natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission challenges the inadmissibility pleaded by the Portuguese Republic in respect of its action.
Komisia namieta neprípustnosť vznesenú Portugalskou republikou proti svojej žalobe.
First, the Commission considers that res judicata only covers points of fact and of law actually or necessarily settled in Case C-276/98, and that a finding that the Portuguese legislation is compatible with Articles 12 and 28 of the Sixth Directive cannot be inferred from paragraphs 23 to 28 of the judgment in that case.
Na jednej strane Komisia tvrdí, že právna sila rozhodnutej veci sa vzťahuje len na účinne alebo potrebne prejednané skutkové a právne body v už citovanom rozsudku Komisia/Portugalsko bez toho, aby bol v rámci výkladu bodov 23 až 28 rozsudku zistený nesúlad portugalskej právnej úpravy s článkami 12 a 28 šiestej smernice.
In that judgment the Court merely found that the Commission had failed to prove that the operator of the services at issue was a private operator.
V uvedenom rozsudku Súdny dvor len rozhodol, že Komisia nedokázala súkromnoprávny charakter prevádzkovateľa predmetných služieb.
Second, the Commission considers it is clear that there has been a change in the facts which were regarded as having been established in 2001, which prevents the judgment in Case C-276/98 from acquiring the force of res judicata in relation to new proceedings between the same parties which have the same subject-matter as the action which culminated in that judgment.
Na druhej strane Komisia považuje existenciu zmeny skutkových okolností, na ktoré sa prihliadalo ako na platné v roku 2001, za zjavnú, čo bráni tomu, aby už citovaný rozsudok Komisia/Portugalsko získal právnu silu rozhodnutej veci v porovnaní s novým konaním, kde sú rovnakí účastníci konania a rovnaký predmet, ktorým žaloba smerovala k uvedenému rozsudku.
In that regard, the Commission refers to the ambiguous and manifestly contradictory nature of the different positions taken successively by the Portuguese authorities regarding the legal status of the body responsible for operating the toll bridges over the Tagus at Lisbon.
V tomto smere Komisia namieta nejasný a zjavne protirečiaci charakter rozdielnych postojov postupne zaujatých portugalskými orgánmi, čo sa týka právneho postavenia subjektu povereného prevádzkou spoplatnených mostov ponad rieku Tejo v Lisabone.
During the hearing in Case C-276/98 the authorities concerned stated that the operator was a body governed by public law; however, during the prelitigation stage of the present proceedings they argued that the operator concerned was a commercial company governed by private law, adding that the Court’s finding in that judgment was based on a misunderstanding of the written and oral statements made by the representatives of the Portuguese Republic.
Ak počas pojednávania vo veci, o ktorej sa rozhodlo už citovaným rozsudkom Komisia/Portugalsko, uvedené orgány uvádzali, že prevádzkovateľ má verejnoprávnu povahu, naopak počas konania pred podaním žaloby uvádzali charakter obchodnej spoločnosti riadiacej sa súkromným právom tohto prevádzkovateľa upresňujúc, že odôvodnenie Súdneho dvora v uvedenom rozsudku vyplývalo z nedorozumení, ktoré vznikli pri písomných a ústnych vyhláseniach zástupcov Portugalskej republiky.
In the present case, although the failure alleged is, as in Case C-276/98, an infringement of Articles 12 and 28 of the Sixth Directive, it should be noted that in that case the Portuguese Republic made no mention, either at the prelitigation stage or during the written procedure before the Court, of the operator of the services concerned being a concession holder.
Ak uvedené nesplnenie povinnosti v tejto veci je tak isto, ako aj vo veci, o ktorej bolo rozhodnuté už citovaným rozsudkom Komisia/Portugalsko, založené na porušení článkov 12 a 28 šiestej smernice, je preto potrebné uviesť, že v tejto veci Portugalská republika vôbec neuviedla koncesionársku povahu prevádzkovateľa predmetných služieb ani vo fáze konania pred podaním žaloby, ani počas písomného konania pred Súdnym dvorom.
The only mention of the operator’s legal status was at the hearing, when the representative of that Member State simply referred to the operator in question as a body governed by public law, acting as a public authority (see in that connection Case C-276/98, paragraph 26).
Jediný údaj o právnej povahe prevádzkovateľa bol uvedený na pojednávaní, počas ktorého zástupca tohto členského štátu len uviedol povahu tohto prevádzkovateľa ako orgánu riadiaceho sa verejným právom a konajúceho ako orgán verejnej moci (pozri v tejto súvislosti rozsudok Komisia/Portugalsko, už citovaný, bod 26).
However, during the prelitigation procedure in the present case the Portuguese Republic admitted for the first time that the operator of the bridges over the Tagus at Lisbon is Lusoponte — Concessionária para a travessia do Tejo SA (‘Lusoponte’), a consortium of companies which, following an international tendering procedure, was granted a concession expiring on 24 March 2030 and covering project design, construction, financing, operation and maintenance of the current Vasco de Gama Bridge, and also the operation and maintenance of an earlier bridge, namely the 25 de Abril Bridge.
Počas konania pred podaním žaloby v tejto veci Portugalská republika však po prvýkrát pripustila, že prevádzkovateľom mostov ponad rieku Tejo v Lisabone je Lusoponte — Concessionária para a travessia do Tejo SA (ďalej len „Lusoponte“), konzorcium podnikov, ktorému po medzinárodnom vyhlásení verejného obstarávania bola udelená koncesia do 24. marca 2030, ktorá zahŕňala projekt výstavby, financovania, prevádzky a údržby súčasného mosta Vasco de Gama, ako aj prevádzku a údržbu predchádzajúceho Mosta 25. apríla.
It is clear from the Court’s settled caselaw that, even though in proceedings for failure to fulfil obligations under Article 226 EC it is incumbent on the Commission to establish the existence of the failure it has alleged, Member States are nevertheless required, under Article 10 EC, to facilitate the achievement of the Commission’s tasks, which consist in particular, according to Article 211 EC, in ensuring that the
Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že aj keď v rámci konania o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES prislúcha Komisii preukázať ňou uvedené nesplnenie povinnosti, členské štáty majú však podľa článku 10 ES uľahčovať Komisii plnenie jej úlohy, ktorá spočíva podľa článku 211 ES najmä v zabezpečovaní uplatňovania ustanovení Zmluvy a opatrení prijatých orgánmi Spoločenstva v súlade s ňou. Pokiaľ ide
2008 — CASE C-462/05 provisions of the EC Treaty and the measures taken by the institutions pursuant thereto are applied. When it is a question of checking whether the national provisions intended to ensure effective implementation of a directive are correctly applied in practice, the Commission is largely reliant on the information provided by the Member State concerned, and so that State cannot plead that there is a lack of specific information as to national law and practice put forward by the Commission and, therefore, the action is inadmissible (see Case C-408/97 Commission v Netherlands, paragraphs 15 to 17, and caselaw cited therein, and Case C-248/05 Commission v Ireland [2007] ECR I-9261, paragraphs 67 and 68, and caselaw cited therein).
2008 — VEC C-462/05 o overenie toho, či sa vnútroštátna právna úprava určená na zabezpečenie účinného vykonania smernice v praxi správne uplatňuje, Komisia je v značnej miere odkázaná na dôkazy poskytnuté dotknutým členským štátom, a preto tento členský štát nemôže nenamietať nekonkrétny charakter právnych skutočností a údajov o vnútroštátnej praxi predložených Komisiou a s tým spojenú neprípustnosť žaloby (pozri rozsudok Komisia/Holandsko, už citovaný, body 15 až 17 a citovanú judikatúru, ako aj rozsudok z 25. októbra 2007, Komisia/Írsko, C-248/05, Zb. s. I-9261, body 67 a 68, ako aj citovanú judikatúru).
Clearly, the new information provided by the Portuguese Republic concerning the legal status of the operator of the services at issue constitutes a fundamental change in the factual premise in the light of which, in Case C-276/98, the Court found that Article 4(5) of the Sixth Directive applied and that therefore the complaint of failure to comply with Articles 12 and 28 of that directive as regards road tolls for crossing the Tagus at Lisbon should be rejected.
Treba len konštatovať, že nový údaj Portugalskej republiky týkajúci sa právnej povahy prevádzkovateľa predmetných služieb zakladá dôležitú zmenu skutkovej podstaty, na ktorú Súdny dvor prihliadal v už citovanom rozsudku Komisia/Portu-galsko, kde rozhodol o uplatnení článku 4 ods. 5 šiestej smernice a následne zamietol výhradu založenú na porušení článkov 12 a 28 tejto smernice, čo sa týka poplatkov vyberaných za cestný priechod ponad rieku Tejo v Lisabone.
In those circumstances, the Portuguese Republic cannot validly plead res judicata, since the subject-matter of the present case and that of Case C-276/98 are different, precisely on account of the information which that Member State supplied to the Commission in the context of the present case.
Za týchto podmienok nie je právna sila rozhodnutej veci platne namietaná Portugalskou republikou, keďže predmet tohto sporu a sporu vo veci, o ktorej bolo rozhodnuté už citovaným rozsudkom Komisia/Portugalsko, sú rozdielne, a to konkrétne v údajoch predložených týmto členským štátom Komisii v rámci tohto sporu.
Therefore, the objection of inadmissibility raised by the Portuguese Republic against the Commission’s action must be rejected as unfounded.
Z toho vyplýva, že námietka neprípustnosti vznesená Portugalskou republikou proti žalobe Komisie musí byť zamietnutá ako nedôvodná.
It should be noted first of all that any failure to fulfil obligations as a result of a misapplication of the rates chargeable under Articles 12 and 28 of the Sixth Directive presupposes either the inapplicability of Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive in the present case or, where appropriate, the applicability of that provision in conjunction with Article 4(5), second subparagraph.
Predovšetkým treba uviesť, že eventuálne nesplnenie povinnosti založené na nesprávnom uplatňovaní sadzby požadovanej na základe článkov 12 a 28 šiestej smernice predpokladá buď neuplatniteľnosť v tomto prípade článku 4 ods. 5 prvého pododseku šiestej smernice, alebo prípadne uplatniteľnosť tohto ustanovenia v kombinácii s druhým pododsekom toho istého odseku.
If Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive is applicable, the supply of goods or services effected for consideration within a country can not be taxed if they are effected by a body not liable to VAT.
Ak je však článok 4 ods. 5 prvý pododsek šiestej smernice uplatniteľný, dodávka tovarov a poskytovanie služieb vykonané za protihodnotu vo vnútri krajiny nemôžu byť zdaniteľné, keďže sú vykonávané zdaniteľnou osobou DPH.
It is only where the non-taxability provided for in that first subparagraph leads to significant distortions of competition that the second subparagraph of Article 4(5) requires the services in question to be subject to VAT.
Len v prípade, ak by nezdanenie uvedené v prvom pododseku smerovalo k závažnému narušeniu hospodárskej súťaže, druhý pododsek toho istého odseku 5 by nariaďoval, aby predmetné služby podliehali DPH.
Applicability of Article 4(5), first and second subparagraphs, of the Sixth Directive
O uplatniteľnosti článku 4 ods. 5 prvého a druhého pododseku šiestej smernice
— Arguments of the parties concerning Article 4(5), first subparagraph
— Argumentácia účastníkov konania týkajúca sa uvedeného prvého pododseku
The Commission submits that Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive is not applicable in the present case.
Komisia tvrdí, že článok 4 ods. 5 prvý pododsek šiestej smernice nie je v tomto prípade uplatniteľný.
The Portuguese authorities confirmed, in the replies they sent to the Commission at the prelitigation stage, that Lusoponte, which is responsible for operating the bridges over the Tagus at Lisbon and collecting tolls for crossing those bridges, from 1 January 1996 in the case of the 25 de Abril Bridge and from 29 March 1998 in the case of the Vasco de Gama Bridge, is an operator governed by private law holding the concession to run a public work.
Portugalské orgány v odpovediach, ktoré adresovali Komisii počas konania pred podaním žaloby, potvrdili, že Lusoponte je prevádzkovateľom súkromnoprávnej povahy, ktorý je koncesionárom verejného diela, je poverený prevádzkou mostov na rieke Tejo v Lisabone a vyberaním poplatkov spojených s prejazdom cez tieto diela od 1. januára 1996 v prípade Mosta 25. apríla a od 29. marca 1998 v prípade mosta Vasco de Gama.
Consequently, the first of the two cumulative conditions required under the caselaw of the Court for the applicability of that provision, namely that the operator must be a body governed by public law, is not met.
Prvá z kumulatívnych podmienok stanovená judikatúrou Súdneho dvora pre uplatniteľnosť uvedeného ustanovenia, t. j. verejnoprávna povaha prevádzkovateľa, nemôže byť preto splnená.
The Portuguese Republic accepts that the operator of the toll bridges in question is a consortium comprising Portuguese companies, a United Kingdom company and a French company.
Portugalská republika pripúšťa, že prevádzkovateľ týchto spoplatnených mostov je konzorcium zložené z portugalských podnikov, jedného anglického podniku a jedného francúzskeho podniku.
However, it claims that the consortium is a body governed by public law, given the object and purpose of the operation entrusted to it, the fact that it has public authority powers and the fact that it is subject to administrative law.
Toto konzorcium je však orgánom riadiacim sa verejným právom vzhľadom na predmet a cieľ prevádzky, ktorý mu bol zverený, na skutočnosť, že disponuje právomocami verejnej moci a že je podriadený správnemu právu.
The Portuguese Republic considers that the Court’s case- law concerning Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive does not make clear whether the arrangement for treating bodies covered by that provision as not being liable to VAT applies only to ‘public bodies’, namely those bodies which are an integral part of the public service or whether, on the other hand, ‘bodies governed by public law’ also fall within its scope.
Portugalská republika sa domnieva, že judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa člán - ku 4 ods. 5 prvého pododseku šiestej smernice nedovoľuje zistiť, či sa nezdanenie subjektov, na ktoré sa toto ustanovenie vzťahuje, daňou z pridanej hodnoty týka len „verejných orgánov“, ktoré predstavujú subjekty začlenené do verejnej správy, alebo či naopak „orgány riadiace sa verejným právom“ tiež spadajú pod toto ustanovenie.
The Member State concerned concludes that both the wording of that provision and the principle of the neutrality of VAT require that ‘bodies governed by public law’, such as Lusoponte, should be included in the arrangement for non-taxa-ble persons.
Tento členský štát na záver uviedol, že tak ako znenie tohto ustanovenia, tak aj zásada neutrality DPH vyžaduje zaradiť do režimu nezdanenia „orgány riadiace sa verejným právom“, akým je Lusoponte.
It should be noted first of all that the Court has already ruled that the provision of access to roads on payment of a toll constitutes a supply of services for consideration within the meaning of Article 2(1) of the Sixth Directive (Commission v France, paragraph 36; Case C-358/97 Commission v Ireland, paragraph 34; Commission v United Kingdom, paragraph 46; Case C-408/97 Commission v Netherlands, paragraph 30; Commission v Greece, paragraph 31; and Case C-83/99 Commission v Spain [2001] ECR I-445, paragraph 11).
Na úvod je vhodné uviesť, že Súdny dvor už rozhodol, že sprístupnenie cestnej infraštruktúry za poplatok je poskytovaním služieb za odplatu na základe článku 2 bodu 1 šiestej smernice (rozsudky Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 36; z 12. septembra 2000, Komisia/Írsko, už citovaný, bod 34; Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 46; Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 30; Komisia/Grécko, už citovaný, bod 31, ako aj z 18. januára 2001, Komisia/Španielsko, C-83/99, Zb. s. I-445, bod 11).
See also Commission v France, paragraph 39; Case C-358/97 Commission v Ireland, paragraph 37; Commission v United Kingdom, paragraph 49; Case C-408/97 Commission v Netherlands, paragraph 34; Commission v Greece, paragraph 34; Case C-83/99 Commission v Spain, paragraph 11, and Case C-408/06 Götz [2007] ECR I-11295, paragraph 41).
Pozri tiež rozsudky Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 39; z 12. septembra 2000, Komisia/Írsko, už citovaný, bod 37; Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 49; z 12. septembra 2000, Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 34; Komisia/Grécko, už citovaný, bod 34; Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 11, a z 13. decembra 2007, Götz, C-408/06, Zb. s. I-11295, bod 40).
In the present case, the Portuguese Republic sets out a detailed set of arguments to show that Lusoponte is a body governed by public law, although those arguments do not contain an analysis of the corporate or institutional structure of that body.
V tomto spore Portugalská vláda predkladá detailné tvrdenie na podporu toho, že Lusoponte je orgánom riadiacim sa verejným právom. Toto tvrdenie je však bez akejkoľvek analýzy korporatívnej či inštitucionálnej štruktúry tohto subjektu.
It submits that the object or purpose of the latter’s activity allows it to be described as a body governed by public law.
Len predmet a cieľ jeho činnosti ho dovoľujú kvalifikovať ako orgán riadiaci sa verejným právom.
Whether that body is directly or indirectly dependent in relation to the public service, or even forms part of the public service, is said to be irrelevant in that regard.
Priamy alebo nepriamy vzťah tohto subjektu s verejnou správou alebo jeho začlenenie do tejto správy nezohráva v tomto prípade žiadnu úlohu.
The Portuguese Republic’s argument cannot be accepted.
Tvrdenie Portugalskej republiky nemožno prijať.
As regards the first of the conditions contained in Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive, namely that the operator must be a body governed by public law, the Court has held that an activity carried on by a private individual is not excluded from the scope of VAT merely because it consists in the performance of acts falling within the prerogatives of the public authority (Case 235/85 Commission v Netherlands, paragraph 21, and Ayuntamiento de Sevilla, paragraph 19).
V súvislosti s prvou podmienkou uvedenou v článku 4 ods. 5 prvom pododseku šiestej smernice, ktorá sa týka povahy orgánu riadiaceho sa verejným právom prevádzkovateľa, Súdny dvor už rozhodol, že činnosť vykonávaná jednotlivcom nie je oslobodená od DPH len preto, že je založená na plnení úkonov vyplývajúcich z právomoci orgánu verejnej moci (rozsudky z 26. marca 1987, Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 21, a Ayuntamiento de Sevilla, už citovaný, bod 19).
If an activity involving acts falling within the prerogatives of the public authority is entrusted to an independent third party or is carried out by bodies which are not part of the public service, in the form of an independent economic activity, the exclusion from VAT provided for by Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive is not applicable (see, to that effect, Case 235/85 Commission v Netherlands, paragraph 22, and Ayuntamiento de Sevilla, paragraph 20).
Ak je preto činnosť založená na plnení úkonov vyplývajúcich z právomoci orgánu verejnej moci zverená nezávislej tretej osobe alebo je vykonávaná subjektom nepatriacim do systému verejnej správy vo forme nezávislej hospodárskej činnosti, vylúčenie podľa článku 4 ods. 5 prvého pododseku šiestej smernice nie je uplatniteľné (pozri v tomto zmysle rozsudky Ayuntamiento de Sevilla, už citovaný, bod 20, a z 26. marca 1987, Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 22).
In the present case, it is common ground that Lusoponte is a third party which does not form part of the public service and is not dependent in relation to it.
V tomto prípade je nepochybné, že Lusoponte je treťou osobou, ktorá nepatrí do verejnej správy a ani s ňou nemá žiaden vzťah.
More specifically, as was stated in paragraph 25 above, it is a consortium of companies set up in the form of a limited liability company owned by Portuguese companies, by a French company and by a United Kingdom company and, following a tendering procedure, that consortium was granted a concession by the Portuguese authorities.
Konkrétne, tak ako je to uvedené v bode 25 tohto rozsudku, ide o konzorcium založené vo forme akciovej spoločnosti medzi portugalskými podnikmi, ako aj francúzskym podnikom a podnikom Spojeného kráľovstva, ktoré sa po vyhlásení verejného obstarávania stalo držiteľom koncesie vydanej portugalskou verejnou správou.
In those circumstances, it is clear that Lusoponte cannot be regarded as a ‘body governed by public law’ for the purposes of Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive.
Za týchto podmienok treba konštatovať, že Lusoponte nemôže byť považovaný za „orgán riadiaci sa verejným právom“ podľa článku 4 ods. 5 prvého pododseku šiestej smernice.
That provision is not therefore applicable in the present case.
Toto ustanovenie nie je preto uplatniteľné na tento spor.
As Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive is not applicable in the present case, the second subparagraph of Article 4(5) does not apply, since that provision applies only to bodies covered by the first subparagraph.
Keďže článok 4 ods. 5 prvý odsek šiestej smernice nie je v tejto veci uplatniteľný ani druhý pododsek odseku 5 sa neuplatňuje, keďže toto ustanovenie sa vzťahuje len na subjekty uvedené v prvom pododseku.
Failure to comply with Article 12(3)(a), and Article 28(2)(e), of the Sixth Directive
O nesplnení povinnosti vyplývajúcej z článku 12 ods. 3 písm. a) a článku 28 ods. 2 písm. e) šiestej smernice
The Commission submits that the Portuguese legislation infringes Article 12(3)(a) of the Sixth Directive in that the reduced rate of VAT is not applicable since the services at issue are not among those listed in Annex H to that directive.
Komisia sa nazdáva, že portugalská právna úprava porušuje článok 12 ods. 3 písm. a) šiestej smernice, keďže na predmetné služby, ktoré nezodpovedajú službám uvedeným v prílohe H tejto smernice sa znížená sadzba DPH neuplatňuje.
Article 28(2)(e) of the Sixth Directive does not permit application of the reduced rate provided for in the VAT Code either.
V súvislosti s článkom 28 ods. 2 písm. e) uvedenej smernice sa Komisia domnieva, že ani toto ustanovenie nedovoľuje CIVA uplatňovať zníženú sadzbu.
Even if a reduced rate had been applied on 1 January 1991, since the services at issue were taxed at the standard rate, from 24 March 1992 to 31 December 1994 in the present case, a reduced rate cannot be reintroduced.
Aj keď sa znížená sadzba uplatňovala k 1. januáru 1991, pokiaľ sa však predmetné služby zdaňovali bežnou daňovou sadzbou, v tomto prípade od 24. marca 1992 do 31. decembra 1994, nemožno znovu zaviesť zníženú sadzbu.
That view is based on the objective of further approximation of VAT rates, as stated in the second recital in the preamble to Council Directive
Takýto prístup má svoj základ v cieli, ktorý sleduje posilnenie zblíženia sadzieb DPH, ako je uvedené v druhom odôvodnení smernice Rady 92/77/EHS z 19. októbra 1992, ktorá dopĺňa spoločný systém dane z pridanej hodnoty, mení a dopĺňa smernicu 77/388 (Ú. v. ES L 316, s 1; Mim.
1), and the derogating and transitional nature of that provision, which requires it to be interpreted strictly.
202), ako aj v odchylnej a prechodnej povahe tohto ustanovenia, ktorá zaväzuje k jej doslovnému výkladu.