natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In particular, the Court has already held that the freedom to provide services, as one of the fundamental principles of the Treaty, may be restricted only by rules justified by overriding requirements relating to the public interest and applicable to all persons and businesses operating in the territory of the State where the service is provided, in so far as that interest is not safeguarded by the rules to which the provider of such a service is subject in the Member State where he is established (see, Arblade and Others, paragraph 34, and Joined Cases C-49/98, C-50/98, C-52/98 to C-54/98 and C-68/98 to C-71/98 Finalarte and Others[2001] ECR I-7831, paragraph 31).
Konkrétnejšie, už bolo rozhodnuté, že slobodné poskytovanie služieb ako základná zásada Zmluvy môže byť obmedzené len predpismi odôvodnenými verejným záujmom, pričom sa uplatňuje na všetky osoby alebo podniky vykonávajúce činnosť na území hostiteľského členského štátu, ak tento záujem nebol chránený pravidlami, ktorým poskytovateľ podlieha v členskom štáte, kde je usadený (pozri rozsudky Arblade a i., už citovaný, bod 34, ako aj z 25. októbra 2001, Finalarte a i., C-49/98, C-50/98, C-52/98 až C-54/98 a C-68/98 až C-71/98, Zb. s. I-7831, bod 31).
That being the case as regards the protection of workers guaranteed by Directive 91/533 and relied on by the Grand Duchy of Luxembourg, it must be held that the requirement laid down in point 1 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 does not comply with the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71, in so far as it is not applied in compliance with the Treaty.
Keďže v prípade ochrany pracovníkov zabezpečenej smernicou 91/533, na ktorú sa odvoláva Luxemburské veľkovojvodstvo, ide o takúto situáciu, je potrebné konštatovať, že požiadavka stanovená v článku 1 ods. 1 bode 1 zákona z 20. decembra 2002 nie je v súlade s článkom 3 ods. 10 prvou zarážkou smernice 96/71, lebo nebola upravená tak, aby bola dodržaná Zmluva.
— The requirement relating to the automatic adjustment of rates of remuneration to the cost of living provided for in Article 1(1)(2) of the Law of 20 December 2002
— O požiadavke týkajúcej sa automatickej úpravy odmeny v závislosti od vývoja životných nákladov, stanovenej v článku 1 ods. 1 bode 2 zákona z 20. decembra 2002
It is clear from the Commission’s application that the latter does not challenge the fact that minimum wages are indexed to the cost of living, a requirement which, as the Grand Duchy of Luxembourg points out, is unquestionably covered by point (c) of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, but the fact that that indexation concerns all wages, including those which do not fall within the minimum wage category.
Zo žaloby podanej Komisiou vyplýva, že Komisia nenamieta proti skutočnosti, že minimálna mzda je indexovaná v závislosti od životných nákladov, keďže takáto požiadavka nesporne vyplýva, ako to poznamenáva Luxemburské veľkovojvodstvo, z článku 3 ods. 1 prvého pododseku písm. c) smernice 96/71, ale namieta proti tomu, že táto indexácia sa týka všetkých odmien, vrátane miezd, ktoré nepatria do kategórie minimálnej mzdy.
The Grand Duchy of Luxembourg submits, however, that point (c) of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 authorises the host Member State by implication to impose its system for determining all wages on undertakings which post workers to its territory.
Luxemburské veľkovojvodstvo však uvádza, že toto ustanovenie smernice 96/71 implicitne umožňuje hostiteľskému členskému štátu ukladať svoj systém stanovovania všetkých miezd podnikom vykonávajúcim vysielanie pracovníkov na jeho územie.
In that connection, it must be pointed out that the Community legislature intended, by means of point (c) of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, to limit the possibility of the Member States intervening as regards pay to matters relating to minimum rates of pay.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že zákonodarca Spoločenstva prostredníctvom článku 3 ods. 1 prvého pododseku písm. c) smernice 96/71 chcel obmedziť možnosť zasahovania členských štátov, pokiaľ ide o mzdy, na oblasť týkajúcu sa minimálnej mzdy.
It follows that the requirement in the Law of 20 December 2002 concerning the automatic adjustment of rates of pay other than the minimum wage to the cost of living does not fall within the matters referred to in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71.
Z toho vyplýva, že požiadavka zákona z 20. decembra 2002, týkajúca sa automatickej indexácie mzdy, inej ako minimálnej, v závislosti od vývoja životných nákladov nepatrí do oblastí uvedených v článku 3 ods. 1 prvom pododseku smer -nice 96/71.
The Grand Duchy of Luxembourg submits, however, that point 2 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is aimed at ensuring good labour relations in Luxembourg and that, on that basis, it constitutes a public policy imperative within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71, by protecting workers from the effects of inflation.
Luxemburské veľkovojvodstvo uvádza, že cieľom požiadavky článku 1 ods. 1 bodu 2 zákona z 20. decembra 2002 je zabezpečenie sociálneho mieru v Luxembursku, a že preto predstavuje záujem politiky verejného poriadku v zmysle článku 3 ods. 10 prvej zarážky smernice 96/71 tým, že pracovníci sú chránení od účinkov inflácie.
In that connection, it must be recalled that that provision of Directive 96/71 gives the host Member State an opportunity to apply to undertakings posting workers to its territory terms and conditions of employment on matters other than those referred to in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, provided that they are public policy provisions.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že toto ustanovenie smernice 96/71 dáva hostiteľskému členskému štátu možnosť stanoviť pre podniky, ktoré vykonávajú vysielanie na jeho územie, podmienky práce a zamestnávania týkajúce sa oblastí iných, ako sú tie, ktoré sú uvedené v článku 3 ods. 1 prvom pododseku smernice 96/71, a to s výhradou, že ide o ustanovenia politiky verejného poriadku.
That proviso in the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71 constitutes an exception to the system put in place by that directive and a derogation from the fundamental principle of freedom to provide services on which the directive is based and must be interpreted strictly.
Preto táto výhrada, obsiahnutá v článku 3 ods. 10 prvej zarážke smernice 96/71, predstavuje výnimku zo systému zavedeného touto smernicou, ako aj výnimku zo základnej zásady slobodného poskytovania služieb, na ktorom sa zakladá uvedená smernica, a musí byť predmetom doslovného výkladu.
Thus the Court has already had occasion to observe that, while the Member States are still, in principle, free to determine the requirements of public policy in the light of their national needs, the notion of public policy in the Community context, particularly when it is cited as justification for a derogation from the fundamental principle of the freedom to provide services, must be interpreted strictly, so that its scope cannot be determined unilaterally by each Member State without any control by the European Community institutions (see, to that effect, Case C-36/02 Omega [2004] ECR I-9609, paragraph 30).
Súdny dvor už teda mal príležitosť spresniť, že hoci členské štáty sú v podstate oprávnené v súlade so svojimi národnými záujmami určiť požiadavky politiky verejného poriadku, v rámci Spoločenstva, najmä keď má táto politika odôvodniť výnimku zo základnej zásady slobodného poskytovania služieb, sa musí tento pojem chápať striktne tak, že jeho dosah sa nemôže určovať jednostranne každým členským štátom bez kontroly zo strany inštitúcií Európskeho spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. októbra 2004, Omega, C-36/02, Zb. s. I-9609, bod 30).
It follows that public policy may be relied on only if there is a genuine and sufficiently serious threat to a fundamental interest of society (see Case C-54/99 Église de scientologie [2000] ECR I-1335, paragraph 17).
Z toho vyplýva, že na politiku verejného poriadku sa možno odvolávať len v prípade skutočnej a dostatočne závažnej hrozby, ktorá sa dotýka základného záujmu spoločnosti (pozri rozsudok zo 14. marca 2000, Église de scientologie, C-54/99, Zb. s. I-1335, bod 17).
It has to be remembered that the reasons which may be invoked by a Member State in order to justify a derogation from the principle of freedom to provide services must be accompanied by appropriate evidence or by an analysis of the expediency and proportionality of the restrictive measure adopted by that State, and precise evidence enabling its arguments to be substantiated (see, to that effect, Case C-254/05 Commission v Belgium [2007] ECR I-4269, paragraph 36, and the caselaw cited).
Je potrebné pripomenúť, že k dôvodom, na ktoré sa môže členský štát odvolávať s cieľom odôvodnenia výnimky zo zásady slobodného poskytovania služieb, musí byť pripojená analýza spôsobilosti a proporcionality obmedzujúceho opatrenia prijatého týmto členským štátom, ako aj presné údaje, ktoré umožňujú podporu jeho argumentácie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júna 2007, Komisia/Belgicko, C-254/05, Zb. s. I-4269, bod 36 a citovanú judikatúru).
Therefore, in order to enable the Court to determine whether the measures at issue are necessary and proportionate to the objective of safeguarding public policy, the Grand Duchy of Luxembourg should have submitted evidence to establish whether and to what extent the application to workers posted to Luxembourg of the rule concerning automatic adjustment of rates of pay to the cost of living is capable of contributing to the achievement of that objective.
Preto s cieľom umožniť Súdnemu dvoru posúdiť, či predmetné opatrenia sú potrebné a proporcionálne voči cieľu zachovania verejného poriadku, Luxemburské veľkovojvodstvo malo predložiť skutočnosti umožňujúce dokázať, či a v akej miere môže uplatňovanie požiadavky automatickej úpravy miezd v závislosti od vývoja životných nákladov na pracovníkov vysielaných do Luxemburska prispieť k realizácii tohto cieľa.
However, in this case the Grand Duchy of Luxembourg merely cited in a general manner the objectives of protecting the purchasing power of workers and good labour relations, without adducing any evidence to enable the necessity for and proportionality of the measures adopted to be evaluated.
V predmetnom prípade je však potrebné konštatovať, že Luxemburské veľkovojvodstvo sa odvolalo na ciele ochrany kúpnej sily pracovníkov a sociálneho mieru len všeobecne, bez toho, aby predložilo akýkoľvek prvok umožňujúci posúdiť potrebu a proporcionalitu prijatých opatrení.
Accordingly, the Grand Duchy of Luxembourg has not shown to the required legal standard that point 2 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 falls under public policy provisions within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
V dôsledku toho Luxemburské veľkovojvodstvo z právneho hľadiska dostatočne nepreukázalo, že článok 1 ods. 1 bod 2 zákona z 20. decembra 2002 patrí pod ustanovenia politiky verejného poriadku v zmysle článku 3 ods. 10 prvej zarážky smer -nice 96/71.
Therefore, that Member State cannot rely on the public policy exception referred to in the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71 in order to apply to undertakings posting staff on its territory the requirement relating to the automatic adjustment of wages other than minimum wages to reflect changes in the cost of living.
Preto sa tento členský štát nemôže odvolávať na výnimku politiky verejného poriadku uvedenú v článku 3 ods. 10 prvej zarážke smernice 96/71, aby stanovil pre podniky, ktoré vykonávajú vysielanie na jeho územie, požiadavku týkajúcu sa automatickej úpravy iných miezd ako minimálnej mzdy v závislosti od vývoja životných nákladov.
— The requirement relating to the rules on parttime and fixedterm work laid down in point 8 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
— O požiadavke týkajúcej sa právnej úpravy práce na kratší pracovný čas a práce na dobu určitú, stanovenej v článku 1 ods. 1 bode 8 zákona z 20. decembra 2002
The requirement referred to above concerns a matter which is not mentioned in the list in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71.
Treba zdôrazniť, že vyššie uvedená požiadavka patrí do oblasti, ktorá nie je uvedená v zozname v článku 3 ods. 1 prvom pododseku smernice 96/71.
It is not disputed that the obligations arising from point 8 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, having regard to the accompanying constraints, are likely to hinder the exercise of freedom to provide services by undertakings wishing to post workers to Luxembourg.
Je nesporné, že povinnosti, ktoré stanovuje článok 1 ods. 1 bod 8 zákona z 20. decembra 2002, môžu vzhľadom na obmedzenia, ktoré ich sprevádzajú, brániť podnikom, ktoré by chceli vysielať pracovníkov do Luxemburska, aby vykonávali slobodu poskytovania služieb.
In that connection it is clear that, pursuant to Articles 2(1) of Directives 97/81 and 1999/70, the Member States were to implement the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with those directives.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že podľa článku 2 ods. 1 smernice 97/81 a člán -ku 2 ods. 1 smernice 1999/70 prináleží členským štátom, aby zabezpečili vykonanie zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s týmito smernicami.
Therefore, as compliance with the requirement laid down by the contested national provision is monitored in the Member State in which the undertaking wishing to post workers to Luxembourg is established, the Grand Duchy of Luxembourg cannot rely on the public policy exception in the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71 in
Keďže dodržiavanie požiadavky stanovenej sporným vnútroštátnym ustanovením je predmetom kontroly v členskom štáte, kde je usadený podnik, ktorý by chcel vysielať pracovníkov do Luxemburska, Luxemburské veľkovojvodstvo sa z tých istých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v bodoch 41 až 43 tohto rozsudku, nemôže odvo-
2008 — CASE C-319/06 order to justify the national measure in question, for the same reasons as were set out in paragraphs 41 to 43 of this judgment.
2008 — VEC C-319/06 lávať na výnimku politiky verejného poriadku založenú na článku 3 ods. 10 prvej zarážke smernice 96/71 na odôvodnenie sporného vnútroštátneho ustanovenia.
The first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 defines the instruments by which the terms and conditions of employment of the host Member State are laid down covering the matters referred to in points (a) to (g) thereof and which are guaranteed to posted workers.
Článok 3 ods. 1 prvý pododsek smernice 96/71 definuje prostriedky, ktorými sa stanovujú podmienky práce a zamestnávania hostiteľského členského štátu týkajúce sa oblastí uvedených v tom istom odseku v písm. a) až g) a ktoré sa zaručujú vysielaným pracovníkom.
The second indent of that provision refers in particular to collective agreements which have been declared universally applicable.
Druhá zarážka tohto ustanovenia sa týka osobitne kolektívnych zmlúv vyhlásených za všeobecne uplatniteľné.
Likewise, Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 states that measures resulting, in particular, from collective agreements which have been declared universally applicable concerning the matters referred to in points 1 to 14 thereof constitute mandatory provisions falling under national public policy.
Podobne ako toto ustanovenie článok 1 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002 stanovuje, že ustanoveniami politiky vnútroštátneho verejného poriadku sú ustanovenia vyplývajúce najmä z kolektívnych zmlúv vyhlásených za všeobecne uplatniteľné, ktoré sa týkajú oblastí uvedených v bodoch 1 až 14.
Point 11 mentions provisions concerning collective agreements.
V bode 11 sú uvedené ustanovenia týkajúce sa kolektívnych pracovných zmlúv.
Such a provision cannot, however, constitute a public policy exception within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Takéto ustanovenie nemôže však predstavovať výnimku politiky verejného poriadku v zmysle článku 3 ods. 10 prvej zarážky smernice 96/71.
First, there is no reason why provisions concerning collective agreements, namely provisions which encompass their drawing up and implementation, should per se and without more fall under the definition of public policy.
Po prvé nič neodôvodňuje, aby ustanovenia týkajúce sa kolektívnych pracovných zmlúv, teda tie ustanovenia, ktoré upravujú vypracovanie a vykonávanie týchto zmlúv, mohli per se a bez akéhokoľvek spresnenia patriť pod pojem politiky verejného poriadku.
Third, the Grand Duchy of Luxembourg cannot argue that point 11 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 ultimately reflects the discretion granted to Member States under the second indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Po tretie Luxemburské veľkovojvodstvo nemôže uvádzať teóriu, podľa ktorej člá -nok 1 ods. 1 bod 11 zákona z 20. decembra 2002 konkretizuje in fine povolenie udelené členským štátom na základe článku 3 ods. 10 druhej zarážky smernice 96/71.
Article 3(10) relates exclusively to the terms and conditions of employment laid down in collective agreements which have been declared universally applicable.
Toto ustanovenie sa totiž vzťahuje výlučne na podmienky práce a zamestnávania stanovené kolektívnymi zmluvami vyhlásenými za všeobecne uplatniteľné.
That is not the case with respect to point 11 of Article 1(1) which expressly refers, in contrast with the introduction to of Article 1, to mere collective labour agreements.
Nie je to tak však v prípade uvedeného článku 1 ods. 1 bodu 11, ktorý sa výslovne týka, na rozdiel od úvodnej vety toho istého článku 1, iba kolektívnych pracovných zmlúv.
Accordingly, point 11 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is not in compliance with the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Preto článok 1 ods. 1 bod 11 zákona z 20. decembra 2002 nie je v súlade s článkom 3 ods. 10 prvou zarážkou smernice 96/71.
Consequently, it follows from the foregoing that the Commission’s first complaint is well founded.
V dôsledku toho z vyššie uvedeného vyplýva, že prvá výhrada uvádzaná Komisiou je dôvodná.
The second complaint: incomplete transposition of Article 3(1)(a) of Directive 96/71 relating to compliance with maximum work periods and minimum rest periods
O druhej výhrade, založenej na neúplnom prebratí článku 3 ods. 1 písm. a) smer -nice 96/71, týkajúceho sa dodržiavania maximálnej dĺžky pracovného času a minimálnej doby odpočinku
By its second complaint, the Commission criticises the Grand Duchy of Luxembourg for incomplete transposition of point (a) of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 relating to compliance with maximum work periods and minimum rest periods.
Vo svojej druhej výhrade Komisia vytýka Luxemburskému veľkovojvodstvu neúplné prebratie článku 3 ods. 1 prvého pododseku písm. a) smernice 96/71, týkajúceho sa dodržiavania maximálnej dĺžky pracovného času a minimálnej doby odpočinku.
The Grand Duchy of Luxembourg has acknowledged that this complaint is well founded and has stated that it has adopted Article 4 of the Law of 19 May 2006 amending the Law of 20 December 2002 (Mémorial A 2006, p.
Luxemburské veľkovojvodstvo uznalo dôvodnosť tejto výhrady a uviedlo, že prijalo článok 4 zákona z 19. mája 2006, ktorým bol zmenený a doplnený zákon z 20. decembra 2002 (Mémorial A 2006, s.
1806) in order to bring its national legislation into line with the relevant Community provisions.
1806), s cieľom uviesť do súladu vnútroštátnu právnu úpravu s príslušnými ustanoveniami Spoločenstva.
In this case it is not disputed that when the period prescribed in the reasoned opinion expired the Grand Duchy of Luxembourg had not adopted the measures necessary to ensure that point (a) of the first subparagraph of Article 3(1) had been fully transposed in its national law.
V predmetnom prípade je nesporné, že v čase uplynutia lehoty udelenej v odôvodnenom stanovisku Luxemburské veľkovojvodstvo neprijalo opatrenia potrebné na zabezpečenie úplného prebratia článku 3 ods. 1 prvého pododseku písm. a) smer -nice 96/71 do svojho vnútroštátneho právneho poriadku.
Therefore, the Commission’s second complaint is well founded.
V dôsledku toho je druhá výhrada uvádzaná Komisiou dôvodná.
The third complaint: infringement of Article 49 EC on account of the lack of clarity of the monitoring arrangements laid down in Article 7(1) of the Law of 20 December 2002
O tretej výhrade, založenej na porušení článku 49 ES z dôvodu chýbajúcej jasnosti spôsobov kontroly stanovených v článku 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002
By its third complaint, the Commission claims that, on account of its lack of clarity, Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is likely to give rise to legal uncertainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg.
Vo svojej tretej výhrade Komisia uvádza, že z dôvodu chýbajúcej jasnosti článok 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002 môže spôsobiť v prípade podnikov, ktoré chcú vysielať pracovníkov do Luxemburska, právnu neistotu.
Thus, the obligation for all undertakings to make available to the Labour and Mines Inspectorate on demand and within as short a period as possible the basic information necessary for monitoring purposes amounts, in the case of a posting, to a prior notification procedure incompatible with Article 49 EC.
Povinnosť každého podniku pred začatím prác sprístupniť Inšpekcii práce a baní na základe žiadosti a v čo najkratšej možnej lehote podstatné informácie nevyhnutné na kontrolu sa teda v prípade vysielania javí ako postup predbežného vyhlásenia, nezlučiteľný s člán kom 49 ES.
However, if that should not be the case, the text of the contested provision should nevertheless be amended in order to remove any legal ambiguity.
Na to, aby to tak nebolo, je však potrebné zmeniť znenie sporného ustanovenia na vyvrátenie akejkoľvek právnej nejednoznačnosti.
The Grand Duchy of Luxembourg takes the view that the text of Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 is sufficiently clear and that, in any event, it does not impose any prior notification requirement.
Luxemburské veľkovojvodstvo tvrdí, že znenie článku 7 ods. 1 zákona z 20. decembra 2002 je dostatočne jasný a že v každom prípade nestanovuje nijakú povinnosť predbežného vyhlásenia.
In that connection, it takes the view that
V tejto súvislosti uvádza, že predloženie údajov nevyhnutných na
2008 — CASE C-319/06 the need to make available the information necessary for monitoring purposes ‘prior to the commencement of the work’ means that that information may be communicated on the day on which the work commences.
2008 — VEC C-319/06 kontrolu „pred začatím prác“ znamená, že uvedené informácie môžu byť oznámené v deň začatia týchto prác.
First it must be noted that, since the Law of 20 December 2002 does not provide for any other communication of information between an undertaking which posts workers and the Labour and Mines Inspectorate, it is difficult to understand how the latter can request information from that undertaking before the commencement of the work, in so far as it cannot be aware of the presence of that undertaking in Luxembourg unless the latter has previously announced its arrival in some way.
Po prvé treba konštatovať, že keďže zákon z 20. decembra 2002 nestanovoval žiadnu inú komunikáciu informácií medzi podnikom, ktorý vysiela pracovníkov, a Inšpekciou práce a baní, je ťažké predstaviť si, akým spôsobom by Inšpekcia práce a baní mohla vyžadovať údaje od tohto podniku pred začatím prác, keďže nemohla vedieť o prítomnosti uvedeného podniku na luxemburskom území bez toho, aby tento podnik predtým akýmkoľvek spôsobom oznámil svoj príchod.