natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In other words, in a situation such as that in the main proceedings, the fact that a citizen of the Union has been subject to a measure repatriating him from the territory of another Member State, where he was residing illegally, may be taken into account by his Member State of origin for the purpose of restricting that citizen’s right of free movement only to the extent that his personal conduct constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society.
Inými slovami, v situácii, akou je tá vo veci samej, môže členský štát pôvodu občana Únie zohľadňovať na účely obmedzenia jeho práva voľného pohybu okolnosť, že tento občan bol repatriovaný z územia iného členského štátu, kde sa nachádzal v situácii „nezákonného pobytu“, len vtedy, ak osobné správanie tohto jednotlivca predstavuje skutočné, existujúce a dostatočne závažné ohrozenie jedného zo základných záujmov spoločnosti.
The situation that has given rise to the main proceedings does not however seem to meet the requirements set out in paragraphs 22 to 26 of the present judgment.
Situácia, ktorá bola predmetom sporu vo veci samej, zjavne nezodpovedá požiadavkám uvedeným v bodoch 22 až 26 tohto rozsudku.
In particular, it appears from the file sent to the Court by the referring court and from the written observations of the Romanian Government that the request of the Minister to restrict Mr Jipa’s right of free movement is based solely on the measure repatriating him from the territory of the Kingdom of Belgium to which he was subject on account of his ‘illegal residence’ in that Member State; there was no specific assessment of his personal conduct and no reference to any threat that he might constitute to public policy or public security.
Najmä sa zdá, že zo spisu, ktorý Súdnemu dvoru predložil vnútroštátny súd, a z písomných pripomienok rumunskej vlády vyplýva, že návrh ministerstva, ktorého cieľom je obmedziť právo voľného pohybu pána Jipu, vychádza výlučne z opatrenia repatriácie tejto osoby z územia Belgického kráľovstva z dôvodu, že táto sa v danom členskom štáte nachádzala v situácii „nezákonného pobytu“, bez akéhokoľvek osobitného posúdenia individuálneho správania dotknutej osoby alebo odvolania sa na ohrozenie, ktoré táto osoba môže predstavovať pre verejný poriadok alebo verejnú bezpečnosť.
Furthermore, the Romanian Government states in its written observations that the decision of the Belgian authorities ordering the repatriation of Mr Jipa was also not founded on reasons of public policy or public security.
Okrem toho rumunská vláda vo svojich písomných pripomienkach spresňuje, že ani rozhodnutie belgických orgánov, ktorým bola nariadená repatriácia pána Jipu, nebolo založené na dôvodoch verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti.
It is nevertheless for the national court to make the necessary findings in this respect, on the basis of the matters of fact and of law justifying, in the main proceedings, the request of the Minister for a restriction on Mr Jipa’s right to leave Romania.
V každom prípade je úlohou vnútroštátneho súdu uskutočniť nevyhnutné skúmanie v tomto ohľade na základe skutkových a právnych okolností, ktorými bol vo veci samej odôvodnený návrh ministerstva na obmedzenie práva pána Jipu na výstup.
When making such an assessment, the national court will have also to determine whether that restriction on the right to leave is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
V rámci toho posúdenia má vnútroštátny súd takisto určiť, či uvedené obmedzenie práva na výstup je vhodné na zabezpečenie realizácie cieľa, ktorý sleduje a neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.
The answer to the questions referred must therefore be that Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38 do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society and that the restrict- ive measure envisaged is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
Preto je potrebné odpovedať na prvú a druhú otázku, ako aj prvú časť tretej otázky, že článku 18 ES a článku 27 smernice 2004/38 neodporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá umožňuje obmedziť právo štátneho príslušníka členského štátu cestovať na územie iného členského štátu najmä preto, že tento občan bol odtiaľ predtým repatriovaný z dôvodu, že sa nachádzal v situácii „nezákonného pobytu“, za podmienky, na jednej strane, že osobné správanie tohto štátneho príslušníka predstavuje skutočné, existujúce a dostatočne vážne ohrozenie jedného zo základných záujmov spoločnosti, a na druhej strane, že plánované obmedzujúce opatrenie je vhodné na zabezpečenie realizácie cieľa, ktorý sleduje a neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.
It is for the national court to establish whether that is so in the case before it.
Je úlohou vnútroštátneho súdu zistiť, či to tak je vo veci, ktorú prejednáva.
Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national
Článku 18 ES a článku 27 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, neodporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá umožňuje obmedziť právo štátneho príslušníka členského štátu cestovať na územie iného členského štátu najmä preto, že tento občan bol odtiaľ predtým repatriovaný z dôvodu, že sa nachádzal v situácii „nezákonného pobytu“, za podmienky, na jednej strane, že osobné správanie tohto štátneho príslušníka predstavuje skutočné, existujúce
2008 — CASE C-33/07 constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society and that the restrictive measure envisaged is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
2008 — VEC C-33/07 a dostatočne závažné ohrozenie jedného zo základných záujmov spoločnosti, a na druhej strane, že plánované obmedzujúce opatrenie je vhodné na zabezpečenie realizácie cieľa, ktorý sleduje, a neprekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.
Case C-54/07
Vec C-54/07
(Reference for a preliminary ruling from the Arbeidshof te Brussel)
(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný arbeidshof te Brussel)
(Directive 2000/43/EC — Discriminatory criteria for selecting staff — Burden of proof — Penalties)
„Smernica 2000/43/ES — Diskriminačné kritériá výberu zamestnancov — Dôkazné bremeno — Sankcie“
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 12 March 2008 . . .
Návrhy prednesené 12. marca 2008 — generálny advokát M. Poiares Maduro . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 10 July 2008 . . . . . . . . . . .
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 10. júla 2008 . . . . . . . . . . .
Community law — Principles — Equal treatment — Equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin — Directive 2000/43
Právo Spoločenstva — Zásady — Rovnosť zaobchádzania — Rovnosť zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod — Smernica 2000/43
(Council Directive 2000/43, Art. 2(2)(a))
[Smernica Rady 2000/43, článok 2 ods. 2 písm. a)]
(Council Directive 2000/43, Art. 8(1))
(Smernica Rady 2000/43, článok 8 ods. 1)
(Council Directive 2000/43, Art. 15)
(Smernica Rady 2000/43, článok 15)
there was no breach of the principle of equal treatment.
že neporušil zásadu rovnosti zaobchádzania.
It can do so by showing that the undertaking’s actual recruitment practice does not correspond to those statements.
Môže tak urobiť napríklad tým, že preukáže, že skutočná prax podniku v oblasti prijímania do zamestnania sa s týmito výrokmi nezhoduje.
It is for the national court to verify that the facts alleged are established and to assess the sufficiency of the evidence submitted in support of the employer’s contentions that it has not breached the principle of equal treatment.
Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby posúdil, či skutočnosti, ktoré sú zamestnávateľovi vytýkané, boli preukázané, a či dôkazy, ktoré uvedený zamestnávateľ predložil na podporu svojich tvrdení, že neporušil zásadu rovnosti zaobchádzania, sú dostatočné.
The fact that an employer declares publicly that it will not recruit employees of a certain ethnic or racial origin, something which is clearly likely to strongly dissuade certain candidates from submitting their candidature and, accordingly, to hinder their access to the labour market, constitutes direct discrimination in respect of recruitment within the meaning of Article 2(2)(a) of Dir ective 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
Skutočnosť, že zamestnávateľ verejne vyhlásil, že neprijme do zamestnania osoby určitého etnického alebo rasového pôvodu, predstavuje priamu diskrimináciu v prístupe k zamestnaniu v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod, pretože takéto vyhlásenia môžu vážne odradiť niektorých uchádzačov od toho, aby si podali prihlášku, a teda predstavujú prekážku v prístupe týchto osôb na trh práce.
The existence of such direct discrimination is not dependent on the identification of a complainant who claims to have been the victim of that discrimination.
Existencia tohto druhu diskriminácie si nevyžaduje, aby bol žalobca identifikovateľný a tvrdil, že sa stal obeťou diskriminácie.
(see para. 34, operative part 2)
(pozri bod 34, bod 2 výroku)
(see paras 25, 28, operative part 1)
(pozri body 25, 28, bod 1 výroku)
Article 15 of Directive 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin requires that rules on sanctions applicable to breaches of national provisions adopted in order to transpose that directive must be effective, proportionate and dissuasive, even where there is no identifiable victim.
Článok 15 smernice 2000/43, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod, vyžaduje, a to aj v prípadoch, keď neexistuje identifikovateľná obeť, aby bol systém uplatniteľných sankcií za porušovanie vnútroštátnych ustanovení, ktoré sa prijali na účely prebratia tejto smernice, účinný, primeraný a odradzujúci.
Public statements by which an employer lets it be known that, under its recruitment policy, it will not recruit any employees of a certain ethnic or racial origin are sufficient for a presumption of the existence of a recruitment policy which is directly discriminatory within the meaning of Article 8(1) of Direct- ive 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
Verejné vyhlásenia, prostredníctvom ktorých sa zamestnávateľ verejne vyslovil o tom, že v rámci svojej náborovej politiky neprijme zamestnancov určitého rasového alebo etnického pôvodu, postačujú na vytvorenie domnienky, že existuje diskriminačná politika prijímania zamestnancov v zmysle článku 8 ods. 1 smernice 2000/43, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod.
It is then for that employer to prove that
Prináleží teda tomuto zamestnávateľovi, aby preukázal,
(see para. 40, operative part 3)
(pozri bod 40, bod 3 výroku)
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 12 March 2008 1 up-and-over doors at its customers’ houses. To this end, Feryn placed a large ‘vacancies’ sign on its premises alongside the main road between Brussels and Antwerp.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTAM. POIARES MADURO prednesené 12. marca 2008 1 panel s nápisom „Potrebujeme zamestnancov“ na pozemkoch podniku nachádzajúcich sa pozdĺž diaľnice medzi Bruselom a Antverpami.
On 28 April 2005, the newspaper De Standaard published an interview with Mr Pascal Feryn, one of the firm’s directors, under the heading ‘Customers do not want Moroccans’.
Dňa 28. apríla 2005 denník De Standaard uverejnil rozhovor s pánom Pascalom Ferynom, jedným z riaditeľov spoločnosti, pod názvom „Klienti si neželajú Maročanov“.
Mr Feryn was reported to have said that his firm would not recruit persons of Moroccan origin:
Pán Feryn údajne uviedol, že jeho podnik neprijme ľudí marockého pôvodu:
Contrary to conventional wisdom, words can hurt.
Napriek všeobecnému názoru slová môžu ublížiť.
But can they amount to discrimin -ation?
Môžu však viesť k diskriminácii?
That, in essence, is the main question in the present case.
To je v podstate hlavná otázka v prejednávanom prípade.
The Arbeidshof te Brussel (Belgium) has asked the Court of Justice for a preliminary ruling concerning the interpretation of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
Arbeidshof te Brussel (Belgicko) podal na Súdny dvor Európskych spoločenstiev návrh na začatie prejudiciálneho konania týkajúci sa smernice Rady 2000/43/ES z 29. júna 2000, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod 2.
2 It seeks guidance on a number of issues that have arisen in the context of proceedings between a body for the promotion of equal treatment and an employer who reportedly stated that he would not recruit persons of Moroccan origin.
Cieľom návrhu je vyriešiť určité otázky, ktoré boli vznesené v kontexte konania medzi orgánom na podporu rovnakého zaobchádzania a zamestnávateľom, ktorý viackrát uviedol, že nezamestná osoby marockého pôvodu.
I — Facts and reference for a preliminary ruling
I — Skutkové okolnosti a návrh na začatie prejudiciálneho konania
‘Apart from these Moroccans, no one else has responded to our notice in two weeks … but we aren’t looking for Moroccans.
„Okrem týchto Maročanov nikto iný nereagoval na našu výzvu počas dvoch týždňov..
Our customers don’t want them.
My však nehľadáme Maročanov. Naši klienti o nich nestoja.
Similar articles appeared in the Het Nieuwsblad and Het Volk newspapers.
Podobné články sa objavili v novinách Het Nieuwsblad a Het Volk.
NV Firma Feryn (‘Feryn’) is a firm specialised in the sale and installation of up-and-over and sectional doors.
Firma Feryn NV (ďalej len „Feryn“) je spoločnosťou, ktorá sa špecializuje na predaj a inštaláciu vysúvacích a delených dverí.
In early 2005, Feryn was seeking to recruit fitters to install
Začiatkom roka 2005 sa spoločnosť Feryn snažila zamestnať montérov na inštaláciu vysúvacích dverí u svojich klientov.
1 — Original language: English.2 — OJ 2000 L 180, p. 22.
1 — Jazyk prednesu: angličtina.2 — Ú. v. ES L 180, s. 22; Mim. vyd. 20/001, s. 23.
Mr Feryn disputes the account given in the newspapers.
Pán Feryn popiera vyjadrenia uvedené v týchto novinách.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — M. POIARES MADURO — VEC C-54/07
On the evening of 28 April 2005, Mr Feryn participated in an interview on Belgian national television, in which he stated:
Večer 28. apríla 2005 sa pán Feryn zúčastnil na diskusnej relácii v belgickej štátnej televízii, v priebehu ktorej uviedol:
On 31 March 2006, after a series of exchanges with Feryn, the CGKR brought proceedings against Feryn before the President of the Arbeidsrechtbank Brussels, claiming, inter alia, that the court should declare that Feryn had infringed the Law Against Discrimination and should order Feryn to end its discriminatory recruitment policy.
Po výmene korešpondencie so spoločnosťou Feryn podalo CGKR 31. marca 2006 žalobu predsedovi Arbeidsrechtbank Brussel (Belgicko) proti spoločnosti Feryn, v ktorej inter alia navrhuje, aby súd určil, že Feryn porušila zákon o boji proti diskriminácii, a nariadilo ukončenie diskriminačnej politiky prijímania zamestnancov.
However, the President of the Arbeidsrechtbank held that the public statements in question did not constitute acts of discrimination; rather, they were merely evidence of potential discrimination, in that they indicated that persons of a certain ethnic origin would not be recruited by Feryn in the event they should decide to apply.
Predseda Arbeidsrechtbank však uviedol, že sporné verejné vyhlásenia nepredstavujú diskriminačné akty. Skôr sú dôkazom potenciálnej diskriminácie, pretože sa v nich uvádza, že ak by sa osoby určitého etnického pôvodu rozhodli podať žiadosť o prijatie do zamestnania, spoločnosť Feryn ich neprijme.
The CGKR had neither claimed nor demonstrated that Feryn had ever actually turned down a job application on grounds of the applicant’s ethnic origin.
CGKR netvrdilo ani nepreukázalo, že Feryn v skutočnosti zamietla žiadosť o prijatie do zamestnania z dôvodu etnického pôvodu žiadateľa.
For those reasons, the forms of order sought by CGKR were denied by order of 26 June 2006.
Z týchto dôvodov boli žalobné návrhy CGKR zamietnuté uznesením z 26. júna 2006.
The CGKR brought an appeal against that order before the Arbeidshof te Brussel, which has made the present reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
CGKR podalo proti tomuto uzneseniu odvolanie na Arbeidshof te Brussel, ktorý podal na Súdny dvor Európskych spoločenstiev tento návrh na začatie prejudiciálneho konania.
‘[W]e have many of our representatives visiting customers … Everyone is installing alarm systems and these days everyone is obviously very scared.
„Mnoho našich obchodných zástupcov navštevuje našich klientov… Všetci si nechávajú inštalovať alarmy a majú v súčasnosti veľký strach.
It is not just immigrants who break in.
Nevylupujú iba imigranti. Nebudem to tvrdiť a nie som rasista.
Belgians break into people’s houses just as much.
Belgičania vylupujú rovnako ako imigranti.
But people are obviously scared.
No ľudia majú nepochybne strach.
So people often say: “no immigrants”. … I must comply with my customers’ requirements.
Často sa teda hovorí: nie imigranti… Musím vyhovieť požiadavkám mojich klientov.
If you say “I want a particular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it, I’ll send these people”, then you say “I don’t need that door.”
Ak mi poviete ‚chcem takýto výrobok alebo chcem to alebo tamto‘, a ak vám poviem,neurobím to ‚pošlem vám týchto ľudí‘, odpoviete mi ‚nechcem vaše dvere‘.
Then I’m putting myself out of business.
Mohol by som svoj podnik zatvoriť.
We must meet the customers’ requirements.
Musíme vyhovieť požiadavkám klientov.
This isn’t my problem. I didn’t create this problem in Belgium.
Tento problém sa ma netýka, ja som ho v Belgicku nevyvolal.
I want the firm to do well and I want us to achieve our turnover at the end of the year, and how do I do that?
Chcem rozbehnúť svoju spoločnosť a na konci roka dosiahnuť obrat, a ako ho dosiahnem?
I must do it the way the customer wants it done!’
Získam ho tým, že vyhoviem prianiam klienta!“
The Arbeidshof te Brussel asks a number of very precise questions relating to the Directive and to the specific circumstances that are at issue in the main proceedings.
Arbeidshof te Brussel položil niekoľko veľmi presných otázok týkajúcich sa smernice a osobitných okolností, ktoré sú sporné v konaní vo veci samej.
3These questions essentially concern the concept of direct discriminationb (first and second questions), the burden of proof (third, fourth and fifth questions) and the issue of appropriate remedies (sixth question).
3Tieto otázky sa v podstate týkajú pojmu priamej diskriminácie (prvá a druhá otázka), dôkazného bremena (tretia, štvrtá a piata otázka) a otázky vhodnej nápravy (šiesta otázka).
I shall address these questions bearing in mind that, under Article 234 EC, the Court has no power to apply rules of Community law
Pri odpovedi na tieto otázky je potrebné pripomenúť, že v rámci konania podľa článku 234 ES Súdny dvor nie je oprávnený uplatniť predpisy Spoločenstva na konkrétny prípad,
The CGKR was established by a Law of 15 February 1993.
CGKR bolo založené na základe zákona z 15. februára 1993.
That law was amended by a Law of 25 February 2003 (‘the Law Against Discrimination’).
Tento zákon bol zmenený a doplnený zákonom z 25. februára 2003 („zákon o boji proti diskriminácii“).
The Law Against Discrimination transposed Direct- ive 2000/43 into Belgian law.
Smernica 2000/43 bola do belgického práva prebratá týmto zákonom.
FERYN to a particular case, but may only provide a national court with information on the interpretation of Community law which may be useful to it in assessing the effects of a provision of national law.
FERYN ale môže len poskytnúť vnútroštátnemu súdu výklad práva Spoločenstva, ktorý mu môže byť užitočný pri posúdení účinkov ustanovenia vnútroštátneho práva.
discrimination based on racial or ethnic origin’.
etnického pôvodu“.
Article 2(2)(a) provides that ‘direct discrimination shall be taken to occur where one person is treated less favourably than another is, has been or would be treated in a comparable situation on grounds of racial or ethnic origin’.
Článok 2 ods. 2 stanovuje, že „za priamu diskrimináciu sa považuje prípad, keď sa s jednou osobou z dôvodu rasy alebo etnického pôvodu zaobchádza, zaobchádzalo, alebo by sa zaobchádzalo v porovnateľnej situácii menej priaznivo ako s inou osobou“.
The first question that falls to be decided by this Court is essentially the following: does it constitute direct discrimination for the purposes of the Directive if an employer publicly states, in the context of a recruitment drive, that applications from persons of a certain ethnic origin will be turned down?
Prvá otázka, na ktorú by mal Súd odpovedať, je v podstate táto: Predstavuje diskrimináciu v zmysle smernice, ak zamestnávateľ počas náborovej kampane verejne vyhlási, že žiadosti od osôb určitého etnického pôvodu budú zamietnuté?
The notion of direct discrimination
Pojem priamej diskriminácie
The aim of the Directive is ‘to lay down a framework for combating discrimination on the grounds of racial or ethnic origin, with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment’.
Účelom tejto smernice je ustanovenie rámca boja proti diskriminácii na základe rasy alebo etnického pôvodu, so zámerom uplatniť zásady rovnosti zaobchádzania v členských štátoch.
The national court that dealt with the case at first instance took the view that, so long as an employer has not acted upon his own discriminatory statements, the discrimination is only hypothetical and does not come within the ambit of the Direct- ive.
Vnútroštátny súd, ktorý vo veci rozhodol na prvom stupni, sa nazdáva, že pokiaľ zamestnávateľ nekonal podľa svojich vlastných diskriminačných vyhlásení, ide len o hypotetickú diskrimináciu, ktorá nespadá do pôsobnosti smernice.
The United Kingdom and Ireland have made submissions to the same effect.
V tomto zmysle sa vyjadrili aj Spojené kráľovstvo a Írsko.
They argue that, in the absence of an identifiable complainant who has become the victim of discrimination, the Directive does not apply.
Argumentujú, že v prípade neexistencie identifikovateľného sťažovateľa, ktorý sa stal obeťou diskriminácie, sa smernica neuplatňuje.