natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that regard, the Court of First Instance, after observing, in paragraphs 150 to 152 of the judgment under appeal that, firstly, it lay within the exclusive competence of the Turkish authorities to determine whether documents they had issued were original or forged and that, secondly, those authorities had concluded that the certificates at issue were forged, rejected the applicant’s argument that the impressions of the stamps and signatures applied to the certificates at issue demonstrate that they were in all likelihood issued and authenticated by the Turkish authorities.
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa po tom, čo v bodoch 150 až 152 napadnutého rozsudku konštatoval, že na jednej strane zistenie o pôvodnom alebo sfalšovanom charaktere dokumentov vydaných tureckými orgánmi je vo výlučnej právomoci týchto orgánov a že na strane druhej uvedené orgány dospeli k záveru o sfalšovaní sporných osvedčení, zamietol tvrdenie odvolateľky, podľa ktorého odtlačky pečiatok a podpisy pripojené k sporným osvedčeniam preukazujú, že boli pravdepodobne vydané a potvrdené tureckými orgánmi.
Lastly, the Court of First Instance also observed that neither the Association Agreement nor the implementation provisions expressly provide that registers of certificates issued by the Turkish authorities are to be kept.
Súd prvého stupňa nakoniec uviedol, že ani dohoda o pridružení, ani jej vykonávacie ustanovenia neukladajú výslovne vedenie registrov osvedčení vydaných tureckými orgánmi.
The Court of First Instance did in fact acknowledge that paragraph 12 of Point II of Annex II to Decision No 1/96 requires the document number to be entered in Box 12 of A.TR.1 certificates and that Article 13 of that decision provides that, where a certificate is divided, Box 12 of the extract is to show, inter alia, the registration number of the initial certificate.
Súd prvého stupňa však uznal, že príloha II bod II ods. 12 rozhodnutia č. 1/96 upravuje zápis čísla dokumentu do odseku 12 osvedčení A. TR. 1. a že článok 13 toho istého rozhodnutia stanovuje, že v prípade oddelenia osvedčení odsek 12 výpisu osobitne uvádza registračné číslo pôvodného osvedčenia.
However, it considered that that did not mean that the certificates were authentic because forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate.
Súd prvého stupňa sa však domnieval, že z toho nevyplýva, že ide o pravé osvedčenia, pretože je v záujme falšovateľov používať pre sfalšované osvedčenia registračné číslo zodpovedajúce pravému osvedčeniu.
As regards the third part of the second plea, relating to a raft of claims in respect of failings attributable to the European Commission, the Court of First Instance relied on investigations carried out by UCLAF in Turkey to come to the conclusion that the Commission had in fact ensured that the Association Agreement was properly implemented.
Pokiaľ ide o tretiu časť druhého žalobného dôvodu týkajúcu sa série nesplnení povinností, ktoré možno pripísať Komisii, Súd prvého stupňa sa opieral o vyšetrovania, ktoré v Turecku viedol UCLAF, keď prijal záver, že Komisia skutočne dbala o správne uplatňovanie dohody o pridružení.
The Court of First Instance also stated, in paragraph 240 of the judgment under appeal, that the applicant had not been able to establish that the Commission had encountered difficulties concerning the administrative assistance agreed upon with the Turkish authorities which would have justified bringing the matter before the Association Council or the EC-Turkey Customs Union Joint Committee (‘the Joint Committee’).
Súd prvého stupňa tiež v bode 240 napadnutého rozsudku konštatoval, že odvolateľka nebola schopná preukázať, že Komisia sa dostala v rámci administratívnej pomoci dohodnutej s tureckými orgánmi do ťažkostí, ktoré by odôvodňovali obrátenie sa na asociačnú radu alebo zmiešaný výbor colnej únie ES-Turecko (ďalej len „zmiešaný výbor“).
Thereafter, the Court of First Instance held that the Association Agreement, the decisions of the Association Council and the applicable Community legislation did not lay down any obligation for specimens of stamps and signatures to be sent from one Contracting Party to another, for importers to be warned of doubts as to the validity of customs transactions effected by those importers under the system of preferential treatment and for UCLAF to adopt a particular method of investigation.
V dôsledku toho Súd prvého stupňa rozhodol, že ani dohoda o pridružení, ani rozhodnutia asociačnej rady, ani uplatniteľná právna úprava Spoločenstva nestanovili žiadnu povinnosť oznámenia vzorov pečiatok a podpisov medzi zmluvnými stranami ani upozornenia dovozcov v prípade pochybností o platnosti colných operácií vykonaných dovozcami v rámci preferenčného režimu, ani to, aby UCLAF prijal určitú metódu vyšetrovania.
As for the fourth part of the second plea, relating to the lack of obvious negligence on the part of the applicant, the Court of First Instance rejected it as being of no consequence after pointing out that the Commission did not, in the part of the contested decision dealing with the certificates at issue, express its view on the issue of the applicant’s due care or negligence.
Pokiaľ ide o štvrtú časť druhého žalobného dôvodu týkajúcu sa absencie hrubej nedbanlivosti na strane odvolateľky, Súd prvého stupňa ju zamietol ako nedôvodnú po tom, čo poznamenal, že Komisia sa v časti sporného rozhodnutia o predmetných osvedčeniach nevyjadrila o otázke náležitej starostlivosti alebo nedbanlivosti odvolateľky.
The Court of First Instance also rejected the third plea, alleging infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, given that the applicant had not been able to demonstrate that the acts of the competent authorities contributed to the issue or acceptance of the certificates at issue which had proved to be forged.
Súd prvého stupňa tiež zamietol tretí žalobný dôvod založený na porušení článku 220 ods. 2 písm. b) CKS, keďže odvolateľka nepreukázala, že aktívne správanie príslušných orgánov prispelo k vyhotoveniu alebo prijatiu sporných osvedčení, ktoré sa ukázali ako falošné.
Measures of organisation of procedure and measures of inquiry required
O opatreniach na zabezpečenie priebehu konania a navrhovanom dokazovaní
Lastly, the Court of First Instance rejected the evidence offered in support and the measures of inquiry sought by the applicant such as, inter alia, its request to call upon the Commission to produce all the documents which the applicant considers it was not able to consult when it was given access to the administrative file.
Na záver Súd prvého stupňa zamietol návrhy na dokazovanie a opatrenia na zabezpečenie priebehu konania uvádzané odvolateľkou, medziiným návrh na vyzvanie Komisie, aby predložila všetky dokumenty, o ktorých sa odvolateľka domnievala, že do nich nemohla nazrieť v rámci prístupu k správnemu spisu.
By its appeal the appellant claims that the Court should:
Svojím odvolaním odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:
— allow the claims made at first instance, or in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance for it to rule on the substance of the case;
— vyhovel návrhom, ktoré boli predložené v prvostupňovom konaní, alebo subsidiárne vrátil vec Súdu prvého stupňa na rozhodnutie o veci samej,
— allow the requests for measures of organisation of procedure made by the appellant in its written pleadings of 28 January 2003, 4 August 2003 and 11 August 2003, and
— vyhovel návrhu na nariadenie opatrení na zabezpečenie priebehu konania, ktoré odvolateľka formulovala vo svojich pripomienkach z 28. januára 2003, 4. augusta 2003 a 11. augusta 2003, ako aj
— order the defendant at first instance to pay the costs.
— zaviazal žalovanú v prvostupňovom konaní na náhradu trov konania.
— uphold the form of order which the Commission sought at first instance; and
— vyhovel návrhom Komisie predloženým v prvostupňovom konaní a
— order the appellant to pay the costs, including the costs incurred at first instance.
— zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania vrátane trov prvostupňového konania.
First, it submits that the Court of First Instance made an error of law in determining the division of powers between the exporting country and the importing country in
Na prvom mieste odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, rozdeľujúc právomoc medzi štátom vývozu a štátom dovozu,
2008 — CASE C-204/07 P so far as the Turkish authorities do not, contrary to what was held by the Court of First Instance, have exclusive competence to determine whether the certificates at issue are authentic or not.
2008 — VEC C-204/07 P keďže v rozpore s tým, ako rozhodol Súd prvého stupňa, turecké orgány nemali výlučnú právomoc na zistenie pravosti alebo nepravosti sporných osvedčení.
Secondly, the appellant submits that there was infringement of its right of access to the file, which cannot be restricted to only the documents on which the Commission based the contested decision.
Na druhom mieste sa odvolateľka dovoláva porušenia jej práva na prístup k spisu, ktoré nemôže byť obmedzené iba na dokumenty, na ktorých Komisia založila svoje sporné rozhodnutie.
The appellant’s third and fourth grounds of appeal allege that the burden of proof was wrongly allocated because the Court of First Instance imposed on it the entire burden of proof but rejected its offers of evidence and the measures of inquiry it requested.
Tretí a štvrtý odvolací dôvod sú založené na nesprávnom rozdelení dôkazného bremena, keďže Súd prvého stupňa odvolateľke uložil celé toto bremeno, odmietajúc jej návrhy na dokazovanie a opatrenia na zabezpečenie priebehu konania.
Errors in the legal classification of the failings alleged against the Turkish authorities and the Commission form the subjectmatter of the fifth ground of appeal.
Chyby v právnej kvalifikácii nesplnení povinností vytýkaných tureckým orgánom a Komisii sú predmetom piateho odvolacieho dôvodu.
In that regard, the appellant puts forward a number of heads of complaints concerning the assessment of the certificates at issue as irregular or inauthentic, failure to send specimens of stamps or signatures, breach of the obligation to warn importers, the way in which the investigations in Turkey were carried out and the non-disclosure of the registration of the certificates at issue.
V tejto súvislosti odvolateľka uvádza viacero výhrad, ktoré sa týkajú posúdenia sporných osvedčení ako neplatných alebo nepôvodných, neoznámenia vzorov pečiatok a podpisov, porušenia povinnosti upozornenia dovozcov, spôsobu, akým bolo v Turecku vedené vyšetrovanie, a nesprístupnenie registrácie sporných osvedčení.
By its sixth ground of appeal, the appellant criticises the statement in the judgment under appeal that the Commission was not required to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Šiestym odvolacím dôvodom odvolateľka kritizuje napadnutý rozsudok za to, že uvádza, že Komisia nebola povinná obrátiť sa na zmiešaný výbor alebo asociačnú radu.
The seventh ground of appeal alleges that the Court of First Instance failed to have regard to the appellant’s legitimate interest in the annulment of the contested
Neuznanie legitímneho záujmu odvolateľky na zrušení sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týka osvedčenia A. TR. 1 D 437214, je predmetom sied-
C.A.S. v COMMISSION decision with respect to A.TR.1 certificate D 437214, and the eighth ground of appeal alleges that the Court of First Instance failed to assess considerations of equity and risks in the judgment under appeal.
C.A.S./KOMISIA meho odvolacieho dôvodu, zatiaľ čo absencia posúdenia spravodlivosti a rizík v napadnutom rozsudku je predmetom ôsmeho odvolacieho dôvodu.
Lastly, in the ninth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance infringed Article 220(2)(b) of the CCC.
Nakoniec v deviatom odvolacom dôvode odvolateľka vytýka Súdu prvého stupňa, že porušil článok 220 ods. 2 písm. b) CKS.
First, it must be pointed out that the appellant submitted at the hearing that the implementation of Article 2 of the contested decision was only partly suspended and that it has paid a part of the import duty relating to the certificates at issue.
Po prvé je potrebné spomenúť, že odvolateľka na pojednávaní uviedla, že vykonanie článku 2 sporného rozhodnutia bolo odložené iba čiastočne, keďže časť dovozného cla, ktorá sa týka sporných osvedčení, už uhradila.
Consequently, the situation is one of both repayment of import duty, as regards the sums which were paid by the appellant, and remission of such duty, as regards the duty which was subsequently entered in the accounts, but which the appellant did not pay.
V dôsledku toho ide o predpoklad vrátenia dovozného cla, pokiaľ ide o sumy odvolateľkou zaplatené, a odpustenia takéhoto cla, pokiaľ ide o clo dodatočne zapísané do účtovnej evidencie, ale odvolateľkou nezaplatené.
Secondly, it must be stated that the appellant has put forward, in support of its appeal, a number of complaints relating both to infringement of essential procedural requirements and infringement of substantive rules.
Po druhé treba zdôrazniť, že odvolateľka na podporu svojho odvolania uviedla početné výhrady, ktoré sa týkali porušenia procesných, ako aj hmotnoprávnych predpisov.
However, in view of the specific circumstances of the present case, and apart from the grounds of appeal alleging infringement of the right of access to the file and of Article 220(2)(b) of the CCC, those complaints in essence challenge the Court of First Instance’s application of Article 239 of the CCC, in particular as regards the existence of a special situation within the meaning of that article.
Vzhľadom na osobitné okolnosti prípadu a okrem odvolacích dôvodov založených na porušení práva na prístup k spisu a porušení článku 220 ods. 2 písm. b) CKS sa však tieto výhrady v podstate týkajú spochybnenia uplatnenia článku 239 CKS, ktoré vykonal Súd prvého stupňa, najmä pokiaľ ide o existenciu špeciálnej situácie v zmysle toho istého článku.
Therefore, those complaints as a whole must be examined at the outset.
Preto je potrebné skúmať najprv súhrn týchto výhrad.
In essence, the appellant criticises the legal classification by the Court of First Instance of the failings attributable, first, to the Turkish authorities and, secondly, to the Commission.
Odvolateľka v podstate kritizuje právnu kvalifikáciu, ktorú Súd prvého stupňa dal nesplneniam povinností pripísateľným na jednej strane tureckým orgánom a na druhej strane Komisii.
As regards the failings alleged against the Turkish authorities, the appellant submits that the Court of First Instance erred in law in respect of a number of aspects:
Pokiaľ ide o nesplnenia povinností vytýkané tureckým orgánom, odvolateľka sa domnieva, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia vo viacerých aspektoch:
— during the assessment of the certificates at issue, in particular of certificate A.TR.1 D 437214, in so far as those certificates were found to be forgeries;
— pri posúdení sporných osvedčení a najmä osvedčenia A. TR. 1 D 437214 ako sfalšovaných,
— as regards the failings of those authorities in relation to their obligations regarding specimens of the stamps and signatures which they use and the registration of certificates issued by them;
— pokiaľ ide o nesplnenie si povinností zo strany uvedených orgánov týkajúcich sa vzorov pečiatok a podpisov, ktoré používajú, a registrácie osvedčení, ktoré vydávajú,
— in connection with mutual assistance, regarding whether assistance was provided by the Turkish authorities in issuing the certificates at issue, and
— v rámci vzájomnej spolupráce o existencii prispenia tureckých orgánov k vystaveniu sporných osvedčení a
— in respect of other evidence which, in the appellant’s opinion, shows that there were failings on the part of the Turkish authorities constitutive of a special situation with regard to the appellant.
— pri ostatných dôkazoch, ktoré podľa odvolateľky preukazujú nesplnenie si povinností zo strany tureckých orgánov predstavujúce špeciálnu situáciu vo vzťahu k odvolateľke.
With regard to the failings alleged against the Commission, the appellant submits that there were sufficient objective indications of systematic and deliberate infringements by the Turkish authorities, which should have justified an intensified review of the system of preferential arrangements by the Commission.
Pokiaľ ide o nesplnenie si povinností vytýkané Komisii, odvolateľka uvádza, že existuje dostatok objektívnych indícií svedčiacich o systematickom a úmyselnom porušovaní zo strany tureckých orgánov, ktoré mali odôvodňovať posilnenú kontrolu preferenčného režimu zo strany Komisie.
The appellant is also of the opinion, taking as its basis Article 93 of the CCC implementing regulation and Article 4 of Decision No 1/96, that the Republic of Turkey and the Commission were legally obliged during the period in question, namely 1995 to 1997, to send to the competent customs officials or demand specimens of the stamps used by the Turkish customs authorities.
Odvolateľka, vychádzajúc z článku 93 vykonávacieho nariadenia CKS a článku 4 rozhodnutia č. 1/96, rovnako zastáva názor, že Turecká republika a Komisia boli právne povinné oznámiť vzory pečiatok používaných tureckými colnými orgánmi zodpovedným colným orgánom alebo požadovať takéto vzory, a to dokonca počas referenčného obdobia, t. j. v rokoch 1995 — 1997.
The appellant maintains that the Court of First Instance also made an error of law when it did not conclude that the Commission was obliged to warn importers of fruit juice concentrates, by the end of 1994 or the beginning of 1995 at the latest, of irregularities in Turkey in the issuing of A.TR.1 certificates and it maintains that the Commission was also obliged to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Odvolateľka zdôrazňuje, že Súd prvého stupňa sa tiež dopustil nesprávneho právneho posúdenia v tom, že neprijal záver, že Komisia bola povinná upozorniť dovozcov koncentrátov ovocných štiav najneskôr ku koncu roka 1994 alebo na začiatku roka 1995 na nezrovnalosti, ku ktorým došlo v Turecku v rámci vystavovania osvedčení A. TR. 1, ako aj že Komisia bola povinná obrátiť sa na zmiešaný výbor alebo asociačnú radu.
Moreover, UCLAF failed to comply with its obligations to carry out a proper investigation in Turkey, since it did not implement certain methods of investigation.
Okrem toho UCLAF si nesplnil svoje povinnosti viesť v Turecku riadne vyšetrovanie, keďže nepoužil určité metódy vyšetrovania.
Lastly, the appellant alleges that the Court of First Instance failed to have regard to the fact that it is contrary to the principle of equity which underlies Article 239 of the CCC, given the relationship between economic operators and the administration, to leave the appellant to bear the loss which stems from the contested decision.
Nakoniec odvolateľka vytýka Súdu prvého stupňa, že neprihliadol na skutočnosť, že je v rozpore so zásadou spravodlivého zaobchádzania, ktorá je podkladom článku 239 CKS, aby vzhľadom na vzťah medzi podnikateľským subjektom a správnymi orgánmi odvolateľka znášala škodu vyplývajúcu zo sporného rozhodnutia.
The Commission submits, first, that the grounds of appeal raised by the appellant as regards the failings which are alleged against it and the Turkish authorities do not
Komisia zastáva názor, že odvolacie dôvody uvedené odvolateľkou, pokiaľ ide o nesplnenie si povinností, ktoré sú vytýkané tak jej, ako aj tureckým orgánom, sa
2008 — CASE C-204/07 P concern points of law, but are assessments of fact which cannot be challenged on appeal.
2008 — VEC C-204/07 P netýkajú právnych otázok, ale spočívajú v posúdení skutkového stavu, ktoré nemôže byť spochybňované v rámci odvolania.
Furthermore, it maintains that neither the Republic of Turkey nor the Commission was obliged, under the provisions applicable here, to send specimens of stamps or signatures or to keep registers of A.TR.1. certificates.
Okrem toho Komisia uvádza, že právne predpisy uplatniteľné v danom prípade neukladajú ani Tureckej republike, ani Komisii zaslať vzory pečiatok alebo podpisov, a ani vedenie registrov osvedčení A. TR. 1.
With regard to the duty to warn importers, the Commission points out that the imports at issue here dated from the period between April 1995 and November 1997, whereas doubts regarding the authenticity and the accuracy of the A.TR.1 certificates arose only subsequently, namely as of 1998.
Pokiaľ ide o upozornenie dovozcov, Komisia pripomína, že predmetné dovozy sa v danom prípade datujú do obdobia plynúceho od apríla 1995 do novembra 1997, hoci pravosť osvedčení A. TR. 1 a správnosť ich obsahu začali vyvolávať pochybnosti až neskôr, a to od roku 1998.
It also contends that, in view of the Turkish authorities’ impeccable willingness to cooperate, it had no reason to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Komisia tiež zdôrazňuje, že v danom prípade nemala vzhľadom na spoluprácu tureckých orgánov bez akéhokoľvek nedostatku nijaký dôvod obrátiť sa na zmiešaný výbor alebo asociačnú radu.
Under Article 225(1) EC and the first paragraph of Article 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal to the Court of Justice is limited to points of law and shall lie on the grounds of lack of competence of the Court of First Instance, a breach of procedure before it which adversely affects the interests of the appellant or the infringement of Community law by the Court of First Instance (see, inter alia, judgement of 28 February in Case C-17/07 P Neirinck v Commission, paragraph 73).
Podľa článku 225 ods. 1 ES a článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora odvolanie je obmedzené na právne otázky a má sa zakladať na dôvodoch nepríslušnosti Súdu prvého stupňa, vadách konania pred Súdom prvého stupňa, ktoré sa nepriaznivo dotýkajú záujmov odvolateľa, alebo porušení práva Spoločenstva Súdom prvého stupňa (pozri najmä rozsudok z 28. februára 2008, Neirinck/Komisia, C-17/07 P, bod 73).
In support of its appeal, the appellant relies on a number of circumstances which, in its opinion, constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza početné okolnosti, ktoré podľa jej názoru predstavujú špeciálnu situáciu v zmysle článku 239 CKS.
It is settled caselaw that such a special situation is established where it is clear from the circumstances of the case that the person liable is in an exceptional situation as compared with other operators engaged in the same business (see, to that effect, Case C-86/97 Trans-Ex-Import [1999] ECR I-1041, paragraphs 21 and 22, and Case C-61/98 De Haan [1999] ECR I-5003, paragraphs 52 and 53).
Judikatúrou je ustálené, že takáto špeciálna situácia je preukázaná, ak z okolností prípadu vyplýva, že osoba povinná zaplatiť clo sa nachádza v špeciálnej situácii v porovnaní s inými podnikateľmi vykonávajúcimi rovnakú činnosť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. februára 1999, Trans-Ex-Import, C-86/97, Zb. s. I-1041, body 21 a 22, ako aj zo 7. septembra 1999, De Haan, C-61/98, Zb. s. I-5003, body 52 a 53).
The complaints put forward in the appeal thus effectively criticise the application of Article 239 of the CCC by the Court of First Instance in the judgment under appeal, in that it held that the circumstances of the present case do not constitute a special situation.
Výhrady uvádzané v rámci odvolania tak spochybňujú uplatnenie článku 239 CKS v napadnutom rozsudku Súdom prvého stupňa, ktorý prijal záver, že okolnosti prípadu nepredstavujú špeciálnu situáciu.
That legal characterisation is a point of law which it is for the Court to examine in an appeal.
Táto právna kvalifikácia je právnou otázkou, ktorú Súdnemu dvoru prislúcha skúmať v rámci odvolania.
Consequently, the objection of inadmissibility raised by the Commission must be rejected.
Námietka neprípustnosti vznesená Komisiou musí byť v dôsledku toho zamietnutá.
— Substance
— O veci samej