natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards Hoechst’s argument that the Guidelines make provision for only a ‘significant increase’ and not for an entirely new amount, there is no reason to consider that the increase applied by the Commission exceeds the limits laid down in Article 15(2) of Regulation No 17 and in the Guidelines.
Čo sa týka tvrdenia podniku Hoechst, podľa ktorého usmernenia stanovujú len „riziko oveľa vyššej pokuty“, a nie stanovenie úplne novej sumy, na základe ničoho sa nie je možné domnievať, že zvýšenie vykonané Komisiou prekračuje hranice stanovené článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a usmerneniami.
The use of the words ‘significant increase’ does not permit the conclusion, as Hoechst maintains, that an increase in excess of 100% would be contrary to the calculation method provided for in the Guidelines.
Na základe použitia výrazu „riziko oveľa vyššej pokuty“, nie je možné sa domnievať, ako to tvrdí Hoechst, že by zvýšenia prekračujúce 100 % boli v rozpore so spôsobom stanovenia pokút upraveným usmerneniami.
It must be emphasised in that regard that the powers conferred on the Commission by Regulation No 17 are designed to enable it to carry out the task entrusted to it by Article 81 EC of ensuring compliance with the competition rules in the common market.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že cieľom právomocí zverených Komisii nariadením č. 17 je umožniť Komisii splniť úlohu, ktorá jej bola zverená článkom 81 ES, a to dbať na dodržiavanie pravidiel hospodárskej súťaže na spoločnom trhu.
In that context, it is consistent with the general interest to avoid anticompetitive practices and agreements, to uncover them and to impose sanctions (Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 54).
V rámci toho je v súlade so všeobecným záujmom vyhnúť sa postupom a dohodám obmedzujúcim hospodársku súťaž, odhaľovať ich, ako ich aj trestať (rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 145 vyššie, bod 54).
Furthermore, it must be observed that even though the third indent of Section 1 B of the Guidelines does not provide for an automatic increase of 10% per year for longterm infringements, it leaves a margin of discretion to the Commission in that regard (see, to that effect, Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 134).
Okrem toho treba uviesť, že hoci bod 1 B tretia zarážka usmernení nestanovuje automatické zvýšenie o 10 % za každý rok dlhodobého porušenia, ponecháva v tejto súvislosti Komisii určitú mieru voľnej úvahy (pozri v tomto zmysle rozsudok Cheil Jedang Corporation/Komisia, už citovaný v bode 318 vyššie, bod 134).
The arguments which Hoechst puts forward in support of its plea do not seek to demonstrate that the Commission made a manifest error of assessment in that regard.
Tvrdenia predložené podnikom Hoechst na podporu jeho žalobného dôvodu sa však nesnažia preukázať, že Komisia sa v tejto súvislosti dopustila zjavne nesprávneho posúdenia.
It should further be emphasised that, in so far as the Guidelines provide that infringements lasting more than five years are to be regarded as longterm infringements, and that such infringements warrant an increase which may be fixed at 10% per year of the amount decided on to reflect the gravity of the infringement, no breach of the principle of proportionality can be found in the determination of the duration of the infringement in which Hoechst took part (see, to that effect, Case T-65/99 Strintzis Lines Shipping v Commission [2003] ECR II-5433, paragraph 194).
Navyše treba zdôrazniť, keďže usmernenia stanovujú, že porušenia v dĺžke trvania viac ako päť rokov sa považujú za dlhodobé porušenia a že také porušenia odôvodňujú uplatnenie zvýšenia, ktoré môže byť každý rok o 10 % sumy stanovenej pre závažnosť porušenia, že nie je možné sa dovolávať porušenia zásady proporcionality pri určení dĺžky trvania porušenia, na ktorom sa Hoechst podieľal (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. decembra 2003, Strintzis Lines Shipping/Komisia, T-65/99, Zb. s. II-5433, bod 194).
As regards Hoechst’s assertion that agreements on prices and volumes are typically longterm infringements and that, accordingly, an increase for the duration of the infringement takes the gravity of the infringement into account for a second time, it must be borne in mind that, even on the assumption that certain types of cartels are intrinsically conceived in order to last, a distinction must always be drawn, in application of Article 15(2) of Regulation No 17, between the duration of their actual functioning and their gravity as resulting from their actual nature (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 275).
Pokiaľ ide o tvrdenie predložené podnikom Hoechst, že kartely o cenách a množstvách sú typickými dlhodobými porušeniami a že teda zvýšenie pre dĺžku porušenia by druhýkrát zohľadnilo závažnosť porušenia, treba pripomenúť, že síce niektoré druhy kartelov sú skutočne uzatvárané preto, aby trvali, treba vždy na základe člán -ku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 rozlišovať medzi dĺžkou ich skutočného fungovania a ich závažnosťou vyplývajúcou z ich vlastnej povahy (rozsudok z 15. júna 2005, Tokai Carbon a i./Komisia, už citovaný v bode 118 vyššie, bod 275).
As regards the contention that events which took place in the distant past become time-barred at a given time and that, accordingly, the level of the fine should reduce exponentially with the passing of time, it is sufficient to recall that the increase applied by the Commission does not exceed the limits laid down in Article 15(2) of Regulation No 17 and in the Guidelines and that the Commission’s action was not time-barred in this case in the light of Regulation No 2988/74 (see paragraph 225 above).
Pokiaľ ide o tvrdenie, že skutočnosti, ktoré sa odohrali dávno v minulosti sa v určitom momente premlčia, a teda že úroveň zvyšovania klesá exponenciálne s plynúcim časom, stačí pripomenúť, že zvýšenie vykonané Komisiou neprekračuje hranice stanovené v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a v usmerneniach a že úkon Komisie nebol v prejednávanej veci premlčaný z hľadiska nariadenia č. 2988/74 (pozri bod 225 vyššie).
As regards, last, the Commission’s previous practice, and in particular the fact that in certain cases it increased the starting amount of the fine only from the second year, it must be borne in mind that that practice does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, since that framework is defined solely in Regulation No 17 and in the Guidelines (see Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 292 and the caselaw cited) and that, furthermore, operators cannot have a legitimate expectation in the maintenance of an existing situation that might be modified by the Commission in the exercise of its discretion (see Delacre and Others v Commission, paragraph 372 above, paragraph 33 and the caselaw cited, and Dansk Rørindustri and Others v Commission, paragraph 344 above, paragraph 171).
Čo sa týka napokon skoršej rozhodovacej praxe Komisie a predovšetkým skutočnosti, že v niektorých prípadoch zvýšila východiskovú sumu pokuty až od druhého roka porušenia, treba pripomenúť, že táto prax neslúži sama osebe ako právny rámec pre ukladanie pokút v oblasti hospodárskej súťaže, keďže tento rámec je stanovený len v nariadení č. 17 a v usmerneniach (pozri rozsudok Michelin/Komisia, už citovaný v bode 339 vyššie, bod 292 a tam citovanú judikatúru), a že okrem toho hospodárske subjekty nemôžu mať legitímnu dôveru v zachovanie existujúcej situácie, ktorá môže byť zmenená Komisiou v rámci jej miery voľnej úvahy (pozri rozsudky Delacre a i./Komisia, už citovaný v bode 372 vyššie, bod 33 a tam citovanú judikatúru, a Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný v bode 344 vyššie, bod 171).
In addition, it is only in the case of infringements of short duration (in general, less than one year) that the Guidelines state that no increase will be applied.
Navyše usmernenia len stanovujú, že pre krátkodobé porušenia (vo všeobecnosti v dĺžke trvania kratšej ako jeden rok) sa neuplatní nijaké zvýšenie.
For infringements of long duration, on the other hand, the Guidelines provide that an increase of 10% ‘per year’ may be applied.
Naopak, pre dlhodobé porušenia umožňujú usmernenia uplatniť zvýšenie o 10 % „za rok“.
In view of the terms used in the Guidelines in that regard, there is no reason to consider that the first year of the infringement must be systematically ignored in the Commission’s calculation (see, to that effect, for infringements of medium duration, Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 133).
Vzhľadom na výrazy použité v uvedenej súvislosti v usmerneniach, nič nenasvedčuje, že by mal byť prvý rok porušenia systematicky vylúčený z výpočtu Komisie (pozri v tomto zmysle, čo sa týka strednodobých porušení, rozsudok Cheil Jedang Corporation/Komisia, už citovaný v bode 318 vyššie, bod 133).
For all of those reasons, the second part of the fifth plea and, accordingly, the fifth plea in its entirety must be rejected.
Z dôvodu vyššie uvedených úvah je potrebné zamietnuť druhú časť piateho žalobného dôvodu, a teda piaty žalobný dôvod v celom rozsahu.
D — The second and sixth pleas, relating to the objection concerning the role as leader of the cartel which, according to the Decision constituted an aggravating circumstance
D — O druhom a šiestom žalobnom dôvode týkajúcich sa výhrad voči úlohe vodcu zohľadnenej v rozhodnutí ako priťažujúca okolnosť
By its second plea, Hoechst claims that there has been a breach of its right to be heard in respect of the objection relating to its role as a leader of the cartel, which, according to the Decision, constituted an aggravating circumstance.
Svojím druhým žalobným dôvodom sa Hoechst dovoláva porušenia práva byť vypočutý týkajúce sa úlohy vodcu zohľadnenej v rozhodnutí ako priťažujúcej okolnosti.
By its sixth plea, Hoechst contends that the increase based on its capacity as a leader is unwarranted.
Svojím šiestym žalobným dôvodom sa Hoechst domnieva, že zvýšenie založené na jeho postavení ako vodcu nie je dôvodné.
The Court will examine the second plea first.
Najskôr je potrebné posúdiť druhý žalobný dôvod.
At recitals 363 to 367 to the Decision, read in the light of recitals 92 to 95, the Commission states that, in Hoechst’s case, the gravity of the infringement is aggravated by Hoechst’s role as a leader of the cartel.
V odôvodneniach č. 363 až 367 rozhodnutia, chápané s ohľadom na odôvodnenia č. 92 až 95, Komisia stanovila, že v prípade podniku Hoechst je závažnosť porušenia ešte posilnená úlohou vodcu kartelu, ktorú mal tento podnik.
More particularly, in the Decision the Commission observes that Hoechst, along with Daicel, was an important driving force and one of the most active members of the cartel, in the light, particularly, of its position on the market.
Presnejšie Komisia v rozhodnutí uviedla, že Hoechst spolu s podnikom Daicel bol dôležitou hybnou silou a jedným z najaktívnejších členov kartelu, najmä vzhľadom na jeho postavenie na trhu.
Hoechst thus succeeded in gaining the most from the cartel and in imposing its proposals on the Japanese producers, for example in 1992, when it proposed to establish a price difference between sorbic acid and potassium sorbates, a proposal which was followed by the Japanese producers in 1994.
Hoechst tak dosiahol z kartelu najväčší prospech a podarilo sa mu presadiť svoje návrhy voči japonským výrobcom, napríklad v roku 1992, keď navrhol robiť cenový rozdiel medzi kyselinou sorbovou a sorbanom draselným, pričom tento návrh japonskí výrobcovia prijali v roku 1994.
Furthermore, the Commission states in the Decision that Hoechst, along with Daicel, was responsible for scheduling and chairing the joint meetings.
Navyše Komisia v rozhodnutí uviedla, že Hoechst bol poverený, spolu s podnikom Daicel, plánovať spoločné stretnutia a predsedať im.
It acted as host for the meetings in Europe, which it organised and paid for.
Mal úlohu hostiteľa pri stretnutiach konajúcich sa v Európe, ktoré organizoval a financoval.
Hoechst also organised some meetings outside the Community.
Hoechst tiež organizoval niekoľko stretnutí mimo Spoločenstva.
It had regular contacts with Daicel in order
S cieľom výmeny informácií bol v pravidelnom spojení s podnikom Daicel.
HOECHST v COMMISSION to exchange information. In addition, Hoechst took several initiatives to ensure effective monitoring of volume quotas (for example, by proposing the creation in Switzerland of a neutral organisation responsible for collecting the sales figures of the Japanese producers or by unilaterally adding 600 tonnes to its quota in 1995 on account of the existence of ‘grey material’).
HOECHST/KOMISIA zabezpečil účinnú kontrolu dodržiavania množstevných kvót (napríklad navrhol založiť vo Švajčiarsku nezávislú organizáciu, ktorá by bola poverená zbierať údaje o predaji japonských výrobcov alebo svojvoľným zvýšením jeho kvóty o 600 ton v roku 1995 z dôvodu existencie „šedých množstiev“).
Furthermore, as a member of the Chemical Industrial Products Export Cooperative (CIPEC), Hoechst had access to statistics on Japanese exports.
Navyše ako člen Chemical Industrial Products Export Co-operative (CIPEC) mal Hoechst prístup k štatistikám o japonských vývozoch.
Hoechst also succeeded, according to the Decision, in ensuring control of the European branch of the cartel, in particular by maintaining regular and exclusive contacts with the only other European undertaking in the sector.
Podniku Hoechst sa tiež podľa rozhodnutia podarilo zabezpečiť si kontrolu európskej časti kartelu, a to predovšetkým udržiavaním pravidelného a výlučného spojenia s jediným ďalším európskym podnikom pôsobiacim v tomto sektore.
Last, the Commission states in the Decision that in November 1996, when the last joint meeting took place, Hoechst, along with Daicel, tried to convince the other members to continue with the meetings and the agreements.
Napokon Komisia v rozhodnutí spresnila, že v novembri 1996 na poslednom spoločnom stretnutí sa Hoechst snažil spolu s podnikom Daicel presvedčiť ostatných členov, aby pokračovali v spoločných stretnutiach a dohodách.
In the light of those factors, and in order to take account of Hoechst’s role as a leader of the cartel, the Commission increased the basic amount of the fine by 30% to take account of the aggravating circumstances.
Vzhľadom na tieto skutočnosti a tiež aj na úlohu Hoechst ako vodcu kartelu, Komisia zvýšila základnú čiastku pokuty o 30 % na základe priťažujúcich okolností.
Hoechst observes that the Commission took account of what it alleged to have been the applicant’s position as ‘co-leader’ when setting its fine.
Hoechst tvrdí, že Komisia zohľadnila jeho údajné postavenie ako „spoluvodcu“ na účely stanovenia jeho pokuty.
Hoechst takes issue with the Commission for not having heard it on the legal assessment which it proposed to make of the applicant’s alleged conduct as a leader.
Hoechst vytýka Komisii, že nezohľadnila jeho právne posúdenie, ktoré predložil k jeho údajnému konaniu ako vodcu.
In particular, Hoechst submits that the Commission did not address a statement of objections to it on that point.
Hoechst predovšetkým zdôrazňuje, že mu Komisia nezaslala oznámenie o výhradách s týmto predmetom.
Before adopting a decision imposing a fine, the Commission ought to give the undertakings the opportunity to defend themselves sufficiently against the objections made in respect of them.
Pred prijatím rozhodnutia ukladajúceho pokutu musí Komisia umožniť podnikom účinne sa brániť voči výhradám, ktoré sú im vytýkané.
That means that the criticisms in fact and in law that the Commission intends to address to them must be communicated to the future addressees of the decision by means of a statement of objections (Hoechst refers, in that regard, to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraphs 193 and 194).
To znamená, že právne a skutkové výhrady, ktoré im Komisia plánuje určiť, musia byť predložené budúcim adresátom rozhodnutia prostredníctvom oznámenia o výhradách (Hoechst odkazuje v tejto súvislosti na rozsudok Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 70 vyššie, body 193 a 194).
In the present case, there was nothing in the statement of objections addressed to Hoechst to indicate that the Commission would apply the aggravating circumstance of leader of the cartel.
V prejednávanom prípade oznámenie o výhradách doručené podniku Hoechst neobsahovalo nič, čo by nasvedčovalo, že Komisia plánuje zohľadniť priťažujúcu okolnosť vodcu.
Nor did the Commission, after issuing the statement of objections, inform the applicant that it intended to extend its objections in respect of Hoechst by characterising it as a leader.
Komisia ani po odoslaní oznámenia o výhradách neoznámila, že by plánovala rozšíriť svoje výhrady voči podniku Hoechst označením ho za vodcu.
Hoechst also emphasised that, in the absence of objections on that point, it saw no need to address the question of characterisation as a leader (Hoechst refers to its response to the statement of objections).
Hoechst už navyše zdôraznil, že s ohľadom na neexistenciu výhrad s takým predmetom, nevidel ani dôvod nastoliť otázku jeho označenia za vodcu. (Hoechst odkazuje na svoju odpoveď na oznámenie o výhradách).
Hoechst submits that it made the same observations at the hearing on 24 April 2003.
Hoechst uviedol rovnaké poznámky na pojednávaní 24. apríla 2003.
That oblique approach on the Commission’s part is all the more incomprehensible because the arguments relied on in that regard in the Decision could have been presented at the time of the statement of objections, since they are not based on matters which only subsequently came to the Commission’s attention.
Tento skrytý krok Komisie je o to nepochopiteľnejší, že tvrdenia uvedené v rozhodnutí v tejto súvislosti mohli byť predložené už v čase oznámenia o výhradách, pretože sa nezakladajú na skutočnostiach, o ktorých by sa Komisia dozvedela až neskôr.
The Commission has not only breached Hoechst’s rights of defence but has also breached the right to a fair trial.
To nielenže porušilo práva na obhajobu podniku Hoechst, ale aj právo na spravodlivé súdne konanie.
The principle of equality of arms requires that the essential elements of the subsequent decision be transmitted at the same time as the statement of objections only with respect to facts and evidence invoked later, but also with respect to their legal assessment.
Podľa zásady rovnosti zbraní sa vyžaduje, aby základné prvky neskoršieho rozhodnutia boli predložené zároveň s oznámením o výhradách, a to nielen vo vzťahu k neskôr uplatňovaným skutočnostiam a dôkazným prostriedkom, ale aj vo vzťahu k ich právnemu posúdeniu.
It is clear that if Hoechst had been aware of such an objection against it, it would not have awaited the judicial proceedings but would have defended itself at the stage of the administrative procedure.
Je evidentné, že ak by Hoechst vedel o takej výhrade voči sebe, nečakal by až na súdne konanie, ale bránil by sa už v štádiu správneho konania. Okrem toho by
HOECHST v COMMISSION should submit observations pro domo, as a precautionary measure, on the fact that the requisite factual conditions are not satisfied.
HOECHST/KOMISIA bolo absurdné, aby dotknuté osoby preventívne predkladali pripomienky pro domo o skutočnosti, že požadované skutkové okolnosti nie sú splnené.
Hoechst concludes that the characterisation as a leader applied by the Commission in the Decision cannot be maintained.
Hoechst z toho vyvodzuje, že označenie Komisiou v rozhodnutí za vodcu nemôže obstáť.
The increase in the fine on the basis of that characterisation is therefore unlawful.
Zvýšenie pokuty na základe tohto posúdenia je teda protiprávne.
The same applies to the arguments put forward in the grounds of the Decision that, owing to its position as a ‘leader’, the application of Title B of the 1996 Leniency Notice was precluded by law.
Je to tak aj čo sa týka tvrdení predložených v odôvodneniach rozhodnutia, podľa ktorých z dôvodu tohto postavenia „vodcu“ je právne vylúčené uplatnenie bodu B oznámenia o spolupráci z roku 1996.
The Commission contends that the rights of the defence have been respected since, in the Decision, it does not hold the undertakings concerned responsible for different infringements from those referred to in the account of the objections and had regard only to facts on which those concerned had the opportunity to provide an explanation.
Komisia zdôrazňuje, že práva na obhajobu sú dodržané, pretože Komisia v rozhodnutí nepripisuje dotknutým osobám rozdielne porušenia od tých, ktoré uviedla v oznámení o výhradách a neuplatňuje iné skutočnosti ako tie, ku ktorým sa dotknuté osoby mohli vyjadriť.
The account of the objections satisfied that requirement since it sets out, albeit succinctly, but clearly, the essential facts on which the Commission relies (the Commission refers to Case 41/69 ACF Chemiefarma v Commission [1970] ECR 661, paragraphs 26 and 94, and to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraphs 138 and 191 et seq.).
Oznámenie o výhradách zodpovedá tejto požiadavke, pretože uvádza hoci len v zhrnutí, ale zreteľne, základné skutočnosti, o ktoré sa Komisia opiera (Komisia odkazuje na rozsudok Súdneho dvora z 15. júla 1970, ACF Chemie-farma/Komisia, 41/69, Zb. s. 661, body 26 a 94, a na rozsudok Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 70 vyššie, body 138, 191 a nasl.).
In the present case, the statement of objections already contained a description of the circumstances of law and of fact taken into account in the Decision for the purposes of the calculation of the fine.
Podľa Komisie v prejednávanom prípade oznámenie o výhradách obsahovalo už opis právnych a skutkových okolností zohľadnených v rozhodnutí pri stanovení pokuty.
Thus, at paragraph 295 of the statement of objections, the Commission stated that it would take account, in particular, of ‘the role played by each participant, in particular the leading role played by some companies’.
V bode 296 oznámenia o výhradách Komisia tiež uviedla, že najmä zohľadnila „úlohu každého zúčastneného podniku, predovšetkým úlohu vodcu niektorých podnikov“.
At paragraph 60 of the statement of objections, Hoechst is expressly criticised for having been a ‘leader’ of joint meetings together with Daicel (the Commission also refers to paragraph 64 of the statement of objections).
V bode 60 oznámenia o výhradách bolo podniku Hoechst výslovne vytýkané, že pri spoločných stretnutiach mal spolu s podnikom Daicel „úlohu vodcu“ (Komisia tiež odkazuje na bod 64 oznámenia o výhradách).
At paragraph 282 of the statement of objections, Hoechst is presented as one of the ‘main actors’ in the cartel.
V bode 282 oznámenia o výhradách bol Hoechst označený za jedného z „hlavných zúčastnených“ na karteli.
Furthermore, Hoechst was given advance notice of all the facts on the basis of which it was characterised as a leader of the cartel, by means of the statement of objections (in particular paragraphs 60, 77, 79, 94, 166, 178, 179, 210 et seq. and 282 of the statement of objections).
Okrem toho podniku Hoechst boli dopredu, prostredníctvom oznámenia o výhradách, oznámené všetky skutočnosti, ktoré viedli k jeho označeniu za vodcu kartelu (predovšetkým v bodoch 60, 77, 79, 94, 166, 178, 179, 210 a nasl. a 282 oznámenia o výhradách).
The Commission also refers to recitals 347 to 367 to the Decision, where there is a reference to recitals 92 to 95.
Komisia uvádza tiež odôvodnenia č. 347 až 367 rozhodnutia, pričom odkazuje na jeho odôvodnenia č. 92 až 95.
The Commission concludes that Hoechst had the opportunity before the Decision was adopted to express its views on the objection relating to its role as leader, and did so, moreover, both in its response to the statement of objections and at the hearing.
Komisia z toho vyvodzuje, že Hoechst mal pred prijatím rozhodnutia možnosť zaujať svoj postoj k výhrade týkajúcej sa jeho úlohy vodcu, čo navyše aj urobil tak vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách, ako aj na pojednávaní.