natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By letter of 8 December 1997, the Commission informed the applicants of the results of its investigations at AIMA.
Listom z 8. decembra 1997 Komisia informovala žalobcov o svojom vyšetrovaní v AIMA.
AIMA had notified it that on 21 February 1991 it had redeemed the bank draft amounting to ITL 1 047 084 185 (EUR 540 774) issued in the name of Assedile on 16 January 1990 and that it had entered that amount in the EAGGF accounts in 1991 as ‘probably cor -responding to the security’.
AIMA jej oznámila, že 21. februára 1991 inkasovala poukážkou sumu 1 047 084 185 ITL (540 774 eur) vydanú v mene Assedile 16. januára 1990 a že uvedenú sumu započítala v prospech EPUZF-u v roku 1991 ako sumu „pravdepodobne zodpovedajúcu sume zábezpeky“.
On 13 November 1996 the applicants lodged a complaint with the Commission.
Dňa 13. novembra 1996 žalobcovia podali sťažnosť Komisii.
They alleged that AIMA had infringed Community regulations, in particular Regulation No 2499/82, and requested the Commission to call on AIMA and the Italian Republic to repay them the amounts which they had not received by way of Community aid for the 1982/83 wine year.
Tvrdili, že AIMA porušila nariadenia Spoločenstva, najmä nariadenie č. 2499/82, a žiadali od Komisie, aby vyzvala AIMA a Taliansku republiku na vyplatenie súm, ktoré nedostali prostredníctvom pomoci Spoločenstva za vinohradnícku zberovú kampaň 1982/1983.
By letter of 25 June 1997 the Commission informed the applicants that Assedile had paid AIMA the amount of the security, plus interest, on 16 January 1990.
Listom z 25. júna 1997 Komisia informovala žalobcov, že 16. januára 1990 Assedile vyplatil v prospech AIMA sumu zábezpeky plus úroky.
It added that under Article 2(1) of Regulation No 352/78 any security which is forfeited is to be used
Dodala, že na základe článku 2 ods. 1 nariadenia č. 352/78 musí byť akékoľvek zábezpeka, ktorá prepadne,
By letter of 23 January 1998, which reached the Commission on 5 February 1998, the applicants requested that institution to pay them the sum corresponding to the amount of the debts owed to them by DAI on the ground that the security retained by AIMA had been refunded to the EAGGF.
Listom z 23. januára 1998, ktorý bol Komisii doručený 5. februára 1998, žalobcovia uvedenú inštitúciu žiadali, aby im vyplatila sumu zodpovedajúcu sume dlhov, ktoré im dlhovala DAI z toho dôvodu, že zábezpeka zadržaná AIMA bola preplatená v prospech EPUZF-u.
They argued that it was clear from the purpose of Regulation No 2499/82, which was to benefit wine producers, that the latter should be regarded as the actual and sole intended recipients of the aid provided for in that regulation.
Tvrdili, že z účelu nariadenia č. 2499/82, ktorý mal byť na prospech výrobcom vína je jasné, že výrobcovia vína by mali byť považovaní za skutočných a jediných zamýšľaných príjemcov pomoci upravenej uvedeným nariadením.
The choice afforded to Member States between the procedures provided for in Articles 9 and 10 respectively of that regulation for payment of the aid by the intervention agency could not undermine that purpose.
Voľba priznaná členským štátom medzi postupmi uvedenými v článku 9 a 10 uvedeného nariadenia na platbu pomoci intervenčnou agentúrou uvedenému účelu nemôže zabrániť.
In particular, in the procedure provided for in Article 9 of the abovementioned regulation, the security provided by
Konkrétne, podľa postupu uvedeného v článku 9 vyššie uvedeného nariadenia bolo cieľom zábezpeky poskytnutej destilátorom
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS the distiller was intended to ensure that the preventive distillation operation as a whole was in order, in particular as regards actual payment of the aid to producers.
zabezpečiť, aby operácia preventívnej destilácie ako celku bola v poriadku, najmä čo sa týka skutočnej platby pomoci výrobcom.
Any other interpretation would amount to a breach of the principle of equal treatment laid down in Article 12 EC.
Akýkoľvek iný výklad by predstavoval porušenie zásady rovnosti zaobchádzania uvedenej v článku 12 ES.
That view was, they argued, confirmed by the successive Commission regulations laying down provisions relating to preventive distillation in respect of the following wine years.
Tvrdili, že uvedený názor je potvrdený sledom nariadení Komisie zakotvujúcich ustanovenia vzťahujúce sa na preventívnu destiláciu pokiaľ ide o nasledujúce vinohradnícke zberové kampane.
The Commission pointed out that, in its judgment of 27 January 1989, which had acquired the force of res judicata, the Tribunale civile di Roma had not accepted that the applicants had a claim to the security.
Komisia poukázala na to, že vo svojom rozsudku z 27. januára 1989, ktorý má účinok res judicata, Tribunale civile di Roma neuznal, že by žalobcovia mali nárok na zábezpeku.
The Commission inferred from this that, as the applicants had no claim over the security retained by AIMA, there could likewise be no entitlement once that amount had been refunded to the Commission.
Komisia z tohto vyvodila, že keďže žalobcovia nemali žiaden nárok na zábezpeku zadržanú AIMA, nemohol obdobne existovať žiaden nárok, len čo bola uvedená suma vrátená Komisii.
In the alternative, the Commission observed that AIMA’s approval of the contracts entered into between the applicants and DAI did not alter the private law nature of those contracts.
Subsidiárne Komisia poznamenala, že schválenie zmlúv uzatvorených medzi žalobcami a DAI zo strany AIMA nezmenilo súkromnoprávnu povahu uvedených zmlúv.
It followed that the Commission’s alleged obligations with regard to the applicants were of a noncontractual nature.
Z toho vyplývalo, že údajné povinnosti Komisie, pokiaľ ide o žalobcov, boli mimozmluvnej povahy.
Consequently, any action against the Community was timebarred under Article 46 of the Statute of the Court of Justice, as the security was paid to AIMA on 16 January 1990 and refunded to the EAGGF during the 1991 financial year.
V dôsledku toho bol akýkoľvek nárok proti Spoločenstvu premlčaný podľa článku 46 Štatútu Súdneho dvora, keďže zábezpeka bola vyplatená pre AIMA 16. januára 1990 a prevedená do EPUZF-u počas rozpočtového roka 1991.
Moreover, according to the applicants’ written replies to the questions from the Court of First Instance, the proceedings for unjust enrichment brought before the Tribunale civile di Cagliari were suspended in order to enable the parties to reach amicable agreement on the apportionment of the costs, following the results of the Commission investigation mentioned in point 37 above.
Okrem toho podľa písomných odpovedí žalobcov na otázky Súdu prvého stupňa konanie o bezdôvodné obohatenie začaté na Tribunale civile de Cagliari bolo prerušené na účely mimosúdnej dohody účastníkov o náhrade trov konania v nadväznosti na výsledky vyšetrovania Komisie spomenuté v bode 37 vyššie.
That investigation had revealed that AIMA had, contrary to what it claimed before and during the abovementioned proceedings, refunded the security to the EAGGF.
Toto vyšetrovanie ukázalo, že AIMA — v rozpore s tým, čo tvrdila pred začatím vyššie uvedeného konania a v priebehu tohto konania — vrátila sumu zábezpeky EPUZF-u.
In the applicants’ view, those proceedings had thereby become devoid of purpose, since it was apparent that AIMA therefore could not have gained any unjust enrichment.
Podľa žalobcov týmto toto konanie stratilo všetok význam, keďže od tohto momentu bolo zrejmé, že AIMA nemohla získať žiadne bezdôvodné obohatenie.
By letter of 31 July 1998, signed by the Director-General of the Commission’s Directorate-General for Agriculture, which reached the applicants on 14 August 1998 (‘the contested letter’), the Commission rejected that request.
Listom z 31. júla 1998 podpísaným generálnym riaditeľom Generálneho riaditeľstva Komisie pre poľnohospodárstvo a doručeným žalobcom 14. augusta 1998 (ďalej len „napadnutý list“) Komisia túto požiadavku odmietla.
It maintained that, under the procedure for payment of the aid to the distiller applicable in the present case, the aid was primarily for the benefit of the distiller, enabling him to offset the high buyingin price of the wine.
Zdôraznila, že v rámci postupu vyplatenia pomoci destilátorom použitého v danom prípade, mal z pomoci prospech v prvom rade destilátor na účely umožniť mu kompenzovať zvýšenú nákupnú cenu vína.
The security was made out for the benefit of AIMA, and the producers could not claim any rights to that security.
Zábezpeka bola zriadená v prospech AIMA a výrobcovia si nemôžu uplatňovať žiadny nárok na uvedenú zábezpeku.
The choice afforded to Member States between that procedure (provided for in Article 9 of Regulation No 2499/82) and the procedure for direct payment of the aid to the producer (provided for in Article 10 of that regulation) did not mean that those two provisions should be interpreted uniformly as meaning that the producers were always the recipients of the aid.
Výber ponechaný na členský štát medzi uvedeným postupom (uvádzaným v článku 9 nariadenia č. 2499/82) a postupom priameho vyplatenia pomoci výrobcovi (uvádzaným v článku 10 uvedeného nariadenia) nemôže viesť k vykladaniu týchto dvoch ustanovení jednotným spôsobom v tom zmysle, že by výrobcovia boli stále príjemcami pomoci.
Moreover, the Commission contended that the difference between the procedures did not infringe the principle of equal treatment.
Okrem iného Komisia tvrdila, že tento rozdiel v režime neodporuje zásade rovnosti zaobchádzania.
The difference in treatment arose out of differing factual circumstances (administrative systems and numbers of producers which differed between Member States, and which in some Member States justified centralised payment of the aid to distillers).
Rozdiel v zaobchádzaní vyplýva z faktických rozdielov (administratívnych režimov a množstva výrobcov podľa členských štátov, ktoré v určitých členských štátoch zdôvodnili centralizáciu vyplácania pomoci destilátorom).
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P and/or by way of compensation for damage within the meaning of Article 235 EC 15to pay the applicants compensation equivalent to the amounts owed to them by DAI.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-51/05 P v zmysle článku 235 ES 15uložená povinnosť zaplatiť žalobcom náhradu rovnajúcu sa sumám, ktoré im dlhoval DAI.
The Court of First Instance ruled that the first two heads of claim were inadmissible. 16
Súd prvého stupňa rozhodol, že prvé dva žalobné dôvody sú neprípustné. 16
With regard to the third head of claim, the Commission put forward three grounds of inadmissibility.
Čo sa týka tretieho žalobného dôvodu, Komisia sa dovolávala troch dôvodov neprípustnosti.
Lastly, in a written reply to a question from the Court of First Instance, the applicants stated that the insolvency proceedings had been concluded during 2000.
Nakoniec v písomnej odpovedi na otázku, ktorú formuloval Súd prvého stupňa, žalobcovia uviedli, že konkurzné konanie bolo ukončené v priebehu roku 2000.
They had taken part in the distribution as preferential creditors due to their status as an agricultural cooperative, under Article 2751a(5a) and Article 2776 of the Italian Civil Code.
Žalobcovia sa podieľali na rozvrhu ako prednostní veritelia z dôvodu ich postavenia poľnohospodárskych družstiev v súlade s článkom 2751a ods. 5a a článku 2776 talianskeho občianskeho zákonníka.
Under that distribution they received payment of 39% of the acknowledged debts owed by DAI.
Počas tohto rozvrhu dostali výplatu svojich uznaných pohľadávok voči DAI v pomere 39 % sumy svojich pohľadávok.
Following that distribution, the amounts of their outstanding debts were: ITL 72 797 022 (EUR 37 597) in the case of Cantina sociale di Dolianova, ITL 54 412 685 (EUR 28 102) in the case of Cantina Trexenta, ITL 350 554 208 (EUR 181 046) in the case of Cantina sociale Marmilla, ITL 133 888 664 (EUR 69 148) in the case of Cantina sociale Santa Maria La Palma and ITL 37 212 737 (EUR 19 219) in the case of Cantina sociale del Vermentino.
Po uvedenom rozvrhu boli sumy ich neuspokojených pohľadávok takéto: 72 797 022 ITL (37 597 eur) v prípade Cantina sociale di Dolianova, 54 412 685 ITL (28 102 eur) v prípade Cantina Trexenta, 350 554 208 ITL (181 046 eur) v prípade Cantina sociale Marmilla, 133 888 664 ITL (69 148 eur) v prípade Cantina sociale Santa Maria La Palma a 37 212 737 ITL (19 219 eur) v prípade Cantina sociale del Ver mentino.
The total outstanding debt was thus ITL 648 865 316 (EUR 335 094).
Celkový nesplatený dlh bol teda 648 865 316 ITL (335 094 eur).
First, it argued that in the management of the support measures provided for under the common agricultural policy, there was no direct relationship between the Community and economic operators.
Po prvé tvrdila, že pri správe podporných opatrení uvádzaných v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky neexistuje žiadny priamy vzťah medzi Spoločenstvom a podnikateľskými subjektmi.
In the present case, there was therefore no conduct attributable to the Commission, so that the conditions for referral of the matter to the Court under the second paragraph of Article 288 EC were not met. 17
V danom prípade neexistovalo preto žiadne konanie, ktoré by mohlo byť pripísané Komisii, takže podmienky pre postúpenie záležitosti Súdnemu dvoru podľa druhého odseku článku 288 ES neboli splnené. 17
The judgment of the Court of First Instance
Rozsudok Súdu prvého stupňa
The Court of First Instance found that the conduct for which the Commission was criticised was in essence that, under the
Súd prvého stupňa konštatoval, že správanie, za ktoré bola Komisia kritizovaná, bolo v zásade to, že systém vyplácania pomoci
15 — Article 235 EC confers jurisdiction on the Community judicature in disputes relating to compensation for damage provided for in the second paragraph of Article 288 EC.
15 — Článok 235 ES zveruje súdom Spoločenstva právomoc v sporoch vzťahujúcich sa na náhradu škody podľa druhého odseku článku 288 ES.
That paragraph provides that, in the case of noncontractual liability, ‘the Community shall, in accordance with the general principles common to the laws of the Member States, make good any damage caused by its institutions or by is servants in the performance of their duties’.
Uvedený odsek stanovuje, že v prípade mimozmluvnej zodpovednosti, „Spoločenstvo, v súlade so zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov, napraví akékoľvek škody spôsobené vlastnými orgánmi alebo pracovníkmi pri výkone ich funkcií“.
16 — Paragraphs 58 to 84 of the judgment of the Court of First Instance.
16 — Body 58 až 84 rozsudku Súdu prvého stupňa.17 — Bod 85.
By application to the Court of First Instance lodged on 12 October 1998 the applicants brought proceedings against the Commission (i) seeking annulment of the contested letter under Article 230 EC; (ii) alleging that the Commission’s failure to adopt a decision regarding the grant of the Community aid concerned to the applicants was an unlawful failure to act contrary to Article 232 EC and (iii) ordering the Commission on the ground of unjust enrichment
Žalobcovia návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 12. októbra 1998 podali žalobu na Komisiu, ktorou i) navrhovali určenie neplatnosti napadnutého listu na základe článku 230 ES; ii) tvrdili, že neprijatie rozhodnutia týkajúceho sa pridelenia predmetnej pomoci Spoločenstva žalobcom Komisiou je protiprávnou nečinnosťou v rozpore s článkom 232 ES, a iii) navrhovali, aby bola Komisii z dôvodu bezdôvodného obohatenia a/alebo z dôvodu náhrady škody
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS system for payment of aid provided for in Article 9 — which differed in that aspect from the system provided for in Article 10 — of Regulation No 2499/82 did not guarantee, particularly in the event of the insolvency of the distiller, payment to the producers concerned of the aid included in the minimum buyingin price for wine delivered to that distiller and distilled in accordance with the provisions of that regulation.
uvedený v článku 9 — ktorý sa v uvedenom aspekte líšil od systému upraveného člán -kom 10 — nariadenia č. 2499/82 nezaručoval, najmä v prípade platobnej neschopnosti destilátora, vyplatenie pomoci obsiahnutej v minimálnej nákupnej cene vína dodaného uvedenému destilátorovi a destilovaného v súlade s ustanoveniami uvedeného nariadenia dotknutým výrobcom.
The Commission was the author of Regulation No 2499/82.
Komisia bola autorom nariadenia č. 2499/82.
The unlawfulness thus alleged was therefore attributable to the Commission.
Takto namietanú protiprávnosť bolo preto možné pripísať Komisii.
18 The Commission has not challenged that ruling in the present appeal.
18Komisia uvedené rozhodnutie v tomto odvolaní nenapadla.
Secondly, the Commission argued that the applicants enjoyed effective judicial protection before the national courts.
Po druhé Komisia tvrdila, že žalobcovia požívali účinnú súdnu ochranu pred vnútroštátnymi súdmi.
In particular, they could have brought an action for payment against the intervention agency before a national court as in Unifrex.
Konkrétne, mohli podať žalobu o zaplatenie proti intervenčnej agentúre na vnútroštátnom súde tak, ako vo veci Unifrex 19.
19In their action for unjust enrichment in the present case against AIMA (pending before the Tribunale civile di Cagliari), the applicants would be able to suggest to the national court that it should refer a question for a preliminary ruling under Article 234 EC in order to enable the Court of Justice to consider the validity of the regulatory provisions concerned. 20
Vo svojej žalobe o vydanie bezdôvodného obohatenia v tejto veci proti AIMA (prejednávanej pred Tribunale civile di Cagliari) by žalobcovia mohli vnútroštátnemu súdu navrhnúť, aby na tento účel položil prejudiciálnu otázku podľa článku 234 ES, aby umožnil Súdnemu dvoru posúdiť platnosť dotknutých ustanovení právnych predpisov. 20
The Court of First Instance referred to settled caselaw to the effect that an action for damages under Article 235 EC must be appraised with regard to the entire system for the judicial protection of the individual established by the Treaty.
Súd prvého stupňa poukázal na ustálenú judikatúru v tom zmysle, že žaloba o náhradu škody podľa článku 235 ES musí byť posudzovaná s ohľadom na celý systém súdnej ochrany jednotlivca zavedeného Zmluvou.
Where an individual considered that he had been harmed by the lawful application of Community legislation which he considered to be unlawful and the event giving rise to the alleged damage was therefore attributable exclusively to the Community, the admissibility of such an action for damages could, in certain cases, be subject to the prior exhaustion of national remedies.
Keď jednotlivec zastáva názor, že bol poškodený uplatnením právnej úpravy Spoločenstva, ktorú považuje za protiprávnu, a udalosť, ktorá spôsobila údajnú škodu, bolo preto možné pripísať výlučne Spoločenstvu, prípustnosť takej žaloby o náhradu škody by mohla, v určitých prípadoch, byť podmienená predchádzajúcim vyčerpaním vnútroštátnych opravných prostriedkov.
It was none the less a necessary precondition that those national remedies gave effective protection to the individuals concerned and that they were capable of leading to compensation for the damage alleged.
Je však napriek tomu nevyhnutnou podmienkou, aby uvedené vnútroštátne opravné prostriedky poskytovali účinnú ochranu dotknutým jednotlivcom a aby boli spôsobilé viesť k náhrade uvádzanej škody.
In particular, the admissibility of an action for damages based on Article 235 EC could not be subject to the prior exhaustion of national remedies where, even if the disputed Community rules were declared invalid by a preliminary ruling of the Court of Justice, the national courts could not allow an action for payment — or any other appropriate action — without the prior intervention of the Community legislature, owing to the lack of a Community provision authorising the competent national agencies to pay the amounts sought.
Konkrétne, prípustnosť žaloby o náhradu škody založenej na článku 235 ES nemohla byť podmienená predošlým vyčerpaním vnútroštátnych opravných prostriedkov, keďže dokonca ak by aj boli sporné pravidlá Spoločenstva vyhlásené za neplatné rozhodnutím Súdneho dvora o prejudiciálnej otázke, vnútroštátne súdy nemohli pripustiť žalobu o zaplatenie — alebo akúkoľvek inú vhodnú žalobu — bez predošlého zásahu normotvorcu Spoločenstva, z dôvodu neexistencie ustanovenia práva Spoločenstva oprávňujúceho príslušné vnútroštátne agentúry vyplatiť požadované sumy.
In those circumstances, the exercise of rights by individuals who considered they had been harmed was rendered excessively difficult before the national courts.
Za uvedených okolností bolo mimoriadne sťažené uplatňovanie práv jednotlivcami, ktorí zastávali názor, že boli poškodení, na vnútroštátnych súdoch.
It would therefore not be in keeping with either the proper administration of justice and the requirements of procedural efficiency or the condition relating to the absence of an effective domestic remedy to compel the individuals concerned to exhaust national legal remedies and to wait until a final decision was made on their claim, after the Community institutions concerned had, if necessary, amended or supplemented the relevant Community provisions in compliance with a prelimin-
Nebolo by preto v súlade ani s riadnym výkonom spravodlivosti ani s požiadavkami účinnosti konania alebo podmienkou vzťahujúcou sa na neexistenciu účinného vnútroštátneho opravného prostriedku nútiť dotknutých jednotlivcov vyčerpať vnútroštátne opravné prostriedky a čakať až do vydania konečného rozhodnutia o ich nároku, po tom, čo dotknuté inštitúcie Spoločenstva prípadne zmenili alebo doplnili príslušné ustanovenia práva Spoločenstva v súlade s rozhodnutím Súdneho
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P ary ruling of the Court of Justice that those provisions were invalid. 21
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-51/05 P dvora o prejudiciálnej otázke v tom zmysle, že uvedené ustanovenia sú neplatné. 21
Third, the Commission had argued that the claims for compensation were in any event timebarred under Article 46 of the Statute of the Court of Justice, applicable to the proceedings before the Court of First Instance under Article 53 of that Statute.
Po tretie Komisia tvrdila, že nároky na náhradu boli v každom prípade premlčané podľa článku 46 Štatútu Súdneho dvora uplatniteľného na konanie pred Súdom prvého stupňa podľa článku 53 uvedeného štatútu.
Article 46 provides that proceedings in matters arising from noncontractual liability are barred after a period of five years from the event giving rise thereto.
Článok 46 uvádza, že nároky vyplývajúce z mimozmluvnej zodpovednosti sa premlčujú po uplynutí piatich rokov od udalosti, ktorá ich vyvolala.
That limitation period began to run from the time the applicants became aware of the event giving rise to the damage.
Táto premlčacia lehota začala plynúť od momentu, keď žalobcovia mali vedomosť o skutočnosti, že škoda vznikla.
In the present case, whether that event was the incorrect application of the Community regulations or the unlawfulness of those regulations, the applicants became aware of it at the latest at the time of such application (i.e., in June 1983).
V danom prípade, či už táto skutočnosť spočívala v nesprávnom uplatnení právneho poriadku Spoločenstva alebo v jeho protiprávnosti, žalobcovia mali o nej vedomosť najneskôr v momente tohto uplatnenia (t. j. v júni 1983).
Neither the judgment of the Tribunale civile di Rome of 27 January 1989 nor the subsequent judgments of the Corte d’appello in Rome or the Corte di Cassazione could have interrupted that limitation period.
Ani rozsudok Tribunale civile di Rome z 27. januára 1989, ani následné rozsudky Corte d’appello v Ríme alebo Corte di Cassazione uvedenú premlčaciu dobu nemohli prerušiť.
In the present case, contrary to the Commission’s assertion, the applicants did not enjoy any effective judicial protection before the national courts.
V tejto veci, na rozdiel od tvrdenia Komisie, žalobcovia nepožívali žiadnu účinnú súdnu ochranu pred vnútroštátnymi súdmi.