natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Therefore, as the Advocate General notes in point 76 of her Opinion, the question arises as to the role accorded to an undertaking wishing to post workers, necessarily prior to any request for information from the Labour and Mines Inspectorate, and which, in any event, is not defined by the Law of 20 December 2002.
Preto, ako uvádza generálna advokátka v bode 76 svojich návrhov, vzniká otázka týkajúca sa úlohy pridelenej podniku, ktorý chce vysielať pracovníkov, ktorá nevyhnutne predchádza akejkoľvek žiadosti o informácie od Inšpekcie práce a baní, čo je úloha, ktorá v nijakom prípade nie je definovaná zákonom z 20. decembra 2002.
On that basis, the interpretation of the expression ‘prior to the commencement of the work’ in Article 7(1) of that law, adopted by the Grand Duchy of Luxembourg, cannot be relevant.
Z tohto hľadiska výklad pojmu „pred začatím prác“ uvedeného v článku 7 ods. 1 tohto zákona, zastávaný Luxemburským veľkovojvodstvom, nemôže byť relevantný.
It is clear that such an expression means not only that the information must be provided on the actual day on which the work commences, but that it would also cover a somewhat longer period preceding that date.
Je totiž jasné, že takýto výraz znamená nielen to, že informácie musia byť poskytnuté v samotný deň začatia prác, ale takisto umožňuje domnievať sa, že ide o viac alebo menej dlhšie obdobie predchádzajúce tomuto dňu.
Second, as the Advocate General noted, in point 74 of her Opinion, it follows from the provisions of the Law of 4 April 1974 on the Reorganisation of the Labour
Po druhé, ako uviedla generálna advokátka v bode 74 svojich návrhov, z ustanovení zákona zo 4. apríla 1974 o reorganizácii Inšpekcie práce a baní (Mémorial A 1974,
486), to which reference is made in Article 9(2) of the Law of 20 December 2002 in respect of the definition of the monitoring powers of that authority, and, in particular from Articles 13 to 17 of the Law of 4 April 1974, that the Labour and Mines Inspectorate may order the immediate cessation of the posted worker’s activities if his employer does not comply with an order addressed to the employer to provide information.
486), na ktorý odkazuje článok 9 ods. 2 zákona z 20. decembra 2002 na účely definovania kontrolnej právomoci tohto orgánu, a najmä z článkov 13 až 17 tohto zákona zo 4. apríla 1974 vyplýva, že Inšpekcia práce a baní môže nariadiť okamžité zastavenie činností vyslaného pracovníka, ak sa jeho zamestnávateľ nepodriadi príkazu poskytnúť informácie, ktorý mu je adresovaný.
Furthermore, Article 28 of that law provides that failure to comply with that obligation may give rise to criminal proceedings against the undertaking concerned.
Okrem toho článok 28 uvedeného zákona stanovuje, že nedodržanie tejto povinnosti môže privodiť trestné stíhanie proti dotknutému podniku.
Having regard to those factors, it must be acknowledged that the prior notification procedure to be followed by an undertaking wishing to post workers to Luxembourg territory is not without ambiguities.
Vzhľadom na tieto okolnosti treba zdôrazniť, že postup predbežného vyhlásenia, ktorý má dodržať podnik, ktorý chce vysielať pracovníkov na luxemburské územie, nie je zbavený nejasností.
The ambiguities which characterise Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 are likely to dissuade undertakings wishing to post workers to Luxembourg from exercising their freedom to provide services.
Tieto nejasnosti, typické v článku 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002, môžu odradiť podniky, ktoré chcú vysielať pracovníkov do Luxemburska, od výkonu svojej slobody poskytovania služieb.
On the one hand, the extent of the rights and obligations of those undertakings is not clearly apparent from that provision.
Na jednej strane totiž rozsah práv a povinností týchto podnikov nevyplýva práve z tohto ustanovenia.
On the other hand, undertakings which have failed to comply with the obligations laid down in that provision incur not inconsiderable penalties.
Na druhej strane podnikom, ktoré nedodržali povinnosti stanovené uvedeným ustanovením, budú uložené nezanedbateľné sankcie.
Accordingly, since Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is incompatible with Article 49 EC on account of its lack of clarity and the ambiguities that it contains, the Commission’s third complaint is well founded.
V dôsledku toho článok 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002 je z dôvodu chýbajúcej jasnosti a nejasností, ktoré obsahuje, nezlučiteľný s článkom 49 ES.
The fourth complaint: infringement of Article 49 EC by reason of the requirement that the undertakings designate an ad hoc agent residing in Luxembourg to retain the documents necessary for monitoring by the competent national authorities
O štvrtej výhrade, založenej na porušení článku 49 ES z dôvodu povinnosti dotknutých podnikov určiť mandatára ad hoc s bydliskom v Luxembursku na účely uchovávania dokumentov potrebných na kontroly vykonávané príslušnými vnútroštátnymi orgánmi
By its fourth complaint, the Commission takes the view that, by requiring undertakings whose registered office is outside Luxembourg territory and which post workers there to deposit, before the start of the posting, with an ad hoc agent residing in Luxembourg, the documents necessary for monitoring compliance with their obligations under the Law of 20 December 2002 and to leave them there for an indeterminate period after the provision of services has ceased, Article 8 of that Law constitutes a restriction on freedom to provide services.
Komisia vo svojej štvrtej výhrade uvádza, že článok 8 tohto zákona tým, že núti podniky so sídlom mimo luxemburského územia, ktoré vysielajú pracovníkov do Luxemburska, uložiť pred začatím vysielania u mandatára ad hoc s bydliskom v Luxembursku dokumenty potrebné na kontrolu povinností, ktoré im vyplývajú zo zákona z 20. decembra 2002, a ponechať ich tam počas neurčitého obdobia po skončení poskytovania služieb, predstavuje obmedzenie slobodného poskytovania služieb.
The system of cooperation and exchange of information provided for in Article 4 of Directive 96/71 makes such an obligation superfluous.
Systém spolupráce a výmeny informácií stanovený v článku 4 smernice 96/71 by sa z dôvodu takejto povinnosti stal totiž zbytočným.
The Grand Duchy of Luxembourg states, first of all, that the cooperation mechanism to which the Commission refers does not enable the competent administrative authorities to carry out ordinary checks with the necessary effectiveness.
Luxemburské veľkovojvodstvo najprv uvádza, že mechanizmus spolupráce, na ktorý odkazuje Komisia, neumožňuje príslušným správnym orgánom vykonávať riadne kontroly s požadovanou účinnosťou.
Next, it contends that the contested national provision does not require any specific legal form with respect to the role of agent.
Ďalej uvádza, že sporné vnútroštátne ustanovenie nestanovuje nijakú osobitnú právnu formu na výkon funkcie mandatára.
Lastly, apart from the deposit of the documents necessary for monitoring with the agent for a period following the posting, the documents do not have to be lodged until the day on when the provision of services concerned begins.
Nakoniec, okrem uloženia dokumentov potrebných na kontrolu u mandatára počas obdobia nasledujúceho po vysielaní, uloženie týchto dokumentov sa vyžaduje len v samotný deň začatia predmetného poskytovania služieb.
It is not disputed that the obligation provided for in Article 8 of the Law of 20 December 2002 involves an additional administrative and financial burden for undertakings established in another Member State, so that the latter are not on an equal footing, from the point of view of competition, with employers established in the host Member State and they may be dissuaded from providing services in the latter Member State.
Je nesporné, že povinnosť stanovená v článku 8 zákona z 20. decembra 2002 je spojená s nákladmi, ako aj s dodatočným finančným a administratívnym zaťažením pre podniky usadené v inom členskom štáte, takže tieto podniky nemajú z hľadiska hospodárskej súťaže rovnaké postavenie so zamestnávateľmi usadenými v hostiteľskom členskom štáte a to ich môže odradiť od poskytovania služieb v hostiteľskom členskom štáte.
First, the contested provision requires that the agent with whom the documents are lodged reside in Luxembourg.
Na jednej strane totiž sporné ustanovenie stanovuje, že mandatár, u ktorého sa vyžadované dokumenty majú uložiť, má mať bydlisko v Luxembursku.
Second, that provision lays down an obligation to retain the documents relating inter alia to the information referred to in Article 7 of the Law of 20 December 2002, without, however, defining the period over which those documents must be retained or specifying whether that obligation concerns only the period after the service is provided or whether it also concerns a period prior to its commencement.
Na druhej strane uvedené ustanovenie stanovuje povinnosť uchovávania dokumentov týkajúcich sa najmä údajov uvedených v článku 7 zákona z 20. decembra 2002 bez toho, aby definoval obdobie, počas ktorého tieto dokumenty musia byť uchovávané, alebo stanovil, či sa táto povinnosť týka len obdobia nasledujúceho po poskytovaní služieb, alebo takisto obdobia pred začatím poskytovania služieb.
In order to justify such a restriction on freedom to provide services, the Grand Duchy of Luxembourg cites the need to ensure effective monitoring by the Labour and Mines Inspectorate of compliance with employment legislation.
Luxemburské veľkovojvodstvo na odôvodnenie takéhoto obmedzenia slobodného poskytovania služieb uvádza potrebu umožniť účinnú kontrolu dodržiavania pracovnoprávnej úpravy zo strany Inšpekcie práce a baní.
In that connection, the Court has held that the effective protection of workers may require that certain documents are kept at the place where the service is provided, or at least in an accessible and clearly identified place in the territory of the host Member State, so that they are available to the authorities of that State responsible for carrying out checks (see, to that effect, Arblade and Others, paragraph 61).
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že účinná ochrana pracovníkov si môže vyžadovať, aby určité dokumenty boli k dispozícii na mieste poskytovania služieb, alebo prinajmenšom na mieste prístupnom a jasne identifikovanom na území hostiteľského členského štátu pre orgány tohto členského štátu poverené vykonávaním kontrol (pozri v tomto zmysle rozsudok Arblade a i., už citovaný, bod 61).
However, the Court added, in paragraph 76 of Arblade and Others, that where there is an obligation to keep available and retain certain documents at the address of a natural person residing in the host Member State who holds them as the agent or representative of the employer by whom he has been designated, even after the employer has ceased to employ workers in that State, it is not sufficient, for the purposes of justifying such a restriction on the freedom to provide services, that the presence of such documents within the territory of the host Member State may make it generally easier for the authorities of that State to perform their supervisory task.
Súdny dvor však v bode 76 už citovaného rozsudku Arblade a i. uviedol, pokiaľ ide o povinnosť mať k dispozícii a uchovávať určité dokumenty v bydlisku fyzickej osoby usadenej v hostiteľskom členskom štáte, ktorá ich uchováva ako mandatár alebo zástupca zamestnávateľa, ktorý ho určil, aj po tom, čo zamestnávateľ skončil s vysielaním pracovníkov do tohto štátu, že na odôvodnenie takéhoto obmedzenia slobodného poskytovania služieb nestačí, aby prítomnosť uvedených dokumentov na území hostiteľského členského štátu všeobecne uľahčovala vykonanie kontrolných úloh zo strany orgánov tohto štátu.
It must also be shown that those authorities cannot carry out their supervisory task effectively unless the undertaking has, in that Member State, an agent or representative designated to retain the documents in question.
Takisto je potrebné, aby tieto orgány nemohli účinne vykonať kontrolné úlohy iným spôsobom bez toho, aby predmetný podnik mal k dispozícii v tomto členskom štáte mandatára alebo zástupcu, ktorý uchováva uvedené dokumenty.
In that connection, the Court has held that a requirement that a natural person domiciled in the territory of a host Member State should retain documents cannot be justified (see, Arblade and Others, paragraph 77).
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že povinnosť uchovávania dokumentov u fyzickej osoby s bydliskom na území hostiteľského členského štátu nemôže byť dôvodná (pozri rozsudok Arblade a i., už citovaný, bod 77).
In this case, the Grand Duchy of Luxembourg does not submit any specific evidence in support of the argument that only the retention of the documents concerned by an agent residing in Luxembourg enables the authorities to carry out the checks for which they are responsible.
V danom prípade Luxemburské veľkovojvodstvo nepredložilo nijaký konkrétny prvok na podporu teórie, podľa ktorej iba uchovávanie predmetných dokumentov u mandatára s bydliskom v Luxembursku umožňuje uvedeným orgánom vykonávať kontroly, ktoré im prináležia.
In any event, a worker present in the place where the services were provided could be designated to ensure that documents necessary for monitoring purposes were made available to the competent national authorities, which would be a measure less restrictive of freedom to provide services and just as effective as the contested obligation.
Určenie pracovníka prítomného na mieste poskytovania služieb s cieľom, aby boli dokumenty potrebné na kontrolu k dispozícii príslušným vnútroštátnym orgánom, v každom prípade predstavuje opatrenie menej obmedzujúce slobodné poskytovanie služieb a rovnako účinné ako sporná povinnosť.
For the rest, the Court noted, in paragraph 79 of Arblade and Others, that the organised system for cooperation and exchanges of information between Member States provided for in Article 4 of Directive 96/71 renders superfluous the retention of the documents in the host Member State after the employer has ceased to employ workers there.
Navyše je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor v bode 79 už citovaného rozsudku Arblade a i. zdôraznil, že systém organizovanej spolupráce alebo výmeny informácií medzi členskými štátmi stanovený v článku 4 smernice 96/71 by bol zbytočný, ak by sa uchovávali tieto dokumenty v hostiteľskom členskom štáte po tom, ako tam zamestnávateľ skončil so zamestnávaním pracovníkov.
Consequently, the Grand Duchy of Luxembourg cannot require undertakings which post workers to do what is necessary to retain such documents on Luxembourg territory when the provision of services comes to an end.
V dôsledku toho Luxemburské veľkovojvodstvo nemôže vyžadovať od podnikov, ktoré vysielajú pracovníkov, aby robili to, čo je potrebné na uchovávanie uvedených dokumentov na luxemburskom území, po skončení poskytovania služieb.
Nor can such documents be required to be retained by an agent residing in Luxembourg in so far as, since the undertaking concerned is physically present on Luxembourg territory when the services are provided, the documents in question may be held by a posted worker.
Preto nemožno vyžadovať ani to, aby tie isté dokumenty boli uchovávané mandatárom s bydliskom v Luxembursku, keďže predmetný podnik je fyzicky prítomný na luxemburskom území počas výkonu poskytovania služieb a predmetné dokumenty môžu byť uchovávané u vyslaného pracovníka.
Lastly, it must be pointed out that, although Article 8(2) of the Law of 20 December 2002 does not expressly provide that documents necessary for monitoring purposes must be retained in Luxembourg before the commencement of work, that provision states that the identity of the agent must be communicated to the competent authorities prior to the employment activities envisaged at the latest.
Napokon treba zdôrazniť, že hoci článok 8 ods. 2 zákona z 20. decembra 2002 nestanovuje explicitne povinnosť uchovávania dokumentov potrebných na kontrolu v Luxembursku pred začatím prác, toto ustanovenie uvádza, že identita mandatára musí byť oznámená príslušným orgánom najneskôr pred začatím výkonu plánovanej platenej činnosti.
Therefore, the interpretation put forward by the Grand Duchy of Luxembourg, according to which the documents do not have to be available until the date on which the work commences, has no basis in the provision in question.
Preto výklad obhajovaný Luxemburským veľkovojvodstvom, podľa ktorého tieto dokumenty musia byť k dispozícii až v deň začatia prác, nie je podložený sporným ustanovením.
In any event, such an obligation to retain such documents prior to the commencement of work would constitute an obstacle to freedom to provide services which the Grand Duchy of Luxembourg would have to justify by arguments other than mere doubts as to the effectiveness of the organised system of cooperation or exchanges of information between the Member States provided for in Article 4 of Directive 96/71.
Takáto povinnosť uchovávania uvedených dokumentov pred začatím prác v každom prípade predstavuje prekážku slobodného poskytovania služieb, ktorú prináleží Luxemburskému veľkovojvodstvu odôvodniť inými tvrdeniami, ako iba jednoduchými pochybnosťami týkajúcimi sa účinnosti organizovaného systému spolupráce alebo výmeny informácií medzi členskými štátmi, stanoveného v článku 4 smernice 96/71.
It is clear from the foregoing that, since Article 8 of the Law of 20 December 2002 is incompatible with Article 49 EC, the action must be upheld in its entirety.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že vzhľadom na to, že článok 8 zákona z 20. decembra 2002 je nezlučiteľný s článkom 49 ES, treba vyhovieť žalobe ako celku.
Accordingly, it must be held that:
V dôsledku toho je potrebné konštatovať, že Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že
— by declaring the provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to be mandatory provisions falling under national public policy;
— vyhlásilo, že ustanovenia článku 1 ods. 1 body 1, 2, 8 a 11 zákona z 20. decembra 2002 predstavujú ustanovenia politiky vnútroštátneho verejného poriadku,
— by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71;
— neprebralo úplne ustanovenia článku 3 ods. 1 prvého pododseku písm. a) smernice 96/71,
— by setting out, in Article 7(1) of that Law of 20 December 2002, conditions relating to access to the basic information necessary for monitoring purposes by the competent national authorities with insufficient clarity to ensure legal certainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg; and
— stanovilo v článku 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002 podmienky týkajúce sa prístupu k podstatným údajom nevyhnutným na kontrolu zo strany príslušných vnútroštátnych orgánov, formulované spôsobom, ktorý nebol dostatočne jasný na to, aby umožnil zabezpečenie právnej istoty v prípade podnikov, ktoré chcú vysielať pracovníkov do Luxemburska, a
— by requiring, in Article 8 of that Law, that documents necessary for monitoring purposes be retained in Luxembourg by an ad hoc agent resident there, the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with Article 10 thereof, and Articles 49 EC and 50 EC.
— stanovilo v článku 8 tohto zákona povinnosť uchovávať v Luxembursku u mandatára ad hoc, ktorý tam má bydlisko, dokumenty potrebné na kontrolu, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 3 ods. 1 smernice 96/71, v spojení s odsekom 10 tohto článku, ako aj z článkov 49 ES a 50 ES.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been asked that for in the successful party’s pleadings.
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Since the Commission has asked that the Grand Duchy of Luxembourg be ordered to pay the costs and the latter has been unsuccessful, the Grand Duchy of Luxembourg must be ordered to pay the costs.
Keďže Komisia navrhla zaviazať Luxemburské veľkovojvodstvo na náhradu trov konania a Luxemburské veľkovojvodstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
Declares that,
Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že
— by declaring the provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 transposing Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services and the monitoring of the implementation of labour law to be mandatory provisions falling under national public policy;
— vyhlásilo, že ustanovenia článku 1 ods. 1 body 1, 2, 8 a 11 zákona z 20. decembra 2002, ktorým sa preberá smernica Európskeho parlamentu a Rady 96/71/ES zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb a ktorým sa stanovuje právna úprava kontroly uplatňovania pracovného práva, predstavujú ustanovenia politiky vnútroštátneho verejného poriadku,
— by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services;
— neprebralo úplne ustanovenia článku 3 ods. 1 prvého pododseku písm. a) smernice Európskeho parlamentu a Rady 96/71/ES zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb,
— by setting out, in Article 7(1) of that Law of 20 December 2002, conditions relating to access to the basic information necessary for monitoring purposes by the competent national authorities with insufficient clarity to ensure legal certainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg; and
— stanovilo v článku 7 ods. 1 tohto zákona z 20. decembra 2002 podmienky týkajúce sa prístupu k podstatným údajom nevyhnutným na kontrolu zo strany príslušných vnútroštátnych orgánov, formulované spôsobom, ktorý nebol dostatočne jasný na to, aby umožnil zabezpečenie právnej istoty v prípade podnikov, ktoré chcú vysielať pracovníkov do Luxemburska, a
— by requiring, in Article 8 of that Law, that documents necessary for monitoring purposes be retained in Luxembourg by an ad hoc agent resident there,
— stanovilo v článku 8 uvedeného zákona povinnosť uchovávať v Luxembursku u mandatára ad hoc, ktorý tam má bydlisko, dokumenty potrebné na kontrolu,
2008 — CASE C-319/06 the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with Article 10 thereof, and Articles 49 EC and 50 EC.
2008 — VEC C-319/06 nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 3 ods. 1 smernice 96/71 v spojení s odsekom 10 tohto článku, ako aj z článkov 49 ES a 50 ES.
(Reference for a preliminary ruling from the Bundesvergabeamt)
(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesvergabeamt)
(Public procurement — Directive 92/50/EEC — Procedures for the award of public service contracts — Concept of ‘award of a contract’)
„Verejné zmluvy — Smernica 92/50/EHS — Postupy verejného obstarávania služieb — Pojem ‚uzavretie zmluvy‘“
Opinion of Advocate General Kokott delivered on 13 March 2008 . . . . . .
Návrhy prednesené 13. marca 2008 — generálna advokátka J. Kokott . . . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 19 June 2008 . . . . . . . . . .
Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 19. júna 2008 . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Procedures for the award of public service contracts — Directive 92/50 — Award of a contract — Meaning — Amendments to the provisions of a public contract during the currency of the contract
Aproximácia právnych predpisov — Postupy verejného obstarávania služieb — Smer -nica 92/50 — Uzavretie zmluvy — Pojem — Zmeny ustanovení verejnej zmluvy vykonané počas doby jej platnosti
(Council Directive 92/50, Arts 3(1), 8 and 9)
(Smernica Rady 92/50, článok 3 ods. 1, články 8 a 9)
Approximation of laws — Procedures for the award of public service contracts — Directive 92/50 — Award of a contract — Meaning — Amendments to the provisions of a public contract during the currency of the contract
Aproximácia právnych predpisov — Postupy verejného obstarávania služieb — Smernica 92/50 — Uzavretie zmluvy — Pojem — Zmeny ustanovení verejnej zmluvy vykonané počas doby jej platnosti