natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, the Member State in which the immovable property included in the estate is situated cannot, in order to justify a restriction on the free movement of capital arising from its legislation, rely on the existence of a possibility, beyond its control, of a tax credit being granted by another Member State — such as the Member State in which the person whose estate is being administered was residing at the time of death — which could, wholly or partly, offset the loss incurred by that person’s heirs as a result of the fact that, in the Member State in which the property inherited is situated, debts secured on that property are not deductible for the purposes of assessing transfer duties.
Okrem toho členský štát, kde sa nachádza nehnuteľný majetok, ktorý je predmetom dedenia, sa nemôže na odôvodnenie obmedzenia voľného pohybu kapitálu vyplývajúceho z jeho právnej úpravy dovolávať existencie možnosti, nezávislej od jeho vôle, že iný členský štát, akým je členský štát, v ktorom mala osoba, ktorej majetok je predmetom dedenia, v čase svojej smrti bydlisko, poskytne daňovú úľavu, ktorá by mohla úplne alebo čiastočne nahradiť ujmu, ktorá bola spôsobená dedičom tejto osoby z dôvodu neodpočítateľnosti dlhov, ktoré zaťažujú nehnuteľný majetok zanechaný ako dedičstvo, pri výpočte dane z prechodu v členskom štáte, kde sa uvedený nehnuteľný majetok nachádza.
That difference in treatment cannot be justified on the ground that it concerns situations which are not objectively comparable.
Toto rozdielne zaobchádzanie nemôže byť odôvodnené tým, že sa týka situácií, ktoré nie sú objektívne porovnateľné.
Where national legislation places the heirs of a person who, at the time of death, had the status of resident and those of a person who, at the time of death, had the status of nonresident on the same footing for the purposes of taxing an inherited immovable property which is situated in the Member State concerned, that legislation cannot, without giving rise to discrimination, treat those heirs differently in the tax -ation of that property so far as concerns the deductibility of charges secured on it.
Ak vnútroštátna právna úprava kladie na účely zdanenia nehnuteľného majetku nadobudnutého dedením a nachádzajúceho sa v dotknutom členskom štáte na rovnakú úroveň dedičov osoby, ktorá mala v čase svojej smrti postavenie rezidenta, a dedičov osoby, ktorá mala v tom istom čase postavenie nerezidenta, nemôže v rámci toho istého zdanenia zaobchádzať s týmito dedičmi odlišne, pokiaľ ide o odpočítateľnosť záväzkov, ktoré zaťažujú tento nehnuteľný majetok, bez toho, aby nedošlo k diskriminácii.
By treating the inheritances of those two categories of persons in the same way (except in relation to the deduction of debts) for the purposes of taxing their
Vnútroštátny zákonodarca totiž tým, že zaobchádzal s dedičstvami po týchto dvoch kategóriách osôb na účely daní
(see paras 46, 60, 63, 68, 71, operative part)
(pozri body 46, 60, 63, 68, 71 a výrok)
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-11/07
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — J. MAZÁK — VEC C-11/07
1 delivered on 13 March 2008
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTAJÁN MAZÁK prednesené 13. marca 2008 1
The issues raised in the present case are very similar to those in Case C-43/07 2 — on which I am also delivering my Opinion today — which also concerns national legislation under which, for the purposes of assessing to tax the acquisition through inheritance of immovable property in the national territory, certain charges are not deductible if, at the time of his death, the deceased resided in another Member State.
Sporné problémy, ktoré prináša táto vec, sú veľmi podobné problémom vo veci C-43/07 2 — v ktorej dnes takisto prednášam svoje návrhy —, ktorá sa tiež týka vnútroštátnej právnej úpravy, podľa ktorej na účely zdanenia nadobudnutia nehnuteľného majetku dedením na území štátu nie sú určité záväzky odpočítateľné, ak zosnulý mal v čase svojej smrti bydlisko v inom členskom štáte.
In answering the questions referred in the present proceedings, the Court will have an opportunity to build and elaborate upon the existing caselaw on inheritance taxation in the context of the free movement of capital, in particular that deriving from Barbier 3 and van Hilten-van der Heijden. 4
Pri odpovedaní na otázky položené v týchto konaniach bude mať Súdny dvor príležitosť vytvoriť a rozvinúť existujúcu judikatúru o zdaňovaní dedičstiev v kontexte voľného pohybu kapitálu, predovšetkým judikatúru pochádzajúcu z rozsudkov Barbier 3a van Hilten-van der Heijden 4.
By the question referred for a preliminary ruling by judgment of 9 January 2007, the Hof van Beroep te Gent (Court of Appeal, Ghent) (Belgium) essentially wishes to ascertain whether the Belgian legislation on the taxation of inheritance is compatible with Articles 56 EC and 58 EC on the free movement of capital and Articles 12 EC, 17 EC and 18 EC on the freedom of the citizens of the Union to take up residence in another Member State.
Hof van Beroep te Gent (Odvolací súd, Gent) (Belgicko) chce otázkou, ktorú položil v návrhu na začatie prejudiciálneho konania z 9. januára 2007, v podstate zistiť, či belgická právna úprava zdaňovania dedičstiev je zlučiteľná s článkami 56 ES a 58 ES o voľnom pohybe kapitálu a s článkami 12 ES, 17 ES a 18 ES o slobode občanov Únie usadiť sa v inom členskom štáte.
Specifically, the referring court wishes to know whether those Treaty provisions preclude national legislation under which — for the purposes of determining the basis of assessment of the tax due on the inheritance of an immovable property situated in the territory of the Member State concerned — account may be taken of certain charges, such as debts secured by the right conferred on a creditor to take out a mortgage against that immovable property, if the deceased was resident, at the time of death, in that Member State, but not if that person was resident in another Member State.
Konkrétne chce vnútroštátny súd vedieť, či tieto ustanovenia Zmluvy bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej — na účely určenia základu dane z nadobudnutia nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa na území dotknutého členského štátu dedením — možno zohľadniť určité záväzky, akými sú dlhy zabezpečené právom veriteľa zriadiť záložné právo k tomuto nehnuteľnému majetku, ak zosnulý mal v čase smrti bydlisko v tomto členskom štáte, ale nie vtedy, ak táto osoba mala bydlisko v inom členskom štáte.
Article 56(1) EC (formerly Article 73b(1) of the EC Treaty) provides:
Článok 56 ods. 1 ES (predtým článok 73b ods. 1 Zmluvy ES) stanovuje:
Annex I to Council Directive 88/361/EEC of 24 June 1988 for the implementation of Article 67 of the Treaty (an article later repealed by the Treaty of Amsterdam), 5 en -titled ‘Nomenclature of the capital movements referred to in Article 1 of the Directive’, refers to 13 different categories of capital movement.
Príloha I smernice Rady 88/361/EHS z 24. júna 1988, ktorou sa vykonáva článok 67 zmluvy (článok neskôr zrušený Amsterdamskou zmluvou) 5, s názvom „Nomenklatúra kapitálových pohybov uvedená v článku 1 tejto smernice“ uvádza 13 rôznych kategórií kapitálových pohybov.
Under heading XI, entitled ‘Personal capital movements’, the following are listed:
V bode XI s názvom „Pohyby kapitálu osobnej povahy“ sú vymenované tieto:
Article 58 EC (formerly Article 73d of the EC Treaty) provides:
Článok 58 ES (predtým článok 73d Zmluvy ES) stanovuje:
D — Inheritances and legacies
D. Dedičstvá a odkazy
(a) to apply the relevant provisions of their tax law which distinguish between taxpayers who are not in the same situation with regard to their place of residence or with regard to the place where their capital is invested;
…“ a) uplatňovať príslušné ustanovenia ich daňových zákonov, ktoré rozlišujú daňových poplatníkov podľa miesta bydliska alebo podľa miesta, kde investovali kapitál…
Under Article 15 of the WS, inheritance duty is payable, after deduction of debts, on all the property, wherever located, owned by the deceased.
Podľa článku 15 WS sa dedičská daň platí po odpočítaní dlhov zo všetkého majetku vo vlastníctve zosnulého bez ohľadu na to, kde sa nachádza.
In respect of succession duties, competence to establish the rate of taxation, the taxable amount, tax exemptions and tax reductions lies with the various regions of the Kingdom of Belgium.
Pokiaľ ide o dane z dedičstva, právomoc stanoviť sadzbu dane, základ dane, oslobodenia od dane a daňové úľavy majú rôzne regióny Belgického kráľovstva.
Article 18 of the WS, relating to nonresidents, is worded as follows:
Článok 18 WS, ktorý sa týka nerezidentov, znie takto:
Article 1 of the Flemish Code of Succession Duties (Wetboek Successierechten, ‘the WS’) draws a distinction, as regards the tax -ation of inheritance, on the basis of whether the person whose estate is being administered was resident, at the time of death, in Belgium or abroad.
Článok 1 flámskeho Wetboek Successierechten (zákon o daniach z dedičstva, ďalej len „WS“) rozlišuje vo vzťahu k zdaňovaniu dedičstiev na základe toho, či osoba, ktorej majetok je predmetom dedenia, mala v čase smrti bydlisko v Belgicku alebo v zahraničí.
That article states:
Tento článok uvádza:
‘Duty on the transfer of property mortis causa shall be payable on all immovable property situated in Belgium and owned by the deceased …, without account being taken of debts and liabilities of the estate.’
„Daň z prechodu majetku mortis causa sa platí zo všetkého nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa v Belgicku vo vlastníctve zosnulého…, pričom sa neberú do úvahy dlhy a záväzky patriace do dedičstva.“
(1) a inheritance duty on the value, after deduction of debts, of the whole of the gathered estate of an inhabitant of the Kingdom of Belgium;
dedičská daň z celkovej hodnoty nadobudnutého dedičstva po obyvateľovi Belgického kráľovstva po odpočítaní dlhov;
Under Article 29 of the WS, in order to be accepted as a liability, a debt must still exist on the day of death, which may be proved by any form of evidence which is admissible in respect of an act granting credit and creating a debt.
Aby bol dlh uznaný ako záväzok, musí podľa článku 29 WS v deň smrti stále existovať, čo možno preukázať akýmkoľvek dôkazným prostriedkom, ktorý je prípustný vo vzťahu k úkonu, ktorým vzniká pohľadávka a vytvára sa dlh.
(2) a duty on the transfer of property mortis causa on the value of immovable property situated in Belgium and pertaining to the gathered estate of a person who is not an inhabitant of the Kingdom of Belgium.
daň z prechodu majetku mortis causa z hodnoty nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa v Belgicku a patriaceho do nadobudnutého dedičstva po osobe, ktorá nie je obyvateľom Belgického kráľovstva.
A person shall be deemed to be an inhabitant of the Kingdom of Belgium if, at the time of his death, he is domiciled in the Kingdom of Belgium or his assets are based there.’
Osoba sa považuje za obyvateľa Belgického kráľovstva, ak mala v čase svojej smrti bydlisko v Belgickom kráľovstve alebo tam bol sústredený jej majetok.“
Article 40 of the WS provides that the period within which a declaration of estate must be filed is five months from the date of death, where death takes place in the Kingdom of Belgium, and six months from the date of death where death takes place in another country in Europe.
Článok 40 WS stanovuje, že lehota, v ktorej musí byť podané daňové priznanie o dedičstve, je päť mesiacov odo dňa smrti, ak smrť nastala v Belgickom kráľovstve, a šesť mesiacov odo dňa smrti, ak smrť nastala v inej krajine Európy.
Under Article 41 of the WS:
Podľa článku 41 WS: konanie
III — Factual background, procedure and the question referred for a preliminary ruling
III — Skutkové okolnosti, a prejudiciálna otázka
A declaration filed within the period prescribed by statute or extended by the Director-General may be rectified provided that that period has not expired, unless the interested parties have expressly waived that right in a statement lodged in due accordance with legal requirements.’
„Lehotu, v ktorej musí byť podané daňové priznanie o dedičstve, môže predĺžiť generálny riaditeľ pre evidenciu a verejný majetok.
Hans, Natalie, Monica, Saskia, Thomas, Jessica and Joris Eckelkamp, the appellants in the main proceedings (together referred to as ‘the heirs’) are the heirs of Ms Reintges Hildegard Eckelkamp (‘Ms Eckelkamp’), who died in Düsseldorf on 30 December 2003.
Hans, Natalie, Monica, Saskia, Thomas, Jessica a Joris Eckelkampovci, odvolatelia v konaní vo veci samej (spoločne ďalej len „dedičia“), sú dedičmi pani Reintges Hildegard Eckelkampovej (ďalej len „pani Eckelkampová“), ktorá zomrela v Düsseldorfe 30. decembra 2003.
Article 48(1) of the WS provides tables showing the rates which apply to inheritance duty and to the duty on the transfer of property mortis causa (transfer duty).
V článku 48 ods. 1 WS sú uvedené tabuľky obsahujúce sadzby, ktoré sa uplatnia na dedičskú daň a na daň z prechodu majetku mortis causa (daň z prechodu).
The fourth subparagraph of Article 48(2) is worded as follows:
Štvrtý pododsek článku 48 ods. 2 znie takto:
On 13 November 2002, Ms Eckelkamp had signed a document containing acknowledgement of a debt owed by her to Hans Eckelkamp.
Dňa 13. novembra 2002 pani Eckelkampová podpísala dokument obsahujúci uznanie dlhu, ktorý dlhovala Hansovi Eckelkampovi.
Moreover, by notarial act of 5 June 2003, Ms Eckelkamp had granted a mandate to encumber an immovable property situated in Knokke-Heist (Belgium) with a mortgage as security for repayment of that debt in the amount of EUR 220 000, plus EUR 11 000 in interest.
Okrem toho notárskou zápisnicou z 5. júna 2003 pani Eckelkampová udelila splnomocnenie na zaťaženie nehnuteľného majetku, ktorý sa nachádzal v Knok-ke-Heist (Belgicko), záložným právom na zabezpečenie zaplatenia tohto dlhu vo výške 220 000 eur spolu s úrokom 11 000 eur.
‘Debts and funeral expenses shall be deducted as a matter of priority from the movable property and the assets referred to in Article 60a, unless the declarants prove that a debt was specially incurred for the purpose of acquiring or preserving immovable property.’
„Dlhy a výdavky na pohreb sa prednostne odpočítajú od hnuteľného majetku a majetkových práv uvedených v článku 60a, pokiaľ daňovníci nepreukážu, že dlh konkrétne vznikol na účely nadobudnutia alebo údržby nehnuteľného majetku.“
As regards succession duties, there is no agreement between Belgium and
Pokiaľ ide o dane z dedičstva, medzi Belgickom a Nemeckom neexistuje zmluva o zamedzení dvojitého zdanenia.
On 29 June 2004, the heirs made a declaration of Ms Eckelkamp’s estate (‘the declaration of estate’ or ‘the declaration’) showing, under assets, that property as having a value of EUR 200 000.
Dňa 29. júna 2004 dedičia podali daňové priznanie o dedičstve po pani Eckelkampovej (ďalej len „daňové priznanie o dedičstve“ alebo „daňové priznanie“), v ktorom v časti aktíva uviedli, že majetok má hodnotu 200 000 eur.
Under liabilities, the declaration showed ‘nihil’.
V časti pasíva bolo v daňovom priznaní uvedené „nič“.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-11/07
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — J. MAZÁK — VEC C-11/07 predmetný dlh do daňového priznania ako záväzok, pre ktorý sa neuplatní pravidlo stanovené v článkoch 1 a 2 WS v spojení s jeho článkom 18, keďže je v rozpore s právom Spoločenstva.
On the basis of the declaration — and thus without taking account of Ms Eckelkamp’s debt to Hans Eckelkamp — the transfer duties payable were estimated by decision of 14 July 2004 at EUR 110 000.04.
Na základe daňového priznania — a teda bez zohľadnenia dlhu pani Eckelkampovej voči Hansovi Eckelkam-povi — bola daň z prechodu vymeraná rozhodnutím zo 14. júla 2004 vo výške 110 000,04 eura.
It appears from the file that, before the declaration of estate was made, there had been an exchange of e-mails between the Belgian tax authorities and the heirs, in which the tax authorities indicated that transfer duty (applicable where the deceased was a non-resident) is payable on the value of immovable property in Belgium without deduction of any debts and that, in consequence, the debt in issue should not be mentioned in the declaration.
Zo spisu vyplýva, že predtým, než bolo podané daňové priznanie o dedičstve, došlo medzi belgickými daňovými orgánmi a dedičmi k výmene e-mailov, v ktorých daňové orgány uviedli, že daň z prechodu (uplatniteľná v prípade, že zosnulý bol nerezident) sa platí z hodnoty nehnuteľného majetku v Belgicku bez odpočítania akýchkoľvek dlhov, a preto predmetný dlh nemá byť uvedený v daňovom priznaní.
The heirs thereupon brought appeal proceedings before the Hof van Beroep in respect of the judgment of the Rechtbank.
Dedičia preto podali voči rozsudku Rechtbank odvolanie na Hof van Beroep.
In support of their appeal, they essentially submit that Community law has direct effect and that administrative authorities are obliged to reconsider decisions taken contrary to Community law.
Na podporu svojho odvolania v podstate uvádzajú, že právo Spoločenstva má priamy účinok a správne orgány sú povinné prehodnotiť rozhodnutia prijaté v rozpore s právom Spoločenstva.
Article 41 of the WS cannot prevent Community law from producing its full effect.
Článok 41 WS nemôže brániť právu Spoločenstva v tom, aby malo plný účinok.
Relying on Barbier, 6they further claim that the distinction drawn in Article 2(1) of the WS, read in conjunction with Article 18 thereof, between residents and nonresidents of Belgium is contrary to the Treaty provisions on the free movement of capital.
Opierajúc sa o rozsudok Barbier 6ďalej tvrdia, že rozlišovanie medzi rezidentmi a nerezidentmi Belgicka v článku 2 ods. 1 WS v spojení s jeho článkom 18 je v rozpore s ustanoveniami Zmluvy o voľnom pohybe kapitálu.
They maintain also that those rules of the WS are prejudicial to the freedom to take up residence in another Member State and are contrary to Article 12 EC, read in conjunction with Articles 17 EC and 18 EC.
Takisto uvádzajú, že tieto ustanovenia WS porušujú slobodu usadiť sa v inom členskom štáte a sú v rozpore s článkom 12 ES v spojení s článkami 17 ES a 18 ES.
The Belgian State, the respondent in the main proceedings, disputes the restriction on the free movement of capital and contends that the situations of residents and nonresidents are not comparable.
Belgicko, odporca v konaní vo veci samej, spochybňuje obmedzenie voľného pohybu kapitálu a namieta, že situácia rezidentov a nerezidentov nie je porovnateľná.
In the order for reference, the Hof van Beroep states that it is satisfied that Ms Eckelkamp actually had a debt of EUR 220 000 on the day of her death.
V návrhu na začatie prejudiciálneho konania Hof van Beroep uvádza, že považuje za preukázané, že pani Eckelkampová skutočne mala v deň svojej smrti dlh 220 000 eur.
After they had paid the succession duties, the heirs filed a tax claim on 7 October 2004 seeking, inter alia, annulment of the decision of 14 July 2004.
Po zaplatení daní z dedičstva dedičia podali 7. októbra 2004 daňovú žalobu, ktorou sa okrem iného domáhali zrušenia rozhodnutia zo 14. júla 2004.
That claim was dismissed by judgment of the Rechtbank van Eerste Aanleg te Brugge (Court of First Instance, Bruges) of 30 May 2005.
Táto žaloba bola zamietnutá rozsudkom Rechtbank van Eerste Aanleg te Brugge (Súd prvého stupňa, Bruggy) z 30. mája 2005.
In its judgment, the Rechtbank considered that the period prescribed in Article 40 of the WS for filing a declaration of estate had in any event expired on 1 July 2004, whereas the fiscal claim was not filed until 7 October 2004, which meant that the declaration of estate was final and no account could be taken of a liability which was not mentioned therein.
Vo svojom rozsudku Rechtbank usúdil, že lehota stanovená v článku 40 WS na podanie daňového priznania o dedičstve v každom prípade uplynula 1. júla 2004, zatiaľ čo daňová žaloba bola podaná až 7. októbra 2004, čo znamená, že daňové priznanie o dedičstve bolo konečné a nemožno zohľadniť záväzok, ktorý v ňom nebol uvedený.
The Rechtbank also took the view that the appellants should have included the debt concerned in the declar-
Rechtbank takisto dospel k názoru, že odvolatelia mali zahrnúť
6 — Cited in footnote 3.
6 — Už citovaný v poznámke pod čiarou 3.
ECKELKAMP AND OTHERS which were also represented at the hearing on 13 December 2007.
všetci boli zastúpení aj na pojednávaní 13. decembra 2007.
In those circumstances, the Hof van Beroep te Gent decided to stay the proceedings and to request the Court of Justice to give a preliminary ruling on the following question:
Za týchto okolností sa Hof van Beroep te Gent rozhodol prerušiť konanie a podať Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania o tejto otázke:
‘Do Article 12 EC, in conjunction with Art -icles 17 EC and 18 EC, and Article 56 EC, in conjunction with Article 57 EC, preclude national rules of a Member State under which, in the context of the acquisition, through inheritance, of immovable property situated in a Member State (the State in which the property is situated), that State imposes a tax on the value of the immovable property situated in that State, in respect of which that State allows a deduction corresponding to the value of charges on that immovable property (such as debts secured by the right conferred on a creditor to take out a mortgage against that immovable property) if the testator, at the time of his demise, was resident in the State in which the property is situated, but not if the testator, at the time of his demise, was living in a different Member State (the State of residence)?’
„Bráni článok 12 ES v spojení s člán -kami 17 ES a 18 ES a článok 56 ES v spojení s článkom 57 ES vnútroštátnej právnej úprave členského štátu, podľa ktorej v prípade nadobudnutia nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa v členskom štáte (štát, kde sa nachádza majetok) dedením tento štát ukladá daň z hodnoty nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa v tomto štáte, pričom umožňuje odpočítať hodnotu záväzkov zaťažujúcich tento nehnuteľný majetok (akými sú dlhy zabezpečené splnomocnením na zriadenie záložného práva k tomuto nehnuteľnému majetku) v prípade, ak poručiteľ v čase svojej smrti mal bydlisko v štáte, kde sa nachádza majetok, ale nie v prípade, ak poručiteľ v čase svojej smrti mal bydlisko v inom členskom štáte (štát bydliska)?“
The heirs submit, first, that the Belgian legislation on the taxation of the acquisition of immovable property through inheritance is discriminatory and infringes Article 56 EC, read in conjunction with Article 58 EC, in that — for the purposes of calculating the basis of assessment — it allows account to be taken of certain debts if the deceased was resident in Belgium at the time of death, but not if the deceased was resident elsewhere.
Dedičia po prvé tvrdia, že belgická právna úprava o zdaňovaní nadobúdania nehnuteľného majetku dedením je diskriminačná a porušuje článok 56 ES v spojení s článkom 58 ES tým, že — na účely výpočtu základu dane — umožňuje zohľadniť určité dlhy, ak zosnulý mal v čase smrti bydlisko v Belgicku, ale nie vtedy, ak zosnulý mal bydlisko inde.
The heirs maintain that the situations of a resident and a nonresident are comparable in this context.
Dedičia uvádzajú, že situácia rezidentov a nerezidentov je v tejto súvislosti porovnateľná.
They submit in that regard that the Belgian legislation in principle considers both residents and nonresidents to be taxable persons for the purposes of levying succession duties.
V tomto ohľade tvrdia, že belgická právna úprava vo veci samej považuje rezidentov aj nerezidentov za daňovníkov na účely ukladania daní z dedičstva.
Referring to the caselaw of the Court, 7the heirs argue that, as a consequence, residents and nonresidents must also be treated alike as regards the deductibility of charges or debts.
S odkazom na judikatúru Súdneho dvora 7dedičia uvádzajú, že v dôsledku toho sa musí s rezidentmi a nerezidentmi zaobchádzať rovnako, pokiaľ ide o odpočítateľnosť záväzkov alebo dlhov.
7 — In particular Case 270/83 Commission v France [1986] ECR 273; Case C-307/97 Saint-Gobain [1999] ECR I-6161; and Barbier, cited in footnote 3.
7 — Najmä rozsudky z 28. januára 1986, Komisia/Francúzsko, 270/83, Zb. s. 273; z 21. septembra 1999, Saint-Gobain, C-307/97, Zb. s.