natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(a) in respect of supplies of goods and services other than those referred to in (b), (c) and (d) below, everything which constitutes the consideration which has been or is to be obtained by the supplier from the purchaser, the customer or a third party for such supplies including subsidies directly linked to the price of such supplies;
„Zdaniteľným základom je: a) v prípade poskytovania tovaru alebo služieb, ktoré nie sú uvedené v nasledujúcich bodoch b), c) a d), všetko, čo predstavuje protihodnotu, ktorú získal alebo získa dodávateľ od kupujúceho, od zákazníka alebo od tretej strany za tento tovar alebo služby vrátane dotácií priamo súvisiacich s cenou tohto tovaru alebo služieb;
Article 13B of the Sixth Directive provides for the exemption of certain transactions:
Článok 13 B šiestej smernice upravuje oslobodenie rôznych plnení takto:
‘Without prejudice to other Community provisions, Member States shall exempt the following under conditions which they shall lay down for the purpose of ensuring the correct and straightforward application of the exemptions and of preventing any possible evasion, avoidance or abuse:
„Bez toho, aby boli dotknuté ostatné ustanovenia spoločenstva, platí, že členské štáty oslobodia od dane nasledujúce položky za podmienok, ktoré stanovia na účely zabezpečenia správnej a jednoznačnej aplikácie oslobodení od dane a na účely ochrany pred možnými daňovými únikmi, pred neplatením daní a pred ich zneužívaním:
2008 — CASE C-425/06
2008 — VEC C-425/06 a) poistné plnenia a plnenia poisťovania poisťujúcich vrátane s nimi súvisiacich služieb poskytovaných poisťovacími maklérmi a poisťovacími agentmi;
(d) the following transactions:
… d) nasledujúce plnenia:
1. the granting and the negotiation of credit and the management of credit by the person granting it;
1. poskytovanie a sprostredkovanie úverov a správa úverov osobou, ktorá ich poskytla;
2. the negotiation of or any dealings in credit guarantees or any other security for money and the management of credit guarantees by the person who is granting the credit;
2. vyjednávanie [dojednávanie a poskytovanie — neoficiálny preklad] úverových záruk alebo akéhokoľvek iného zabezpečenia peňazí alebo akákoľvek činnosť súvisiaca s nimi a správa úverových záruk osobou, ktorá poskytla úver;
3. transactions, including negotiation, concerning deposit and current accounts, payments, transfers, debts, cheques and other negotiable instruments, but excluding debt collection and factoring;
3. plnenia vrátane sprostredkovania týkajúce sa vkladov a bežných účtov, platieb, prevodov, dlhov, šekov a iných prevoditeľných dokumentov, ale nie inkasovania a skupovania dlhov;
Article 3 of the Decree of the President of the Republic No 633 of 26 October 1972 which established and regulates value added tax (ordinary supplement No 1 to GURI No 292 of 11 November 1972, p.
Článok 3 dekrétu prezidenta republiky č. 633 z 26. októbra 1972, ktorým bola zriadená a upravená daň z pridanej hodnoty (riadna príloha č. 1 GURI č. 292 z 11. novembra 1972, s.
2), as amended on a number of occasions (‘DPR No 633/72’) defined the supply of services as follows:
2), v znení viacerých zmien a doplnení (ďalej len „DPR č. 633/72“), definuje poskytovanie služieb takto:
‘Supplies for consideration under contract for work, procurement, transport, representation, haulage, agency, brokerage, or deposit and generally under obligations to do or refrain from doing or to permit something to be done, whatever the basis thereof, constitute a supply of services.
„Za poskytovanie služieb sa považuje plnenie uskutočňované za protihodnotu, vyplývajúce zo zmluvy o dielo, dohody o vykonaní práce, zmluvy o preprave, mandátnej zmluvy, zasielateľskej zmluvy, zmluvy o sprostredkovaní, zmluvy o skladovaní a všeobecne zmluvy obsahujúcej povinnosť niečo vykonať alebo niečo strpieť a umožniť, bez ohľadu na jej základ.
When carried out for consideration, the following also constitute a supply of services:
Za poskytovanie služieb sa považuje aj nasledovné, ak sa to uskutočňuje za protihodnotu:
(1) the letting, leasing and rental of property and similar services;
1. poskytovanie tovaru vo forme jeho prenájmu, lízingu a podobne;
Article 10 of DPR No 633/72 exempts certain transactions from VAT:
Článok 10 DPR č. 633/72 oslobodzuje od DPH rôzne plnenia takto:
‘The following are exempt from tax:
„Od dane sú oslobodené:
(1) supply of the services of granting and negotiation of credit, credit management by the credit supplier, finance transactions; the negotiating and undertaking of
1. poskytovanie služieb týkajúce sa poskytovania a sprostredkovania úverov, správa úverov osobou, ktorá ich poskytla, a služby financovania; dojednávanie
2008 — CASE C-425/06 commitments, securities and other deposits and guarantees and the management of credit guarantees by the credit supplier; payment deadlines, transactions, including negotiations, concerning deposit accounts, current accounts, payments, transfers, debts, cheques and other negotiable instruments, excluding debt collection; the management of unit trusts and pension investment trusts referred to in legislative Decree No 124 of 21 April 1993, similar periods and management activities and financial and postal services (bank — post office);
2008 — VEC C-425/06 a poskytovanie úverových záruk a akéhokoľvek iného úverového zabezpečenia, ako aj správa úverových záruk osobou, ktorá poskytla úver; odklad platieb, činnosti, vrátane ich dojednávania, týkajúce sa vkladov, bežných účtov, platieb, prevodov, dlhov, šekov a iných prevoditeľných dokumentov, s výnimkou vymáhania pohľadávok; správa všeobecných investičných fondov a penzijných fondov uvedených v legislatívnom dekréte č. 124 z 21. apríla 1993, podobné odklady a správa platieb a finančné a poštové služby (banka — pošta);
(2) insurance and reinsurance transactions, life annuity transactions;
2. poisťovacie služby, zaisťovacie služby a životné poistenie;
(9) representation, brokerage and intermediation services relating to those transactions referred to in paragraphs 1 to 7, and relating to gold and foreign securities, also including deposits in a current account, carried out on transactions implemented by the Bank of Italy and the Italian currency exchange, within the meaning of the fifth paragraph of Article 4 of the present decree.’
9. plnenia vyplývajúce z mandátnej zmluvy, mediácie a sprostredkovania, týkajúce sa činností uvedených v bodoch 1 až 7, ako aj plnenia, ktoré sa týkajú zlata a devízových prostriedkov, vrátane vkladov aj na bežných účtoch v súvislosti s činnosťami vykonávanými talianskou centrálnou bankou a talianskym devízovým úradom v zmysle článku 4 piateho odseku tohto dekrétu.“
The first paragraph of Article 13 of DPR No 633/72 defines the taxable amount for VAT purposes:
Článok 13 prvý odsek DPR č. 633/72 definuje zdaniteľný základ na účely DPH takto:
‘The taxable amount for the supply of goods and services comprises the total amount of consideration received or to be received by the supplier or provider according to the contractual terms, including the charges and expenses involved in performance
„Zdaniteľným základom v prípade dodania tovaru a poskytovania služieb je všetko to, čo predstavuje protihodnotu, ktorú získal alebo získa dodávateľ alebo poskytovateľ podľa zmluvných podmienok, vrátane nákladov a výdavkov spojených s poskytnutím
PART SERVICE and the debts or other obligations to third parties imposed on the transferee or the principal, increased by additional amounts directly linked to the consideration due from other parties.’
PART SERVICE a dlhov alebo iných povinností voči tretím osobám, ktoré znáša postupník alebo príkazca, zvýšených o dodatočné čiastky priamo súvisiace s protihodnotami, ktoré dlhujú iné osoby.“
Throughout 1987 Italservice and the leasing company IFIM Leasing Sas (‘IFIM’), both belonging to the same financial group, were involved together in leasing arrangement transactions in connection, for the most part, with motor vehicles.
V priebehu roka 1987 Italservice a lízingová spoločnosť IFIM Leasing Sas (ďalej len „IFIM“), spoločnosti, ktoré patrili do tej istej finančnej skupiny, sa spolu zúčastnili na lízingových činnostiach, ktoré sa týkali v prvom rade automobilov.
Those transactions were carried out under the following terms:
Tieto činnosti prebiehali nižšie opísaným spôsobom.
IFIM concluded a contract with a customer for the use of a motor vehicle with an option to purchase, in consideration of lease payments, the setting up of a surety corresponding to the costs of the vehicle not covered by the lease payments and the provision of an unlimited security.
IFIM uzavrel s užívateľom zmluvu, ktorej predmetom bolo používanie automobilu a možnosť jeho odkúpenia, pričom užívateľ mal povinnosť platiť nájomné, zriadiť záruku zodpovedajúcu cene tovaru vo výške nezaplateného nájomného, ako aj poskytnúť neobmedzené ručenie.
Italservice concluded a contract with the customer under which it insured the vehicle against all risks except civil liability and guaranteed — by financing the surety and providing the unlimited security — the fulfilment of the obligations, in favour of IFIM, undertaken by that customer.
Italservice uzavrel s užívateľom zmluvu, podľa ktorej Italservice poistil tovar proti iným rizikám ako tým, ktoré vyplývajú z občianskoprávnej zodpovednosti, a prostredníctvom financovania záruky a poskytnutia neobmedzeného ručenia zabezpečil dodržanie záväzkov uvedeného užívateľa voči IFIM.
In consideration thereof the customer paid, in advance, to Italservice an amount which reduced the total of the lease payments agreed between the customer and IFIM, reducing that total, in the majority of cases, to an amount barely above the cost of the vehicle, as well as a commission of 1% paid to a consultant.
Za protihodnotu užívateľ vopred zaplatil Italservice sumu, ktorej následkom bolo zníženie celkovej sumy nájomného dohodnutého medzi užívateľom a IFIM, čo viedlo vo väčšine prípadov k zníženiu tejto celkovej sumy nájomného až na sumu, ktorá bola len trocha vyššia ako cena tovaru, a takisto platil poplatok 1 % poradcovi.
The customer instructed Italservice to pay the amount financed to IFIM, on his behalf, by way of the surety provided for in the contract for use of the vehicle.
Užívateľ poveril Italservice, aby zaňho zaplatil financovanú sumu spoločnosti IFIM, z dôvodu zloženia záruky stanovenej zmluvou o užívaní.
Italservice entrusted the performance of the contract with the customer to IFIM.
Italservice poveril IFIM, aby plnil zmluvu s užívateľom.
IFIM, as an intermediary, received additional remuneration from Italservice, and, in the event of default by the customer, an amount equivalent to that promised by Italservice to the customer, by way of refund, in the event of the customer fulfilling his obligations to make the lease payments.
IFIM dostával ako sprostredkovateľ od Italservice dodatočnú odmenu a v prípade neplnenia povinností zo strany užívateľa sumu rovnajúcu sa tej, ktorú prisľúbil Italservice vrátiť užívateľovi v prípade, že dodrží svoju povinnosť platiť nájomné.
Pursuant to Article 3 of DPR No 633/72, IFIM levied VAT on the customer’s lease payments.
Podľa článku 3 DPR č. 633/72 IFIM uplatnil DPH na nájomné platené užívateľom.
By contrast, on the basis of Article 10 of DPR No 633/72, the consideration paid by the customer to Italservice and by Italservice to IFIM was invoiced without VAT.
Na základe článku 10 DPR č. 633/72 však boli platby zo strany užívateľa v prospech Italservice a zo strany Italservice v prospech IFIM fakturované ako oslobodené od DPH.
Following investigations carried out into Italservice the tax office held that, although the different agreements signed by the interested parties were contained in separate contracts, they together constituted a single contract concluded between three parties.
Po kontrolách uskutočnených v Italservice dospel daňový orgán k záveru, že rôzne záväzky dotknutých strán, hoci boli uvedené v rôznych zmluvách, predstavovali ako celok jednu zmluvu uzavretú medzi tromi stranami.
According to that office, the consideration paid by the customer for the leasing arrangement had been artificially divided to reduce the taxable amount, as the role of lessor was split between Italservice and IFIM.
Podľa daňového orgánu platba užívateľa predstavujúca nájomné bola umelo rozdelená s cieľom znížiť zdaniteľný základ, pričom úloha prenajímateľa bola rozdelená medzi Italservice a IFIM.
As a consequence, the tax office issued Italservice, on 1 September 1992, with an adjustment notice for VAT, in respect of the year 1987, in the amount of ITL 3 169 519 000, with interest and penalties of ITL 9 496 469 000.
V dôsledku toho daňový orgán zaslal Italservice 1. septembra 1992 platobný výmer na DPH za rok 1987 vo výške 3 169 519 000 ITL, zvýšenej o úroky a pokuty vo výške 9 496 469 000 ITL.
It claimed that it was not a single contract, but several linked contracts, that format having been chosen not for tax avoidance purposes, but for valid economic reasons associated with marketing (launching a new financial product with reduced premiums), with organisation (separation of the risk management tasks: insurance, securities and financing confined to Italservice; management of a fleet of vehicles entrusted to operational companies) and the guarantee (financing serving as the guarantee deposit for fulfilling the obligations of the customer).
Uviedol, že nešlo o jednu zmluvu, ale o viaceré spojené zmluvy, a že táto forma nebola prijatá na účely daňových únikov, ale z riadnych ekonomických dôvodov týkajúcich sa marketingu (zavedenie nového finančného produktu za nižšiu cenu), organizácie (oddelenie funkcií správy rizika: poistenie, ručenie a financovanie zverené Italservice; správa automobilového parku zverená prevádzkovým spoločnostiam) a záruk (financovanie slúžilo ako zloženie záruky na dodržanie povinností užívateľa).
The tax office appealed that decision to the Commissione tributaria di secondo grado di Modena (Tax Court of Second Instance, Modena) (Italy), which dismissed its appeal.
Daňový orgán napadol toto rozhodnutie na Commissione tributaria di secondo grado di Modena, ktorá však jeho návrhu nevyhovela.
It then appealed to the Corte d’appello di Bologna (Court of Appeal, Bologna) (Italy) which dismissed that appeal by judgment of 13 November 1998-12 January 1999.
Daňový orgán podal teda odvolanie na Corte d’appello di Bologna, ktorý odvolanie zamietol rozsudkom z 13. novembra 1998 — 12. januára 1999.
The tax office brought an appeal on a point of law against that judgment before the Corte suprema di cassazione (Supreme Court of Cassation).
Daňový orgán podal proti uvedenému rozsudku kasačný opravný prostriedok na Corte suprema di cassazione.
It considers that the division of the contracts has the effect of reducing the VAT burden to a lesser amount than that resulting from an ordinary leasing contract, since tax is levied only on the granting of use of the vehicle, the cost of which is practically equivalent to the purchase price of that vehicle.
Uvádza, že rozdelenie zmlúv spôsobilo zníženie zdaniteľného základu na účely DPH na sumu nižšiu, ako je tá, ktorá by vyplývala z riadnej lízingovej zmluvy, pretože len poskytnutie tovaru do užívania, ktorého cena vlastne zodpovedá kúpnej cene tohto tovaru, podlieha DPH.
It is therefore necessary to determine whether, for the purposes of VAT collection, with regard to the economic objective sought, the contracts must be held to constitute a unitary whole, or whether each contract remains autonomous and, accordingly, subject to its own particular tax rules.
Je teda potrebné určiť, či na účely výberu DPH sa majú zmluvy považovať za také, že predstavujú jednotný celok vzhľadom na sledovaný hospodársky cieľ, alebo či má každá zmluva autonómny charakter a v dôsledku toho podlieha vlastnému daňovému režimu.
In order to answer that question, it must be determined whether the fact that a financing transaction — regarded in economic practice and in national caselaw as an essential component of a leasing contract — is regulated by a separate contract concerning the granting of the use of the goods, can constitute an abuse.
Na účely vyriešenia tejto otázky sa treba spýtať, či okolnosť, že činnosť financovania, považovaná v ekonomickej praxi a vo vnútroštátnej judikatúre za podstatnú zložku lízingovej zmluvy, sa spravuje zmluvou oddelenou od zmluvy, ktorej cieľom bolo poskytnutie užívania, môže predstavovať zneužitie.
The referring court is of the opinion that, on that point, clarifications are necessary, inter alia, as to the scope of the conditions imposed by Halifax and Others for a finding of the existence of an abuse.
Vnútroštátny súd uvádza, že z tohto hľadiska je potrebné poskytnúť vysvetlenie, najmä pokiaľ ide o dosah podmienok stanovených v už citovanom rozsudku Halifax a i. na účely preukázania existencie zneužitia.
It also considers that, in paragraph 86 of that judgment, the Court required — in addition to the binding condition that the transaction in question should result in the accrual of a tax advantage contrary to the objective of the relevant provisions of the Sixth Directive — that the transaction should have ‘the essential aim of … obtain[ing] a tax advantage.’
Uvádza, že v bode 86 tohto rozsudku Súdny dvor požadoval, okrem podmienky, aby predmetné plnenie viedlo k získaniu daňovej výhody, ktorej poskytnutie by bolo v rozpore s cieľom sledovaným príslušnými ustanoveniami šiestej smernice, aby „hlavný cieľ [uvedeného plnenia bol] získať daňovú výhodu“.
It observes that, in paragraph 60 and the operative part of the judgment in that case, the Court also referred to transactions ‘carried out with the sole aim of obtaining a tax advantage, without any other economic objective’.
Konštatuje, že v bode 60 a vo výroku tohto rozsudku Súdny dvor okrem iného odkázal na plnenia „vykonávané iba s cieľom získať daňovú výhodu bez iného podnikateľského účelu“.
It raises the question, therefore, whether the abuse of rights bar operates where the economic reasons, other than the accrual of a tax advantage, are wholly marginal or insignificant, and not a possible alternative explanation.
V dôsledku toho sa pýta, či sa majú uplatniť hranice zneužitia práva, keď hospodárske dôvody iné ako snaha o daňovú výhodu sú úplne okrajové alebo nie sú dôležité a neexistuje iné možné vysvetlenie.
Against that background, the Corte suprema di cassazione stayed proceedings and referred the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Za týchto okolností Corte suprema di cassazione rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
2008 — CASE C-425/06 rately with the effect that only the consideration paid in respect of the grant of the right to use the goods is subject to VAT, whereas a single contract of leasing in accordance with the practice and interpretation of national caselaw would include the financing and would therefore make the whole of the consideration subject to VAT?’
2008 — VEC C-425/06 za prenechanie tovaru do užívania, kým podľa praxe a výkladu vnútroštátnej judikatúry býva predmetom jednej lízingovej zmluvy aj financovanie, takže DPH by sa v takomto prípade uplatnilo na celú protihodnotu?“
The questions referred
O prejudiciálnych otázkach
Part Service claims that the present reference for a preliminary ruling is inadmissible.
Part Service uvádza, že tento návrh na začatie prejudiciálneho konania je neprípustný.
The questions referred bear no relation to the facts of the main action or its purpose.
Položené otázky nemajú nijaký vzťah k realite ani k predmetu sporu vo veci samej.
The problem raised is purely hypothetical and unrelated to Community law provisions and/or principles.
Predložený problém je čisto hypotetickej povahy a nesúvisí s ustanoveniami ani so zásadami Spoločenstva.
However, none of those conditions is fulfilled in the present case.
Žiadna z týchto podmienok však nie je v tejto veci splnená.
In its order for reference the national court, which has a dispute in a VAT matter before it, describes in detail the factual and legal background of the dispute in the main proceedings.
Vnútroštátny súd totiž vo svojom rozhodnutí podrobne opisuje skutkový a právny rámec sporu vo veci samej, ktorý sa týka oblasti DPH.
It then seeks the opinion of the Court on the Community law applicable to VAT, notably on the Community concept of ‘abusive practice’, in order to be in a position to assess whether the transaction, which is the subject of the dispute in the main proceedings, should be held to constitute such a practice and, accordingly, subject to VAT.
Ďalej sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora na právo Spoločenstva uplatniteľné v prípade DPH, najmä na pojem Spoločenstva „zneužitie“, aby mohol posúdiť, či plnenia, ktoré sú predmetom sporu vo veci samej, sa majú považovať za zneužitie, a preto podliehať DPH.
The interpretation of Community law sought thus has a bearing on the facts and purpose of the dispute in the main proceedings and is not hypothetical.
Požadovaný výklad práva Spoločenstva má teda vzťah k realite a k predmetu sporu vo veci samej bez toho, aby išlo o problém hypotetickej povahy.
Consequently, the questions referred are admissible.
V dôsledku toho sú položené otázky prípustné.
By its first question the referring court asks, in essence, whether the Sixth Directive should be interpreted as meaning that there can be a finding of an abusive practice when the accrual of a tax advantage is the principal aim of the transaction or the transactions in question, or if such a finding can only be made if the accrual of that tax advantage constitutes the sole aim pursued, to the exclusion of other economic objectives.
Vo svojej prvej otázke sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má šiesta smernica vykladať v tom zmysle, že o zneužitie ide vtedy, keď snaha o získanie daňovej výhody predstavuje hlavný cieľ predmetného plnenia alebo plnení, alebo či ide o zneužitie len vtedy, keď snaha o takúto daňovú výhodu je jediným sledovaným cieľom a iné hospodárske ciele neexistujú.
It must be observed that, in the context of the dispute in the main proceedings, the exemptions from VAT are under scrutiny and that, specifically in connection with those exemptions, Article 13 of the Sixth Directive requires Member States to ‘prevent… any possible evasion, avoidance or abuse’.
Je potrebné uviesť, že v rámci sporu vo veci samej sú spochybnené oslobodenia od DPH, a že pokiaľ ide o takéto oslobodenia, článok 13 šiestej smernice stanovuje členským štátom povinnosť „ochrany pred možnými daňovými únikmi, pred neplatením daní a pred ich zneužívaním“.
In paragraphs 74 and 75 of Halifax and Others, the Court first held that, in the context of interpreting the Sixth Directive, an abusive practice can be held to exist where:
V bodoch 74 a 75 už citovaného rozsudku Halifax a i. Súdny dvor v rámci výkladu šiestej smernice najprv rozhodol, že o existenciu zneužitia ide vtedy, keď:
— the transactions concerned, notwithstanding formal application of the conditions laid down by the relevant provisions of the Sixth Directive and the national legislation transposing it, result in the accrual of a tax advantage the grant of which would be contrary to the purpose of those provisions;
— predmetné plnenia napriek formálnemu dodržaniu podmienok stanovených v príslušných ustanoveniach šiestej smernice a vo vnútroštátnej právnej úprave preberajúcej túto smernicu viedli k získaniu daňovej výhody, ktorej poskytnutie by bolo v rozpore s cieľom sledovaným týmito ustanoveniami,
— it is apparent from a number of objective factors that the essential aim of the transactions concerned is to obtain a tax advantage.
— z celku objektívnych prvkov vyplýva, že hlavný cieľ predmetných plnení je získať daňovú výhodu.
When, subsequently, it provided the referring court with details for guidance in interpreting the transactions in the case in the main proceedings, the Court once again referred, at paragraph 81, to transactions essentially seeking to obtain a tax advantage.
Súdny dvor po tom, ako podal vnútroštátnemu súdu spresnenia, ktoré ho majú viesť pri výklade vo veci samej, v bode 81 svojho rozsudku znovu odkázal na plnenia, ktorých hlavným cieľom je získanie daňovej výhody.