natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, the proper functioning of the Commission in the field of competition depends, in particular, on the effectiveness of the Leniency Notice and therefore on the confidence which cooperating undertakings are able to have in the confidentiality of the contacts which they make in that regard.
Komisia dodáva, že jej dobré fungovanie v oblasti hospodárskej súťaže závisí predovšetkým od účinnosti oznámenia o spolupráci, a teda od viery podnikov spolupracujúcich na základe dôvery v kontakty, ktoré spolu nadviažu pri tejto spolupráci.
It is therefore necessary to reject Hoechst’s assertion that its interest in establishing the existence of any procedural defects prevails over the proper functioning of the institution.
Treba teda zamietnuť tvrdenie podniku Hoechst, podľa ktorého má jeho záujem na dokázaní existencie prípadných procesných chýb prednosť pred dobrým fungovaním Komisie.
In that context, Solvay v Commission, paragraph 79 above, does not assist Hoechst to overcome the absence
V tejto súvislosti nie je rozsudok Solvay/Komisia, už citovaný v bode 79 vyššie, vôbec uplatniteľný podnikom Hoechst, ktorý sa snažil prekonať to, že v tejto veci neexistujú výnimočné okolnosti.
That case did not concern internal notes of the Commission but only the confidential documents of one of the parties.
HOECHST/KOMISIA netýkala interných záznamov Komisie, ale len dôverných dokumentov poskytnutých jednou zo strán.
Furthermore, the facts of that case were very different from those of the present case, which do not involve difficult and complex economic assessments.
Okrem toho skutočnosti, o ktorých sa rozhodlo v uvedenom rozsudku, sú úplne odlišné od tých v tejto veci, v ktorej nejde o komplexné a zložité ekonomické posúdenie.
Last, the Commission, referring to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above (paragraph 340), submits that where the documents that might have contained exculpatory evidence were not communicated to a party, a breach of the rights of the defence can be found only if it is established that the administrative procedure might have led to a different outcome if that party had had access to the documents in question during that procedure.
Napokon Komisia odkazuje na rozsudok Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 70 vyššie (bod 340), pričom zdôrazňuje, že ak neboli predložené niektorej zo strán dokumenty obsahujúce dôkazy v jej prospech, porušenie práva na obhajobu možno konštatovať iba vtedy, keď sa preukáže, že správne konanie mohlo viesť k odlišnému výsledku, keby táto osoba mala prístup k predmetným dokumentom počas konania.
That is precluded in this case, however, as regards the fact that Chisso was the first undertaking to cooperate by its contribution of 13 November 1998.
To je však úplne vylúčené v tomto prípade, ktorý sa týka otázky, či bol Chisso prvý podnik, ktorý začal spolupracovať na základe svojho príspevku z 13. novembra 1998.
In its response of 5 September 2006 to a written question put by the Court, the Commission made the following comments on the supplementary observations communicated by Hoechst on 16 June 2006 (see paragraphs 34 and 90 to 101 above).
Vo svojej odpovedi z 5. septembra 2006 na písomnú otázku Súdu prvého stupňa poskytla Komisia tieto vyjadrenia k ďalším pripomienkam od podniku Hoechst, ktoré boli doručené 16. júna 2006 (pozri body 34 a 90 až 101 vyššie).
As regards, first, Chisso’s letter of 11 January 1999, the Commission states that that document was already accessible during the administrative procedure and therefore cannot in any event be characterised as evidence to which the Commission did not provide access.
Pokiaľ ide po prvé o list od podniku Chisso z 11. januára 1999, Komisia tvrdí, že tento dokument bol prístupný už počas správneho konania, takže ho v žiadnom prípade nie je možné považovať za dôkaz, ku ktorému by neposkytla prístup.
In any event, the Commission states that Section E, paragraph 1, of the 1996 Leniency Notice requires that undertakings ‘contact’ the Commission’s Directorate-General for Competition.
V každom prípade Komisia spresňuje, že bod E ods. 1 oznámenia o spolupráci z roku 1996 zaväzuje podniky „kontaktovať“ generálne riaditeľstvo hospodárskej súťaže.
Although in the German version of that provision the word ‘applicant’ (Antragsteller) is used in that context, there is no need to submit a formal application.
Hoci je v tomto kontexte použitý v nemeckom znení tohto ustanovenia výraz „žiadateľ“ (Antragsteller), nie je nevyhnutné podať formálnu žiadosť.
Nor, moreover, did Hoechst formulate an ‘application’ in its letter of 27 October 1998.
Navyše ani Hoechst vo svojom liste z 27. októbra 1998 nepodal „žiadosť“.
As to which undertaking was the first to cooperate within the meaning of Section B of the 1996 Leniency Notice, the Commission contends that it is not the date of
Čo sa týka otázky, ktorý podnik začal spolupracovať ako prvý v zmysle bodu B oznámenia o spolupráci z roku 1996, Komisia sa domnieva, že nie je rozhodujúce to, kedy
2008 — CASE T-410/03 the ‘application’ that is decisive; what matters is which undertaking ‘is the first to adduce decisive evidence of the cartel’s existence’.
2008 — VEC T-410/03 bola podaná „žiadosť“. Dôležité je zistiť, ktorý podnik „poskytol ako prvý rozhodujúce dôkazy o existencii kartelu“ [neoficiálny preklad].
Furthermore, the wording used in the letter of 11 January 1999 shows that Chisso clearly presumed that in had already begun to cooperate.
Okrem toho zo znenia listu z 11. januára 1999 vyplývalo, že Chisso zjavne predpokladal, že s Komisiou už spolupracoval.
As regards, second, Chisso’s letter of 26 March 1999, the Commission emphasises that that document concerns only questions relating to the time-limits which had been imposed on Chisso, and not on Hoechst, to produce further documents, at a time when Chisso had already satisfied the conditions for the application of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice by virtue of its contribution of 13 November 1998.
Čo sa po druhé týka listu od podniku Chisso z 26. marca 1999, Komisia zdôrazňuje, že tento dokument sa týka výlučne otázok spojených s lehotami, ktoré boli uložené Chisso a nie podniku Hoechst na predloženie ďalších dokumentov v čase, keď Chisso už spĺňal všetky podmienky na uplatnenie bodu B písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 1996 v dôsledku jeho príspevku z 13. novembra 1998.
Hoechst is therefore wrong to claim that that letter is an exculpatory document.
Hoechst sa teda mýli, keď tvrdí, že tento dokument je v jeho prospech.
It cannot be an exculpatory document, since it does not relate to any of the reasons why Hoechst is unable to benefit from Section B of the 1996 Leniency Notice, which are set out at recitals 455 to 464 to the Decision, and to which the Commission refers.
Nemôže byť dokumentom v jeho prospech, pretože sa netýka nijakého z dôvodov, pre ktoré by sa na podnik Hoechst mal vzťahovať bod B oznámenia o spolupráci z roku 1996, ktoré sú uvedené v odôvodneniach č. 455 až 464 rozhodnutia a na ktoré Komisia odkazuje.
The fact that Chisso is considered to be the first undertaking to have cooperated is based not on the observations which it submitted on 20 April 1999 but on the documents produced on 13 November 1998.
Skutočnosť, že Chisso je považovaný za prvý podnik, ktorý začal spolupracovať, sa nezakladá na pripomienkach, ktoré predložil 20. apríla 1999, ale na dokumentoch poskytnutých 13. novembra 1998.
The extensions of the time-limits therefore did not have the effect of retroactively recognising that Chisso was the first to cooperate.
Dôsledkom predĺženia lehôt teda nebolo retroaktívne priznanie podniku Chisso prvotnosti spolupráce.
If it is Hoechst’s intention to assert that it follows from that document that Chisso no longer satisfied the conditions for the application of Section B(d) of the 1996 Leniency Notice, the Commission contends that its argument cannot be upheld, since a person cannot rely on an unlawful act committed in favour of a third party (judgment of 15 June 2005 in Joined Cases T-71/03, T-74/03, T-87/03 and T-91/03 Tokai Carbon and Others v Commission, not published in ECR, paragraph 373).
Ak sa Hoechst snaží tvrdiť, že z tohto dokumentu vyplýva, že Chisso navyše nespĺňal ani podmienky uplatnenia bodu B písm. d) oznámenia o spolupráci z roku 1996, Komisia sa domnieva, že také tvrdenie nemožno prijať, pretože nikto sa nemôže vo svoj prospech dovolávať nezákonnosti, ku ktorej došlo v prospech iného (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. júna 2005, Tokai Carbon a i./Komisia, T-71/03, T-74/03, T-87/03 a T-91/03, Zb. s. II-10, bod 373).
What is more, even if Chisso should actually lose the benefit of Section B of the 1996 Leniency Notice, that would have no impact on Hoechst.
Navyše aj keby Chisso skutočne stratil oslobodenie podľa bodu B oznámenia o spolupráci z roku 1996, nemalo by to nijaký účinok na Hoechst.
The Commission adds that the evidence necessary for the purposes of the application of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice is decisive evidence of the existence of the cartel.
Komisia dodáva, že dôkazy nevyhnutné na uplatnenie bodu B písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 1996 sú rovnaké ako dôkazy potrebné na preukázanie existencie kartelu.
Contrary to Hoechst’s opinion, evidence which merely put the Commission in a position to carry out an investigation is not sufficient.
Na rozdiel od názoru podniku Hoechst, nie sú dostatočné len také dôkazy, ktoré Komisii umožňujú vykonať šetrenia.
It is true that information provided orally is not excluded a priori.
Je pravda, že ústne podané informácie nie sú a priori vylúčené.
However, such evidence is not relevant in itself in the context of the application of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice and becomes relevant only from the time when it is recorded on the appropriate medium (Case T-15/02 BASF v Commission [2006] ECR II-497, paragraph 505).
Samy osebe však nie sú relevantné v rámci uplatnenia bodu B písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 1996, pričom nadobudnú relevantnosť až okamihom ich zaznamenania na príslušné médium (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2006, BASF/Komisia, T-15/02, Zb. s. II-497, bod 505).
The applicant ought to have expressly requested that the Commission draw up a minute to that effect (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 502), in any event so long as the Commission did not propose to do so in the context of its administrative practice.
O vyhotovenie zápisnice v tejto veci bolo Komisiu potrebné výslovne požiadať (rozsudok BASF/Komisia, už citovaný v bode 120 vyššie, bod 502), ak to sama nenavrhla v rámci správneho konania.
Furthermore, the minute could help to prove the existence of the cartel only if the Commission were able to establish the authenticity of the statement.
Zápisnica však môže prispieť k preukázaniu existencie kartelu len vtedy, ak Komisia môže preukázať pravdivosť vyhlásenia.
As regards, third, the irregularities which are alleged to have vitiated the administrative procedure, Hoechst infers from the letter of 26 March 1999 that Chisso no longer satisfied the conditions for the application of Section B(d) of the 1996 Leniency Notice.
Pokiaľ ide po tretie o pochybenia, ku ktorým došlo v správnom konaní, Hoechst na základe listu z 26. marca 1999 tvrdí, že Chisso navyše nespĺňal ani podmienky uplatnenia bodu B písm. d) oznámenia o spolupráci z roku 1996.
That argument must be rejected, on the ground that no one can rely to his advantage on an unlawful act committed in favour of a third party.
Toto tvrdenie treba zamietnuť, pretože nikto sa nemôže vo svoj prospech dovolávať nezákonnosti, ku ktorej došlo v prospech iného.
Furthermore, the question as to whether the conditions for the application of Section B(d) of the 1996 Leniency Notice are satisfied must, in the Commission’s submission, be determined on a case-by-case basis.
Navyše o otázke, či sú splnené podmienky uplatnenia bodu B písm. d) oznámenia o spolupráci z roku 1996, je podľa Komisie potrebné rozhodnúť v každom jednotlivom prípade.
One of the significant elements in that context is whether the conduct of the undertakings concerned gave rise to an appreciable delay in the procedure.
Jedným z dôležitých dôkazov je v tejto súvislosti zistenie, či správanie sa dotknutého podniku spôsobilo prieťahy v konaní, ktoré by evidentne neboli zanedbateľné.
If the procedure is considered as a whole, it is clear that that was not so in the present case.
Ak posudzujeme konanie ako celok, je zjavné, že to tak v danom prípade nebolo.
The Commission also emphasises that Hoechst
Komisia tiež zdôrazňuje, že Hoechst predložil druhú časť svojich
2008 — CASE T-410/03 did not transmit the second part of its observations until April 1999, some days after Chisso had lodged its own declarations (which Hoechst describes as being late).
2008 — VEC T-410/03 pripomienok až v apríli 1999, niekoľko dní potom, ako Chisso predložil vlastné vyhlásenia (označené podnikom Hoechst ako oneskorene podané).
Last, the Commission disputes certain factual assertions in Hoechst’s observations.
Napokon Komisia namieta voči niektorým skutkovým tvrdeniam, ktoré Hoechst uviedol vo svojich pripomienkach.
The request for the new investigations
O žiadosti na vykonanie nových šetrení
The Commission asserts that an investigation was indeed carried out, but that it produced no results favourable to Hoechst.
Komisia tvrdí, že šetrenie bolo skutočne vykonané, ale jeho výsledky neboli pre Hoechst priaznivé.
The official responsible for the case at the time was questioned and confirmed that Chisso had received no warning concerning the possibility that it might be overtaken in relation to cooperation.
Predovšetkým bol vypočutý úradník poverený v danom čase touto vecou a potvrdil, že podniku Chisso nebolo poskytnuté varovanie o tom, že by mohol byť predbehnutý v spolupráci.
Chisso was not put on notice in that regard.
Podniku Chisso nebolo nič v tejto súvislosti oznámené.
The Commission refers on that point to recital 458, in fine, to the Decision.
Čo sa týka tejto otázky, Komisia odkazuje na odôvodnenie č. 458 rozhodnutia in fine.
The Court notes, by way of preliminary observation, that Hoechst claims on a number of occasions in the context of the first plea that there has been a breach of the principles of sound administration and equal treatment, in support of its assertion that there has been a breach of the right of access to the file.
Na úvod treba poznamenať, že Hoechst viackrát v rámci svojho prvého žalobného dôvodu tvrdí porušenie zásad riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania, aby tak preukázal porušenie práva na prístup k spisu.
Those arguments, moreover, are again developed in the context of the eighth and ninth pleas, whereby the applicant seeks a reduction in the fine.
Tieto tvrdenia sú okrem toho opäť uvedené v rámci ôsmeho a deviateho žalobného dôvodu, ktorými sa domáha zníženia pokuty.
In those circumstances, the Court considers it appropriate to examine those arguments first, before analysing, more specifically, the breach of the right of access to the file alleged by Hoechst.
Za týchto okolností sa Súd prvého stupňa domnieva, že je potrebné najskôr preskúmať tieto tvrdenia pred konkrétnejším posúdením porušenia práva na prístup k spisu, ako to tvrdí Hoechst.
HOECHST v COMMISSION a) Breach of the principles of sound administration and equal treatment
HOECHST/KOMISIA a) O porušení zásad riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania
It must be borne in mind that during an administrative procedure before the Commission, the Commission is required to observe the procedural guarantees provided for by Community law (Case T-348/94 Enso Española v Commission [1998] ECR II-1875, paragraph 56).
Treba pripomenúť, že počas správneho konania prebiehajúceho pred Komisiou je Komisia povinná dodržiavať procesné záruky stanovené právom Spoločenstva (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, Enso Española/Komisia, T-348/94, Zb. s. II-1875, bod 56).
Among the guarantees conferred by the Community judicial order in administrative procedures is, in particular, the principle of sound administration, which entails the obligation for the competent institution to examine carefully and impartially all the relevant elements of the case (Case T-44/90 La Cinq v Commission [1992] ECR II-1, paragraph 86, and ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above, paragraph 99).
Medzi záruky poskytnuté právnym poriadkom Spoločenstva v správnych konaniach patrí najmä zásada riadnej správy vecí verejných, na ktorú sa viaže povinnosť príslušnej inštitúcie preskúmať so starostlivosťou a nestrannosťou všetky relevantné okolnosti daného prípadu (rozsudky Súdu prvého stupňa z 24. januára 1992, La Cinq/Komisia, T-44/90, Zb. s. II-1, bod 86, a ABB Asea Brown Boveri/Komisia, už citovaný v bode 75 vyššie, bod 99).
In the present case, first, so far as it concerns Hoechst’s assertion that the Commission granted Chisso, in autumn 1998, what it at the same time refused the applicant, namely recognition of its oral contributions as acts of cooperation, and for the reasons set out at paragraphs 572 to 578 below, the Court considers, on the one hand, that in the Decision the Commission finally accepts Hoechst’s oral contributions as acts of cooperation and, on the other, in any event, that the fact that it was the Commission’s intention not to take certain oral contributions into consideration was the consequence of uncertainty as to the actual cooperation provided by Hoechst at the beginning of the procedure.
V tomto prípade po prvé, čo sa týka tvrdenia podniku Hoechst, podľa ktorého Komisia umožnila Chisso na jeseň 1998, lenže v tom istom období podniku Hoechst odmietla, uznať ústne svedectvá za úkony spolupráce, a z dôvodov uvedených v bodoch 572 až 578 tohto rozsudku, treba dospieť k záveru, že Komisia na jednej strane v rozhodnutí považovala napokon ústne svedectvá Hoechst za úkony spolupráce a na druhej strane, že v každom prípade skutočnosť, že Komisia nechcela zohľadniť niektoré ústne svedectvá, bola spôsobená tým, že nebola presvedčená o skutočnej spolupráci podniku Hoechst na začiatku konania.
Hoechst’s arguments in that regard must therefore be rejected.
Tvrdenia podniku Hoechst predložené v tejto súvislosti musia byť teda zamietnuté.
Second, as regards the Commission’s internal note of 9 November 1998, relating in particular to the meeting of 29 October 1998, which states that ‘[t]he lawyers … have at last agreed to hold the promised meetings, following calls initiated from [the Directorate-General for Competition]’, the Court considers that the telephone conversations initiated by the Commission’s services were a consequence of the fact that those services had already met Chisso’s lawyers on 29 September 1998, without there being any need to determine whether or not Chisso’s identity had been officially revealed.
Po druhé, pokiaľ ide o interný záznam Komisie z 9. novembra 1998, týkajúci sa najmä stretnutia z 29. októbra 1998, ktorý spresňuje, že „advokáti… po telefonáte s [generálnym riaditeľstvom hospodárskej súťaže] aspoň súhlasili so spoločným stretnutím“, treba posúdiť tak, že telefonické hovory uskutočnené z iniciatívy služieb Komisie vyplývali zo skutočnosti, že už 29. septembra 1998 sa zástupcovia týchto služieb stretli s advokátmi Chisso, bez ohľadu na skutočnosť, či už bola, alebo nebola totožnosť Chisso odhalená.
As the Commission observes in its internal note of 1 October 1998, it had been agreed that the lawyers would contact the Commission services within two weeks.
Ako Komisia uvádza vo svojom internom zázname z 1. októbra 1998, bolo dohodnuté, že advokáti sa ozvú službám Komisie v lehote pätnásť dní.
The fact that, in that context, the Commission services resumed contact is not of such a kind as to cast doubt on the lawfulness of the proceedings in that regard.
Skutočnosť, že v tejto súvislosti bol kontakt obnovený službami Komisie, nemôže spochybniť riadny priebeh konania.
Third, as regards the fact that Hoechst’s requests for further investigations met with no response, it must be noted that Hoechst’s request, contained in a letter of 22 January 2003 to the hearing officer, formed part of a request for access to the internal documents relating to the telephone contacts between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999.
Po tretie, čo sa týka skutočnosti, že žiadostiam Hoechst o dodatočné šetrenia sa nevyhovelo, treba konštatovať, že žiadosť podniku Hoechst uvedená v liste z 22. januára 2003 zaslanom pracovníčke poverenej vypočúvaním spadala do rámca žiadosti o prístup k interným dokumentom týkajúcim sa telefonických hovorov medzi Komisiou a Chisso od septembra 1998 do apríla 1999.
More specifically, Hoechst requested the hearing officer to investigate those telephone contacts.
Konkrétne Hoechst vyzval pracovníčku poverenú vypočúvaním prešetriť uvedené telefonické hovory.
In fact, it follows from the hearing officer’s final report that, ‘[a]s a result of these claims made by Hoechst and Nutrinova’, the hearing officer had ‘examined internal notes of the Commission services in so far as these exist[ed]’.
Zo záverečnej správy pracovníčky poverenej vypočúvaním však vyplýva, že „[z] dôvodu… tvrdení podnikov Hoechst a Nutrinova“ táto pracovníčka „prešetrila interné záznamy útvarov Komisie, pokiaľ tie [existovali]“.
Hoechst’s assertion that its request met with no response is therefore factually incorrect.
Tvrdenie podniku Hoechst, že sa jeho žiadosti nevyhovelo, je teda nepodložené.
Fourth, as regards what the applicant claims to have been a biased approach or unequal treatment in the application of the 1996 Leniency Notice, the Court observes that in an internal note of 9 November 1998 referring to the first meetings held with Chisso and Hoechst, the Commission stated:
Po štvrté, čo sa týka tvrdenia, že v rámci uplatnenia oznámenia o spolupráci z roku 1996 došlo k zaujatému prístupu alebo nerovnému zaobchádzaniu, treba citovať interný záznam Komisie z 9. novembra 1998 týkajúci sa prvých stretnutí so zástupcami podnikov Chisso a Hoechst, v ktorom uviedla:
‘We have obviously not informed them [that is to say, Chisso’s lawyers] that other companies are also providing information, nor have these others been informed that … Chisso [had] applied for leniency.’
„Samozrejme sme im neoznámili [t. j. advokátom Chisso], že iné podniky tiež poskyt[li] určité informácie, ani sme ďalšie podniky neinformovali, že… Chisso [predložil] žiadosť o oslobodenie od pokút.“
In fact, it follows from the minute of the meeting of 13 November 1998 between Chisso and the Commission that one of the officials responsible for the present case stated that ‘fair warning would be given if another company would look like overtaking Chisso under the requirements of [the Leniency Notice]’.
Zo zápisnice zo stretnutia medzi zástupcami Chisso a Komisie z 13. novembra 1998 však vyplýva, že jeden z úradníkov poverených touto vecou povedal, že „Chisso bude primerane varovaný v prípade, ak sa ho iný podnik pokúsi predbehnúť v rámci oznámenia o spolupráci“.
It follows, first, that on 9 November 1998 the Commission clearly displayed its intention not to disclose to the cooperating undertakings, in particular to Hoechst, the fact that other undertakings had approached its services in order to obtain immunity from a fine when, on 13 November 1998, that is to say, some days later, it assured Chisso that it would be warned if other undertakings attempted to overtake it in relation to cooperation.
Z uvedeného vyplýva, že na jednej strane Komisia 9. novembra 1998 zreteľne prejavila svoj záujem, že neprezradí spolupracujúcim podnikom a predovšetkým podniku Hoechst skutočnosť, že iné podniky začali s jej službami podnikať kroky, aby boli oslobodené od pokút, zatiaľ čo na druhej strane 13. novembra 1998, o niekoľko dní neskôr, ubezpečila podnik Chisso, že ho varuje, ak by sa ho iné podniky pokúšali predbehnúť v oblasti spolupráce.
Those elements lead the Court to conclude that, in this case, the Commission failed to have regard to the principles of sound administration and equal treatment.
Tieto dôkazy vedú Súd prvého stupňa k rozhodnutiu, že v prejednávanej veci Komisia porušila zásady riadnej správy vecí verejných a rovnosti zaobchádzania.