natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kempter then brought an action before the Finanzgericht Hamburg on 26 April 2004, submitting in particular that in the case in point the conditions for review of a final administrative decision set out by the
Kempter sa teda 26. apríla 2004 obrátil na Finanzgericht Hamburg, pričom najmä uviedol, že v tomto prípade boli podmienky na opätovné preskúmanie právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré uviedol
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 not plead misinterpretation of Community law, namely of Article 5(1) of Regulation No 3665/87, either before the Finanzgericht Hamburg or before the Bundesfinanzhof.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06
Paragraph 48(1) of the VwVfG, to reopen the repayment decision.
Hauptzollamt má totiž v zmysle § 48 ods. 1 prvej vety VwVfG právomoc zrušiť rozhodnutie o vrátení.
In addition, the decision has become final as a result of a judicial decision of a national court ruling at final instance. 9
Okrem toho toto rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť po rozhodnutí vnútroštátneho súdu, ktorý rozhoduje v poslednom stupni. 9
The national court considers, however, that it can be seen from the judgment in Kühne & Heitz that, in the case which gave rise to that judgment, the claimant likewise did not request that a preliminary ruling be sought from the Court of Justice. Furthermore, the national court is inclined to the view that the fact that national courts have overlooked the significance of a question of interpretation of Community law should not be held against the individual concerned. 28.
Vnútroštátny súd sa však domnieva, že z už citovaného rozsudku Kühne & Heitz sa môže vyvodiť, že ani vo veci, ktorá viedlo k tomuto rozsudku, žalobca nepodal návrh, aby sa Súdnemu dvoru položila prejudiciálna otázka. Okrem toho sa vnútroštátny súd prikláňa k názoru, že ak si vnútroštátne súdy neuvedomili význam otázky výkladu práva Spoločenstva, nie je vhodné to vytýkať poškodenému jednotlivcovi. 28.
On the other hand, the national court is uncertain as to whether the third condition in Kühne & Heitz has been fulfilled. The third condition is that the judgment of the national court ruling at final instance must, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, be based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC. 31.
Vnútroštátny súd sa však pýta, či je splnená tretia podmienka uvedená v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, na základe ktorej rozsudok vnútroštátneho súdu, ktorý rozhoduje v poslednom stupni, musí byť vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol prijatý bez toho, aby bol na Súdny dvor podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa podmienok stanovených v článku 234 treťom odseku ES. 31.
In addition, the national court is uncertain as to the implications of the fourth condition laid down by the Court of Justice in Kühne & Heitz, namely that the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s decision. 29.
Vnútroštátny súd sa okrem toho pýta na pôsobnosť štvrtej podmienky, ktorú stanovil Súdny dvor v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, a teda tej, podľa ktorej sa dotknutý subjekt musí bezprostredne po tom, ako sa o judikatúre Súdneho dvora dozvedel, obrátiť na správny orgán. 29.
According to the national court, if the condition were to be understood as meaning that a claimant must have relied on Community law when he contested the administrative decision in court and that the national court must have dismissed the action without seeking a preliminary ruling from the Court of Justice, the action brought by the applicant should be dismissed.
Podľa Finanzgerichtu Hamburg, keby sa táto podmienka mala vykladať tak, že žalobca musel napadnúť administratívny akt na súde na základe práva Spoločenstva a že vnútroštátny súd musel tento návrh zamietnuť bez toho, aby na Súdny dvor podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, bol by dôvod zamietnuť žalobu žalobcu. Žalobca sa totiž ani na Finanzgerichte ani na
9 — In the eyes of the Finanzgericht Hamburg, the fact that, owing to the particular characteristics of the national rules of procedure, the Bundesfinanzhof decided the case by means of an order and not a judgment is not germane.
9 — Z hľadiska vnútroštátneho súdu je bezvýznamné, že na základe zvláštnosti vnútroštátnych procesných predpisov Bundesfinanzhof rozhodol uznesením a nie rozsudkom.
The form of the judicial decision is irrelevant provided that the claimant has exhausted all the judicial remedies available to him under national law.
Forma súdneho rozhodnutia nie je rozhodujúca, pokiaľ žalobca vyčerpal všetky opravné prostriedky, ktoré má k dispozícii v zmysle vnútroštátneho práva.
On that point the national court explains that a special feature of the case before it is that Kempter applied to the Hauptzollamt for withdrawal of the repayment decision of 10 August 1995 by letter of 16 September 2002, that is to say, 21 months after the Court delivered judgment in Emsland-Stärke on 14 December 2000.
Finanzgericht Hamburg v tejto súvislosti vysvetľuje, že zvláštnosťou konania vo veci samej je, že Kempter podal na Hauptzollamt návrh na zrušenie rozhodnutia o vrátení vývozných náhrad z 10. augusta 1995 listom zo 16. septembra 2002, čiže 19 mesiacov po už citovanom rozsudku Emsland-Stärke, ktorý Súdny dvor vyhlásil 14. decembra 2000.
KEMPTER which have arisen before the Court’s judgment, the national court does not see why an application, on the basis of Emsland-Stärke, for the revocation of an administrative decision that is final and infringes Community law should, exceptionally, be subject to a limit in time.
KEMPTER vznikli pred týmto rozsudkom, vnútroštátny súd nerozumie, prečo by možnosť navrhnúť na základe už citovaného rozsudku Emsland- Stärke zrušenie právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva, mala byť výnimočne časovo obmedzená.
Consequently it has decided to stay proceedings pending the Court’s reply to the following two questions referred by it for a preliminary ruling:
V dôsledku toho vnútroštátny súd rozhodol prerušiť konanie do času, kým Súdny dvor odpovie na nasledujúce dve prejudiciálne otázky:
The national court then observes that, in its opinion, the timelimit as regards an application for the review of a final administrative decision should depend on positive awareness of the Court’s decision on the part of the person concerned.
Následne Finanzgericht Hamburg vyjadril názor, podľa ktorého by mala byť lehota na podanie návrhu na preskúmanie právoplatného správneho rozhodnutia súvisieť so skutočným okamihom, keď sa dotknutá osoba dozvedela o judikatúre Súdneho dvora.
It adds that, with regard to the interpretation of the adverb ‘immediately’ used by the Court in Kühne & Heitz, the word in question is used in relation to the assessment of issues of causality in German law. 10 The national court is inclined to understand the word as meaning ‘without delay’ or ‘without culpable delay’. From that viewpoint, according to the national court, an application for review lodged three months after the person in question becomes aware of the Court’s interpretation should be regarded as meeting the fourth condition laid down by the Court in Kühne & Heitz. 34.
Okrem toho pripomína, že pokiaľ ide o výklad príslovky „ihneď“, ktorú Súdny dvor použil v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, tento pojem má v nemeckom práve za cieľ posúdiť okolnosť príčinnej súvislosti. 10Finanzgericht Hamburg sa preto prikláňa k výkladu tohto pojmu, vo význame „okamžite“ alebo „bez meškania z vlastnej viny“. Z tohto hľadiska by bolo podľa Finanzgerichtu Hamburg vhodné sa domnievať, že návrh na opätovné preskúmanie, ktorý bol podaný tri mesiace po tom, ako sa osoba dozvedela o výklade Súdneho dvora, spĺňa štvrtú podmienku stanovenú Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz. „1.
However, the national court is uncertain, more generally, whether the possibility of amending a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a timelimit on grounds of legal certainty or whether, on the contrary, it is not subject to a limit in time.
Je opätovné preskúmanie a oprava právoplatného rozhodnutia správneho orgánu s cieľom zohľadniť výklad príslušných ustanovení práva Spoločenstva, ktorý medzičasom uskutočnil Súdny dvor, podmienené tým, aby dotknutá osoba napadla toto rozhodnutie pred súdom s odvolaním sa na právo Spoločenstva?
Inasmuch as administrative authorities must apply the interpretation of a provision of Community law supplied by the Court in a preliminary ruling to legal relationships
Vzhľadom na to, že správne orgány musia uplatniť výklad ustanovenia práva Spoločenstva, ktorý poskytol Súdny dvor v rozsudku vyhlásenom v rámci prejudiciálneho konania, na právne vzťahy, ktoré
10 — The German word is ‘unmittelbar’, which means ‘immediately’ or ‘directly’.
10 — Nemecký pojem je „unmittelbar“, čo znamená „ihneď“ alebo „priamo“.
(2) Is an application for the review and amendment of a final administrative decision which is contrary to Community law subject to a limit in time for overriding reasons of Community law, apart from the conditions set out in [Kühne & Heitz]?’ I - 421
Podlieha možnosť podať návrh na opätovné preskúmanie a opravu právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva, okrem podmienok uvedených v rozsudku [Kühne & Heitz] aj obmedzeniu z časového hľadiska, a to z naliehavých dôvodov na základe práva Spoločenstva?“ I - 421
V — Analysis principle of legal certainty is ambivalent in so far as it aims to safeguard the quality and integrity of the rule as well as the stability of legal situations. 12
V — Posúdenie má dvojznačnú povahu, pretože jej cieľom je zaručiť jednak kvalitu a celistvosť právneho predpisu a jednak stabilitu právneho stavu. 12
A — Preliminary remarks on the present line of caselaw
A — Predbežné poznámky vo vzťahu k aktuálnemu smerovaniu judikatúry
The need for the stability of legal situations lies at the heart of the concerns expressed by the Court in several of its recent judgments.
Práve táto potreba stability právneho stavu je stredobodom záujmu Súdneho dvora, ktorý vyjadril vo viacerých nedávnych rozsudkoch.
The Court is particularly vigilant with regard to the principle of res judicata, inasmuch as it contributes to the requirement for stability of legal situations.
Keďže k tejto potrebe stability právneho stavu prispieva zásada res iudicata, je táto zásada predmetom osobitného preskúmania Súdnym dvorom.
Before examining the two questions referred to the Court, it seems to me necessary to review the current caselaw of the Court relating to the issue of reviewing administrative and judicial decisions which have become final and which prove to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court.
Domnievam sa, že skôr ako prednesiem svoju analýzu týchto dvoch prejudiciálnych otázok, je vhodné zhodnotiť stav aktuálnej judikatúry Súdneho dvora, pokiaľ ide o problém opätovného preskúmania správnych a súdnych rozhodnutí, ktoré nadobudli právoplatnosť a ktoré sú v rozpore s právom Spoločenstva podľa jeho neskoršieho výkladu, ktorý vykonal Súdny dvor.
It will thus be possible to identify the different situations which have been referred to the Court, the way in which they have been dealt with by it and the particular characteristics of the situation covered by Kühne & Heitz. 38.
Takto môžem odlíšiť jednotlivé prípady predložené Súdnemu dvoru, spôsob, akým ich analyzoval, a zvláštnosti situácie, z ktorej vychádza už citovaný rozsudok Kühne & Heitz. 42.
Let me begin by pointing out that, beyond the small differences in the various situations involving the review of final national decisions, the main thread of the relevant caselaw is constituted by the importance attached by the Court to the principle of legal certainty.
V rozsudku z 30. septembra 2003, Köbler 13, Súdny dvor ako odpoveď na
Thus in Köbler, 13in response to the arguments of certain governments citing the principle of res judicata in support of the proposition that the principle of State liability for damage caused to individuals by infringements of Community law could not be applied to decisions of a national court adjudicating at final instance, the Court strongly asserted the importance of the principle of res judicata.
Predovšetkým je potrebné poukázať na to, že bez ohľadu na jemné rozdiely medzi rôznymi prípadmi opätovného preskúmania právoplatných vnútroštátnych rozhodnutí spája túto judikatúru význam, ktorý Súdny dvor prikladá zásade právnej istoty.
The Court observed that ‘in order to ensure both stability of the law and legal relations and the sound administration
tvrdenia niektorých vlád, ktoré sa odvolávali na zásadu res iudicata, na podporu stanoviska, na základe ktorého sa zásada zodpovednosti členského štátu za škody spôsobené jednotlivcom porušením práva Spoločenstva nevzťahuje na rozhodnutia vnútroštátneho súdu, ktorý rozhoduje v poslednom stupni, rozhodne potvrdil význam zásady
Accepted long ago by the Court as a general principle of Community law, 11the
99, a zo 6. apríla 1962, De Geus, 13/61, Zb. s. 89.
KEMPTER so would enable it to remedy an infringement of Community law by the decision at issue’.
1999, Eco Swiss 18, Súdny dvor vyvodil zásadu, na základe ktorej „právo Spoločenstva neprikazuje vnútroštátnemu súdu, aby neuplatnil vnútroštátne procesné normy, na základe ktorých nadobúda rozhodnutie právoplatnosť, aj keby to umožnilo napraviť porušenie práva Spoločenstva predmetným rozhodnutím“. 19 res iudicata.
14 The Court added that ‘recognition of the principle of State liability for a decision of a court adjudicating at last instance does not in itself have the consequence of calling in question that decision as res judicata [because] proceedings seeking to render the State liable do not have the same purpose and do not necessarily involve the same parties as the proceedings resulting in the decision which has acquired the status of res judicata’ 15 and because, in any case, they do not entail a review of the judicial decision which caused the damage.
14Súdny dvor okrem toho konštatoval, že „uznanie zásady zodpovednosti štátu za rozhodnutie súdneho orgánu v poslednom stupni nemá samo osebe za následok spochybnenie prekážky res iudicata týkajúcej sa tohto rozhodnutia, [pokiaľ] konanie, ktorého cieľom je zistenie zodpovednosti štátu nemá rovnaký predmet a nemá nevyhnutne rovnakých účastníkov konania ako to, ktoré viedlo k rozhodnutiu, ktoré nadobudlo charakter res iudicata“ 15a pretože v každom prípade nepredpokladá preskúmanie súdneho rozhodnutia, ktorým bola spôsobená škoda.
In the same line of case-law, this time in relation to final administrative decisions, Kühne & Heitz gave the Court an opportunity to set out the way in which it seeks to reconcile the requirements arising from the primacy of Community law and from the retrospective effect of judgments giving a preliminary ruling with the requirements deriving from the principle of legal certainty in conjunction with the principle of res judicata. 43.
Do tohto smerovania judikatúry, ktorá sa tento raz týka právoplatných správnych rozhodnutí, patrí aj už citovaný rozsudok Kühne & Heitz, ktorý umožnil Súdnemu dvoru objasniť, ako chce zosúladiť povinnosti, ktoré vyplývajú zo zásady prednosti práva Spoločenstva a zo spätnej účinnosti jeho prejudiciálnych rozhodnutí, s povinnosťami, ktoré vyplývajú zo zásady právnej istoty v spojení so zásadou res iudicata. 43.
In Kapferer, 16the Court once again stressed the need for stability of judicial decisions which have become final and the importance, to that end, of the principle of res judicata both for the Community legal order and for national legal systems.
V rozsudku zo 16. marca 2006, Kapferer 16, Súdny dvor znova zdôraznil
Kühne & Heitz concerned in particular whether a national authority’s obligation to apply a rule of Community law as interpreted by the Court even to legal relationships which arose or were formed before the Court’s preliminary ruling on a question of interpretation could prevail notwithstanding that 19 — Kapferer, paragraph 21.
Problém v uvedenej veci spočíval najmä v určení, či povinnosť vnútroštátneho správneho orgánu uplatniť právny predpis práva Spoločenstva tak, ako ho vyložil Súdny dvor aj na právne vzťahy, ktoré vynikli a boli vytvorené pred okamihom, keď bol vydaný rozsudok, v ktorom Súdny dvor rozhodol o návrhu na výklad, môže byť uložená bez ohľadu na právoplatnosť správneho rozhodnutia, ktorú toto rozhodnutie nadobudlo potrebu stability súdnych rozhodnutí, ktoré nadobudli právoplatnosť, a v tejto súvislosti dôležitosť zásady res iudicata tak v právnom poriadku Spoločenstva, ako aj vo vnútroštátnych právnych poriadkoch. 17Z týchto úvah aj s poukazom na rozsudok z 1. júna
The implications of the principle of res judicata are also at the heart of Case C-119/05 Lucchini, pending before the Court, in which Advocate General Geelhoed delivered his Opinion on 14 September 2006.
19 — Rozsudok Kapferer, už citovaný, bod 21. Význam, ktorý sa prikladá zásade res iudicata, je tiež stredobodom veci Lucchini Siderurgica (C-119/05), o ktorej Súdny dvor práve rozhoduje, a v ktorej predniesol generálny advokát Geelhoed svoje návrhy 14. septembra 2006.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 an administrative decision had become final before an application was made for its review to take account of the Court’s judgment.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06 pred podaním návrhu na preskúmanie z dôvodu zohľadnenia tohto rozsudku Súdneho dvora.
Thus it lists four ‘circumstances’ characterising the main proceedings which, taken together, will give rise, through Article 10 EC, to an obligation of review on the part of the administrative body to which an application to that effect is addressed.
vzájomnej súvislosti so zreteľom na článok 10 ES vyplýva povinnosť dotknutého správneho orgánu, ktorému bol podaný návrh na opätovné preskúmanie, aby vec preskúmal.
The circumstances to which the Court refers in the grounds and in the operative part of the judgment should be recalled:
Je vhodné pripomenúť okolnosti, na ktoré odkazuje Súdny dvor v odôvodnení, ako aj vo výroku rozsudku:
— national law grants the administrative body the power to reopen the final administrative decision;
— správny orgán má podľa vnútroštátneho práva právomoc zrušiť toto rozhodnutie,
Observing that legal certainty is one of a number of general principles of Community law and that the finality of an administrative decision, which is acquired upon expiry of reasonable timelimits for legal remedies or by exhaustion of those remedies, contributes to such legal certainty, the Court concluded that ‘Community law does not require that administrative bodies be placed under an obligation, in principle, to reopen an administrative decision which has become final in that way’. 20
Po pripomenutí, že právna istota patrí medzi všeobecné zásady práva Spoločenstva a že právoplatnosť správneho rozhodnutia, ktorú toto rozhodnutie nadobudlo po uplynutí primeraných lehôt na podanie opravného prostriedku alebo po vyčerpaní opravných prostriedkov, prispieva k tejto istote, Súdny dvor vyvodil, že „právo Spoločenstva nevyžaduje, aby bol správny orgán v zásade povinný zrušiť správne rozhodnutie, ktoré sa stalo právoplatným“. 20
— that decision has become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance;
— dotknuté rozhodnutie sa stalo právoplatným na základe rozsudku vnútroštátneho súdu rozhodujúceho v poslednom stupni,
The direction of the approach sought by the Court was accordingly set: having regard to the requirements of the principle of legal certainty, the rule is that a national authority is not obliged, under Community law, to reopen an administrative decision that has become final.
Smer, ktorým sa chcel Súdny dvor vydať, bol preto jasný: vzhľadom na požiadavky zásady právnej istoty platí pravidlo, že vnútroštátny orgán nie je na základe práva Spoločenstva povinný zrušiť správne rozhodnutie, ktoré nadobudlo právoplatnosť.
It will be obliged to review such a decision and, as the case may be, to reopen it only exceptionally, in circumstances which the Court tried to set out exhaustively.
Tento orgán bude povinný rozhodnutie opätovne preskúmať a prípadne ho zrušiť len výnimočne, v prípadoch, ktoré sa Súdny dvor pokúsil taxatívne vymedziť.
— the judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC; and
— uvedený rozsudok je vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol prijatý bez toho, aby bol na Súdny dvor podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa podmienok stanovených v článku 234 treťom odseku ES, a
In so doing, the Court drew heavily on the particular context of the case before it.
Pri tejto snahe sa Súdny dvor prísne opieral o kontext veci, v ktorej mal rozhodnúť, a preto vymenoval štyri „okolnosti“, ktoré charakterizujú vec samú a z ktorých vo svojej
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court.
— dotknutá osoba sa obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o uvedenej judikatúre.
20 — Kühne & Heitz, paragraph 24. I - 424
20 — Rozsudok Kühne & Heitz, už citovaný, bod 24. I - 424
KEMPTER the review that the decision is contrary to the subsequent interpretation of Community law laid down by the Court and although the other circumstances mentioned in that judgment are present — could refuse to withdraw the decision if national law confers upon it a discretion in that respect.
KEMPTER mu vlastné vnútroštátne právo priznáva v tejto súvislosti diskrečnú právomoc, a to aj vtedy, ak z preskúmania vyplýva, že toto rozhodnutie je v rozpore s výkladom práva Spoločenstva, ktorý následne vykonal Súdny dvor, a zároveň existujú aj ostatné okolnosti uvedené v tomto rozsudku.
According to the Court, ‘in such circumstances, the administrative body concerned is, in accordance with the principle of cooperation arising from Article 10 EC, under an obligation to review [a final administrative decision] in order to take account of the interpretation of the relevant provision of Community law given in the meantime by the Court.
Podľa Súdneho dvora „je za takýchto okolností správny orgán pri uplatnení zásady spolupráce zakotvenej v článku 10 ES povinný opätovne preskúmať [právoplatné správne rozhodnutie], aby prihliadol na výklad ustanovenia týkajúceho sa práva Spoločenstva, ktorý následne prijal Súdny dvor.
[In addition, that] body will have to determine on the basis of the outcome of that review to what extent it is under an obligation to reopen, without adversely affecting the interests of third parties, the decision in question’. 21
[Okrem toho tento] orgán bude musieť na základe výsledkov tohto preskúmania rozhodnúť, či je povinný zrušiť dotknuté rozhodnutie bez toho, aby poškodil záujmy tretích osôb“. 21
The conclusion thereby reached by the Court in Kühne & Heitz has given rise to a number of questions. 52.
Toto rozhodnutie Súdneho dvora v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz vyvolalo niektoré otázky. 52.