natgillin/translations-raw huggingface dataset:
BAVARIAN LAGER v COMMISSION applicant to demonstrate the necessity of having the data transferred, as an additional condition imposed in Regulation No 45/2001, that requirement would be contrary to the objective of Regulation No 1049/2001, namely the widest possible public access to documents held by the institutions.
BAVARIAN LAGER/KOMISIA totiž vyžadovalo, aby žiadateľ preukázal nevyhnutnosť prenosu ako ďalšiu podmienku uloženú v nariadení č. 45/2001, táto požiadavka by bola v rozpore s cieľom nariadenia č. 1049/2001, čiže s čo najširším prístupom verejnosti k dokumentom inštitúcií.
Moreover, given that access to a document will be refused under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 where disclosure would undermine protection of the privacy and the integrity of the individual, a transfer that does not fall under that exception cannot, in principle, prejudice the legitimate interests of the person concerned within the meaning of Article 8(b) of Regulation No 45/2001.
Okrem toho vzhľadom na to, že prístup k dokumentu sa na základe článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001 odmietne, pokiaľ by jeho zverejnenie viedlo k porušeniu ochrany súkromia a bezúhonnosti jednotlivca, prenos údajov, na ktorý sa táto výnimka nevzťahuje, nemôže v zásade poškodiť oprávnené záujmy dotknutých osôb v zmysle článku 8 písm. b) nariadenia č. 45/2001.
As regards the data subject’s right to object, Article 18 of Regulation No 45/2001 provides that that person has the right to object at any time, on compelling legitimate grounds relating to his or her particular situation, to the processing of data relating to him or her, except in cases covered by, in particular, Article 5(b) of that regulation .
Pokiaľ ide o právo dotknutej osoby namietať, článok 18 nariadenia č. 45/2001 stanovuje, že táto osoba má právo z presvedčivých a legitímnych dôvodov týkajúcich sa jej situácie kedykoľvek namietať voči spracovaniu údajov týkajúcich sa jej samej s výnimkou prípadov, na ktoré sa vzťahuje predovšetkým článok 5 písm. b) tohto nariadenia.
Therefore, given that the processing envisaged by Regulation No 1049/2001 constitutes a legal obligation for the purposes of Article 5(b) of Regulation No 45/2001, the data subject does not, in principle, have a right to object.
Keďže teda spracovávanie uvedené v nariadení č. 1049/2001 predstavuje právny záväzok v zmysle článku 5 písm. b) nariadenia č. 45/2001, dotknutá osoba nemá v zásade právo namietať.
In that regard, this Court considers that, if communication of those data would not undermine protection of the privacy and the integrity of the individual concerned, as required by Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001, that person’s objection cannot prevent such communication .
V tejto súvislosti treba uviesť, že pokiaľ by oznámenie týchto údajov neviedlo k porušeniu ochrany súkromia a bezúhonnosti dotknutej osoby, ako vyžaduje článok 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001, nesúhlas dotknutej osoby nemôže zabrániť tomuto oznámeniu.
Moreover, it should be recalled that the provisions of Regulation No 45/2001, insofar as they govern the processing of personal data capable of affecting fundamental freedoms, and the right to privacy in particular, must necessarily be interpreted in the light of fundamental rights which, according to consistent case-law, form an integral part of the general principles of law with which the Court of Justice and the Court of First Instance ensure compliance (see, by analogy, as regards Directive 95/46, Österreichischer Rundfunk, paragraph 68).
Okrem toho treba pripomenúť, že ustanovenia nariadenia č. 45/2001 musia byť v rozsahu, v akom upravujú spracovanie osobných údajov, ktoré môžu viesť k porušeniu základných slobôd a predovšetkým práva na súkromie, nevyhnutne vykladané vo svetle základných práv, ktoré podľa ustálenej judikatúry tvoria súčasť všeobecných právnych zásad, ktorých dodržiavanie Súdny dvor a Súd prvého stupňa zaisťujú (pozri analogicky, pokiaľ ide o smernicu 95/46, rozsudok Österreichischer Rundfunk a i., už citovaný, bod 68).
Those principles have been expressly included in Article 6(2) EU, according to which the Union shall respect fundamental rights, as guaranteed by the ECHR and as they result from the constitutional traditions common to the Member States, as general principles of Community law.
Tieto zásady boli výslovne prevzaté v článku 6 ods. 2 EÚ, podľa ktorého Únia rešpektuje základné ľudské práva, ktoré zaručuje EDĽP a ktoré vyplývajú z ústavných tradícií členských štátov, ako všeobecné zásady práva Spoločenstva.
It should be noted in that respect that Article 8 of the ECHR, whilst laying down in paragraph 1 the principle that public authorities shall not interfere with the exercise of the right to private life, does acknowledge, in paragraph 2, that such interference is possible insofar as it ‘is in accordance with the law and is necessary in a democratic society in the interests of national security, public safety or the economic well-being of the country, for the prevention of disorder or crime, for the protection of health or morals, or for the protection of the rights and freedoms of others’.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že článok 8 EDĽP síce v odseku 1 ohlasuje zásadu nezasahovania orgánov verejnej moci do výkonu práva na súkromie, v odseku 2 však pripúšťa, že taký zásah je možný v prípadoch, „keď je to v súlade so zákonom a nevyhnutné v demokratickej spoločnosti v záujme národnej bezpečnosti, verejnej bezpečnosti, hospodárskeho blahobytu krajiny, predchádzania nepokojom a zločinnosti, ochrany zdravia alebo morálky alebo ochrany práv a slobôd iných“.
It should also be noted that, in accordance with the caselaw of the European Court of Human Rights, ‘private life’ is a broad concept that does not lend itself to an exhaustive definition .
Treba tiež uviesť, že podľa judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva je „súkromie“ širokým pojmom, ktorému nie je vhodné dať vyčerpávajúcu definíciu.
Article 8 of the ECHR also protects the right to identity and personal development and also the right of any individual to establish and develop relationships with other human beings and with the outside world.
Článok 8 EDĽP chráni aj právo na totožnosť a osobný rozvoj, ako aj právo každého jednotlivca nadväzovať a rozvíjať vzťahy so svojimi blízkymi a s vonkajším svetom.
There is no reason in principle to exclude professional or business activities from the concept of ‘private life’ (see ECHR judgments in Niemietz v Germany of 16 December 1992, Series A No 251-B, § 29; Amann v Switzerland of 16 February 2000, ECHR 2000-II,
Nijaký zásadný dôvod neumožňuje vylúčiť profesijné alebo obchodné činnosti z pojmu „súkromia“ (pozri Európsky súd pre ľudské práva, rozsudky Niemitz proti Nemecku zo 16. decembra 1992, séria A č. 251-B, § 29; Amann proti Švajčiarsku zo 16. februára 2000, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí, 2000-II, § 65, a Rotaru proti Rumunsku zo 4. mája 2000, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí, 2000-V, § 43). Existuje
§ 65; and Rotaru v Romania of 4 May 2000, ECHR 2000-V, § 43). There is thus an area of interaction between the individual and others which, even in a public context, may fall within the concept of ‘private life’ (see ECHR judgment in Peck v United Kingdom of 28 January 2003, ECHR 2003-I, § 57, and caselaw cited).
BAVARIAN LAGER/KOMISIA teda oblasť interakcie medzi jednotlivcom a tretími osobami, ktorá aj vo verejnom kontexte môže patriť do „súkromia“ (pozri Európsky súd pre ľudské práva, rozsudok Peck proti Spojenému kráľovstvu z 28. januára 2003, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí, 2003-I, § 57 a tam citovanú judikatúru).
In order to determine whether there has been a breach of Article 8 of the ECHR, it needs to be determined, first, whether there has been an interference in the private life of the person concerned and, secondly, if so, whether that interference is justified.
Aby bolo možné dospieť k záveru o existencii porušenia článku 8 EDĽP, je potrebné určiť po prvé, či došlo k zásahu do súkromia dotknutej osoby, a po druhé v prípade, že k nemu došlo, či je tento zásah odôvodnený.
In order to be justified, it must be in accordance with the law, pursue a legitimate aim and be necessary in a democratic society.
Aby mohol byť tento zásah odôvodnený, musí ho stanovovať zákon, musí sledovať legitímny cieľ a musí mať povahu potreby v demokratickej spoločnosti.
Concerning that latter condition, in order to determine whether a disclosure is ‘necessary in a democratic society’, it needs to be examined whether the grounds relied on in justification are ‘relevant and sufficient’, and whether the measures adopted are proportionate to the legitimate aims pursued.
Pokiaľ ide o poslednú uvedenú podmienku, na účely určenia toho, či je zverejnenie „potrebné v demokratickej spoločnosti“, treba preskúmať, či dôvody uvedené na odôvodnenie sú „relevantné a dostatočné“ a či sú prijaté opatrenia primerané sledovaným legitímnym cieľom.
In cases concerning the disclosure of personal data, the European Court of Human Rights has recognised that the competent authorities have to be granted a certain discretion in order to establish a fair balance between competing public and private interests.
Vo veciach týkajúcich sa zverejnenia osobných údajov Európsky súd pre ľudské práva uznal, že je potrebné poskytnúť príslušným orgánom určitý priestor na vytvorenie spravodlivej rovnováhy medzi verejnými a súkromnými záujmami, ktoré stoja proti sebe.
That margin of discretion is, however, accompanied by judicial review, and its breadth is to be determined by reference to factors such as the nature and importance of the interests at stake and the seriousness of the interference (see Peck v United Kingdom, especially § 76 and 77; see also the Opinion of Advocate General Léger in Joined Cases C-317/04 and C-318/04 Parliament v Council and Commission [2006] ECR I-4721, at I-4724, points 226 to 228).
Tento rozsah voľnej úvahy však ide ruka v ruke so súdnym preskúmaním a jeho šírka závisí od takých faktorov, ako je povaha a význam záujmov, o ktoré ide, ako aj závažnosť zásahu (pozri rozsudok Peck proti Spojenému kráľovstvu, už citovaný, najmä § 76 a 77; pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Léger k rozsudku Súdneho dvora z 30. mája 2006, Parlament/Rada a Komisia, C-317/04 a C-318/04, Zb. s. I-4721, I-4724, body 226 až 228).
Any decision taken pursuant to Regulation No 1049/2001 must comply with Article 8 of the ECHR, in accordance with Article 6(2) EU.
Treba konštatovať, že akékoľvek rozhodnutie prijaté podľa nariadenia č. 1049/2001 musí v súlade s článkom 6 ods. 2 EÚ rešpektovať článok 8 EDĽP.
In that regard it should be noted that Regulation No 1049/2001 determines the general principles and the limits which, for reasons of public or private interest, govern the exercise of the right of access to documents, in accordance with Article 255(2) EC.
V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že nariadenie č. 1049/2001 stanovuje všeobecné zásady a obmedzenia, ktorými sa z dôvodov verejného alebo súkromného záujmu riadi výkon práva na prístup k dokumentom v súlade s článkom 255 ods. 2 ES.
Therefore, Article 4(1)(b) of that regulation provides an exception designed to ensure protection of the privacy and integrity of the individual.
Článok 4 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia teda stanovuje výnimku, ktorej cieľom je ochrana súkromia a bezúhonnosti jednotlivca.
Moreover, exceptions to the principle of access to documents must be interpreted restrictively.
Okrem toho je potrebné pripomenúť, že výnimky zo zásady prístupu k dokumentom sa musia vykladať reštriktívne.
The exception under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 concerns only personal data that are capable of actually and specifically undermining the protection of privacy and the integrity of the individual.
Výnimka stanovená v článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001 sa týka len osobných údajov, ktoré by mohli konkrétne a skutočne porušiť ochranu súkromia a bezúhonnosti jednotlivca.
It should also be emphasised that the fact that the concept of ‘private life’ is a broad one, in accordance with the caselaw of the European Court of Human Rights, and that the right to the protection of personal data may constitute one of the aspects of the right to respect for private life (see, to that effect, the Opinion of Advocate General Léger in Parliament v Council and Commission, point 209), does not mean that all personal data necessarily fall within the concept of ‘private life’.
Treba tiež zdôrazniť, že skutočnosť, že pojem „súkromie“ je podľa judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva široký a že právo na ochranu osobných údajov môže predstavovať jeden z aspektov práva na rešpektovanie súkromia (pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Léger k rozsudku Parlament/Rada a Komisia, už citované, bod 209), neznamená, že na všetky osobné údaje sa nevyhnutne vzťahuje pojem „súkromie“.
A fortiori, not all personal data are by their nature capable of undermining the private life of the person concerned.
Tým skôr platí, že nie všetky osobné údaje môžu svojím charakterom porušiť súkromie dotknutej osoby.
In recital 33 of Directive 95/46, reference is made to data which are capable by their nature of infringing fundamental freedoms or privacy and which should not be processed unless the data subject gives his explicit consent, which implies that not all data are of that nature.
V odôvodnení č. 33 smernice 95/46 sa odkazuje na údaje, ktoré sú schopné vzhľadom na svoj charakter zasahovať do základných slobôd alebo do súkromia a ktoré by sa nemali spracovávať, pokiaľ osoba, o ktorej údaje ide, nedá na to svoj výslovný súhlas, čo naznačuje, že nie všetky údaje majú rovnaký charakter.
Such sensitive data may be included in those referred to by Article 10 of Regulation No 45/2001, concerning processing relating to particular categories of data, such as those revealing racial or ethnic origin, religious or philosophical beliefs, or data concerning health or sex life.
K takýmto citlivým údajom možno zaradiť údaje, na ktoré odkazuje článok 10 nariadenia č. 45/2001 týkajúci sa spracovania osobitných kategórií údajov, ako sú údaje, ktoré odhaľujú rasový alebo etnický pôvod, náboženské alebo filozofické presvedčenie, alebo údaje, ktoré sa týkajú zdravia alebo sexuálneho života.
It follows from the whole of the above that, in order to be able to determine whether the exception under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 applies, it is necessary to examine whether public access to the names of the participants at the meeting of 11 October 1996 is capable of actually and specifically undermining the protection of the privacy and the integrity of the persons concerned.
Zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že na to, aby bolo možné v prejednávanej veci určiť, či sa uplatní výnimka stanovená v článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001, treba preskúmať, či prístup verejnosti k menám účastníkov stretnutia 11. októbra 1996 môže konkrétne a skutočne porušiť ochranu súkromia a bezúhonnosti dotknutých osôb.
— Application to this case of the exception concerning the undermining of the protection of the privacy and integrity of the persons concerned, laid down in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001
— Uplatnenie výnimky týkajúcej sa porušenia ochrany súkromia a bezúhonnosti dotknutých osôb, stanovenej v článku 4 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1049/2001, v prejednávanej veci
In this case, the request for access at issue concerns the minutes of a Commission meeting, attended by officers of the DG for the Internal Market and Financial Services, officials of the United Kingdom Government Department of Trade and Industry and representatives of the CBMC.
V prejednávanej veci sa dotknutá žiadosť o prístup týka zápisnice zo stretnutia Komisie, na ktorom sa zúčastnili zástupcovia GR „Vnútorný trh a finančné služby“ Komisie, Ministerstva obchodu a priemyslu Spojeného kráľovstva a zástupcovia KPST.
Those minutes contain a list of the participants at the meeting, classified by reference to the bodies in the name of which and on behalf of which those persons attended, described by their title, the initial of their forename, their surname and, where relevant, the service, department or association to which they belong within those bodies .
Táto zápisnica obsahuje zoznam účastníkov stretnutia zapísaných podľa entít, v ktorých mene a na ktorých účet sa tieto osoby zúčastnili na stretnutí, a označených ich titulom, iniciálkou ich krstného mena, ich priezviskom a prípadne službou, organizáciou alebo združením, do ktorých patria na úrovni týchto entít.
The text of the minutes refers not to physical persons but to the bodies in question, such as the CBMC, the DG for the Internal Market and Financial Services, or the United Kingdom Department of Trade and Industry.
Text zápisnice neodkazuje na fyzické osoby, ale na dotknuté entity, ako sú KPST, GR „Vnútorný trh a finančné služby“ alebo Ministerstvo obchodu a priemyslu Spojeného kráľovstva.
The list of meeting participants appearing in the minutes in question thus contains personal data for the purposes of Article 2(a) of Regulation No 45/2001, since the persons who participated in that meeting can be identified in them.
Treba konštatovať, že zoznam účastníkov stretnutia uvedený v dotknutej zápisnici obsahuje osobné údaje v zmysle článku 2 písm. a) nariadenia č. 45/2001, keďže osoby, ktoré sa na tomto stretnutí zúčastnili, v ňom možno identifikovať.
However, the mere fact that a document contains personal data does not necessarily mean that the privacy or integrity of the persons concerned is affected, even though professional activities are not, in principle, excluded from the concept of ‘private life’ within the meaning of Article 8 of the ECHR (see paragraph 114 above, and the caselaw of the European Court of Human Rights cited there).
Je však potrebné konštatovať, že skutočnosť, že dokument obsahuje osobné údaje, sama osebe neznamená, že došlo k zásahu do súkromia alebo bezúhonnosti dotknutých osôb, hoci profesijné činnosti nie sú v zásade vylúčené z pojmu „súkromie“ v zmysle článku 8 EDĽP (pozri bod 114 vyššie a tam citovanú judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva).
As the Commission itself has indicated, the persons present at the meeting of 11 October 1996, whose names have not been disclosed, were present as representatives of the CBMC and not in their personal capacity. The Commission
Ako totiž Komisia sama uvádza, osoby prítomné na stretnutí 11. októbra 1996, ktorých mená neboli zverejnené, tam vystupovali ako zástupcovia KPST, a nie za
2007 — CASE T-194/04 has also indicated that the consequences of the decisions taken at the meeting concerned the bodies represented and not their representatives in their personal capacity.
2007 — VEC T-194/04 seba. Komisia tiež zdôraznila, že dôsledky rozhodnutí prijatých na stretnutí sa týkali zastúpených entít, a nie ich zástupcov osobne.
In those circumstances, this Court finds that the fact that the minutes contain the names of those representatives does not affect the private life of the persons in question, given that they participated in the meeting as representatives of the bodies to which they belonged.
Za týchto okolností treba konštatovať, že skutočnosť, že zápisnica obsahuje mená týchto zástupcov, neohrozuje súkromie dotknutých osôb, keďže na stretnutí sa zúčastnili ako zástupcovia svojich entít.
Moreover, as noted above, the minutes do not contain any individual opinions attributable to those persons, but positions attributable to the bodies which those persons represented .
Okrem toho, ako bolo konštatované vyššie, zápisnica neobsahuje individuálne názory, ktoré možno pripísať týmto osobám, ale postoje pripísateľné entitám, ktoré tieto osoby zastupujú.
In any event, disclosure of the names of the CBMC representatives is not capable of actually and specifically affecting the protection of the privacy and integrity of the persons concerned.
V každom prípade treba uviesť, že zverejnenie mien zástupcov KPST nemôže konkrétne a skutočne porušiť ochranu súkromia a bezúhonnosti dotknutých osôb.
The mere presence of the name of the person concerned in a list of participants at a meeting, on behalf of the body which that person represented, does not constitute such an interference, and the protection of the privacy and integrity of the persons concerned is not compromised.
Prítomnosť mena dotknutej osoby na zozname účastníkov stretnutia ako zástupcu entity sama osebe nepredstavuje také porušenie a ochrana súkromia a bezúhonnosti dotknutých osôb nie je ohrozená.
That approach is not contradicted by the judgment in Österreichischer Rundfunk, relied on by the Commission .
Tento prístup nie je v rozpore s už citovaným rozsudkom Österreichischer Rundfunk a i., na ktorý sa odvoláva Komisia.
In that judgment, the Court held that the gathering of data with names concerning the income of an individual, with a view to communicating those data to third parties, fell within the scope of Article 8 of the ECHR.
V tomto rozsudku Súdny dvor dospel k záveru, že zhromažďovanie osobných údajov týkajúcich sa pracovných príjmov jednotlivca s cieľom oznámiť tieto údaje tretím osobám spadá do pôsobnosti článku 8 EDĽP.
It held that, whilst the mere recording by an employer of data by name relating to the remuneration paid to his employees could not as such constitute an interference with private life, the communication of that data to third parties, in that case a public authority, infringed the right of the persons concerned to respect for private life, whatever the subsequent use of the information thus communicated, and constituted an interference within the meaning of Article 8 of the ECHR (Österreichischer Rundfunk, paragraph 74).
Súdny dvor konštatoval, že hoci jednoduché zaznamenanie osobných údajov týkajúcich sa príjmov, ktoré zamestnávateľ vyplatil svojim zamestnancom, nemôže ako také predstavovať zásah do súkromia, oznámenie týchto údajov tretej osobe, v tomto prípade orgánu verejnej moci, porušuje ochranu súkromia dotknutých osôb bez ohľadu na to, ako sú neskôr takto oznámené informácie využité, a je zásahom v zmysle článku 8 EDĽP (rozsudok Österreichischer Rundfunk a i., už citovaný, bod 74).
The Court added that, to establish the existence of such an interference, it did not matter whether the information
Súdny dvor dodal, že na preukázanie existencie takého zásahu nie je
BAVARIAN LAGER v COMMISSION communicated was of a sensitive character or whether the persons concerned had been inconvenienced in any way .
BAVARIAN LAGER/KOMISIA veľmi dôležité, či oznámené informácie majú, alebo nemajú citlivú povahu alebo či dotknuté osoby utrpeli, alebo neutrpeli prípadné ujmy z dôvodu tohto zásahu.
It was sufficient to find that data relating to the remuneration received by an employee or pensioner had been communicated by the employer to a third party (Österreichischer Rundfunk, paragraph 75).
Stačí, aby údaje týkajúce sa príjmov pracovníka alebo dôchodcu zamestnávateľ oznámil tretej osobe (rozsudok Österreichischer Rundfunk a i., už citovaný, bod 75).
This Court finds that the circumstances of that case are different from those at issue here.
Treba uviesť, že okolnosti uvedenej veci sa odlišujú od okolností prejednávanej veci.
This case falls within the application of Regulation No 1049/2001, and the exception laid down by Article 4(1)(b) of that regulation concerns only the disclosure of personal data which would undermine the protection of the privacy and integrity of the individual.
Na prejednávanú vec sa totiž vzťahuje nariadenie č. 1049/2001 a výnimka stanovená v jeho článku 4 ods. 1 písm. b) sa týka len zverejnenia osobných údajov, ktoré môžu porušiť ochranu súkromia a bezúhonnosti jednotlivca.
As established in paragraph 119 above, not all personal data are capable by their nature of undermining the private life of the person concerned.
Ako sa však konštatovalo v bode 119 vyššie, nie všetky osobné údaje sú spôsobilé svojím charakterom porušiť súkromie dotknutej osoby.