natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It must be emphasised, in that regard, that a Leniency Notice gives rise to a legitimate expectation in being able to benefit from a certain percentage of reduction (Dansk Rørindustri and Others v Commission, paragraph 344 above, paragraph 188).
Treba zdôrazniť v tejto súvislosti, že oznámenie o spolupráci vyvoláva legitímnu dôveru v to, že mu bude pokuta znížená o určité percentá (rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 344 vyššie, bod 188).
Furthermore, regard being had to the wording of section B(b) of the 1996 Leniency Notice, that notice is designed to reward by a very substantial reduction in the fine only the single undertaking which is the ‘first’ to adduce decisive evidence (see BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 550 and the caselaw cited).
Okrem toho s ohľadom na znenie bodu B písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 1996, ktoré má odmeniť veľmi významným znížením pokuty iba jediný podnik, ktorý bol skutočne „prvý“, kto poskytol rozhodujúce dôkazy (pozri rozsudok BASF/Komisia, už citovaný v bode 120 vyššie, bod 550 a tam citovanú judikatúru).
In addition, and without there being any need to determine whether the principle on which Hoechst relies might apply to the Commission’s Leniency Notices, it is sufficient to state that the 2002 Leniency Notice is complex, in that it amends the 1996 Leniency Notice on several points, as regards both the substantial rules and the procedural rules.
Navyše bez toho, že by bolo potrebné určiť, či sa zásada, ktorej sa Hoechst dovoláva, môže uplatniť na oznámenia Komisie o spolupráci, stačí uviesť, že oznámenie o spolupráci z roku 2002 je komplexné, v tom zmysle, že mení a dopĺňa oznámenie o spolupráci z roku 1996 vo viacerých bodoch na úrovni hmotných aj procesných pravidiel.
Some amendments are more favourable to the undertakings concerned, while others are less favourable.
Niektoré zmeny a doplnenia sú výhodnejšie pre dotknuté podniky. Iné zmeny a doplnenia však nie sú.
In addition, the application of the 2002 Leniency Notice varies according to the case.
Okrem toho uplatnenie oznámenia o spolupráci z roku 2002 je iné v každom jednotlivom prípade.
It is not therefore possible to characterise the 2002 Leniency Notice as being more favourable overall than the 1996 Leniency Notice.
Nie je preto možné posudzovať oznámenie o spolupráci z roku 2002 za vo všeobecnosti priaznivejšie, ako oznámenie o spolupráci z roku 1996.
Furthermore, and specifically, the application of the 2002 Leniency Notice to the present case would not necessarily result in a more favourable result for Hoechst.
Presnejšie povedané, uplatnenie oznámenia o spolupráci z roku 2002 by k tomu v prejednávanej veci bezprostredne neviedlo k priaznivejšiemu výsledku pre Hoechst.
In that regard, it must be observed that, in order to benefit from immunity from a fine under the 2002 Leniency Notice, the undertaking must ‘immediately’ provide the Commission with all the evidence relating to the suspected infringement available to
V tejto súvislosti treba uviesť, aby mohol byť podnik oslobodený od pokút podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002, musí „okamžite“ poskytnúť Komisii všetky dôkazy týkajúce sa údajného porušovania, ktoré v tom čase má, „alebo“ najskôr predložiť
HOECHST v COMMISSION it at the time of the submission, ‘or’ initially present this evidence in hypothetical terms, in which case the undertaking must present a descriptive list of the evidence it proposes to disclose at a later agreed date.
HOECHST/KOMISIA tieto informácie v hypotetickej podobe, pričom v takom prípade musí podnik predložiť opisný zoznam dôkazov, ktoré navrhuje odhaliť k neskoršiemu dohodnutému dátumu.
This list should accurately reflect the nature and content of the evidence (paragraph 13(a) and (b) of the 2002 Leniency Notice).
Tento zoznam by mal presne vyjadrovať povahu a obsah dôkazov [bod 13 písm. a) a b) oznámenia o spolupráci z roku 2002].
In the present case, and for the reasons set out at paragraphs 574 to 578 below, it must be held that Hoechst did not immediately provide all the evidence available to it.
V prejednávanej veci z dôvodov uvedených v bodoch 574 až 578 nižšie treba uviesť, že Hoechst neposkytol okamžite dôkazy, ktoré v tom čase mal.
Nor is it apparent from the documents in the file that Hoechst provided evidence which allowed the Commission to know the nature and content of the evidence in its possession and which could have been disclosed later.
Z písomností v spise ani nevyplýva, že by Hoechst predložil skutočnosti, na ktorých základe sa Komisia mohla oboznámiť s povahou a obsahom dôkazov, ktoré mal Hoechst a ktoré mohli byť odhalené neskoršie.
Accordingly, the application of the 2002 Leniency Notice to the present case would not necessarily have led to a reduction in Hoechst’s fine.
Takže v prejednávanej veci by uplatnenie oznámenia o spolupráci z roku 2002 bezprostredne neviedlo k oslobodeniu podniku Hoechst od pokút.
Furthermore, and in so far as the 2002 Leniency Notice provides, in addition to immunity, for a reduction in the fine of up to 50%, its application would not necessarily have led to a greater reduction in Hoechst’s fine than that already granted.
Navyše v rozsahu, v akom oznámenie o spolupráci z roku 2002 stanovuje okrem oslobodenia od pokuty aj jej maximálne zníženie o 50 %, jeho uplatnenie by bezprostredne neviedlo k vyššiemu zníženiu pokuty pre podnik Hoechst ako k tomu, ktoré bolo stanovené.
For all of those reasons, the 10th plea must be rejected.
Pre všetky tieto dôvody je desiaty žalobný dôvod potrebné zamietnuť.
G — The eighth and ninth pleas, relating to the application of the Leniency Notice
G — O ôsmom a deviatom žalobnom dôvode týkajúcich sa uplatnenia oznámenia o spolupráci
By its eighth plea, Hoechst maintains that the Commission made an error of assessment in determining the undertaking which was the first to cooperate in this case. By
Svojím ôsmym žalobným dôvodom sa Hoechst domnieva, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia pri stanovení podniku, ktorý v prejednávanej veci začal
2008 — CASE T-410/03 its ninth plea, Hoechst contends that the Commission erred in assessing the content of its cooperation.
2008 — VEC T-410/03 spolupracovať ako prvý. Svojím deviatym žalobným dôvodom sa Hoechst domnieva, že sa Komisia dopustila nesprávneho posúdenia obsahu jeho spolupráce.
The Court will examine the eighth plea first.
Najskôr treba preskúmať ôsmy žalobný dôvod.
At section 12.2.3 of the Decision, relating to the application of the 1996 Leniency Notice, the following statement is to be found (recital 440 to the Decision):
V bode 12.2.3 rozhodnutia, týkajúcom sa uplatnenia oznámenia o spolupráci z roku 1996 (odôvodnenie č. 440 rozhodnutia), je stanovené:
‘At a meeting held on 13 November 1998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence … The Commission considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence on the existence of the cartel which is found in this Decision.
„Na pojednávaní, ktoré sa konalo 13. novembra 1998, Chisso ústne opísal činnosti kartelu a predložil dôkazy písomné dôkazy… Komisia sa domnieva, že Chisso bol v tomto prípade prvý podnik, ktorý poskytol rozhodujúce dôkazy preukazujúce existenciu kartelu konštatovaného týmto rozhodnutím.
The evidence handed over to the Commission on 13 November 1998 consisted, in particular, of handwritten notes on a number of cartel meetings.
Skutočnosti predložené Komisii 13. novembra 1998 spočívali predovšetkým z rukou napísaných poznámok týkajúcich sa určitého počtu stretnutí kartelu.
The oral description of the cartel’s activities allowed the Commission to put the documents in their real context.
Ústne opísanie činnosti kartelu umožnilo Komisii zasadiť dokumenty do ich skutočného kontextu.
The information provided by Chisso enabled the Commission to establish the existence, content and the participants of most of the cartel meetings, as described in Part I.’
Informácie predložené podnikom Chisso umožnili Komisii stanoviť existenciu a obsah väčšiny stretnutí kartelu a identifikovať účastníkov, ako je vysvetlené v časti I.“ [neoficiálny preklad]
As regards Hoechst, it is stated at recital 451 to the Decision that ‘[a]lthough it was not the first company to provide the Commission with decisive evidence, [Hoechst] contributed, at an early stage, to establishing important aspects of the case and, after having received the statement of objections, it did not substantially contest the facts on which the Commission based its allegations’.
Čo sa týka podniku Hoechst, v odôvodnení č. 451 rozhodnutia bolo spresnené, že „hoci nebol prvým podnikom, ktorý poskytol Komisii rozhodujúce skutočnosti, Hoechst prispel v predbežnom štádiu k preukázaniu dôležitých aspektov porušenia a po prijatí oznámenia o výhradách nespochybnil vecnú správnosť skutočností, na ktorých Komisia založila svoje tvrdenia“.
While accepting that the 1996 Leniency Notice was applicable, Hoechst contends that it ought to have been considered the first undertaking to have cooperated with the Commission and to have provided the essential evidence of the cartel.
Hoechst tvrdí, že aj v prípade uplatnenia oznámenia o spolupráci z roku 1996 musí byť považovaný za podnik, ktorý začal spolupracovať s Komisiou ako prvý, a poskytol rozhodujúce dôkazy o karteli.
Hoechst carries out a chronological analysis of the facts and submits that Chisso’s lawyers met the Commission on 29 September 1998, in connection with another case.
Na základe chronologickej analýzy skutočností Hoechst zdôrazňuje, že advokáti Chisso sa stretli so zástupcami Komisie 29. septembra 1998, v rámci inej veci.
It is apparent from the minute of that meeting that Chisso’s lawyers mentioned that they also represented another undertaking which had expressed its desire to cooperate with the Commission concerning a cartel relating to sorbic acid.
Zo zápisnice z tohto stretnutia vyplýva, že advokáti Chisso subsidiárne uviedli, že zastupujú ešte aj ďalší podnik, ktorý má záujem spolupracovať s Komisiou vo veci kartelu týkajúceho sa kyseliny sorbovej.
However, Chisso’s lawyers were not prepared, or authorised, to disclose the identity of that undertaking on that date.
Advokáti Chisso však v tom čase neboli pripravení ani oprávnení odhaliť totožnosť daného podniku.
That is apparent, in particular, from the two Commission internal memos dated 1 and 2 October 1998.
To vyplýva predovšetkým z dvoch interných záznamov Komisie z 1. a 2. októbra 1998.
The fact that the author of the internal memos joined the meeting after it had begun does not permit the conclusion that Chisso’s identity had been disclosed beforehand, in particular to the Commission’s then Deputy Director-General for Competition.
Skutočnosť, že autor interných záznamov sa pripojil k rokovaniu, neumožňuje dospieť k záveru, že identita podniku Chisso bola dopredu odhalená, predovšetkým zástupcom generálneho riaditeľa z generálneho riaditeľstva hospodárskej súťaže Komisie v čase skutkových okolností.
Furthermore, the reference to another undertaking in the internal memo of 2 October 1998 is not a typographical error on the Commission’s part and therefore does not refer, in fact, to Chisso.
Okrem toho uvedenie iného podniku v internom zázname z 2. októbra 1998 nie je pravopisnou chybou Komisie, a teda sa v skutočnosti netýka Chisso.
Hoechst also contends that no request was formulated, on that date, that satisfied the requirements of Section E.1 of the 1996 Leniency Notice, and that no evidence was offered or handed over at that meeting.
Hoechst sa tiež domnieva, že do uvedeného dňa nebola podaná nijaká žiadosť, ktorá by spĺňala požiadavky bodu E ods. 1 oznámenia o spolupráci z roku 1996, a že na tomto stretnutí nebol navrhnutý ani predložený nijaký dôkaz.
Furthermore, no aspect of the infringement was described and the names of the participating undertakings were not even provided.
Okrem toho nebol opísaný nijaký dôkaz porušenia a mená zúčastnených podnikov tiež neboli oznámené.
On 23 October 1998, the lawyers representing Hoechst and Nutrinova contacted the Commission by telephone in order to request a meeting.
Dňa 23. októbra 1998 telefonicky kontaktovali advokáti podnikov Hoechst a Nutrinova Komisiu, aby požiadali o stretnutie.
On 29 October 1998, during the meeting with the Commission, the lawyers representing Hoechst and Nutrinova formally requested that the undertakings which they represented be treated as principle witnesses of the cooperation.
Advokáti podnikov Hoechst a Nutrinova formálne požiadali 29. októbra 1998 na stretnutí s Komisiou, aby sa s podnikmi, ktoré zastupovali, zaobchádzalo ako s hlavnými svedkami spolupráce.
In that context, they described the essential aspects of the sorbates cartel, namely the relevant products, the undertakings involved, the anticompetitive conduct and the period in question.
V tejto súvislosti opísali hlavné skutočnosti kartelu so sorbátmi, t. j. dotknuté výrobky, zúčastnené podniky, protisúťažné správanie a dĺžku trvania.
That oral description of the essential facts was then accepted by the Commission as an act of cooperation.
Tento ústny opis podstatných skutočností bol teda akceptovaný Komisiou ako úkon spolupráce.
A comparison with the subsequent findings of the Decision shows that the information provided by Hoechst on that date had been used without restriction in the Decision.
Na základe porovnania s predchádzajúcimi konštatovaniami rozhodnutia vyšlo najavo, že podnikom Hoechst vtedy predložené informácie boli v rozhodnutí použité v celom rozsahu.
In particular, the Commission made no findings in the Decision concerning the structure of the cartel that were fundamentally different from the information provided by Hoechst on 29 October 1998.
Komisia najmä nedošla v rozhodnutí ku konštatovaniam týkajúcim sa štruktúry kartelu, ktoré boli zásadne odlišné od informácií poskytnutých podnikom Hoechst 29. októbra 1998.
On 13 November 1998, Chisso’s lawyers gave, for the first time, an oral account of the sorbates cartel.
Dňa 13. novembra 1998 advokáti Chisso prvýkrát predložili ústne vyjadrenia vo veci kartelu so sorbátmi.
It was only on that date that Chisso’s identity was disclosed.
Až v tomto čase bola odhalená identita podniku Chisso.
Hoechst subsequently sent a number of written communications to the Commission, namely in December 1998, March and April 1999 and till later on various occasions.
Následne Hoechst zaslal Komisii viacero písomných oznámení, konkrétne v decembri 1998, v marci a v apríli 1999, ako aj ešte niekoľkokrát potom.
Hoechst’s contribution of 19 March 1999 was the first written contribution confirming, in the form of a ‘company statement’, the constituent elements of the cartel.
Príspevok podniku Hoechst z 19. marca 1999 bol prvým písomným príspevkom, ktorý potvrdil vo forme „vyhlásenia spoločnosti“ základné prvky kartelu.
The first company statement from Chisso was not made until 20 April 1999.
Prvé vyhlásenie od spoločnosti Chisso bolo vykonané až 20. apríla 1999.
None of the other undertakings which participated in the infringement contacted the Commission during that first stage of the procedure.
Nijaké iné podniky zúčastnené na porušení sa s Komisiou počas tejto prvej fázy konania nekontaktovali.
Those facts show that Hoechst was the first to provide the Commission with ‘decisive evidence’ within the meaning of the 1996 Leniency Notice, and it did so orally.
Tieto skutočnosti preukazujú, že Hoechst bol prvý podnik, ktorý poskytol Komisii „rozhodujúce dôkazy“ v zmysle oznámenia o spolupráci z roku 1996, a to ústne.
Hoechst adds that it is consistent with the Commission’s practice for an undertaking to be regarded as being the first to cooperate, even if it initially provides oral evidence, provided that that evidence satisfies the ‘decisive evidence’ criterion and that it is then confirmed in writing and supplemented.
Hoechst dodáva, že podľa ustálenej praxe Komisie sa podnik považuje za prvý spolupracujúci podnik, ak najskôr poskytne ústne dôkazy, a tie spĺňajú kritérium „rozhodujúcich dôkazov“, a neskôr ich potvrdí písomne a doplní ich.
That oral evidence already enables the Commission to carry out an inquiry and to undertake inspections or send requests for information.
Tieto ústne dôkazy už umožnili Komisii vykonať vyšetrovanie a šetrenie alebo zaslať žiadosti o doplňujúce informácie.
The written form of cooperation is not required either by the 1996 Leniency Notice or by the 2002 Leniency Notice.
Písomná forma spolupráce sa nevyžaduje ani podľa oznámenia o spolupráci z roku 1996, ani podľa oznámenia o spolupráci z roku 2002.
Hoechst contends at this point that the Commission has been obstructive in so far as, first, it promised to warn Chisso if any other undertakings should overtake it and, second, it abruptly refused to recognise the oral contributions as acts of cooperation, thus going back on its earlier approach.
Hoechst v tejto súvislosti zdôrazňuje, že Komisia mu spôsobovala obštrukcie, keďže sa po prvé zaviazala, že varuje Chisso, ak by ho iné podniky predbehli v spolupráci, a po druhé rázne odmietla uznať ústne príspevky ako úkony spolupráce, pričom sa tak vrátila ku svojmu predchádzajúcemu postoju.
Hoechst refers, on the latter point, to the Commission’s letter of 19 January 1999 in which it considered that Hoechst had ceased to cooperate, to Hoechst’s letter of 28 January 1999 expressing its incomprehension on that matter, to the telephone interview of 5 March 1999 during which the Commission indicated that the time for ‘inconclusive’ meetings was over, and also to the Commission’s letter of 29 March 1999 in which it refused to receive oral testimony from Hoechst.
Hoechst v tomto ohľade odkazuje na list Komisie z 19. januára 1999, v ktorom sa domnievala, že Hoechst prestal spolupracovať, na list zaslaný podnikom Hoechst 28. januára 1999 vyjadrujúci jeho nepochopenie uvedeného postoja, na telefonický rozhovor, ktorý sa uskutočnil 5. marca 1999 a v ktorom Komisia oznámila, že čas stretnutí „bez konca“ sa už skončil, ako aj na list Komisie z 29. marca 1999, ktorým odmietla prijať ústne výpovede podniku Hoechst.
That approach constitutes a breach of the right to a fair hearing and of the principle of sound administration.
Tento prístup predstavoval porušenie práva na spravodlivé konanie a zásady riadnej správy vecí verejných.
Hoechst also observes that since then the Commission’s practice has been to accept undertakings’ requests and acts of cooperation in oral form.
Hoechst tiež uvádza, že vtedajšia prax Komisie pripúšťala žiadosti a úkony spolupráce podnikov v ústnej podobe.
The Commission’s approach also gives an impression of unfairness in so far as, on the contrary, Chisso’s oral testimony was accepted.
Prístup Komisie sa zdá tiež byť svojvoľný, keďže boli a contrario ústne svedectvá podniku Chisso prijaté.
In any event, even if the Commission — contrary to its then practice and to its more recent practice — were to consider only the written information, Hoechst’s written communication of 19 March 1999 was the first written document submitted on behalf of an undertaking and confirming information given orally.
V každom prípade, aj keby Komisia — v rozpore so svojou vtedajšou, ako aj súčasnou praxou — brala do úvahy len písomné dôkazy, oznámenie podniku Hoechst z 19. marca 1999 bolo prvým písomným dokladom vydaným v mene podniku a potvrdzujúcim ústne poskytnuté údaje.
The production of minutes of meetings by Chisso on 13 November 1998 cannot be characterised as the first written cooperation, since those documents are incomprehensible and make sense only by reference to the account of the facts first provided by Hoechst on 29 October 1998.
Vyhotovenie zápisníc z rozhovorov s podnikom Chisso z 13. novembra 1998 nie je možné posúdiť ako prvú písomnú spoluprácu, keďže tieto dokumenty boli nezrozumiteľné a dávali zmysel až na základe opisu skutkových okolností predtým poskytnutého podnikom Hoechst 29. októbra 1998.
The lack of probative force of the documents provided by Chisso is also apparent from the fact that the Commission considered it necessary to conduct a further hearing of Chisso’s employees on 9 December 1998.
Nedostatok dôkaznej sily dokumentov poskytnutých podnikom Chisso tiež vyplýval zo skutočnosti, že Komisia považovala za nevyhnutné opätovné vypočutie zamestnancov podniku Chisso 9. decembra 1998.
Furthermore, the minutes provided by Chisso refer to only some meetings in 1995 and 1996.
Navyše zápisnice predložené podnikom Chisso sa odvolávali len na niekoľko stretnutí v roku 1995 a 1996.
For the longer period from 1978 to 1994, Chisso did not submit any written document on 13 November 1998.
Pokiaľ ide o oveľa dlhšie obdobie od roku 1978 do roku 1994, Chisso 13. novembra 1998 nepredložil nijaký písomný dokument.
In addition, that ‘evidence’ is not used in the Decision to establish the activity of the cartel and is therefore not ‘decisive’.
Navyše tieto „dôkazné prostriedky“ neboli použité v rozhodnutí na preukázanie činnosti kartelu. Neboli teda „rozhodujúce“.
Hoechst emphasises, in that regard, that in a Commission internal memo of 9 November 1998, communicated in the context of access to the file, it is stated that Chisso’s lawyers ‘were the first to offer their cooperation and were then overtaken by subsequent events in which other undertakings provided useful information before them’.
Hoechst v tejto súvislosti zdôrazňuje, že v internom zázname Komisie z 9. novembra 1998, oznámenom v rámci prístupu k spisu, sa uvádza, že advokáti Chisso „ponúkli svoju spoluprácu ako prví a potom boli predbehnutí na základe neskorších skutočností, pretože iné podniky poskytli užitočné informácie pred nimi“.
Hoechst further submits that the Commission cannot criticise it on the ground that the explanations provided on the agreements differ on certain points from those used in the Decision and at the same time accept that the information provided by Chisso, which thereby obtained immunity, does not cover the entire infringement period or all the details of the cartel.
Hoechst dodáva, že Komisia mu nemôže nevytýkať to, že ním poskytnuté vysvetlenia v súvislosti s dohodami sa v niektorých otázkach odchyľujú od skutočností uvedených v rozhodnutí a zároveň akceptovať, že informácie poskytnuté podnikom Chisso, ktorý bol oslobodený od pokút, nezahŕňajú celú dĺžku porušenia ani všetky detaily kartelu.
The Commission emphasises primarily, as regards its internal memo of 9 November 1998 on which Hoechst relies, that the Commission officials’ informal assessment at an early stage of the proceedings cannot prejudge the decision adopted by the Commission itself.
Komisia predovšetkým zdôrazňuje, čo sa týka interného záznamu Komisie z 9. novembra 1998 spomenutého podnikom Hoechst, že neformálne posúdenie úradníkmi Komisie v predbežnej fáze konania nemôže predpovedať rozhodnutie samotnej Komisie.
For the remainder, the Commission takes pains to correct the way in which Hoechst describes the course of the events in this case.
Vo zvyšnej časti Komisia opravuje spôsob, akým Hoechst opisuje následnosť skutkových okolností v prejednávanej veci.
First, as regards the meeting of 29 September 1998 — which concerned two cases, including the sorbates case, and which was held between 16.30 and 18.30 —, the Commission asserts that the lawyers were acting on behalf of Chisso, as may be seen from recital 4 to the Decision.
Po prvé, čo sa týka stretnutí z 29. septembra 1998 — týkajúcich sa dvoch vecí, pričom vec týkajúca sa sorbátov sa konala od 16.30 do 18.30 —, Komisia súhlasí, že advokáti konali v mene Chisso, ako vyplýva z odôvodnenia č. 4 rozhodnutia.
The Commission observes, in that regard, that there are two internal memos relating to that meeting.
Komisia v tejto súvislosti pripomína, že existujú dva interné záznamy týkajúce sa tohto stretnutia.
As regards, the internal memo dated 2 October 1998, relating to a meeting on sorbic acid, the Commission states that the Commission’s then Deputy Director-General for Competition met Chisso’s lawyers between 16.30 and 17.30.
Pokiaľ ide o prvý interný záznam z 2. októbra 1998, týkajúci sa stretnutia vo veci kyseliny sorbovej, Komisia uvádza, že zástupca generálneho riaditeľa z generálneho riaditeľstva hospodárskej súťaže Komisie sa v čase skutkových okolností stretol s advokátmi Chisso v čase od 16.30 do 17.30.