natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of First Instance concluded in Kadi, paragraph 259, that the Council was not obliged to hear the applicant on the subject of his inclusion in the list of persons and entities affected by the sanctions, in the context of the adoption and implementation of the contested regulation and, in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 329, that the Council was not obliged to hear the applicants before the contested regulation was adopted.
Súd prvého stupňa z toho v bode 259 napadnutého rozsudku Kadi vyvodil, že Rada pri prijímaní a vykonávaní sporného nariadenia nebola povinná vypočuť žalobcu v súvislosti s uvedením jeho mena v zozname fyzických a právnických osôb, proti ktorým sú namierené sankcie, a v bode 329 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat, že Rada nemusela vypočuť žalobcov pred prijatím sporného nariadenia.
With regard, second, to breach of the applicants’ alleged right to be heard by the Sanctions Committee in connection with their inclusion in the summary list, the Court of First Instance held in paragraph 261 of Kadi and paragraph 306 of Yusuf and Al Barakaat that no such right was provided for by the Security Council’s resolutions at issue.
Pokiaľ ide na druhej strane o údajné porušenie práva žalobcov byť vypočutý výborom pre sankcie pred ich zápisom do úplného zoznamu osôb, Súd prvého stupňa v bodoch 261 napadnutého rozsudku Kadi a 306 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat konštatoval, že dotknuté rezolúcie Bezpečnostnej rady takéto právo neupravujú.
It further held in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 307, that no mandatory rule of public international law requires a prior hearing for the persons concerned in circumstances such as those of the case in point.
Okrem iného v bode 307 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat rozhodol, že nijaká imperatívna norma patriaca do medzinárodného verejného poriadku nevyžaduje predbežné vypočutie dotknutých osôb za takých okolností, akými sú okolnosti v prejednávanej veci.
The Court of First Instance observed, moreover, that although the resolutions of the Security Council concerned and the subsequent regulations that put them into effect in the Community do not provide for any right of audience for individual persons, they nevertheless set up a mechanism for the re-examination of individual cases, by providing that the persons concerned may address a request to the Sanctions Committee, through their national authorities, in order either to be removed from the summary list or to obtain exemption from the freezing of funds (Kadi, paragraph 262, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 309).
Súd prvého stupňa okrem toho zdôraznil, že aj keď sporné rezolúcie Bezpečnostnej rady a za sebou nasledujúce nariadenia, ktoré ich vykonali v Spoločenstve, neupravujú právo na osobné vypočutie, zriadili postup preskúmania jednotlivých prípadov stanovením, že dotknuté osoby sa môžu obrátiť na výbor pre sankcie prostredníctvom svojich vnútroštátnych orgánov, aby dosiahli odstránenie svojho mena zo zoznamu osôb, proti ktorým sú sankcie namierené, alebo aby bolo odložené zmrazenie ich finančných prostriedkov (napadnuté rozsudky Kadi, bod 262, a Yusuf a Al Barakaat, bod 309).
Referring, in Kadi, paragraph 264, and in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 311, to the ‘Guidelines of the [Sanctions] Committee for the conduct of its work’, as adopted by that committee on 7 November 2002 and amended on 10 April 2003 (‘the Sanctions Committee’s Guidelines’), and, in Kadi, paragraph 266, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 313, to various resolutions of the Security Council, the Court of First Instance noted, in those paragraphs, the importance attached by the Security Council, in so far as possible, to the fundamental rights of the persons entered in the list, and especially to their right to be heard.
Odkazujúc v bodoch 264 napadnutého rozsudku Kadi a 311 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat na „smernice upravujúce činnosť [výboru pre sankcie]“ prijaté týmto výborom 7. novembra 2002 a zmenené a doplnené 10. apríla 2003 (ďalej len „smernice výboru pre sankcie“) a v bodoch 266 napadnutého rozsudku Kadi a 313 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat na rôzne rezolúcie Bezpečnostnej rady, Súd prvého stupňa konštatoval v týchto bodoch význam, ktorý priznáva Bezpečnostná rada v rámci možností základným právam osôb zapísaných v úplnom zozname a najmä právam na obhajobu.
In Kadi, paragraph 268, and in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 315, the Court of First Instance found that the fact, noted in the previous paragraph of both judgments, that the re-examination procedure confers no right directly on the persons concerned themselves to be heard by the Sanctions Committee — the only authority competent to give a decision, on a State’s petition, on the re-examination of their case — with the result that those persons are dependent, essentially, on the diplomatic protection afforded by the States to their nationals, is not to be deemed improper in the light of the mandatory prescriptions of the public international order.
V bodoch 268 napadnutého rozsudku Kadi a 315 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat rozhodol, že vzhľadom na záväzné normy vyplývajúce z právneho poriadku medzinárodného práva verejného nemožno považovať za neprípustnú skutočnosť uvedenú v predchádzajúcom bode každého z týchto rozsudkov, že konanie o preskúmaní nepriznáva priamo samotným zainteresovaným právo byť vypočutý výborom pre sankcie, ktorý je jediným orgánom príslušným vysloviť sa na žiadosť štátu k opätovnému preskúmaniu ich prípadu, takže v podstatnej miere závisia od diplomatickej ochrany, ktorú štát priznáva svojim štátnym príslušníkom.
The Court of First Instance added that it is open to the persons involved to bring an action for judicial review based on domestic law, indeed even directly on the contested regulation and the relevant resolutions of the Security Council which it puts into effect, against any wrongful refusal by the competent national authority to submit their cases to the Sanctions Committee for re-examination (Kadi, paragraph 270, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 317).
Súd prvého stupňa doplnil, že zainteresovaní majú možnosť podať návrh na začatie konania na príslušný súdny orgán podľa vnútroštátneho práva, resp. priamo podľa napadnutého nariadenia, ako aj podľa príslušných rezolúcií Bezpečnostnej rady, ktoré vykonáva, proti prípadnému svojvoľnému odmietnutiu príslušného vnútroštátneho orgánu predložiť ich prípad výboru pre sankcie na opätovné preskúmanie (napadnuté rozsudky Kadi, bod 270, a Yusuf a Al Barakaat, bod 317).
The Court of First Instance held, in addition, that in circumstances such as those of the cases in point, in which what is at issue is a temporary precautionary measure restricting the availability of the applicants’ property, observance of the fundamental rights of the persons concerned does not require the facts and evidence adduced against them to be communicated to them, once the Security Council or its Sanctions Committee is of the view that there are grounds concerning the international community’s security that militate against it (Kadi, paragraph 274, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 320).
Okrem toho Súd prvého stupňa uviedol, že za okolností, akými sú okolnosti v prejednávanej veci, keď sa namieta zabezpečovacie opatrenie obmedzujúce nakladanie s majetkom žalobcov, ochrana základných práv zainteresovaných nevyžaduje, aby im boli oznámené skutočnosti a dôkazy pripustené proti nim, ak Bezpečnostná rada alebo výbor pre sankcie usudzujú, že tomu bránia dôvody vzťahujúce sa na bezpečnosť medzinárodného spoločenstva (napadnuté rozsudky Kadi, bod 274, a Yusuf a Al Barakaat, bod 320).
Having regard to those considerations, the Court of First Instance held in Kadi, paragraph 276, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 330, that the applicants’ plea alleging breach of the right to be heard must be rejected.
Vzhľadom na tieto úvahy Súd prvého stupňa dospel v bodoch 276 napadnutého rozsudku Kadi a 330 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat k záveru, že žalobný dôvod žalobcov založený na porušení práva byť vypočutý musí byť zamietnutý.
Lastly, with regard to the plea alleging breach of the right to effective judicial review, the Court of First Instance found as follows in paragraphs 278 to 285 of Kadi, drawn up in terms essentially identical to those of paragraphs 333 to 340 of Yusuf and Al Barakaat:
Pokiaľ ide v poslednom rade o dôvod týkajúci sa porušenia práva na účinné súdne preskúmanie, Súd prvého stupňa v bodoch 278 až 285 napadnutého rozsudku Kadi, v podstate zhodných s bodmi 333 až 340 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat, rozhodol takto:
In the circumstances of this case, the applicant has been able to bring an action for annulment before the Court of First Instance under Article 230 EC.
V prejednávanej veci žalobca mohol podať na Súde prvého stupňa žalobu o neplatnosť podľa článku 230 ES.
In dealing with that action, the Court carries out a complete review of the lawfulness of the contested regulation with regard to observance by the institutions of the rules of jurisdiction and the rules of external lawfulness and the essential procedural requirements which bind their actions.
V rámci konania o tejto žalobe Súd prvého stupňa úplne preskúmal zákonnosť [sporného] nariadenia tak, že preskúmal dodržiavanie pravidiel vzťahujúcich sa na právomoc, ako aj na vonkajšiu zákonnosť inštitúciami Spoločenstva a splnenie podstatných formálnych náležitostí, ktorým podlieha ich činnosť.
The Court also reviews the lawfulness of the contested regulation having regard to the Security Council’s regulations which that act is supposed to put into effect, in particular from the viewpoints of procedural and substantive appropriateness, internal consistency and whether the regulation is proportionate to the resolutions.
Súd prvého stupňa preskúmal zákonnosť [sporného] nariadenia tiež so zreteľom na rezolúcie Bezpečnostnej rady, ktoré má toto nariadenie vykonať najmä z hľadiska jeho formálnej a hmotnej primeranosti, z vnútornej koherentnosti a proporcionality nariadenia voči rezolúciám.
Giving a decision pursuant to that review, the Court finds that it is not disputed that the applicant is indeed one of the natural persons entered in the summary list on 19 October 2001.
Súd prvého stupňa pri rozhodovaní na základe tejto kontroly konštatuje, že nie je spochybnené, že žalobca je jednou z fyzických osôb zapísaných 19. októbra 2001 do [úplného] zoznamu výboru pre sankcie.
In this action for annulment, the Court has moreover held that it has jurisdiction to review the lawfulness of the contested regulation and, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council at issue, in the light of the higher rules of international law falling within the ambit of jus cogens, in particular the mandatory prescriptions concerning the universal protection of the rights of the human person.
Navyše v rámci konania o tejto žalobe o neplatnosť Súd prvého stupňa uznal svoju právomoc preskúmať zákonnosť [sporného] nariadenia a nepriamo aj zákonnosť sporných rezolúcií Bezpečnostnej rady so zreteľom na normy vyššej právnej sily medzinárodného práva patriace do ius cogens, predovšetkým imperatívne normy vzťahujúce sa na všeobecnú ochranu ľudských práv.
On the other hand, as has already been observed in paragraph 225 above, it is not for the Court to review indirectly whether the Security Council’s resolutions in question are themselves compatible with fundamental rights as protected by the Community legal order.
Naproti tomu, ako je uvedené v bode 225 vyššie, Súdu prvého stupňa neprináleží nepriamo kontrolovať, či samotné sporné rezolúcie Bezpečnostnej rady sú v súlade so základnými právami chránenými právnym poriadkom Spoločenstva.
Nor does it fall to the Court to verify that there has been no error of assessment of the facts and evidence relied on by the Security Council in support of the measures it has taken or, subject to the limited extent defined in paragraph 282 above, to check indirectly the appropriateness and proportionality of those measures.
Súdu prvého stupňa rovnako neprináleží ani preveriť, či nedošlo k omylu v posúdení skutočností a dôkazov, ktoré Bezpečnostná rada pripustila na podporu opatrení, ktoré prijala, a ani s výhradou rámca vymedzeného v bode 282 vyššie nepriamo preskúmať účelnosť a proporcionalitu týchto opatrení.
It would be impossible to carry out such a check without trespassing on the Security Council’s prerogatives under Chapter VII of the Charter of the United Nations in relation to determining, first, whether there exists a threat to international peace and security and, second, the appropriate measures for confronting or settling such a threat.
Takéto preskúmanie by sa nemohlo vykonať bez toho, aby sa nedotklo výsad Bezpečnostnej rady podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov v oblasti stanovovania po prvé, čo predstavuje hrozbu pre medzinárodný mier a bezpečnosť, a po druhé, aké opatrenia sú primerané na obranu alebo nápravu.
Moreover, the question whether an individual or organisation poses a threat to international peace and security, like the question of what measures must be adopted vis-à-vis the persons concerned in order to frustrate that threat, entails a political assessment and value judgments which in principle fall within the exclusive competence of the authority to which the international community has entrusted primary responsibility for the maintenance of international peace and security.
Napokon otázka, či osoba alebo organizácia predstavuje hrozbu pre medzinárodný mier a bezpečnosť, rovnako ako otázka, aké opatrenia majú byť prijaté voči zainteresovaným so zámerom ochromiť túto hrozbu, si vyžadujú politické posúdenie a subjektívne hodnotenie, ktoré patria výlučne do právomoci orgánu, ktorému medzinárodné spoločenstvo zverilo hlavnú zodpovednosť za zachovanie medzinárodného mieru a bezpečnosti.
It must thus be concluded that, to the extent set out in paragraph 284 above, there is no judicial remedy available to the applicant, the Security Council not having thought it advisable to establish an independent international court responsible for ruling, in law and on the facts, in actions brought against individual decisions taken by the Sanctions Committee.’
Treba teda konštatovať, že v rozsahu, ktorý je uvedený v bode 284 vyššie, žalobca nemá žiadnu možnosť podať návrh na začatie súdneho konania, keďže Bezpečnostná rada nepovažovala za účelné zriadiť samostatný medzinárodný súdny orgán poverený rozhodovaním o skutkových a právnych okolnostiach konaní začatých proti individuálnym rozhodnutiam prijatým výborom pre sankcie.“
In Kadi, paragraph 268, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 315, the Court of First Instance held that any such lacuna in the judicial protection available to the applicant is not in itself contrary to jus cogens.
V bodoch 286 napadnutého rozsudku Kadi a 341 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat Súd prvého stupňa rozhodol, že takáto medzera v súdnej ochrane žalobcu vo svojej podstate nie je v rozpore s ius cogens.
In this respect, the Court of First Instance found as follows in paragraphs 288 to 290 of Kadi, drawn up in terms essentially identical to those of paragraphs 343 to 345 of Yusuf and Al Barakaat:
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa dospel v bodoch 288 až 290 napadnutého rozsudku Kadi, v podstate zhodných s bodmi 343 až 345 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat, k tomuto záveru:
In this instance, the Court considers that the limitation of the applicant’s right of access to a court, as a result of the immunity from jurisdiction enjoyed as a rule, in the domestic legal order of the Member States of the United Nations, by resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations, in accordance with the relevant principles of international law (in particular Articles 25 and 103 of [that] Charter), is inherent in that right as it is guaranteed by jus cogens.
V prejednávanej veci sa Súd prvého stupňa domnieva, že obmedzenie práva žalobcu na účinnú súdnu ochranu vyplývajúce zo súdnej imunity, ktorú v zásade majú vo vnútroštátnom právnom poriadku členských štátov Organizácie Spojených národov rezolúcie Bezpečnostnej rady prijaté podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov v súlade s relevantnými zásadami medzinárodného práva (najmä články 25 a 103 Charty), je obsiahnuté v tomto práve, ako ho zaručuje ius cogens.
Such a limitation is justified both by the nature of the decisions that the Security Council is led to take under Chapter VII of the Charter of the United Nations and by the legitimate objective pursued.
Takéto obmedzenie je odôvodnené tak povahou rezolúcií, ktoré Bezpečnostná rada prijíma podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov, ako aj sledovaným legitímnym cieľom.
In the circumstances of this case, the applicant’s interest in having a court hear his case on its merits is not enough to outweigh the essential public interest in the maintenance of international peace and security in the face of a threat clearly identified by the Security Council in accordance with the Charter of the United Nations.
Za okolností prejednávanej veci záujem žalobcu spočívajúci v tom, aby jeho prípad preskúmal súdny orgán, nepostačuje na to, aby prevážil nad všeobecným základným záujmom zachovať medzinárodný mier a bezpečnosť ohrozované hrozbou jasne identifikovanou Bezpečnostnou radou v súlade s ustanoveniami Charty Organizácie Spojených národov.
In this regard, special significance must attach to the fact that, far from providing for measures for an unlimited period of application, the resolutions successively adopted by the Security Council have always provided a mechanism for re-examining whether it is appropriate to maintain those measures after 12 or 18 months at most have elapsed …
V tejto súvislosti je potrebné priznať osobitný význam okolnosti, že postupne prijaté rezolúcie Bezpečnostnej rady nestanovili opatrenie, ktorých dĺžka trvania bola neobmedzená alebo neurčitá, ale vždy stanovovali postup opätovného preskúmania účelnosti zachovania týchto opatrení po uplynutí 12-mesačnej alebo nanajvýš 18-mesačnej doby…
Last, the Court considers that, in the absence of an international court having jurisdiction to ascertain whether acts of the Security Council are lawful, the setting-up of a body such as the Sanctions Committee and the opportunity, provided for by the legislation, of applying at any time to that committee in order to have any individual case re-examined, by means of a procedure involving both the “petitioned government” and the “designating government” …, constitute another reasonable method of affording adequate protection of the applicant’s fundamental rights as recognised by jus cogens.’
Na záver sa Súd prvého stupňa domnieva, že keďže neexistuje medzinárodný súdny orgán príslušný na kontrolu zákonnosti aktov Bezpečnostnej rady, zriadenie orgánu, akým je výbor pre sankcie, a možnosť upravená v aktoch obrátiť sa kedykoľvek na výbor so zámerom dosiahnuť opätovné preskúmanie jednotlivého prípadu pomocou formalizovaného postupu, na ktorom sa musí zúčastniť tak ‚požiadaná vláda‘, ako aj ‚oznamujúca vláda‘…, predstavujú ďalší rozumný spôsob, ako primerane chrániť základné práva žalobcu uznané ius cogens.“
Consequently the Court of First Instance dismissed the pleas alleging breach of the right to effective judicial review and, as a result, the actions in their entirety.
V dôsledku toho Súd prvého stupňa zamietol žalobné dôvody založené na porušení práva na účinné súdne preskúmanie a súčasne žaloby v celom rozsahu.
Forms of order sought by the parties to the appeal
Návrhy účastníkov odvolacieho konania
By his appeal, Mr Kadi claims that the Court should:
Svojím odvolaním pán Kadi navrhuje, aby Súdny dvor:
— set aside in whole the judgment in Kadi;
— zrušil v celom rozsahu napadnutý rozsudok Kadi,
— declare the contested regulation null and void, and
— vyhlásil sporné nariadenie za neplatné a
— order the Council and/or the Commission to pay the costs in this appeal and those incurred in the proceedings before the Court of First Instance.
— uložil Rade a/alebo Komisii povinnosť nahradiť trovy konania odvolateľa vzťahujúce sa na predmetné odvolanie a na konanie na Súde prvého stupňa.
By its appeal, Al Barakaat claims that the Court should:
Svojím odvolaním Al Barakaat navrhuje, aby Súdny dvor:
— set aside the judgment in Yusuf and Al Barakaat;
— zrušil napadnutý rozsudok Yusuf a Al Barakaat,
— order the Council and the Commission to pay the costs relating to the present appeal and to the proceedings before the Court of First Instance.
— uložil Rade a Komisii povinnosť nahradiť trovy konania vzťahujúce sa na predmetné odvolacie konanie a na konanie pred Súdom prvého stupňa.
The Council contends in both cases that the Court should reject the appeal and order the appellant to pay the costs.
Rada navrhuje v oboch veciach odvolanie zamietnuť a odvolateľov zaviazať na náhradu trov konania.
In Case C-402/05 P the Commission contends that the Court should:
Vo veci C-402/05 P Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
— declare that none of the grounds of appeal put forward by the appellant is capable of impugning the operative part of the judgment in Kadi, and replace the grounds of that judgment with those proposed in its response;
— určil, že žiadny odvolací dôvod uvedený odvolateľom nie je spôsobilý vyvrátiť výrok napadnutého rozsudku Kadi nahradením jeho dôvodov tak, ako sa navrhuje v jeho vyjadrení,
— in consequence, reject the appeal; and
— v dôsledku toho zamietol odvolanie a
In Case C-415/05 P the Commission contends that the Court should:
Vo veci C-415/05 P Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
— reject the appeal in its entirety, and
— zamietol žalobu v celom rozsahu a
The United Kingdom has brought a cross-appeal contending that the Court should:
Spojené kráľovstvo podáva vzájomné odvolanie a navrhuje, aby Súdny dvor:
— dismiss the appeals, and
— zamietol odvolania a
— set aside that part of the judgments under appeal which deal with the question of jus cogens, that is to say, paragraphs 226 to 231 of Kadi and paragraphs 277 to 281 of Yusuf and Al Barakaat.
— zrušil časť napadnutých rozsudkov, ktoré sa zaoberajú otázkou ius cogens, a to body 226 až 231 napadnutého rozsudku Kadi a 277 až 281 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat.
The Kingdom of Spain, granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends that the Court should:
Španielske kráľovstvo, ktorému bol povolený vstup do konania na podporu návrhov Rady uzneseniami predsedu Súdneho dvora z 27. apríla 2006 (vec C-402/05 P) a z 15. mája 2006 (vec C-415/05 P), navrhuje, aby Súdny dvor:
— reject the appellants’ appeals in their entirety and uphold in their entirety the judgments under appeal, and
— zamietol v celom rozsahu odvolania odvolateľov a potvrdil v celom rozsahu napadnuté rozsudky,
— order the appellants to pay the costs;
— zaviazal odvolateľov na náhradu trov konania,
— dismiss the Commission’s contentions in relation to the first ground of each appeal, upholding the judgments under appeal, and
— zamietol tvrdenia Komisie, čo sa týka prvého dôvodu každého odvolania, a potvrdil napadnuté rozsudky a
— order the Commission to pay the costs;
— zaviazal Komisiu na náhradu trov konania,
— in the alternative, if the Court should set aside the judgment under appeal and, consequently, annul Regulation No 881/2002, order the effects of that regulation to be maintained, pursuant to Article 231 EC, until a new regulation is adopted replacing it.
— subsidiárne v prípade, ak Súdny dvor zruší napadnuté rozsudky a v dôsledku toho vyhlási za neplatné sporné nariadenie, považoval za konečné účinky tohto nariadenia podľa článku 231 ES až do prijatia nového nariadenia, ktoré ho nahradí.
The French Republic, granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends that the Court should:
Francúzska republika, ktorej bol povolený vstup do konania na podporu návrhov Rady a Komisie uzneseniami predsedu Súdneho dvora z 27. apríla 2006 (vec C-402/05 P) a z 15. mája 2006 (vec C-415/05 P), navrhuje, aby Súdny dvor: