natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, the Court held in its judgment of 25 October 2007 in Case C-464/05 Geurts and Vogten that, in the absence of valid justication, Article 43 EC precludes inheritance tax legislation of a Member State which excludes from the exemption from that tax available for family undertakings those undertakings which employ in the three years preceding the date of death of the deceased at least ve workers in another Member State, whereas it grants such an exemption where the workers are employed in a region of the first Member State.
Vo veci Geurts a Vogten (rozsudok z 25. októbra 2007, C-464/05) Súdny dvor rozhodol, že v prípade neexistencie uspokojivého odôvodnenia odporuje článku 43 ES taká právna úprava členského štátu v oblasti dedičských daní, ktorá vylučuje z oslobodenia od týchto daní stanoveného pre rodinné podniky tie podniky, ktoré počas troch rokov predchádzajúcich dňu úmrtia poručiteľa zamestnávali aspoň piatich pracovníkov v inom členskom štáte, hoci takéto oslobodenie priznáva v prípade, že takíto pracovníci boli zamestnaní v regióne prvého uvedeného členského štátu.
The Court considered that the condition requiring the employment of workers in the territory of the Member State can be fullled more easily by a company already established there and, consequently, that the legislation in question introduces indirect discrimination between taxpayers on the basis of the place of employment of a certain number of workers in a certain period.
Súdny dvor usúdil, že podmienka zamestnania pracovníkov na území členského štátu môže byť ľahko splnená spoločnosťou, ktorá je na tomto území už usadená a teda, že dotknutá právna úprava zavádza medzi daňovníkmi nepriamu diskrimináciu v závislosti od miesta zamestnania určitého počtu pracovníkov počas určitého obdobia.
The Court then pointed out that, while such treatment might be justied by reasons relating to the survival of small and medium-sized undertakings and the need to maintain the eectiveness of fiscal supervision, the treatment must also be appropriate for achieving those objectives and not go beyond what is necessary to attain them.
Súdny dvor následne pripomenul, že ak takéto zaobchádzanie možno odôvodniť dôvodmi prežitia malých a stredných podnikov a nevyhnutnosti ochrany účinnosti daňových kontrol, je ešte potrebné, aby bolo vhodné na uskutočnenie týchto cieľov a aby neprekročilo hranicu toho, čo je nevyhnutné na ich dosiahnutie.
The Court stated that domestic and foreign family undertakings are in a comparable situation so far as concerns the objective that they should continue to operate and, furthermore, that the eectiveness of fiscal supervision can be maintained by requesting taxpayers to provide the evidence necessary for enjoyment of the tax benet, instead of categorically refusing to grant it to companies not employing at least ve workers in the Member State in question.
Súdny dvor konštatoval, že vnútroštátne a zahraničné rodinné podniky sa nachádzajú v porovnateľnej situácii pokiaľ ide o cieľ kontinuity podnikov a okrem toho účinnosť daňových kontrol možno zachovať požiadaním daňovníkov o predloženie dôkazov nevyhnutných na získanie daňovej výhody, miesto toho, aby bolo spoločnostiam, ktoré nezamestnávajú aspoň päť zamestnancov v dotknutom členskom štáte, kategoricky odmietnuté poskytnutie výhod.
Consequently, as the legislation in question does not enable the objective pursued to be achieved and is not proportionate, it is contrary to Article 43 EC.
Dotknutá právna úprava je preto vzhľadom na to, že neumožňuje dosiahnuť sledovaný cieľ a nie je primeraná, v rozpore s článkom 43 ES.
In its judgment of 11 October 2007 in Case C-451/05 Elisa, the Court held that Article 56 EC precludes legislation of a Member State which exempts companies established in that State from a tax on immovable property located in its territory, when, in respect of companies established in another Member State, it makes that exemption subject either to the existence of a bilateral convention on combating tax avoidance and tax evasion or to the existence of a requirement in a treaty containing a clause prohibiting discrimination on grounds of nationality to the eect that those companies cannot be more heavily taxed than resident companies.
Vo veci Elisa (rozsudok z 11. októbra 2007, C-451/05) Súdny dvor rozhodol, že článku 56 ES odporuje právna úprava členského štátu, ktorá oslobodzuje spoločnosti so sídlom v tomto štáte od dane z nehnuteľností nachádzajúcich sa na jeho území, zatiaľ čo vo vzťahu k spoločnostiam so sídlom v inom členskom štáte toto oslobodenie podmieňuje existenciou bilaterálnej dohody o boji proti podvodom a daňovým únikom alebo skutočnosťou, že podľa zmluvy obsahujúcej ustanovenie o zákaze diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti nesmú byť tieto spoločnosti zdaňované viac ako spoločnosti rezidenti.
The Court considered that those additional conditions under the national legislation which nonresident companies must meet in order to be able to benet from the tax exemption make investment in immovable property less attractive for those companies.
Súdny dvor totiž zastáva názor, že dodatočné podmienky požadované vnútroštátnou právnou úpravou smerujúce k tomu, aby spoločnosti nerezidenti mohli získať oslobodenie od dane, robia investície do nehnuteľností pre tieto spoločnosti menej atraktívne.
The legislation therefore restricts the free movement of capital.
Táto právna úprava teda predstavuje obmedzenie zásady voľného pohybu kapitálu.
The Court pointed out that, while the prevention of tax evasion is an overriding requirement of general interest capable of justifying a restriction on freedom of movement, the restriction must be appropriate to the objective pursued and must not go beyond what is necessary to attain that objective.
Súdny dvor pripomenul, že aj keď boj proti daňovým podvodom predstavuje naliehavý dôvod všeobecného záujmu, ktorý môže odôvodniť obmedzenie voľného pohybu, obmedzenie musí byť primerané sledovanému cieľu a nesmie ísť nad rámec toho, čo je na dosiahnutie tohto cieľa nevyhnutné.
Since the national legislation in the case in point did not allow nonresident companies to show that their objective was not that of tax evasion, the Court held that the Member State could have adopted less restrictive measures and that, consequently, the tax was not justied in light of the objective of combating tax evasion.
Keďže dotknutá vnútroštátna právna úprava, neumožňuje spoločnostiam nerezidentom preukázať, že nesledujú podvodný cieľ, Súdny dvor rozhodol, že členský
Court of Justice
Vo veci Meilicke a i. (rozsudok zo 6 marca 2007, C-292/04, Zb. s.
In Case C-292/04 Meilicke and Others [2007] ECR I-1835, the Court held that a Member State is not to limit the right to a tax credit to dividends of capital companies established in that State.
I-1835) Súdny dvor rozhodol, že členský štát nesmie zápočet dane vyhradiť iba pre dividendy od kapitálovej spoločnosti so sídlom v tomto členskom štáte.
Referring to its caselaw clarifying the requirements arising from the principle of free movement of capital in relation to dividends received by residents from nonresident companies, and in particular to Case C-35/98 Verkooijen [2000] ECR I-4071 and Case C-319/02 Manninen [2004] ECR I-7477, the Court held that German tax legislation restricted the free movement of capital.
S odkazom na svoju judikatúru, ktorá vyjasnila požiadavky vyplývajúce z voľného pohybu kapitálu v oblasti dividend, ktoré poberajú osoby rezidenti od spoločností nerezidentov, a najmä na rozsudky Verkooijen (rozsudok zo 6. júna 2000, C-35/98, Zb. s. I-4071), ako aj Manninen (rozsudok zo 7. septembra 2004, C-319/02, Zb. s.
It stated that the tax credit under the national legislation was designed to prevent the double taxation of companies’ prots distributed in the form of dividends.
I-7477), Súdny dvor rozhodol, že nemecká daňová právna úprava obmedzuje voľný pohyb kapitálu.
It then observed that the legislation, by limiting the tax credit to dividends paid by companies established in Germany, disadvantaged persons who were fully taxable in Germany for income tax purposes and received dividends from companies established in other Member States.
Uviedol, že účelom zápočtu dane, ktorý stanovuje vnútroštátna právna úprava, je odstránenie dvojitého zdanenia ziskov spoločností, ktoré sú vyplácané vo forme dividend.
Such persons were not entitled to set o against their tax the corporation tax payable by those companies in their State of establishment.
Ďalej pripomenul, že takáto právna úprava tým, že obmedzuje zápočet dane na dividendy, ktoré vyplácajú spoločnosti so sídlom v Nemecku, znevýhodňuje zdaniteľné osoby s neobmedzenou daňovou povinnosťou v Nemecku, ktoré poberajú dividendy od spoločností so sídlom v iných členských štátoch.
Furthermore, the legislation constituted for those companies an obstacle to the raising of capital in Germany.
Okrem toho je táto právna úprava pre spoločnosti prekážkou výplaty kapitálu v Nemecku.
The Court rejected the argument that the legislation was justied by the need to safeguard the cohesion of the national tax system.
Súdny dvor okrem toho odmietol argumentáciu, podľa ktorej je táto právna úprava odôvodnená nevyhnutnosťou zabezpečiť koherenciu vnútroštátneho daňového systému.
It observed that it would be sucient, and would not threaten the cohesion of the national tax system, to grant to a taxpayer holding shares in a company established in another Member State a tax credit calculated by reference to the corporation tax payable by that company in that latter Member State.
Uviedol, že aj bez ohrozenia koherencie tohto režimu by postačilo priznať daňovníkovi, ktorý je držiteľom akcií spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte, zápočet dane, ktorý by bol vypočítaný v závislosti od dane zaplatenej touto spoločnosťou z titulu dane z príjmov právnických osôb v štáte, v ktorom sídli.
Such a solution would constitute a measure less restrictive of the free movement of capital.
Takéto riešenie by bolo menej reštriktívnym opatrením pre voľný pohyb kapitálu.
Finally, the Court held that it was not appropriate to limit the temporal eects of its judgment, having first pointed out, in particular, that the requirements arising from the principle of free movement of capital in relation to dividends received by residents from nonresident companies had already been claried in Verkooijen and that the temporal eects of that judgment had not been limited.
Napokon Súdny dvor usúdil, že nie je namieste obmedziť časové účinky rozsudku, pričom najmä uviedol, že požiadavky vyplývajúce zo zásady voľného pohybu kapitálu v oblasti dividend, ktoré poberajú osoby rezidenti od spoločností nerezidentov, už boli objasnené v rozsudku Verkooijen a že jeho účinky neboli časovo obmedzené.
Also, certain measures were declared partly incompatible with the fundamental freedoms in the Treaty, or incompatible subject to a review of proportionality with regard to the legitimate objective pursued.
Okrem toho určité opatrenia boli vyhlásené za opatrenia, ktoré čiastočne nie sú v súlade so základnými slobodami vyplývajúcimi zo Zmluvy alebo za opatrenia, ktoré nie sú v takomto súlade, avšak s výhradou preskúmania proporcionality vo vzťahu k sledovanému legitímnemu cieľu.
In this connection, Case C-345/04 Centro Equestro da Lezíria Grande [2007] ECR I-1425 will be considered rst.
V tejto súvislosti si po prvé zasluhuje pozornosť vec Centro Equestro da LezíriaGrande (rozsudok z 15. februára 2007,C-345/04, Zb. s. I-1425).
Since the company was not established in that Member State and was therefore subject to limited tax liability, it was entitled to a refund of the tax deducted, subject to the condition that the operating expenses or business costs having a direct economic connection to the taxed income were greater than half of that income.
Keďže táto spoločnosť nemala v tomto členskom štáte sídlo a preto mala obmedzenú daňovú povinnosť, mohla získať vrátenie dane vybranej takouto zrážkou pod podmienkou, že náklady súvisiace s výkonom činnosti alebo prevádzkové náklady, ktoré priamo hospodársky súvisia so zdanenými príjmami, budú vyššie ako polovica takýchto príjmov.
The Court held that Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) does not preclude such national legislation in so far as it makes repayment of corporation tax deducted at source on the income of a taxpayer with restricted tax liability subject to the condition that the operating expenses in respect of which a deduction is claimed for that purpose by that taxpayer have a direct economic connection to the income received from activities pursued in the Member State concerned, on condition that all the costs that are inextricably linked to that activity are considered to have such a direct connection, irrespective of the place and time at which those costs were incurred.
Súdny dvor rozhodol, že taká vnútroštátna právna úprava, ktorá podmieňuje vrátenie dane z príjmov právnických osôb vyberanej zrážkou z príjmov dosiahnutých daňovníkom s obmedzenou daňovou povinnosťou splnením podmienky, aby prevádzkové náklady, o ktorých zohľadnenie na tieto účely tento daňovník žiada, priamo súviseli s príjmami dosiahnutými pri činnosti vykonávanej na území dotknutého členského štátu, neodporuje článku 59 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 49 ES), pokiaľ sa za takéto náklady budú považovať všetky náklady, ktoré nemožno od tejto činnosti oddeliť, bez ohľadu na miesto
Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation concerned legislation of a Member State which restricts the ability of a resident company to deduct, for tax purposes, interest on loan finance granted by a direct or indirect parent company which is resident in another Member State or by a company which is resident in another Member State and is controlled by such a parent company, but does not impose that restriction on loan finance granted by a company which is also resident.
Po druhé, už citovaný rozsudok Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation sa týkal právnych predpisov členského štátu, ktoré obmedzujú možnosť spoločnosti rezidenta odpočítať na daňové účely úroky zaplatené ako odmenu za úver poskytnutý priamou alebo nepriamou materskou spoločnosťou, ktorá je rezidentom iného členského štátu alebo spoločnosťou rezidentom iného členského štátu ovládanou takouto materskou spoločnosťou, bez toho, že by takto obmedzili úver od spoločnosti, ktorá je tiež rezidentom.
After finding that the dierence in treatment thereby introduced between resident subsidiaries which is based on the place where their parent company has its seat makes it less attractive for companies established in other Member States to exercise freedom of establishment, the Court pointed out that a national measure restricting freedom of establishment may nevertheless be justied where it specically targets wholly articial arrangements which do not reect economic reality and are designed to circumvent a Member State’s legislation.
Po tom, ako Súdny dvor konštatoval, že takto zavedený rozdiel v zaobchádzaní medzi dcérskymi spoločnosťami rezidentmi v závislosti od miesta sídla ich materskej spoločnosti robí pre spoločnosti usadené v iných členských štátoch výkon ich slobody usadiť sa menej atraktívnym, pripomenul, že vnútroštátne opatrenie obmedzujúce slobodu usadiť sa môže byť opodstatnené, keď sa osobitne zameriava na čisto umelé konštrukcie, zbavené hospodárskej reality, ktorých cieľom je obísť právnu úpravu dotknutého členského štátu.
According to the Court, this type of conduct is such as to undermine the right of the Member States to exercise their tax jurisdiction in relation to the activities carried out in their territory and thus to jeopardise a balanced allocation between Member States of the power to impose taxes.
Takýto druh konaní môže podľa Súdneho dvora ohroziť právo členských štátov vykonávať svoju daňovú právomoc vzhľadom na činnosti uskutočňované na ich území a takto zasahovať do vyrovnaného rozdelenia daňovej právomoci medzi členské štáty.
The Court then held that, by preventing the practice of thin capitalisation, legislation of the kind in question is appropriate for attaining that objective, but it did not rule on whether the measure at issue is in fact proportionate, referring this matter to the national court.
Súdny dvor ďalej zastáva názor, že tým, že dotknutá právna úprava bráni postupu podkapitalizácie, je vhodná na dosiahnutie tohto cieľa, ale nerozhodol o skutočne primeranej povahe dotknutého opatrenia a túto problematiku ponechal na vnútroštátny súd.
It stated, however, that the national legislation must be considered proportionate if, first, the taxpayer is able to produce, if appropriate and without being subject to undue administrative constraints, evidence as to the commercial justication for the transaction in question, thus enabling consideration of objective and veriable elements for the purpose of identifying the existence of a purely articial arrangement entered into for tax reasons alone and, second, the reclassication of interest as a distribution is limited to the proportion of the interest that exceeds what would have been agreed on an arm’s-length basis.
Poukázal však na to, že vnútroštátna právna úprava sa musí považovať za primeranú,ak po prvé, daňovník môže v prípade potreby a bez toho, aby bol zaťažený nadmernými administratívnymi povinnosťami, predložiť informácie, ktoré sa týkajú obchodných dôvodov súvisiacich s predmetnou transakciou, čím tak umožní preskúmanie objektívnych a pravdivých informácií na účely zistenia existencie čisto umelej konštrukcie iba na daňové účely a po druhé, ak sa rekvalikácia zaplatených úrokov ako rozdeleného zisku obmedzila na časť týchto úrokov presahujúcu sumu, ktorá by bola dohodnutá za podmienok úplnej hospodárskej súťaže.
Finally, certain national measures, although treating comparable situations dierently, were declared compatible with Community law because they were justied by overriding reasons in the public interest.
Napriek tomu, že tieto vnútroštátne opatrenia zaobchádzali s porovnateľnými situáciami rozdielne, boli napokon vyhlásené za opatrenia, ktoré sú v súlade s právom Spoločenstva vzhľadom na to, že boli odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu.
Thus, the judgment of 18 July 2007 in Case C-231/05 Oy AA, which follows the line of caselaw in Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, is worthy of note in that it upholds arguments in justication based on the risk of tax avoidance. The case concerned legislation of a Member State whereby a subsidiary established in that Member State could deduct from its taxable income an intragroup financial transfer in favour of its parent company only if the latter was established in that same Member State.
V smerovaní vymedzenom už citovaným rozsudkom Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation si zaslúži zdôraznenie vec Oy AA (rozsudok z 18. júla 2007, C-231/05), keďže v nej boli uznané tvrdenia o odôvodnení založenom na riziku daňového úniku.Táto vec sa týkala právnej úpravy členského štátu, na základe ktorej si dcérska spoločnosť rezident tohto členského štátu mohla zo svojho zdaniteľného príjmu odpočítať nančný prevod v rámci skupiny uskutočnený v prospech svojej materskej spoločnosti len vtedy, ak mala táto materská spoločnosť svoje sídlo v tom istom členskom štáte.
After observing that such legislation introduces a dierence in treatment between subsidiaries established in the same Member State according to whether or not their parent company has its corporate seat in that State, a dierence which restricts the freedom of establishment, the Court held that the restriction was justied by the need to safeguard the balanced allocation of the power to tax between the Member States in combination with the need to prevent tax avoidance.
Súdny dvor najprv uviedol, že takáto právna úprava zavádza rozdielne zaobchádzanie medzi dcérskymi spoločnosťami so sídlom v rovnakom členskom štáte v závislosti od toho, či ich materská spoločnosť má alebo nemá svoje sídlo v tom istom členskom štáte, čo je rozdiel, ktorý prináša obmedzenie slobody usadiť sa, a následne konštatoval, že toto obmedzenie bolo odôvodnené spojenými potrebami zachovania vyrovnaného rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi a predchádzania daňovým únikom.
Taken together, these considerations constitute legitimate objectives compatible with the EC Treaty and justied by overriding reasons in the public interest.
Vo svojom spojení totiž tieto okolnosti predstavujú legitímne ciele zlučiteľné so Zmluvou ES a patria medzi naliehavé dôvody
Furthermore, the possibility of transferring the taxable income of a subsidiary to a parent company with its establishment in another Member State carries the risk that, by means of purely articial arrangements, income transfers may be organised within a group of companies towards companies in Member States applying the lowest rates of taxation.
Podľa Súdneho dvora by umožnenie odpočítania cezhraničného nančného prevodu v rámci skupiny umožnilo skupinám spoločností slobodne si zvoliť členský štát, v ktorom budú zdanené zisky dcérskej spoločnosti tak, že sa tieto zisky odpočítajú od zdaniteľného základu tejto dcérskej spoločnosti, a ak sa tento prevod považuje za zdaniteľný príjem v členskom štáte materskej spoločnosti príjemcu, zahrnú sa do zdaniteľného základu materskej spoločnosti, čo by ohrozilo samotný systém rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi.
Finally, the Court held that, even if such legislation is not specically designed to exclude purely articial arrangements from the tax advantage it confers, it may be regarded as proportionate to the above objectives, taken as a whole, since extending the tax advantage to cross-border situations would allow groups of companies to choose freely the Member State in which their prots are to be taxed, to the detriment of the right of the Member State where the subsidiary is located to tax prots generated by activities carried out on its territory.
Okrem toho, možnosť previesť zdaniteľné príjmy dcérskej spoločnosti na materskú spoločnosť, ktorej sídlo sa nachádza v inom členskom štáte, zahŕňa riziko, že prevody príjmov sa budú v rámci skupiny spoločností organizovať prostredníctvom čisto umelých konštrukcií tak, aby prúdili do spoločností nachádzajúcich sa v členských štátoch, ktoré uplatňujú najnižšie daňové sadzby.
In the eld of taxation of individuals, a number of national measures were declared incompatible with the fundamental freedoms in the Treaty because they treated identical situations dierently, without valid justication.
V oblasti zdaňovania jednotlivcov bolo niekoľko vnútroštátnych opatrení vyhlásených za nezlučiteľné so základnými slobodami vyplývajúcimi zo Zmluvy, pretože zaobchádzali s rovnakými situáciami rozdielne, a to bez legitímneho odôvodnenia.
Thus, in Case C-329/05 Meindl [2007] ECR I-1113 the Court ruled that a resident taxpayer cannot be refused, by the Member State of his residence, joint assessment of income tax with his spouse from whom he is not separated and who lives in another Member State on the ground that that spouse received in that Member State both more than 10 % of the household’s income and more than a certain ceiling, where the income received by that spouse in the second Member State is not subject there to income tax.
V rozsudku Meindl (rozsudok z 25. januára 2007, C-329/05, Zb. s. I-1113) Súdny dvor rozhodol, že daňovníkovi rezidentovi nemôže členský štát jeho bydliska odmietnuť spoločné zdanenie s jeho manželom, od ktorého nie je odlúčený a ktorý má bydlisko v inom členskom štáte, z dôvodu, že tento manžel dosiahol v tomto inom členskom štáte viac než 10 % príjmov domácnosti a zároveň viac než určitá horná hranica, pokiaľ príjmy dosiahnuté uvedeným manželom v tomto inom členskom štáte nepodliehajú v tomto štáte dani z príjmov.
Such a taxpayer is treated dierently although he is objectively in the same situation as a resident taxpayer whose spouse is resident in the same Member State and receives there only income not subject to tax.
Takýto daňovník je predmetom rozdielneho zaobchádzania aj keď sa objektívne nachádza v rovnakej situácii ako daňovník rezident, ktorého manžel má bydlisko v tom istom členskom štáte a dosahuje tam len príjmy nepodliehajúce dani.