalej len „OEPS“), ktorý predovšetkým upravil problematiku nákladov nezodpovedajúcich podmienkam trhu.
Both the Explanatory Memorandum for that law and the first recital in the preamble thereto describe the protocol agreement as having lapsed on account of the liberalisation of electricity generation.
Tak v odôvodneniach tohto zákona, ako aj v prvom odôvodnení sa odkazuje na neplatnosť protokolárnej dohody vzhľadom na liberalizáciu výroby elektrickej energie.
It is apparent in that regard, from the explanations submitted before the Court that, although the protocol agreement expired only on 1 January 2001, it could no longer be implemented as initially envisaged, in particular in respect of the year 2000, on account of the new rules applicable to special large consumers.
Z vyjadrení predložených Súdnemu dvoru v tejto súvislosti vyplýva, že síce protokolárna dohoda stratila účinnosť až 1. januára 2001, avšak jej vykonanie, tak ako sa pôvodne predvídalo, už nebolo možné najmä v roku 2000 z dôvodu nových ustanovení uplatňovaných na osobitných veľkých odberateľov.
Article 9 of the OEPS, which entered into force on 29 December 2000 and applied with retroactive effect to 1 August 2000, as provided for in Article 25 of that Law, set out a mechanism for the financing of the non-market-compatible costs for 2000.
Článok 9 OEPS, ktorý nadobudol účinnosť od 29. decembra 2000 a podľa článku 25 tohto zákona sa uplatňuje retroaktívne od 1. augusta 2000, zaviedol mechanizmus financovania nákladov nezodpovedajúcich podmienkam trhu pre rok 2000.
It is worded as follows:
Uvedený článok znie takto:
Every customer, not being a protected customer, shall, in addition to what he contractually owes to the net operator for the area in which he is established, pay to that net operator an amount of NLG 0.0117 per kWh, calculated on the basis of the total amount of electricity which the net operator distributed to the customer’s connection over the period from 1 August 2000 to 31 December 2000.
Každý odberateľ, ktorý nie je chráneným odberateľom, je povinný uhradiť prevádzkovateľovi siete okrem zmluvnej ceny aj sumu vo výške 0,0117 NLG za kilowatthodinu, podľa celkového množstva elektrickej energie dodanej prevádzkovateľom siete do jeho prípojky v čase od 1. augusta 2000 do 31. decembra 2000.
If a customer has already paid to a net operator or licence holder over the course of 2000 or part thereof an advance in order to meet the amount referred to in the first or second paragraphs, the net operator or licence holder shall set off that advance against the total amount due in the final accounts for 2000.
Pokiaľ uhradí odberateľ prevádzkovateľovi siete alebo vlastníkovi koncesie za celý rok 2000, alebo za jeho časť preddavok na úhradu sumy podľa ods. 1 alebo 2, započíta prevádzkovateľ siete alebo vlastník koncesie tento preddavok do celkovej dlžnej sumy v konečnom vyúčtovaní za rok 2000.
The proceeds from the amounts payable by customers pursuant to the first or second paragraphs shall be paid by the net operators or licence holders, before 1 July 2001, to the designated company.
Prijatú sumu poplatkov, ktoré uhradili odberatelia podľa odseku 1 alebo 2, odvedú prevádzkovatelia sietí alebo vlastníci koncesií na určenú spoločnosť do 1. júla 2001.