natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the light of the political importance of the designation of safe countries of origin, in particular in view of the implications of an assessment of the human rights situation in a country of origin and its implications for the policies of the European Union in the field of external relations, the Council should take any decisions on the establishment or amendment of the list, after consultation of the European Parliament.’
Vo svetle politickej dôležitosti označenia bezpečných krajín pôvodu, najmä z pohľadu vplyvu hodnotenia situácie v oblasti ľudských práv v krajine pôvodu a jej dôsledkov na politiky Európskej únie v oblasti vonkajších vzťahov, by mala Rada akékoľvek rozhodnutia o vytvorení alebo zmene a doplnení zoznamu urobiť po porade s Európskym parlamentom.“
With respect to certain European third countries which observe particularly high human rights and refugee protection standards, recital 24 in the preamble to the directive is worded as follows:
Pokiaľ ide o určité európske tretie krajiny, ktoré dodržiavajú osobitne vysoké štandardy ľudských práv a ochrany utečencov, odôvodnenie č. 24 uvedenej smernice znie takto:
‘… Member States should be allowed to not carry out, or not to carry out full examination of asylum applications regarding applicants who enter their territory from such European third countries.
„… by členské štáty mali mať možnosť nevykonať alebo nevykonať úplné preskúmanie žiadostí o azyl, týkajúcich sa žiadateľov, ktorí na ich územie vstúpili z takýchto tretích európskych krajín.
The Council should take decisions in this matter after consultation of the European Parliament.’
Rada by mala prijať rozhodnutia v tejto záležitosti po porade s Európskym parlamentom.“
Article 29(1) and (2) of the directive, headed ‘Minimum common list of third countries regarded as safe countries of origin’, provides:
Článok 29 ods. 1 a 2 rovnakej smernice, nazvaný „Minimálny spoločný zoznam tretích krajín, ktoré sa považujú za bezpečné krajiny pôvodu“, uvádza:
The Commission shall examine any request made by the Council or by a Member State to submit a proposal to amend the minimum common list.’
Komisia preskúma každú požiadavku Rady alebo členského štátu, aby predložila návrh na zmenu alebo doplnenie minimálneho spoločného zoznamu.“
Annex II to Directive 2005/85, headed ‘Designation of safe countries of origin for the purposes of Articles 29 and 30(1)’, defines the criteria by which a country may be designated as a safe country of origin as follows:
Príloha II smernice 2005/85, nazvaná „Označenie bezpečných krajín pôvodu na účely článkov 29 a 30 ods. 1“, definuje kritériá, na základe ktorých možno označiť krajinu za bezpečnú krajinu pôvodu, takto:
‘A country is considered as a safe country of origin where, on the basis of the legal situation, the application of the law within a democratic system and the general political circumstances, it can be shown that there is generally and consistently no persecution as defined in Article 9 of Directive 2004/83/EC, no torture or inhuman or degrading treatment or punishment and no threat by reason of indiscriminate violence in situations of international or internal armed conflict.
„Krajina sa považuje za bezpečnú krajinu pôvodu, ak na základe právneho stavu, uplatňovania práva v rámci demokratického systému a všeobecných politických okolností možno preukázať, že v nej vo všeobecnosti a dôsledne neexistuje prenasledovanie, ako je definované v článku 9 smernice 2004/83/ES, mučenie alebo neľudské či ponižujúce zaobchádzanie alebo trestanie, a že v nej neexistuje hrozba všeobecného násilia v situáciách medzinárodných alebo vnútorných ozbrojených konfliktov.
In making this assessment, account shall be taken, inter alia, of the extent to which protection is provided against persecution or mistreatment by:
Pri tomto vyhodnocovaní sa okrem iného vezme do úvahy, v akom rozsahu poskytujú ochranu pred prenasledovaním a týraním prostredníctvom: a) príslušných zákonov a iných právnych predpisov krajiny a spôsob ich uplatňovania;
(b) observance of the rights and freedoms laid down in the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms and/or the International Covenant for Civil and Political Rights and/or the Convention against Torture, in particular the rights from which derogation cannot be made under Article 15(2) of the said European Convention;
PARLAMENT/RADA b) rešpektovania práv a slobôd uvedených v Európskom dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, v Medzinárodnom dohovore o občianskych a politických právach a v Dohovore proti mučeniu, najmä pokiaľ ide o práva, z ktorých podľa článku 15 ods. 2 uvedeného Európskeho dohovoru nemožno urobiť výnimku; c) rešpektovania zásady nevyhostenia podľa Ženevského dohovoru; d) zavedenia systému účinných právnych prostriedkov proti porušovaniu týchto práv a slobôd.“
According to Article 36(1) to (3) of Directive 2005/85, headed ‘The European safe third countries concept’:
Podľa článku 36 ods. 1 až 3 smernice 2005/85, nazvaného „Koncept európskych bezpečných tretích krajín“:
(c) it has ratified the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms and observes its provisions, including the standards relating to effective remedies; and
Tretiu krajinu možno považovať za bezpečnú tretiu krajinu na účely odseku 1 len vtedy, ak: a) ratifikovala Ženevský dohovor a rešpektuje jeho ustanovenia bez akýchkoľvek zemepisných obmedzení; b) má zavedené azylové konanie predpísané zákonom; c) ratifikovala Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd a rešpektuje jeho ustanovenia, vrátane noriem týkajúcich sa účinných opravných prostriedkov, a d) ju takto označila Rada v súlade s odsekom 3.
The Council shall, acting by qualified majority on a proposal from the Commission and after consultation of the European Parliament, adopt or amend a common list of third countries that shall be regarded as safe third countries for the purposes of paragraph 1.’
Rada kvalifikovanou väčšinou na návrh Komisie a po porade s Európskym parlamentom prijme alebo zmení a doplní spoločný zoznam tretích krajín, ktoré sa budú na účely odseku 1 považovať za bezpečné tretie krajiny.“
The Council did not apply the contested provisions in the adoption of the two lists provided for by those provisions.
Rada neuplatnila napadnuté ustanovenia na účely prijatia oboch zoznamov stanovených týmito ustanoveniami.
In support of its application for annulment, the Parliament raises four pleas in law: infringement of the EC Treaty stemming from disregard of the first indent of Article 67(5) EC; the Council’s lack of competence to enact the contested provisions; breach of the duty to state reasons for those provisions; and, finally, failure to comply with the obligation to cooperate in good faith.
Parlament na podporu svojej žaloby uvádza štyri žalobné dôvody založené na porušení Zmluvy ES vyplývajúcom z porušenia článku 67 ods. 5 prvej zarážky ES, na nedostatku právomoci Rady vydať napadnuté ustanovenia, na porušení povinnosti odôvodnenia týchto ustanovení a nakoniec na nedodržaní povinnosti lojálnej spolupráce.
The first two pleas should be examined together, since they are indissociable, as the Advocate General noted at point 11 of his Opinion.
Treba spoločne preskúmať prvé dva žalobné dôvody, pretože sú nerozlučne spojené, ako uviedol generálny advokát v bode 11 svojich návrhov.
The first two pleas, alleging an infringement of the first indent of Article 67(5) EC and the Council’s lack of competence
O prvých dvoch žalobných dôvodoch založených na porušení článku 67 ods. 5 prvej zarážky ES, ako aj na nedostatku právomoci Rady
The Parliament submits that, in view of the Community legislation that was already adopted, namely Regulation No 343/2003 and Directives 2003/9 and 2004/83, the adoption of Directive 2005/85 constituted the final legislative stage in the adoption of common rules and basic principles the implementation of which was intended to enable the transition to be made to the procedure laid down in Article 251 EC (‘the co-decision procedure’), in accordance with the requirements of the first indent of Article 67(5) EC.
Parlament tvrdí, že vzhľadom na už prijaté právne predpisy Spoločenstva, čiže nariadenie č. 343/2003, ako aj smernice 2003/9 a 2004/83, predstavuje prijatie smernice 2005/85 poslednú legislatívnu etapu pri prijímaní spoločných pravidiel a základných zásad, ktorých vykonanie má umožniť prechod na postup stanovený v článku 251 ES (ďalej len „spolurozhodovací postup“) v súlade s požiadavkami článku 67 ods. 5 prvej zarážky ES.
Therefore, the subsequent adoption of the minimum common list of third countries regarded as safe countries of origin and the common list of European safe third countries (together: ‘the lists of safe countries’) should proceed in accordance with the co-decision procedure.
K neskoršiemu prijatiu minimálneho spoločného zoznamu tretích krajín považovaných za bezpečné krajiny pôvodu a spoločného zoznamu európskych bezpečných tretích krajín (ďalej len spoločne „zoznamy bezpečných krajín“) musí dôjsť v súlade so spolurozhodovacím postupom.
By the contested provisions, the Council therefore unlawfully made use, in an act of secondary legislation, of legal bases enabling it to adopt the lists of safe countries by way of a procedure requiring only the consultation of the Parliament.
Rada teda napadnutými ustanoveniami protiprávne vytvorila v sekundárnom právnom akte právne základy, ktoré jej umožňujú pristúpiť k prijatiu zoznamov bezpečných krajín s použitím postupu, ktorý vyžaduje iba poradu s Parlamentom.
According to the Parliament, by creating a secondary legal basis in this way, the Council ‘reserved to itself a right to legislate’.
Rada si teda vytvorením odvodeného právneho základu priznala „zákonodarnú výhradu“.
However, nowhere does the Treaty provide for the Council to be able to establish new legal bases for the purposes of the adoption of secondary legislation outside the existing procedures for the adoption of legislative acts and implementing measures.
Zmluva však nestanovuje, že Rada môže mimo rámca existujúcich postupov prijímania normatívnych aktov a vykonávacích aktov vytvoriť nové právne základy na účely prijatia odvodených normatívnych ustanovení.
The Parliament takes the view that the possible existence of a Council practice of establishing secondary legal bases cannot serve as justification.
Parlament sa domnieva, že prípadná existencia praxe Rady spočívajúca vo vytváraní odvodených právnych základov nemôže slúžiť ako odôvodnenie.
Referring to the judgment of the Court in Case 68/86 United Kingdom v Council [1988] ECR 855, the Parliament submits that, in the field of legislation, the Treaty applies and it is not possible to alter the procedures it lays down.
Parlament s odkazom na rozsudok Súdneho dvora z 23. februára 1988, Spojené kráľovstvo/Rada (68/86, Zb. s. 855), tvrdí, že Zmluva sa v normatívnej oblasti uplatní bez toho, aby bolo možné zmeniť postupy, ktoré stanovuje.
The Commission takes the view that the secondary legal bases contained in the contested provisions are unlawful.
Komisia sa domnieva, že odvodené právne základy obsiahnuté v napadnutých ustanoveniach sú protiprávne.
The Community legislature does not have the option of choosing the manner in which it exercises its powers.
Zákonodarca Spoločenstva nedisponuje voľnosťou určiť spôsob, akým vykonáva svoje právomoci.
The institutions may act only within the limits of the powers conferred upon them by the Treaties, which alone determine the procedures for the adoption of legislative acts.
Inštitúcie môžu konať len v medziach právomocí zverených Zmluvou, ktorá sama určuje postupy prijímania normatívnych aktov.
According to the Commission, the contested provisions cannot be regarded as reservations of the right to exercise implementing power, available to the Council on the basis of the third indent of Article 202 EC.
Podľa Komisie nemožno napadnuté ustanovenia považovať za vyhradenie si vykoná vacej právomoci, ktoré by Rada mohla uplatniť na základe článku 202 tretej zarážky ES.
The contested provisions constitute a twofold procedural abuse: first, in relation to the unanimity rule laid down in point 1(d) of the first paragraph of Article 63 EC at the time of the adoption of Directive 2005/85 and, second, in relation to the co-deci-sion procedure which must replace that rule once Community legislation is adopted which defines the common rules and basic principles governing asylum policy.
Napadnuté ustanovenia predstavujú dvojaké zneužitie legislatívneho postupu, po prvé, vo vzťahu k pravidlu jednomyseľnosti stanovenému v článku 63 prvom odseku bode 1 písm. d) ES v okamihu prijatia smernice 2005/85 a po druhé vo vzťahu k spolurozhodovaciemu postupu, ktorý má nahradiť uvedené pravidlo, len čo budú prijaté právne predpisy Spoločenstva definujúce spoločné pravidlá a základné zásady upravujúce politiku v oblasti azylu.
The Council submits that, on the contrary, nothing in the EC Treaty precludes an act adopted in accordance with the procedure laid down by the applicable legal basis from creating a secondary legal basis for the purposes, inter alia, of the subsequent adoption of a legislative act in that area by means of a simplified decision-making procedure.
Rada naopak tvrdí, že nič v Zmluve ES nebráni tomu, aby nejaký akt prijatý postupom stanoveným uplatniteľným právnym základom vytváral odvodený právny základ predovšetkým na účely neskoršieho prijatia normatívneho aktu v tejto oblasti prostredníctvom zjednodušeného rozhodovacieho postupu.
According to the Council, the use of secondary legal bases is an established legislative technique, which is illustrated in numerous Community acts.
Podľa nej je použitie odvodených právnych základov overenou legislatívnou technikou, ktorá sa prejavuje vo veľkom počte aktov Spoločenstva.
The only lesson to be drawn from the judgment in United Kingdom v Council is that a secondary legal basis cannot result in the procedure laid down by the Treaty becoming more cumbersome, which is not the case as regards the procedure introduced by Directive 2005/85.
Jediným poučením, ktoré treba vyvodiť z už citovaného rozsudku Spojené kráľovstvo/Rada, je to, že odvodený právny základ nemôže viesť k sťaženiu postupu stanoveného Zmluvou, čo v prípade postupu zavedeného smernicou 2005/85 neplatí.
The Council takes the view that the circumstances of the case called for recourse to be had to a secondary legal basis, and that the first indent of Article 67(5) EC did not preclude this.
Rada sa domnieva, že okolnosti prejednávanej veci si vyžiadali použitie odvodeného právneho základu, pričom článok 67 ods. 5 prvá zarážka ES tomu nebránil.
The instruments constituted by the lists of safe countries fall within an area characterised both by great political sensitivity on the part of the Member States, and by the practical need to react quickly and effectively to changes in the situation of the third countries in question.
Nástroje, ktoré predstavujú zoznamy bezpečných krajín, patria do oblasti, ktorá sa vyznačuje jednak tým, že ju členské štáty vnímajú ako veľmi politicky citlivú, a jednak tým, že v nej existuje praktická potreba rýchlo a účinne reagovať na zmeny situácie v dotknutých tretích krajinách.
In fact, those instruments cannot be used effectively unless they are adopted and subsequently amended by means of a procedure such as that introduced by the contested provisions.
Presnejšie, tieto nástroje pritom môžu byť účinne použité len vtedy, ak k prijatiu a k neskorším zmenám dôjde v rámci takého postupu, aký zavádzajú napadnuté ustanovenia.
The Council denies that the secondary legal bases contained in the contested provisions conflict with the co-decision procedure provided for in the first indent of Article 67(5) EC.
Rada spochybňuje tvrdenie, že odvodené právne základy obsiahnuté v napadnutých ustanoveniach sú v rozpore so spolurozhodovacím postupom stanoveným v článku 67 ods. 5 prvej zarážke ES.
That provision is applicable only on the twofold condition that the act to be adopted is founded on points 1 or 2(a) of the first paragraph of Article 63 EC and that the Council has previously adopted Community legislation defining the common rules and basic principles governing the issue.
Toto ustanovenie sa uplatní len po splnení dvoch podmienok, že prijímaný akt je založený na článku 63 prvom odseku bode 1 alebo bode 2 písm. a) ES a že Rada už skôr prijala právne predpisy Spoločenstva definujúce spoločné pravidlá a základné zásady upravujúce túto otázku.
With regard to the first of those conditions, the Council observes, in essence, that the lists of safe countries will not be adopted on the basis of Article 63 EC but will be founded on the contested provisions, which provide for a less cumbersome procedure than that used for the adoption of the basic act.
Pokiaľ ide o prvú z týchto podmienok, Rada poukazuje v podstate na to, že zoznamy bezpečných krajín sa nebudú prijímať na základe článku 63 ES, ale na základe napadnutých ustanovení, ktoré stanovujú zjednodušený postup v porovnaní s postupom používaným pri prijímaní základného aktu.
The Council adds that, since the Treaty required only the consultation of the Parliament for the adoption of Directive 2005/85, it is hard to find fault with recourse to the contested provisions which provide for the same level of participation by the Parliament.
Rada dodáva, že vzhľadom na to, že Zmluva nariaďuje pri prijímaní smernice 2005/85 len poradu s Parlamentom, použitie napadnutých ustanovení, ktoré stanovujú rovnakú úroveň účasti posledného uvedeného, možno iba ťažko kritizovať.
As far as the second condition is concerned, the Council takes the view that, by referring to ‘Community legislation’, the first indent of Article 67(5) EC does not require the common rules and basic principles to be laid down in a single legislative act and at a specific time.
Pokiaľ ide o druhú podmienku, Rada sa domnieva, že odkazom na „právne predpisy Spoločenstva“ článok 67 ods. 5 prvá zarážka ES nenariaďuje, aby spoločné pravidlá a základné zásady boli vytvorené v jedinom akte a v určitom okamihu.
The transition to the co-decision procedure is linked to a substantive, rather than to a formal or temporal, criterion.
Prechod k spolurozhodovaciemu postupu je spojený s vecným kritériom, a nie s formálnym alebo časovým kritériom.
Since the conditions laid down for transition to the co-decision procedure have not been fulfilled, neither the Parliament’s prerogatives nor the institutional balance have been undermined.
Keďže podmienky stanovené na prechod k spolurozhodovaciemu postupu nie sú splnené, neporušujú sa ani výsady Parlamentu, ani inštitucionálna rovnováha.
The French Republic submits that the adoption of the lists of safe countries forms part of Community legislation defining ‘the common rules and basic principles’ within the meaning of the first indent of Article 67(5) EC.
Francúzska republika tvrdí, že prijímanie zoznamov bezpečných krajín patrí do právnej úpravy Spoločenstva definujúcej „spoločné pravidlá a základné zásady“ v zmysle článku 67 ods. 5 prvej zarážky ES.
Consequently, even if those lists are required to be adopted on the basis of the Treaty itself and not on the basis of the contested provisions, they should be adopted only after mere consultation of the Parliament.
Aj keby teda tieto zoznamy museli byť prijímané na základe samotnej Zmluvy, a nie na základe napadnutých ustanovení, muselo by sa tak diať len po jednoduchej porade s Parlamentom.
With regard to the general question of the possibility of recourse to a secondary legal basis, the French Republic, like the Council, takes the view that there is nothing in the Treaty that precludes it.
Pokiaľ ide o všeobecnú otázku možnosti použiť odvodený právny základ, uvedený členský štát sa rovnako ako Rada domnieva, že tomu nič nebráni.
Recourse to secondary legal bases is an established practice of the Community legislature.
Použitie odvodených právnych základov zodpovedá ustálenej praxi zákonodarcu Spoločenstva.
Admittedly, a mere practice cannot derogate from the rules laid down in the Treaty and cannot therefore create a precedent binding on the Community institutions.
Jednoduchá prax sa síce nemôže odchýliť od pravidiel Zmluvy, a teda nemôže vytvoriť precedens zaväzujúci inštitúcie Spoločenstva.
However, the caselaw shows that the Court of Justice is not necessarily indifferent to the practices followed by those institutions (Case 230/81 Luxembourg v Parliament [1983] ECR 255, paragraphs 48 and 49).
Z judikatúry však vyplýva, že Súdny dvor nie je nevyhnutne nevšímavý k praxi posledných uvedených (rozsudok z 10. februára 1983, Luxembursko/Parlament, 230/81, Zb. s. 255, body 48 a 49).
Finally, as regards the substantive conditions for recourse to secondary legal bases, these are met in the present case.
Nakoniec, pokiaľ ide o vecné podmienky použitia odvodených právnych základov, v prejednávanej veci sú splnené.
The contested provisions are of great political sensitivity and reflect the practical need to react quickly and effectively to changes in the situation of third countries.
Napadnuté ustanovenia totiž majú veľkú politickú citlivosť a zahŕňajú praktickú potrebu rýchlo a účinne reagovať na zmeny situácie v tretích krajinách.
By its first two pleas in law, the Parliament raises, in essence, the question whether the Council could lawfully provide in the contested provisions for the adoption and amendment of the lists of safe countries by a qualified majority on a proposal from the Commission and after consulting the Parliament.
Parlament sa svojimi prvými dvoma žalobnými dôvodmi v podstate pýta, či Rada mohla v napadnutých ustanoveniach legálne stanoviť prijatie a zmenu zoznamov bezpečných krajín kvalifikovanou väčšinou na návrh Komisie a po porade s Parlamentom.
It should be borne in mind that, under the second subparagraph of Article 7(1) EC, each institution is to act within the limits of the powers conferred upon it by the Treaty (see Case C-403/05 Parliament v Commission [2007] ECR I-9045, paragraph 49, and the caselaw cited).
V tomto ohľade treba pripomenúť, že podľa článku 7 ods. 1 druhého pododseku ES každá inštitúcia koná v medziach právomocí, ktoré jej zveruje Zmluva (pozri rozsudok z 23. októbra 2007, Parlament/Komisia, C-403/05, Zb. s. I-9045, bod 49 a citovanú judikatúru).
It must be observed, first, that, when adopting Directive 2005/85 in accordance with the arrangements laid down in Article 67(1) EC, the Council had the opportunity to apply the third indent of Article 202 EC in order to adopt measures not essential to the subjectmatter to be regulated (see, to that effect, Case C-240/90 Germany v Commission [1992] ECR I-5383, paragraph 36).
Najskôr je potrebné poznamenať, že Rada mala pri prijímaní smernice 2005/85 podľa podmienok stanovených v článku 67 ods. 1 ES možnosť uplatniť článok 202 tretiu zarážku ES na účely prijatia opatrení, ktoré nemajú zásadný charakter pre upravovanú otázku (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. októbra 1992, Nemecko/Komisia, C-240/90, Zb. s. I-5383, bod 36).
Thus, on the assumption that the lists of safe countries are non-essential and relate to a specific case, the Council could have decided to reserve the right to exercise implementing powers, provided that it stated in detail the grounds for its decision (see, to that effect, Case C-257/01 Commission v Council [2005] ECR I-345, paragraph 50).
Mohla sa teda za predpokladu, že zoznamy bezpečných krajín majú taký nezásadný charakter a predstavujú špecifický prípad, rozhodnúť vyhradiť si vykonávacie právomoci, za podmienky, že svoje rozhodnutie podrobne odôvodní (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. januára 2005, Komisia/Rada, C-257/01, Zb. s. I-345, bod 50).