natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If the judgment in Mannesmann Anlagenbau Austria and Others refers only to contracting authorities and, more specifically, the concept of ‘bodies governed by public law’, in the sense that, where a body meets needs in the general interest, not having an industrial or commercial character, it must be considered a ‘body governed by public law’ within the meaning of the Community rules, irrespective of whether it carries out, in parallel, other activities of a different nature, the referring court asks whether Fernwärme Wien constitutes a body governed by public law, that is to say a contracting authority, within the meaning of Directives 2004/17 and 2004/18.
Za predpokladu, že už citovaný rozsudok Mannesmann Anlagenbau Austria a i. by sa týkal iba verejných obstarávateľov, konkrétne „inštitúcie, ktorá sa spravuje verejným právom“, v tom zmysle, že ak subjekt, ktorý napĺňa potreby všeobecného záujmu, ktoré nemajú priemyselný alebo obchodný charakter, musí byť považovaný za „inštitúciu, ktorá sa spravuje verejným právom“, v zmysle predpisov Spoločenstva, nezávisle od otázky, či tento orgán vykonáva súbežne iné činnosti, ktoré nemajú tento charakter, vnútroštátny súd sa pýta, či Fernwärme Wien je inštitúciou, ktorá sa spravuje verejným právom, t. j. verejným obstarávateľom v zmysle smerníc 2004/17 alebo 2004/18.
Finally, the referring court asks whether, when a body carries out activities not having an industrial or commercial character and, in parallel, activities in competitive conditions, whether it is possible to distinguish the latter activities and not to include them in the scope of the Community rules on public procurement, it is possible to establish a separation between those two types of activities and, accordingly, the absence of economic interference between them.
Vnútroštátny súd sa nakoniec pýta, či je možné v prípade, že subjekt vykonáva činnosti, ktoré nemajú priemyselný alebo obchodný charakter, a súčasne činnosti vystavené hospodárskej súťaži, odlíšiť posledné uvedené činnosti a nezahrnúť ich do pôsobnosti pravidiel Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania, v prípade, že je možné obidva druhy činností oddeliť, a teda medzi nimi nedochádza k žiadnej hospodárskej interferencii.
In that regard, the referring court refers to
Vnútroštátny súd v tomto zmysle odkazuje na bod 68 návrhov generálneho advokáta Jacobsa z 21. apríla 2005 vo veci, v ktorej bolo z dôvodu späťvzatia návrhu na začatie prejudiciálneho konania vydané uznesenie o výmaze
AIGNER point 68 of the Opinion of Advocate General Jacobs of 21 April 2005 in the case which gave rise, following the withdrawal of the reference for a preliminary ruling, to the order for removal from the register of 23 March 2006 (Case C-174/03 Impresa Portuale di Cagliari), where it is proposed that the principle arising from the judgment in Mannesmann Anlagenbau Austria and Others be tempered in that manner.
AIGNER z 23. marca 2006, Impresa Portuale di Cagliari (C-174/03), kde sa v tomto zmysle navrhuje obmedziť zásadu vyplývajúcu z už citovaného rozsudku Mannesmann Anlagenbau Austria a i.
Having regard to the foregoing, the Vergabekontrollsenat des Landes Wien (Public Procurement Review Chamber of the Province of Vienna) decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Vzhľadom na tieto úvahy sa Vergabekontrollsenat des Landes Wien rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
By this question, the referring court asks whether a contracting entity within the meaning of Directive 2004/17, which carries on activities in one of the sectors listed in Articles 3 to 7 of that directive, is required to apply the procedure laid down in that directive for the award of contracts to the activities carried out by that entity in parallel, under competitive conditions, in sectors not governed by those provisions.
Touto otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či obstarávateľ v zmysle smernice 2004/17, ktorý vykonáva činnosti v odvetviach uvedených v článkoch 3 až 7 tejto smernice, sa musí riadiť podľa postupu stanoveného v tejto smernici pri zadávaní zákaziek v oblasti činností, ktoré tento subjekt vykonáva súbežne v rámci hospodárskej súťaže v odvetviach, na ktoré sa vyššie uvedené ustanovenia nevzťahujú.
In order to answer that question, it must be noted that Directives 2004/17 and 2004/18 have noteworthy differences with regard both to the entities subject to the rules laid down in those respective directives and to their nature and scope.
S cieľom odpovedať na túto otázku je potrebné vyzdvihnúť, že medzi smer -nicami 2004/17 a 2004/18 existujú významné rozdiely, čo sa týka subjektov, na ktoré sa ich ustanovenia vzťahujú, ako aj čo sa týka podstaty a pôsobnosti týchto smerníc.
With regard, firstly, to the entities to which the rules of those directives apply, it should be noted that, unlike Directive 2004/18 which, by virtue of the first subparagraph of Article 1(9) thereof, applies to ‘contracting authorities’, Directive 2004/17 refers, in Article 2 thereof, to ‘contracting entities’.
V prvom rade čo sa týka subjektov, na ktoré sa vzťahujú ustanovenia uvedených smerníc, treba konštatovať, že na rozdiel od smernice 2004/18, ktorá sa v zmysle svojho článku 1 ods. 9 prvého pododseku vzťahuje na „verejných obstarávateľov“, subjekty, na ktoré sa vzťahuje smernica 2004/17, sa podľa jej článku 2 nazývajú „obstarávatelia“.
It is apparent from Article 2(2)(a) and (b) that Directive 2004/17 applies not only to contracting entities which are ‘contracting authorities’, but also to those which are ‘public undertakings’ or undertakings which operate on the basis of ‘special or exclusive rights granted by a competent authority of a Member State’, in so far as all those entities pursue one of the activities listed in Articles 3 to 7 thereof.
Z článku 2 ods. 2 písm. a) a b) vyplýva, že smernica 2004/17 sa nevzťahuje len na obstarávateľov, ktorí sú „verejnými obstarávateľmi“, ale aj na tých, ktorí sú „verejnými podnikmi“ alebo podnikmi, ktoré majú „osobitné alebo výlučné práva udelené príslušným orgánom členského štátu“, pokiaľ tieto subjekty vykonávajú niektorú z činností uvedených v článkoch 3 až 7 uvedenej smernice.
Secondly, it follows from Articles 2 to 7 of Directive 2004/17 that the coordination for which it provides does not extend to all spheres of economic activity, but relates to specifically defined sectors, which, moreover, is confirmed by the fact that that directive is commonly referred to as the ‘sectoral directive’.
V druhom rade z článkov 2 až 7 smernice 2004/17 vyplýva, že koordinácia, ktorú zaviedla táto smernica, sa nevzťahuje na všetky oblasti hospodárskej činnosti, ale týka sa presne vymedzených odvetví, o čom svedčí okrem iného aj skutočnosť, že táto smernica je bežne nazývaná „odvetvová smernica“.
However, the scope of Directive 2004/18 includes almost all sectors of economic life, thus justifying its being commonly known as the ‘general directive’.
Naopak, pôsobnosť smer -nice 2004/18 zahrňuje takmer všetky odvetvia hospodárskeho života, čo odôvodňuje jej bežné pomenovanie „všeobecná smernica“.
In such circumstances, it must be stated at this early stage that the general scope of Directive 2004/18 and the restricted scope of Directive 2004/17 require the provisions of the latter to be interpreted narrowly.
Za týchto okolností treba už teraz konštatovať, že všeobecný dosah smernice 2004/18 a obmedzený dosah smernice 2004/17 si vyžaduje, aby ustanovenia poslednej uvedenej smernice boli vykladané reštriktívne.
The boundaries between the fields of application of those two directives are also drawn by explicit provisions.
Hranice medzi pôsobnosťou oboch smerníc sú vyznačené explicitnými ustano -veniami.
Thus, Article 20(1) of Directive 2004/17 provides that the latter does not apply to contracts which the contracting entities award for purposes other than the pursuit of their activities as described in Articles 3 to 7 thereof.
Článok 20 ods. 1 smernice 2004/17 stanovuje, že uvedená smernica sa nevzťahuje na zákazky, ktoré obstarávatelia zadávajú na iné účely, ako je vykonávanie takýchto činností v odvetviach stanovených v článkoch 3 až 7 tejto smernice.
The equivalent of that provision in Directive 2004/18 is the first paragraph of Article 12, which provides that that directive does not apply to public contracts which are awarded by contracting authorities exercising one or more of the activities referred to in Articles 3 to 7 of Directive 2004/17.
Podobným ustanovením v smernici 2004/18 je článok 12 prvý odsek, v ktorom sa uvádza, že táto smernica sa nevzťahuje na verejné zákazky, ktoré podľa smer nice 2004/17 zadávajú verejní obstarávatelia vykonávajúci jednu alebo viac činností uvedených v článkoch 3 až 7 smernice 2004/17 a sú zadávané pre výkon týchto činností.
Consequently, the abovementioned provisions leave no room for application, in the context of Directive 2004/17, of the approach known as ‘contagion theory’ which was
Z tohto dôvodu vyššie uvedené ustanovenia neumožňujú uplatnenie prístupu nazývaného „infekčná teória“ v rámci smernice 2004/17, ktorý bol rozvinutý po vydaní už
2008 — CASE C-393/06 developed following the judgment in Mannesmann Anlagenbau Austria and Others.
2008 — VEC C-393/06 citovaného rozsudku Mannesmann Anlagenbau Austria a i.
54), that is to say in an area which at present falls within the ambit of Directive 2004/18.
163), a teda v oblasti, ktorá v súčasnosti spadá do pôsobnosti smernice 2004/18.
Accordingly, as rightly observed by, inter alia, the Hungarian, Austrian and Finnish Governments and by the Commission of the European Communities, only those contracts awarded by an entity which is a ‘contracting entity’ within the meaning of Directive 2004/17, in connection with and for the exercise of activities in the sectors listed in Articles 3 to 7 of that directive, fall within the field of application thereof.
Ako správne poznamenali najmä rakúska, maďarská a fínska vláda, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev, do pôsobnosti smernice 2004/17 spadajú iba zákazky, ktoré subjekt v postavení „obstarávateľa“ v zmysle uvedenej smernice zadáva v súvislosti s činnosťami v odvetviach uvedených v článkoch 3 až 7 tejto smernice.
Moreover, that is the conclusion which emerges also from Joined Cases C-462/03 and C-463/03 Strabag and Kostmann [2005] ECR I-5397, paragraph 37).
Tento záver vyplýva z rozsudku zo 16. júna 2005, Strabag a Kostmann, C-462/03 a C-463/03, Zb. s. I-5397, bod 37.
In that judgment, the Court held that, if a contract does not concern the exercise of one of the activities governed by the sectoral directive, it will be governed by the rules laid down in the directives concerning the award of public supply, works or service contracts, as applicable.
V uvedenom rozsudku Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ sa zákazka netýka výkonu jednej z činností upravených v odvetvovej smernici, bude sa táto zákazka riadiť pravidlami stanovenými v smernici o verejnom obstarávaní služieb, smernicou o verejnom obstarávaní prác alebo smernicou o verejnom obstarávaní tovarov.
Having regard to the foregoing, the answer to the first question must be that a contracting entity, within the meaning of Directive 2004/17, is required to apply the procedure laid down in that directive only for the award of contracts which relate to activities carried out by that entity in one or more of the sectors listed in Articles 3 to 7 of that directive.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné odpovedať na prvú položenú otázku tak, že obstarávateľ v zmysle smernice 2004/17 musí uplatniť postup stanovený v uvedenej smernici iba pri zadávaní zákaziek súvisiacich s činnosťami, ktoré tento subjekt vykonáva v jednom alebo vo viacerých odvetviach stanovených v článkoch 3 až 7 tejto smernice.
By its second question, the referring court asks whether an entity such as Fernwärme Wien is to be regarded as a body governed by public law within the meaning of Direct- ive 2004/17 or of Directive 2004/18.
V druhej otázke sa vnútroštátny súd pýta, či subjekt, akým je Fernwärme Wien, má byť považovaný za inštitúciu, ktorá sa spravuje verejným právom, v zmysle smernice 2004/17 alebo smernice 2004/18.
In that regard, it should be borne in mind that, as is apparent from paragraph 5 of this judgment, the provisions of the second subparagraph of Article 2(1)(a) of Direct- ive 2004/17 and the second subparagraph of Article 1(9) of Directive 2004/18 contain identical definitions of the concept of ‘body governed by public law’.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, ako to vyplýva z bodu 5 tohto rozsudku, že ustanovenia článku 2 ods. 1 písm. a) druhého pododseku smernice 2004/17 a článku 1 ods. 9 druhého pododseku smernice 2004/18 obsahujú rovnakú definíciu pojmu „inštitúcia, ktorá sa spravuje verejným právom“.
It is clear from those provisions that a ‘body governed by public law’ is any body which, firstly, was established for the specific purpose of meeting needs in the general interest, not having an industrial or commercial character, secondly, has legal personality and, thirdly, is financed, for the most part, by the State, regional or local authorities, or other bodies governed by public law, or subject to management supervision by those bodies, or having an administrative, managerial or supervisory board, more than half of whose members are appointed by the State, regional or local authorities, or by other bodies governed by public law.
Z uvedených ustanovení vyplýva, že za „inštitúciu, ktorá sa spravuje verejným právom“ je možné považovať každú inštitúciu, ktorá bola po prvé zriadená na osobitný účel plnenia potrieb všeobecného záujmu, ktoré nemajú priemyselný alebo obchodný charakter, po druhé má právnu subjektivitu a po tretie je z väčšej časti financovaná štátnymi, regionálnymi alebo miestnymi orgánmi alebo inými inštitúciami, ktoré sa spravujú verejným právom; alebo jej riadenie podlieha dohľadu týchto inštitúcií; alebo má správny, riadiaci alebo dozorný orgán, ktorého viac ako polovicu členov vymenúvajú štátne, regionálne alebo miestne orgány alebo iné inštitúcie, ktoré sa spravujú verejným právom.
In accordance with the caselaw of the Court, those three conditions are cumulative (Case C-237/99 Commission v France [2001] ECR I-939, paragraph 40, and the caselaw cited).
Podľa judikatúry Súdneho dvora majú tieto tri podmienky kumulatívny charakter (rozsudok z 1. februára 2001, Komisia/Fran-cúzsko, C-237/99, Zb. s. I-939, bod 40 a citovaná judikatúra).
Furthermore, since the aim of the directives in relation to awarding public contracts is to avoid, inter alia, the possibility that a body financed or controlled by the State, regional or local authorities or other bodies governed by public law may choose to be guided by considerations other than economic ones, the concept of a ‘body governed by public law’ must be interpreted in functional terms (Case C-337/06 Bayerischer Rundfunk and Others [2007] ECR I-11173, paragraphs 36 and 37, and the caselaw cited).
Okrem toho vzhľadom na cieľ smerníc Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania vylúčiť najmä možnosť, že organizácia financovaná alebo riadená štátom, miestnymi či regionálnymi orgánmi alebo inými verejnoprávnymi orgánmi sa nechá viesť inými ako ekonomickými úvahami, musí sa pojem „inštitúcia, ktorá sa spravuje verejným právom“ vykladať funkčne (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2007, Bayerischer Rundfunk a i., C-337/06, Zb. s. I-11173, body 36 a 37, ako aj citovanú judikatúru).
In the present case, it is common ground that the latter two criteria established by the rules set out in paragraph 36 of the present judgment are fulfilled, given that Fernwärme Wien has legal personality and that the City of Vienna wholly owns the share capital of that entity and monitors its economic and financial management.
V prejednávanej veci je nesporné, že posledné dve kritériá stanovené v právnej úprave uvedenej v bode 36 tohto rozsudku sú splnené, pretože Fernwärme Wien má právnu subjektivitu, mesto Viedeň je vlastníkom celého obchodného podielu tejto spoločnosti a kontroluje hospodárske a finančné použitie finančných prostriedkov.
It remains to be considered whether the entity was established specifically to meet needs in the general interest, not having an industrial or commercial character.
Zostáva teda určiť, či tento subjekt bol zriadený na osobitný účel plnenia potrieb všeobecného záujmu, ktoré nemajú priemyselný alebo obchodný charakter.
With regard, firstly, to the purpose of the establishment of the entity in question and the nature of the needs met, it is appropriate to note that, as is apparent from the documents before the Court, Fernwärme Wien was established specifically for the purpose of supplying district heating to homes, public institutions, offices, undertakings etc. in the City of Vienna by means of the use of energy produced by the destruction of waste.
V prvom rade, pokiaľ ide o zriadenie predmetného subjektu a charakter plnených potrieb, je vhodné konštatovať, že zo spisu, ktorý bol predložený Súdnemu dvoru, vyplýva, že Fernwärme Wien bola založená na špecifické účely zabezpečenia dodávok tepla do bytov, verejných inštitúcií, kancelárií a podnikov na území mesta Viedeň prostredníctvom spaľovania odpadov.
At the hearing before the Court, it was stated that, at present, that heating system serves approximately 250 000 homes, numerous offices and industrial plants and, in practice, all public buildings.
Na pojednávaní na Súdnom dvore bolo objasnené, že v súčasnosti tento vykurovací systém slúži približne 250 000 obyvateľom, veľkému množstvu kancelárií a priemyselným zariadeniam, ako aj prakticky všetkým verejným inštitúciám.
To provide heating for an urban area by means of an environmentally-friendly process constitutes an aim which is undeniably in the general interest.
Zabezpečenie vykurovacieho tepla pre mestskú aglomeráciu prostredníctvom systému, ktorý chráni životné prostredie, predstavuje cieľ, ktorý je nepochybne vo všeobecnom záujme.
It cannot, therefore, be disputed that Fernwärme Wien was established specifically to meet needs in the general interest.
Z tohto dôvodu nie je možné spochybniť skutočnosť, že Fernwärme Wien bola založená na osobitný účel plnenia potrieb všeobecného záujmu.
In that regard, it is immaterial that such needs are also met or can be met by private undertakings.
Je dôležité, aby išlo o potreby, ktoré sú vo všeobecnosti z dôvodov týkajúcich sa všeobecného záujmu plnené samotným štátom alebo územnou samosprávou alebo si tieto orgány chcú v súvislosti s uvedenými potrebami zachovať rozhodujúci vplyv (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. novembra 1998, BFI Holding, C-360/96, Zb. s.
It is important that they should be needs which, for reasons in the general interest, the State or a regional authority generally chooses to meet itself or over which it wishes to retain a decisive influence (see, to that effect, Case C-360/96 BFI Holding [1998] ECR I-6821, paragraphs 44, 47, 51 and 53, and Joined Cases C-223/99 and C-260/99 Agorà and Excelsior [2001] ECR I-3605, paragraphs 37, 38 and 41).
I-6821, body 44, 47, 51 a 53, ako aj z 10. mája 2001, Agorà a Excelsior, C-223/99 a C-260/99, Zb. s. I-3605, body 37, 38 a 41).
Secondly, in order to ascertain whether the needs met by the entity in question in the main proceedings have a character other than industrial or commercial, account must be taken of all the relevant law and facts such as the circumstances prevailing at the time when the body concerned was established and the conditions under which it exercises its activity.
Po druhé s cieľom preskúmať, či potreby, ktoré sú plnené predmetným subjektom vo veci samej, majú iný ako priemyselný alebo obchodný charakter, je vhodné zohľadniť všetky relevantné právne a faktické skutočnosti, akými sú okolnosti, ktoré existovali v dobe zriadenia predmetného subjektu, a podmienky, v ktorých vykonáva svoju činnosť.
In that regard, it is important to check, inter alia, whether the body in question carries on its activities in a situation of competition (Case C-18/01 Korhonen [2003] ECR I-5321, paragraphs 48 and 49).
V tejto súvislosti je potrebné najmä preskúmať, či je činnosť predmetného subjektu vystavená hospodárskej súťaži (pozri rozsudok z 22. mája 2003, Korhonen a i., C-18/01, Zb. s. I-5321, body 48 a 49, ako aj citovanú judikatúru).
As stated in paragraph 39 of the present judgment, Fernwärme Wien was established specifically for the purpose of supplying district heating in the City of Vienna.
Ako už bolo uvedené v bode 39 tohto rozsudku, Fernwärme Wien bola založená na osobitný účel zabezpečenia vykurovacieho tepla na území mesta Viedeň. Je nesporné,
AIGNER common ground that the pursuit of profit did not underlie its establishment.
Nie je vylúčené, že táto činnosť môže priniesť zisk, ktorý bude vo forme dividend distribuovaný akcionárom tejto spoločnosti.
While it is not impossible that those activities may generate profits distributed in the form of dividends to shareholders of the entity, the making of such profits can never constitute its principal aim (see, to that effect, Korhonen, paragraph 54).
Dosahovanie zisku však nie je hlavným cieľom tejto spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Korhonen a i., už citovaný, bod 54).
With regard, subsequently, to the relevant economic environment or, in other words, the relevant market which must be considered in order to ascertain whether the entity in question is exercising its activities in competitive conditions, account must be taken, as the Advocate General proposes in points 53 and 54 of his Opinion, having regard to the functional interpretation of the concept of a ‘body governed by public law’, of the sector for which Fernwärme Wien was created, that is to say the supply of district heating by means of the use of energy produced by the burning of waste.
Pokiaľ ide o relevantné hospodárske prostredie, alebo inak povedané relevantný trh, ktorý treba zohľadniť na posúdenie skutočnosti, či predmetný subjekt vykonáva svoju činnosť v rámci hospodárskej súťaže, je vhodné zohľadniť, ako to navrhuje generálny advokát v bodoch 53 a 54 svojich návrhov, vzhľadom na funkčný výklad pojmu „inštitúcia, ktorá sa spravuje verejným právom“, odvetvie, pre ktoré bola spoločnosť Fernwärme Wien zriadená, t. j. dodávky vykurovacieho tepla pomocou mestskej rozvodovej siete získaného prostredníctvom spaľovania odpadov.
It is clear from the order for reference that Fernwärme Wien enjoys a virtual monopoly in that sector, since the two other undertakings operating in that sector are of negligible size and accordingly cannot constitute true competitors.
Z vnútroštátneho uznesenia, ktorým bol podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania, vyplýva, že spoločnosť Fernwärme Wien má de facto v tomto odvetví skoro monopolné postavenie vzhľadom na to, že ďalšie dve spoločnosti, ktoré pôsobia v tomto odvetví, majú zanedbateľný rozmer, a teda nepredstavujú skutočných konkurentov.
Furthermore, there is a considerable degree of autonomy in this sector, since it would be very difficult to replace the district heating system by another form of energy, since this would require large-scale conversion work.
Ďalej, toto odvetvie má značnú autonómiu v tom zmysle, že mestský vykurovací systém by mohol byť len ťažko nahradený inými energiami, pretože by si to vyžadovalo významné transformačné práce.
Finally, the City of Vienna attaches a particular importance to this heating system, not least for reasons of environmental considerations.
Nakoniec mesto Viedeň priznáva tomuto vykurovaciemu systému značný význam aj z dôvodu ochrany životného prostredia.
Thus, having regard to the pressure of public opinion, it would not permit it to be withdrawn, even if that system were to operate at a loss.
Vzhľadom na tlak verejnej mienky by mestský úrad nepripustil zrušenie tohto systému, a to aj keby mala byť jeho prevádzka stratová.