natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Their activity does not involve services essential for the protection of public health, safety and order in cases, such as a catastrophe, the gravity and scale of which are exceptional and which, by their nature, do not lend themselves to planning as regards working time; nor does their activity involve road transport services, its main aim being to provide initial medical treatment to the sick or injured.
V druhom rozsudku v spojených veciach Pfeiffer a i. (rozsudok z 5. októbra 2004, C-397/01 až C-403/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), ktorý predstavuje pokračovanie rozsudku Jaeger (rozsudok z 9. septembra 2003, C-151/02, Zb. s.
That being so, the Court held that an extension of the 48-hour maximum weekly period of working time can be valid only if consent has first been expressly and freely given by each worker individually and that it is therefore not sufficient that the relevant worker’s employment contract refers to a collective agreement permitting such an extension.
I-8389) týkajúceho sa lekárskej pohotovostnej služby, Súdny dvor rozhodol, že maximálny týždenný pracovný čas pre pracovníkov záchrannej zdravotnej služby pracujúcich v rámci záchrannej lekárskej služby prvej pomoci nesmie prekročiť 48 hodín.
Applying its decision in Jaeger, the Court, treating emergency workers’ periods of duty time in the same way as time spent by doctors on call, then held that such periods must be taken into account in their totality in the calculation of maximum daily and weekly working time.
V spojených veciach C-397/01 až C-403/01 pán Pfeiffer a ostatní žalobcovia sú alebo boli zamestnaní ako pracovníci záchrannej zdravotnej služby v nemeckom Červenom kríži, súkromnoprávnej organizácie, ktorá prevádzkuje najmä pozemnú záchrannú službu sanitnými vozidlami a vozidlami rýchlej zdravotnej pomoci.
It stated that the 48-hour upper limit on average weekly working time, including overtime, constitutes a rule of Community social law of particular importance from which every worker must benefit, since it is a minimum requirement necessary to ensure protection of his safety and health.
V jednotlivých pracovných zmluvách, ktoré uzatvorili so svojím zamestnávateľom, bolo dohodnuté uplatňovanie kolektívnej zmluvy, podľa ktorej bol priemerný týždenný pracovný čas s ohľadom na ich povinnosť vykonávať pracovnú pohotovosť na pracovisku najmenej v priemere 3 hodiny denne, predĺžený z 38,5 hodín na 49 hodín.
Therefore, national legislation the effect of which, as regards periods of duty time completed by emergency workers, is to permit, including by means of a collective agreement or works agreement based on such an agreement, the 48-hour maximum period of weekly working time to be exceeded is incompatible with the requirements of Directive 93/104.
V priebehu pracovnej pohotovosti na pracovisku musia byť dotknutí pracovníci záchrannej zdravotnej služby k dispozícii zamestnávateľovi priamo na pracovisku a musia byť stále pripravení okamžite zasiahnuť v prípade potreby.
Finally the Court found, in standard fashion, that Directive 93/104 fulfils, so far as the maximum period of weekly working time is concerned, the conditions necessary for it to have direct effect since, as regards its content, it is unconditional and sufficiently precise.
Dotknutí pracovníci sa prostredníctvom prejudiciálnej otázky položenej Arbeitsgericht Lörrach (vnútroštátnym súdom) domáhajú, aby Súdny dvor určil, že ich priemerný týždenný
Applied to the present instance, that principle had to lead the national court to do whatever lay within its jurisdiction to ensure that the maximum period of weekly working time set at 48 hours was not exceeded.
16 otázky sa týkajú výkladu určitých ustanovení smerníc 89/391 a 93/104.
Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of working time (OJ 1993 L 307, p. 18).
Smernica Rady 93/104/ES z 23. novembra 1993 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. ES 1993, L 307, s. 18).
Council Directive 89/391/EEC of 12 June 1989 on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health of workers at work (OJ 1989 L 183, p. 1).
Smernica Rady 89/391/EHS z 12. júna 1989 o zavádzaní opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov pri práci (Ú. v. ES 1989, L 183, s. 1).
Finally, the Court also had to act in the field of economic and monetary policy.
Napokon Súdny dvor rozhodoval aj v oblasti hospodárskej a menovej politiky.
In its judgment of 13 July 2004 in Case C-27/04 Commission v Council, not yet published in the ECR, it was called on to address implementation of the Stability Pact.
Vo veci Komisia/Rada (rozsudok z 13. júla 2004, C-27/04, Zb. s. I-6649) sa Súdny dvor musel zaoberať vykonávaním paktu stability.
It will be recalled that, in June 1997 in Amsterdam, the European Council, with a view to completing Economic and Monetary Union, adopted a resolution on the Stability and Growth Pact, the objective of which is to prevent excessive deficits from arising and to ensure sound management of public finances in the euro zone.
Treba spomenúť, že v snahe dovŕšiť Hospodársku a menovú úniu, Európska rada z Amsterdamu v júni 1997 prijala rezolúciu o pakte stability a raste, ktorej cieľom je predchádzanie vzniku nadmerného schodku a zabezpečenie riadnej správy verejných financií v eurozóne.
It was in this context that, in 2003, an excessive deficit procedure was initiated against France and against Germany.
V rámci toho bolo roku 2003 začaté konanie o nadmernom schodku voči Francúzsku a Nemecku.
On a recommendation from the Commission, the Council found that an excessive deficit existed in both those States.
Na odporúčanie Komisie Rada skonštatovala, že v týchto dvoch štátoch existuje nadmerný schodok.
It therefore adopted two recommendations asking them to reduce their deficits and setting a deadline for the adoption of corrective measures (on the basis of Article 104(7) EC).
Súdny dvor hraničnú lehotu na prijatie nápravných opatrení (na základe článku 104 ods. 7 ES).
After those periods had expired, the Commission recommended to the Council that it adopt decisions establishing that neither France nor Germany had taken adequate measures to reduce their deficit in response to the Council’s recommendations.
Po uplynutí týchto lehôt Komisia odporučila Rade prijať rozhodnutia, v ktorých by bolo uvedené, že v reakcii na odporúčania Rady ani Nemecko, ani Francúzsko neprijali primerané opatrenia na zníženie ich schodkov.
The Commission thus requested the Council to give the two Member States concerned notice to take measures to reduce their deficit (Article 104(9) EC).
Komisia tak požiadala Radu, aby vyzvala obidva dotknuté štáty k prijatiu opatrení na zníženie svojich schodkov (článok 104 ods. 9 ES).
However, on 25 November 2003 the Council, unable to achieve the majority required for taking that decision, merely adopted conclusions in which it decided to hold the excessive deficit procedures in abeyance and declared itself ready to take a decision under Article 104(9) EC should it appear that the relevant Member State was not complying with the commitments entered into by it.
Keďže Rada nedokázala dosiahnuť požadovanú väčšinu pre prijatie tohto rozhodnutia, obmedzila sa na prijatie záverov z 25. novembra 2003, ktorými rozhodla prerušiť konanie týkajúce sa nadmerných schodkov a vyhlásila, že je pripravená prijať rozhodnutie na základe článku 104 ods. 9 ES, ak sa bude javiť, že dotknutý členský štát nedodržuje záväzky, ktoré na seba prevzal.
Faced with what it considered to be a breach of the Treaty rules, in January 2004 the Commission brought an action challenging both the Council’s failure to adopt a decision and its conclusions.
Komisia, keďže sa domnievala, že boli porušené pravidlá zmluvy, podala v januári 2004 žalobu týkajúcu sa nečinnosti Rady pri prijímaní rozhodnutia, ako aj proti jej záverom.
So far as concerns, first, the Council’s inability to adopt the decision recommended by the Commission, the Court declared this part of the action inadmissible.
Pokiaľ išlo najskôr o nemožnosť zo strany Rady prijať Komisiou odporúčané rozhodnutie, Súdny dvor vyhlásil žalobu za neprípustnú.
It held that failure by the Council to adopt acts provided for in Article 104(8) and (9) EC that are recommended by the Commission cannot be regarded as giving rise to acts open to challenge for the purposes of Article 230 EC.
Stanovil, že neprijatie aktov uvedených v článku 104 ods. 8 a 9 ES Radou, ktoré odporučila Komisia, nemožno považovať za napadnuteľné v zmysle článku 230 ES.
Where the Commission recommends to the Council that it adopt decisions under Article 104(8) and (9) EC and the required majority is not achieved within the Council, no decision is taken for the purpose of those provisions.
Ak totiž Komisia odporučí Rade prijať rozhodnutia podľa článku 104 ods. 8 a 9 ES a požadovaná väčšina v rade nie je dosiahnutá, žiadne rozhodnutie nie je prijaté v zmysle uvedeného ustanovenia.
The Court added as an incidental point that ‘… if the Council does not adopt formal instruments recommended by the Commission pursuant to Article 104(8) and (9) EC, the latter can have recourse to the legal remedy provided for by Article 232 EC, in compliance with the conditions prescribed therein’ (paragraph 35).
Okrem toho dodal, že „(…) v prípade neprijatia formálnych opatrení Radou, ktoré odporučila Komisia v súlade s článkom 104 ods. 8 a 9 ES, Komisia môže použiť právny prostriedok uvedený v článku 232 ES s tým, že dodrží podmienky, ktoré sú v tomto ustanovení uvedené“ (bod 35).
On the other hand, the action was declared admissible in so far as it was directed against the Council’s conclusions.
Naproti tomu, žaloba proti záverom Rady bola vyhlásená za prípustnú.
They were indeed intended to have legal effects, at the very least inasmuch as they held the ongoing excessive deficit procedures in abeyance and in reality modified the recommendations previously adopted by the Council under Article 104(7) EC.
Závery Rady totiž majú právne účinky prinajmenšom v tom, že prerušujú prebiehajúce konania o nadmernom schodku a menia odporúčania skôr prijaté Radou na základe článku 104 ods. 7 ES.
The Court stated that the Council had rendered any decision to be taken under Article 104(9) EC conditional on an assessment which would no longer have the content of the recommendations adopted under Article 104(7) EC as its frame of reference, but the unilateral commitments of the Member State concerned.
Súdny dvor totiž skonštatoval, že Rada podmienila prijatie prípadného rozhodnutia podľa článku 104 ods. 9 ES posúdením, ktoré nebude založené na obsahu odporúčaní prijatých v súlade s odsekom 7 tohto ustanovenia, ale bude posúdením jednostranných záväzkov dotknutého členského štátu.
The Court then held that the Council had not complied with procedural rules.
Súdny dvor potom stanovil, že Rada nedodržala pravidlá konania.
Court of Justice adopted by the Council under Article 104(7) EC, it constituted a breach of Article 104(7) and (13) EC, that is to say a breach of the Commission’s right of initiative and of the voting rules.
V danom prípade išlo o posúdenie, či je s uvedeným nariadením zlučiteľná metóda použitá O2 na prepočet na eurá súm, ktoré boli dovtedy uvádzané v nemeckých markách.
The Court stated that ‘… it follows from the wording and the broad logic of the system established by the Treaty that the Council cannot break free from the rules laid down by Article 104 EC and those which it set for itself in Regulation No 1467/97.
O2 totiž prepočítala cenu za jednu minútu hovoru podľa svojich rôznych tarifikačných ponúk tak, že ju zaokrúhlila na najbližší cent eura, teda v danom prípade smerom nahor.
Thus, it cannot have recourse to an alternative procedure, for example in order to adopt a measure which would not be the very decision envisaged at a given stage or which would be adopted in conditions different from those required by the applicable provisions.’
Podľa článku 5 citovaného nariadenia „peňažné čiastky, ktoré majú byť zaplatené alebo účtované, keď sa vykonáva zaokrúhľovanie po prevode na menovú jednotku euro (…) sú zaokrúhľované smerom nahor alebo nadol na najbližší cent“.
In Case C-19/03 Verbraucher-Zentrale Hamburg (judgment of 14 September 2004, not yet published in the ECR), the Landgericht München (Regional Court, Munich) submitted a reference for a preliminary ruling on the interpretation of Regulation No 1103/97 17 to the Court of Justice in proceedings between a Germany association responsible for the taking of legal action with regard to breach of consumer protection laws (the Verbraucher-Zentrale) and O2, an undertaking which operates a mobile telephone network.
Najprv Súdny dvor musel určiť, či sadzba, akou je cena za minútu hovoru, na základe ktorej O2 fakturuje hovory svojim zákazníkom, predstavuje sumu na zaplatenie alebo účtovanie v zmysle článku 5 prvej vety nariadenia č. 1103/97, alebo či takúto sumu môže predstavovať len konečná suma skutočne fakturovaná spotrebiteľovi.
The case involved determining whether the method applied by O2 for converting into euros amounts hitherto expressed in deutschmarks was compatible with that regulation.
Keďže právo Spoločenstva nedefinujetakéto pojmy, Súdny dvor použil metódu teleologického výkladu a zameral sa tak na účel predmetného aktu.
O2 converted the price per minute of its various tariffs by rounding them to the nearest cent, and in fact rounded the relevant tariff up to the nearest cent.
Pritom tento cieľ predpokladá, ako uvádza dvanásty bod odôvodnenia tohto nariadenia, že bude zabezpečená „vysoká miera presnosti pri operáciách prepočtu“.
Article 5 of Regulation No 1103/97 states that ‘monetary amounts to be paid or accounted for when a rounding takes place after a conversion into the euro unit … shall be rounded up or down to the nearest cent’.
S ohľadom na tieto ciele Súdny dvor podal reštriktívny výklad článku 5 nariadenia o eure a stanovil, že „sadzba, akou je cena za minútu hovoru v spore pred vnútroštátnym súdom, nie je peňažnou čiastkou na zaplatenie alebo účtovanie v zmysle článku 5 prvej vety nariadenia č. 1103/97 (...), a preto nemusí byť v každom prípade zaokrúhlená na najbližší cent. (…)“ (bod 1 výroku 1).
The Court had to decide first whether a tariff, such as the per-minute price at which O2 invoiced its customers’ telephone calls, is a monetary amount to be paid or accounted for within the meaning of the first sentence of Article 5 of Regulation No 1103/97 or whether it is only the final sum for which the consumer is actually invoiced which may constitute such an amount.
Položená otázka sa ďalej týkala toho, či nariadenie č. 1103/97 a najmä jeho článok 5 prvá veta sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje skutočnosť, ak iné čiastky ako tie, ktoré majú byť zaplatené alebo účtované, sú zaokrúhľované na najbližší cent.
Since Community law does not define those concepts, the Court had recourse to the teleological method of interpretation and thus concerned itself with the aims of the measure in question.
V danom prípade Súdny dvor skonštatoval, že predmetná operácia prepočtu „môže mať reálny vplyv na cenu, ktorú má spotrebiteľ skutočne zaplatiť“ (bod 54).
As the 12th recital in the preamble to the regulation suggests, that objective requires that ‘a high degree of accuracy in conversion operations’ be achieved.
Vo svojom výklade sa už k ničomu ďalšiemu nezaviazal a prenechal vnútroštátnemu sudcovi posúdenie tohto „reálneho dopadu na ceny“.
Proceedings the meaning of the first sentence of Article 5 of … Regulation … No 1103/97 … and thus is not to be rounded in every case to the nearest cent. …’ (paragraph 1 of the operative part).
(Protokolárny poriadok k 14. októbru 2004)
Second, the question then arose as to whether Regulation No 1103/97, in particular the first sentence of Article 5, must be taken to preclude the rounding to the nearest cent of amounts other than those which must be paid or accounted for.
Sudca C. Gulmann, predseda komory A. Borg Barthet, predsedkyňa komory R. Silva de Lapuerta, predsedovia komôr A. Rosas, P. Jann, predseda Súdneho dvora V. Skouris, predseda komory C. W. A. Timmermans, prvý generálny advokát L. A. Geelhoed, predseda komory K. Lenaerts, generálny advokát F. G. Jacobs.
While the Court held that it is not fundamentally precluded, this is, however, only ‘… provided that that rounding practice is consistent with the principle of continuity of contracts … and with the objective … that the transition to the euro should be neutral; in other words, provided that the rounding practice does not affect contractual obligations entered into by economic agents, including consumers, and that it does not have a real impact on the price actually to be paid’ (paragraph 2 of the operative part).
Generálny advokát A. Tizzano, sudkyňa N. Colneric, generálny advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer, sudcovia J.-P. Puissochet, A. M. La Pergola, generálny advokát P. Léger, sudcovia R. Schintgen, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues.
In the case in point, the Court stated that the conversion in question is ‘liable to have a real impact on the price actually borne by consumers’ (paragraph 54).
Sudcovia G. Arestis, P. Kūris, K. Schiemann, generálne advokátky J. Kokott, C. Stix-Hackl, generálny advokát L. M. Poiares P. Maduro, sudcovia J. Makarczyk, E. Juhász.
It did not take this interpretation beyond that point, leaving it to the national court to ascertain whether there had been a ‘real impact on prices’.
Sudcovia A. Ó Caoimh, U. Lõhmus, J. Malenovský, M. Ilešič, J. Klučka, E. Levits, tajomník R. Grass.
(Order of precedence as at 14 October 2004)
Členovia Súdneho dvora
First row, from left to right:
(podľa nástupu do funkcie)
G. Arestis, Judge; P. Kuˉris, Judge; K. Schiemann, Judge; J. Kokott, Advocate General; C. Stix-Hackl, Advocate General; L.M. Poiares P. Maduro, Advocate General; J. Makarczyk, Judge; E. Juhász, Judge.
Narodený roku 1939; barrister; Queen’s Counsel; úradník kancelárie Európskej komisie pre ľudské práva; referendár generálneho advokáta J. P. Warnera; profesor európskeho práva na univerzite v Londýne; riaditeľ Centra európskeho práva na Kráľovskom kolégiu v Londýne; autor viacerých publikácií o európskom práve; generálny advokát Súdneho dvora od 7. októbra 1988.
Born 1948; graduated in law from the Free University, Berlin (1970); awarded doctorate in constitutional and administrative law at Hamburg University (1973); Assistant Professor at Hamburg University (197277); Professor of Public Law at Bielefeld University (1978); Professor of Public Law at the University of Thessaloniki (1982); Minister of Internal Affairs (1989 and 1996); Member of the Administrative Board of the University of Crete (1983-87); Director of the Centre for International and European Economic Law, Thessaloniki (from 1997); President of the Greek Association for European Law (1992-94); Member of the Greek National Research Committee (1993-95); Member of the Higher Selection Board for Greek Civil Servants (199496); Member of the Academic Council of the Academy of European Law, Trier (from 1995); Member of the Administrative Board of the Greek National Judges’ College (1995-96); Member of the Scientific Committee of the Ministry of Foreign Affairs (1997-99); President of the Greek Economic and Social Council in 1998; Judge at the Court of Justice since 8 June 1999; President of the Court of Justice since 7 October 2003.
Narodený roku 1938; magistrat au ministère de la Justice (Francúzsko) (1966 -– 1970); vedúci kancelárie, neskôr odborný poradca v kancelárii ministra životnej úrovne roku 1976; odborný poradca v kancelárii Garde des Sceaux – ministra spravodlivosti (1976 – 1978); zástupca riaditeľa oddelenia trestných vecí a otázok milosti na ministerstve spravodlivosti (1978 – 1983); sudca odvolacieho súdu v Paríži (1983 – 1986); zástupca riaditeľa kancelárie Garde des Sceaux – ministra spravodlivosti (1986); predseda Tribunal de grande instance v Bobigny (1986 – 1993); riaditeľ kancelárie ministra spravodlivosti, Garde des Sceaux, a generálny advokát na odvolacom súde v Paríži (1993 – 1994); profesor „associé“ na Univerzite René Descartes – Paríž V (1988 – 1993); generálny advokát Súdneho dvora od 7. októbra 1994.
Born 1939; Barrister; Queen’s Counsel; Official in the Secretariat of the European Commission of Human Rights; Legal Secretary to Advocate General J.-P. Warner; Professor of European Law, University of London; Director, Centre of European Law, King’s College London; Author of several works on European law; Advocate General at the Court of Justice since 7 October 1988.
Narodený roku 1935; doktor práv na univerzite vo Viedni (1957); vymenovaný za sudcu a pridelený na federálne ministerstvo spravodlivosti (1961); sudca tlačového práva na Straf-Bezirksgericht vo Viedni (1963 – 1966); hovorca federálneho ministerstva spravodlivosti (1966 – 1970), neskôr pracovník medzinárodnej sekcie tohto ministerstva; poradca výboru spravodlivosti a hovorca Parlamentu (1973 – 1978); menovaný za sudcu Ústavného súdu (1978); stály sudca spravodajca Ústavného súdu do konca roku 1994; sudca Súdneho dvora od 19. januára 1995.
Born 1942; Official at the Ministry of Justice; Legal Secretary to Judge Max Sørensen; Professor of Public International Law and Dean of the Law School of the University of Copenhagen; in private practice; Chairman and member of arbitral tribunals; Member of Administrative Appeal Tribunal; Advocate General at the Court of Justice from 7 October 1991 to 6 October 1994; Judge at the Court of Justice since 7 October 1994.
Narodený roku 1949; sudca; magistrat Consejo General del Poder Judicial (Vyššia súdna rada); profesor; riaditeľ kancelárie predsedu Consejo General del Poder Judicial; sudca ad hoc Európskeho súdu pre ľudské práva; sudca Tribunal Supremo od roku 1996; generálny advokát Súdneho dvora od 19. januára 1995.
Born 1934; Advocate (Scotland); Queen’s Counsel (Scotland); Clerk, and subsequently Treasurer, of the Faculty of Advocates; President of the Consultative Committee of the Bars and Law Societies of the European Community; Salvesen Professor of European Institutions and Director of the Europa Institute, University of Edinburgh; Special Adviser to the House of Lords Select Committee on the European Communities; Honorary Bencher, Gray’s Inn, London; Judge at the Court of First Instance from 25 September 1989 to 9 March 1992; Judge at the Court of Justice from 10 March 1992 to 7 January 2004.
Narodený roku 1939; hlavný radca na ministerstve práce; predseda Ekonomickej a sociálnej rady; člen správnej rady Národnej spoločnosti pre pôžičky a investície a Európskej satelitnej spoločnosti; vládny člen výboru Európskeho sociálneho fondu, poradného výboru pre voľný pohyb pracovníkov a správnej rady Európskej nadácie pre zlepšenie životných a pracovných podmienok; sudca Súdu prvého stupňa od 25. septembra 1989 do 11. júla 1996; sudca Súdneho dvora od 12. júla 1996.
Born 1931; Professor of Constitutional Law and General and Comparative Public Law at the Universities of Padua, Bologna and Rome; Member of the High Council of the Judiciary (1976-78); Member of the Constitutional Court and President of the Constitutional Court (1986-87); Minister for Community Policy (1987-89); elected to the European Parliament (1989-94); Judge at the Court of Justice from 7 October 1994 to 31 December 1994; Advocate General at the Court of Justice from 1 January 1995 to 14 December 1999; Judge at the Court of Justice since 15 December 1999.
Narodená roku 1945; barrister Írskej advokátskej komory (1972); právna poradkyňa v otázkach práva duševného a obchodného vlastníctva (1973 – 1979); barrister (1979 – 1995), neskôr Senior Counsel (1995 – 1998) Írskej advokátskej komory; taktiež členka Anglickej a waleskej advokátskej komory; sudkyňa Najvyššieho súdu Írska (1998); profesorka „právnych systémov a metód“ a profesorka „Averil Deverell“ obchodného práva na Trinity College v Dubline; bencher (dekanka) Honorable Society of King´s Inns; sudkyňa Súdneho dvora od 6. októbra 1999 do 13. októbra 2004.