natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Directive 77/62/EEC … is hereby repealed, without prejudice to the obligation of the Member States concerning the deadlines for transposition into national law and for application indicated in Annex V.
„Smernica 77/62/EHS… sa týmto zrušuje bez toho, aby boli dotknuté povinnosti členských štátov týkajúce sa lehôt pre transpozíciu smernice do národného práva a pre použitie uvedené v prílohe V.
References to the repealed Directives shall be construed as reference to this Directive and should be read in accordance with the correlation table set out in Annex VI.’
Odkazy na zrušenú smernicu sa chápu ako odkazy na túto smernicu a čítajú v súlade s korelačnou tabuľkou uvedenou v prílohe VI.“
Since the Commission was unaware of any information pertaining to the organisation of a tendering procedure at Community level for the supply of helicopters to meet the requirements of various corps of the Italian State, it considered that such Agusta and Agusta Bell helicopters had been purchased directly, without any competitive tendering procedure at Community level, in breach of the provisions of Directives 77/62 and 93/36.
Keďže Komisia nezískala žiadne informácie týkajúce sa organizácie verejného obstarávania na úrovni Spoločenstva na dodávku helikoptér pre potreby rôznych jednotiek Talianskej republiky, zastávala názor, že tieto helikoptéry značky Agusta a Agusta Bell boli zakúpené priamo bez vyhlásenia verejného obstarávania na úrovni Spoločenstva, čím došlo k porušeniu ustanovení smerníc 77/62 a 93/36.
Accordingly, on 17 October 2003, it sent the Italian Republic a letter of formal notice, inviting it to present its observations within a period of 21 days from the receipt of that letter.
V dôsledku toho Komisia 17. októbra 2003 zaslala Talianskej republike výzvu na predloženie pripomienok v lehote 21 dní od doručenia tejto výzvy.
The Italian authorities replied to that letter by fax of 9 December 2003.
Talianske orgány na danú výzvu odpovedali faxom z 9. decembra 2003.
Since it considered that the Italian authorities had not provided sufficient arguments to refute the observations formulated in the letter of formal notice, and in the absence of further communication from them, the Commission, on 5 February 2004, sent the Italian Republic a reasoned opinion, inviting it to comply therewith within a period of two months from its notification.
Domnievajúc sa, že talianske orgány neposkytli tvrdenia dostatočné na vyvrátenie pripomienok uvedených vo výzve ani ďalšie informácie, Komisia 5. februára 2004 adresovala Talianskej republike odôvodnené stanovisko, v ktorom ju vyzvala na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.
The Italian authorities replied to that reasoned opinion by three letters of 5 April, 13 May and 27 May 2004.
Talianske orgány na toto odôvodnené stanovisko odpovedali tromi listami z 5. apríla, 13. a 27. mája 2004.
Since it considered that the Italian Republic’s arguments in reply to the reasoned opinion were insufficient and finding that it had adopted no measure intended to terminate the impugned practice in awarding public supply contracts, the Commission decided to bring the present action.
Keďže Komisia považovala tvrdenia uvedené Talianskou republikou v odpovedi na odôvodnené stanovisko za nedostatočné a konštatovala, že Talianska republika neprijala žiadne opatrenia smerujúce k ukončeniu napadnutého postupu uzatvárania zmlúv na dodávky tovaru, rozhodla sa podať predmetnú žalobu.
The Italian Republic pleads that the action is inadmissible on the ground that the Commission made no complaint, in the prelitigation procedure, about contracts for military supplies.
Talianska republika tvrdí, že žaloba je neprípustná z dôvodu, že v rámci konania pred podaním žaloby Komisia nevzniesla námietky voči verejným zmluvám na dodanie vojenského tovaru.
Only civilian supplies were in question.
Sporné boli len dodávky civilného tovaru.
Consequently, there are divergences between, on the one hand, the complaints made in the course of the prelitigation procedure and, on the other, those formulated in the present action.
V dôsledku toho je nesúlad medzi výhradami uvedenými v konaní pred podaním žaloby a žalobnými dôvodmi, ktoré boli podané v rámci predmetnej žaloby.
The Italian Republic submits also that the part of the action covering the supply contracts concluded for the requirements of the Corpo forestale dello Stato (State Forestry Corps) is inadmissible.
Talianska republika sa tiež domnieva, že časť žaloby, ktorá sa týkala verejných zmlúv na dodanie tovaru uzavretých pre potreby Corpo forestale dello Stato (vnútroštátna správa lesov), je neprípustná.
It is contrary to the principle of no double jeopardy,
Nebola totiž dodržaná zásada ne bis in idem, pretože
2008 — CASE C-337/05 since the failure to fulfil obligations relating to that category of contracts has already been examined and determined by the Court in Case C-525/03 Commission v Italy [2005] ECR I-9405.
2008 — VEC C-337/05 nesplnenie povinnosti týkajúce sa tejto kategórie verejného obstarávania už Súdny dvor preskúmal a posúdil vo svojom rozsudku z 27. októbra 2005, Komisia/Taliansko (C-525/03, Zb. s. I-9405).
In addition, in its rejoinder, the Italian Republic contends that, having regard to the vague and imprecise character of the facts reported by the Commission both in the letter of formal notice and in the reasoned opinion, the action does not satisfy the requirements of coherence and detail under the caselaw, which has gravely affected its rights of defence.
Okrem toho, Talianska republika vo svojej duplike uvádza, že vzhľadom na obšírnosť a nepresnosť skutkových okolností uvedených Komisiou žaloba nespĺňa požiadavky koherencie a presnosti stanovené judikatúrou, čo podstatne porušuje právo tohto členského štátu na obranu.
The Commission counters that the prelitigation procedure never concerned military supplies, but concerned civilian supplies for, in particular, the requirements of certain military corps of the Italian State.
Komisia namieta, že štádium konania pred podaním žaloby sa vôbec netýkalo vojenských dodávok tovaru, ale dodávok civilných, určených najmä pre potreby niektorých vojenských jednotiek Talianskej republiky.
It points out also that the subjectmatter of the proceedings which gave rise to the judgment in Commission v Italy, cited above, differed from that of the present action.
Takisto zdôrazňuje, že predmet konania, v ktorom bol vyhlásený už citovaný rozsudok Komisia/Taliansko, bol odlišný od predmetu tejto žaloby.
The proper conduct of that procedure thus constitutes an essential guarantee required by the EC Treaty in order to protect the rights of the Member State concerned.
Regulárnosť tohto postupu predstavuje podstatnú záruku, ktorú upravuje Zmluva ES, na účely zabezpečenia ochrany práv predmetného členského štátu.
It is only when that guarantee is observed that the contentious procedure before the Court can enable it to judge whether that State has in fact failed to fulfil the obligations which the Commission alleges it has breached (see, in particular, Case C-145/01 Commission v Italy [2003] ECR I-5581, paragraph 17).
Iba v prípade, že táto záruka je dodržaná, umožňuje kontradiktórne konanie pred Súdnym dvorom rozhodovať o tom, či si členský štát skutočne nesplnil povinnosti, ktorých porušenie namieta Komisia (pozri najmä rozsudok z 5. júna 2003, Komisia/Taliansko, C-145/01, Zb. s. I-5581, bod 17).
It is in the light of that caselaw that it is necessary to examine whether the Commission has respected the rights of the defence with regard to the Italian Republic in the prelitigation procedure.
Vo svetle tejto judikatúry je potrebné preskúmať, či Komisia v rámci konania pred podaním žaloby zabezpečila dodržanie práva na obranu Talianskej republiky.
First, as regards the alleged divergences between the complaints made during the prelitigation procedure and those formulated before the Court, it suffices to state that the reasoned opinion and the application commencing the proceedings, which are in almost identical terms, are based on the same complaints.
V prvom rade, pokiaľ ide o údajný nesúlad medzi výhradami uvedenými v konaní pred podaním žaloby a žalobnými dôvodmi uvedenými pred Súdnym dvorom, stačí konštatovať, že odôvodnené stanovisko a návrh na začatie konania, ktorých ustanovenia sú takmer totožné, sú založené na rovnakých výhradách.
Therefore, the Italian Republic’s argument to show that the complaints raised in the course of the prelitigation procedure do not correspond to those developed in that application cannot be accepted.
Preto, tvrdenie Talianskej republiky, ktorého cieľom je preukázať, že výhrady uvedené v konaní pred podaním žaloby nezodpovedajú žalobným dôvodom tejto žaloby, nemôže byť prijaté.
In this case, the Commission’s allegations in the prelitigation procedure were sufficiently clear to enable the Italian Republic to deploy its defence, as is shown by the course which that part of the procedure took.
V prejednávanej veci boli tvrdenia Komisie v rámci konania pred podaním žaloby dostatočne jasné na to, aby Talianskej republike umožnili predložiť argumentáciu na svoju obranu, ako to dokazuje priebeh tohto štádia konania.
Thirdly, as regards the alleged breach of the principle of no double jeopardy, Case C-525/03 Commission v Italy, cited above, was a case with a completely different subjectmatter since, in that instance, the Commission’s action concerned an ordinance of the President of the Italian Council of Ministers authorising recourse to negotiated procedures by derogation from Community directives on public supply contracts, and the action was declared inadmissible since that ordinance had ceased to have any effect before the expiry of the period fixed in the reasoned opinion.
V treťom rade, pokiaľ ide o údajné porušenie zásady ne bis in idem, je opodstatnené uviesť, že už citovaný rozsudok z 27. októbra 2005, Komisia/Taliansko, bol vynesený vo veci, ktorá mala úplne iný predmet, keďže v danej veci sa žaloba Komisie týkala uznesenia predsedu talianskej Rady ministrov, ktorým bolo odchylne od smerníc Spoločenstva týkajúcich sa verejných zmlúv na dodanie tovaru umožnené rokovacie konanie, táto žaloba však bola vyhlásená za neprípustnú, keďže účinky uvedeného uznesenia zanikli pred uplynutím lehoty uvedenej v odôvodnenom stanovisku.
The subjectmatter of the present action is not a re-examination of the legality of the abovementioned ordinance, but concerns a longstanding practice of the Italian State of directly awarding contracts for the purchase of Agusta and Agusta Bell helicopters without any competitive tendering procedure at Community level.
Predmetom tejto žaloby však vôbec nie je opätovné preskúmanie zákonnosti vyššie uvedeného uznesenia, ale sa týka skoršej praxe Talianskej republiky, ktorá spočívala v priamom uzatváraní zmlúv na nákup helikoptér značky Agusta a Agusta Bell bez predchádzajúceho oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania na úrovni Spoločenstva.
Accordingly, the Italian Republic’s plea of inadmissibility must be rejected.
V dôsledku toho je potrebné zamietnuť námietku neprípustnosti vznesenú Talianskou republikou.
In support of its action, the Commission alleges that it has established the existence of a general practice of directly awarding contracts for the purchase of Agusta and Agusta Bell helicopters to cover the requirements of various military and civilian corps of the Italian State.
Na podporu svojej žaloby Komisia uvádza, že konštatovala všeobecný postup spočívajúci v priamom uzatváraní zmlúv na nákup helikoptér značky Agusta a Agusta Bell na účely pokrytia potrieb rôznych vojenských a civilných jednotiek Talianskej republiky.
It refers to several contracts concluded in the period 2000 to 2003 with the Corpo dei Vigili del Fuoco (Corps of Fire Brigades), the Carabinieri, the Corpo Forestale dello Stato, the Guardia Costiera (Coastguard), the Guardia di Finanza (Revenue Guard Corps), the Polizia di Stato (State Police) and the Department of Civil Protection in the Presidency of the Council of Ministers.
Odvoláva sa na viaceré zmluvy uzavreté v rokoch 2000 až 2003 s Corpo dei Vigili del Fuoco (protipožiarna jednotka), Carabinieri (karabinieri), Corpo forestale dello Stato, Guardia Costiera (pobrežná stráž), Guardia di Finanza (stráž daňovej správy), Polizia di Stato (štátna polícia), ako aj s oddelením civilnej ochrany predsedníctva Rady ministrov.
As regards the period prior to the year 2000, the Italian authorities admitted having purchased Agusta and Agusta Bell helicopters without any competitive tendering procedure.
Pokiaľ ide o obdobie pred rokom 2000, talianske orgány uznali, že zakúpili helikoptéry značky Agusta a Agusta Bell bez oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania.
The Commission observes finally that the fleets of the State corps concerned are formed exclusively of such helicopters none of which was purchased following a competitive tendering procedure at Community level.
Komisia napokon uvádza, že letky daných štátnych jednotiek pozostávajú výhradne z helikoptér uvedených značiek, z ktorých žiadna nebola zakúpená v postupe vyhlásenia verejného obstarávania na úrovni Spoločenstva.
Since those contracts satisfy the conditions specified by Directive 93/36, the Commission submits that they should have been the subject of an open or a restricted procedure, in compliance with Article 6 of that directive, but not of a negotiated procedure.
Keďže tieto verejné zmluvy spĺňali podmienky stanovené smernicou 93/36, Komisia sa domnieva, že mali byť predmetom otvorenej alebo užšej súťaže v súlade s článkom 6 tejto smernice, nie však predmetom rokovacieho konania.
The Italian Republic contends, first of all, that the supplies intended for the military corps of the Italian State are covered by Articles 296 EC and 2(1)(b) of Directive 93/36.
Talianska republika v prvom rade tvrdí, že na dodávky tovaru určené pre vojenské jednotky Talianskej republiky sa vzťahuje článok 296 ES a článok 2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36.
It submits that those provisions are applicable because the helicopters in question are ‘dual-use items’, that is to say, they may serve both military and civilian purposes.
Podľa tohto členského štátu sú totiž uvedené ustanovenia uplatniteľné, pretože dotknuté helikoptéry predstavujú „výrobky dvojakého využitia“, to znamená, že ich možno použiť tak na civilné, ako aj na vojenské účely.
That Member State argues next that, because of the technical specificity of the helicopters and of the additional nature of the supplies in question, it could, pursuant to Article 6(3)(c) and (e) of Directive 93/36, use the negotiated procedure.
Daný členský štát ďalej uvádza, že vzhľadom na technickú špecifickosť helikoptér a doplňujúci charakter dotknutých dodávok, bol oprávnený uzavrieť zmluvy v rokovacom konaní podľa článku 6 ods. 3 písm. c) a e) smernice 93/36.
Generally, it points out that its practice does not differ from that implemented in the majority of the Member States which produce helicopters.
Vo všeobecnosti zdôrazňuje, že jeho činnosť sa neodlišuje od praxe väčšiny členských štátov vyrábajúcich helikoptéry.
The Italian Republic argues, finally, that, until the end of the 1990s, the relations of the Italian State with Agusta could be analysed as ‘in-house’ relations as referred to in Case C-107/98 Teckal [1999] ECR I-8121.
Talianska republika napokon tvrdí, že až do konca 90. rokov bolo možné vzťahy talianskeho štátu so spoločnosťou Agusta označiť za „vnútropodnikové“ v zmysle rozsudku z 18. novembra 1999, Teckal, (C-107/98, Zb. s. I-8121).
At the outset, it is important to note that it is common ground between the parties that the value of the contracts in question exceeded the threshold fixed in Article 5(1)(a) of Directive 93/36, capable of bringing them within the scope of that directive.
Najskôr je potrebné uviesť, že medzi účastníkmi konania nie je sporné, že hodnota dotknutých verejných zmlúv prekračovala hranicu stanovenú v článku 5 ods. 1 písm. a) smernice 93/36, na základe čoho tieto zmluvy patria do pôsobnosti danej smernice.
It must also be stated that the documents concerning the helicopter purchase contracts annexed to the Italian Republic’s defence confirm the Commission’s view that the purchase of those helicopters using the negotiated procedure was a consistent practice of long standing.
Rovnako je opodstatnené uviesť, že dokumenty týkajúce sa zmlúv o nákupe helikoptér pripojené k vyjadreniu Talianskej republiky k žalobe potvrdzujú úvahu Komisie, podľa ktorej nákup uvedených helikoptér prostredníctvom rokovacieho konania bol súčasťou nepretržitej a dlhodobej činnosti.
— The ‘in-house’ relationship between the Italian State and Agusta
— O „vnútropodnikovom“ vzťahu medzi Talianskou republikou a spoločnosťou Agusta
According to the Court’s settled caselaw, a call for tenders, under the directives relating to public procurement, is not compulsory, even if the contracting party is
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora ani v prípade, ak druhá zmluvná strana je z právneho hľadiska iným subjektom ako verejný obstarávateľ, nie je vyhlásenie
COMMISSION v ITALY an entity legally distinct from the contracting authority, where two conditions are met.
KOMISIA/TALIANSKO verejného obstarávania podľa smerníc o verejnom obstarávaní povinné, pokiaľ sú splnené dve podmienky.
Therefore, it must be examined whether the two conditions required by the caselaw mentioned in the preceding paragraph are met with regard to Agusta.
Preto je potrebné preskúmať, či pokiaľ ide o Agusta, sú splnené obe podmienky, ktoré vyžaduje judikatúra uvedená v predchádzajúcom bode.
As regards the first condition, relating to the public authority’s control, it is important to note that the participation, even as a minority, of a private undertaking in the capital of a company in which the contracting authority in question is also a participant excludes in any event the possibility of that contracting authority exercising over that company a control similar to that which it exercises over its own departments (see Stadt Halle and RPL Lochau, cited above, paragraph 49).
Pokiaľ ide o prvú podmienku týkajúcu sa kontroly orgánom verejnej moci, treba pripomenúť, že účasť súkromnej spoločnosti, hoci len menšinová, na obchodnom imaní spoločnosti, v ktorej má účasť aj dotknutý verejný obstarávateľ, v každom prípade vylučuje možnosť verejného obstarávateľa mať nad touto spoločnosťou obdobnú kontrolu ako nad vlastnými organizačnými útvarmi (pozri rozsudok Stadt Halle a RPL Lochau, už citovaný, bod 49).
In that regard, as is shown by the study annexed to the defence on the Italian State’s shareholdings in EFIM (Ente Partecipazioni e Finanziamento Industrie Manifatturiere), Finmeccanica and Agusta, the latter, which has, since its formation, been a company governed by private law, has, since 1974, always been a private company with government participation, that is to say a company whose capital is held in part by that State and in part by private shareholders.
V tomto ohľade, ako potvrdzuje štúdia pripojená k vyjadreniu k žalobe o účasti Talianskej republiky v EFIM (Ente Partecipazioni e Finanziamento Industrie Manifatturiere), Finmeccanica a Agusta, posledná uvedená, ktorá je od svojho vzniku súkromnoprávnou spoločnosťou, je od roku 1974 spoločnosťou so zmiešaným vlastníctvom, to znamená spoločnosťou, ktorej majetok je zložený sčasti z podielov vo vlastníctve uvedeného štátu a sčasti zo súkromných akcionárov.
Thus, since Agusta is a company in part open to private capital and therefore meets the criterion stated in paragraph 38 of the present judgment, the Italian State cannot exercise over that company a control similar to that which it exercises over its own departments.
Takisto, keďže Agusta je čiastočne otvorenou spoločnosťou so súkromným majetkom, a zodpovedá tak kritériu uvedenému v bode 39 tohto rozsudku, je vylúčené, aby Talianska republika mohla vykonávať nad touto spoločnosťou kontrolu podobnú kontrole, akú vykonáva nad vlastnými organizačnými útvarmi.
In such circumstances, and without the necessity of examining whether Agusta carries out the essential part of its activities with the concession-granting public authority, the Italian Republic’s argument that there is an ‘in-house’ relationship between that company and the Italian State must be rejected.
Za týchto podmienok a bez toho, aby bolo potrebné preskúmať, či Agusta vykonáva podstatnú časť svojej činnosti s orgánom verejnej moci, ktorý je verejným obstarávateľom, tvrdenie Talianskej republiky založené na existencii „vnútropodnikového“ vzťahu medzi touto spoločnosťou a Talianskou republikou je potrebné zamietnuť.
— The legitimate requirements of national interest
— O zákonných požiadavkách verejného záujmu
It should be noted at the outset that measures adopted by the Member States in connection with the legitimate requirements of national interest are not excluded in their entirety from the application of Community law solely because they are taken in the interests of public security or national defence (see, to that effect, Case C-186/01 Dory [2003] ECR I-2479, paragraph 30).
V prvom rade je opodstatnené pripomenúť, že opatrenia, ktoré členské štáty prijímajú v rámci zákonných požiadaviek verejného záujmu, nemožno ako celok vylúčiť z uplatnenia práva Spoločenstva len na základe skutočnosti, že sú prijímané v záujme verejnej bezpečnosti alebo národnej obrany (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. marca 2003, Dory, C-186/01, Zb. s. I-2479, bod 30).
As the Court has already held, the Treaty provides for derogations applicable in situations which may involve public safety, in particular, in Articles 30 EC, 39 EC, 46 EC, 58 EC, 64 EC, 296 EC and 297 EC, which deal with exceptional and clearly defined cases.
Ako už Súdny dvor konštatoval, Zmluva najmä vo svojich článkoch 30 ES, 39 ES, 46 ES, 58 ES, 64 ES, 296 ES a 297 ES stanovuje odchýlky uplatniteľné v situáciách, keď môže dôjsť k ohrozeniu verejnej bezpečnosti, ktoré sa však týkajú výnimočných a jasne definovaných prípadov.
It cannot be inferred from those articles that the Treaty contains an inherent
Z týchto článkov nemožno vyvodzovať záver,
COMMISSION v ITALY general exception excluding all measures taken for reasons of public security from the scope of Community law.
KOMISIA/TALIANSKO že Zmluva stanovuje všeobecnú výnimku, ktorá vylučuje všetky opatrenia prijaté na účely verejnej bezpečnosti z pôsobnosti práva Spoločenstva.
In that regard, it is for the Member State which seeks to rely on those exceptions to furnish evidence that the exemptions in question do not go beyond the limits of such exceptional cases (see, to that effect, Case C-414/97 Commission v Spain [1999] ECR I-5585, paragraph 22).
V tomto ohľade je úlohou členského štátu, ktorý má v úmysle sa odvolávať na tieto výnimky, aby poskytol dôkazy, že dané výnimky neprekračujú hranice uvedených výnimočných prípadov (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. septembra 1999, Komisia/Španielsko, C-414/97, Zb. s. I-5585, bod 22).
In this case, the Italian Republic contends that the purchases of Agusta and Agusta Bell helicopters meet the legitimate requirements of national interest foreseen in Articles 296 EC and 2(1)(b) of Directive 93/36, on the ground that those helicopters are dual-use items, that is to say, they may serve as well for civilian as for military purposes.
V prejednávanom prípade Talianska republika tvrdí, že dodávky helikoptér značky Agusta a Agusta Bell spĺňajú zákonné požiadavky verejného záujmu stanovené v článku 296 ES a v článku 2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36 z dôvodu, že tieto helikoptéry predstavujú výrobky dvojakého využitia, teda ich možno použiť tak na civilné, ako aj na vojenské účely.