natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By the fifth claim, Mr Kadi argues that the fact that the Security Council has not established an independent international court responsible for ruling, in law and on the facts, on actions brought against individual decisions taken by the Sanctions Committee, does not mean that the Member States have no lawful power, by adopting reasonable measures, to improve the finding of facts underlying the imposition of sanctions and the identification of the persons affected by them, or that the Member States are prohibited from creating an appropriate legal remedy by reason of the latitude they enjoy in the performance of their obligations.
Piatou výhradou pán Kadi tvrdí, že okolnosť, že Bezpečnostná rada nevytvorila nezávislý medzinárodný súdny orgán poverený rozhodovaním zo skutkového a právneho hľadiska o návrhoch na začatie súdneho konania podaných proti individuálnym rozhodnutiam prijatým výborom pre sankcie, neznamená ani to, že členské štáty nemajú žiadnu legitímnu právomoc prijatím primeraných opatrení zlepšiť zistenie skutočností na základe uloženia sankcií a identifikácie osôb, ktorých sa dotýkajú, ani to, že nemôžu podať primeraný návrh na začatie súdneho konania podľa hraníc odchýlky, ktorými disponujú pri výkone ich povinností.
In his reply, referring to Bosphorus, Mr Kadi maintains, in addition, that Community law requires all Community legislative measures to be subject to the judicial review carried out by the Court, which also concerns observance of fundamental rights, even if the origin of the measure in question is an act of international law such as a resolution of the Security Council.
Pán Kadi vo svojej replike, odkazujúc na už citovaný rozsudok Bosphorus, okrem iného tvrdí, že právo Spoločenstva vyžaduje, aby všetky legislatívne opatrenia Spoločenstva podliehali súdnemu preskúmaniu vykonávanému Súdnym dvorom, ktoré sa týka tiež základných práv, aj keď pôvodom dotknutého opatrenia je akt medzinárodného práva, akým je rezolúcia Bezpečnostnej rady.
So long as the law of the United Nations offers no adequate protection for those whose claim that their fundamental rights have been infringed, there must be a review of the measures adopted by the Community in order to give effect to resolutions of the Security Council.
Až dovtedy, kým právo Organizácie Spojených národov neponúka primeranú ochranu tým, ktorí tvrdia, že ich základné práva boli porušené, musí existovať preskúmanie aktov prijatých Spoločenstvom na vykonanie rezolúcií Bezpečnostnej rady.
According to Mr Kadi, the re-examination procedure before the Sanctions Committee, based on diplomatic protection, does not afford protection of human rights equivalent to that guaranteed by the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950 (‘the ECHR’), as demanded by the European Court of Human Rights in Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi v. Ireland of 30 June 2005, Reports of Judgments and Decisions 2005-VI, § 155.
Podľa pána Kadiho konanie o preskúmaní pred výborom pre sankcie založené na diplomatickej ochrane neponúka ochranu ľudských práv rovnocennú ochrane, ktorú zabezpečuje Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaný v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“), ako to vyžaduje Európsky súd pre ľudské práva v rozsudku Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi (Bosphorus Airways)/Írsko z 30. júna 2005 (Zbierka rozsudkov a rozhodnutí 2005-VI, § 155).
Mr Kadi submits that that line of argument, an alternative to the arguments based on international law, is raised in case the Court should hold that there is a conflict between the objectives of faithful implementation of resolutions of the Security Council and the principles of due process or judicial protection.
Pán Kadi tvrdí, že táto argumentácia, ktorá je subsidiárna vo vzťahu k tvrdeniam založeným na medzinárodnom práve, je vznesená pre prípad, že by Súdny dvor rozhodol, že existuje rozpor medzi cieľmi verného vykonania rezolúcií Bezpečnostnej rady a zásadami práva na spravodlivé súdne konanie alebo na súdnu ochranu.
Furthermore, he states that that head of claim is not a new ground of appeal but a development of the fundamental proposition, raised in the notice of appeal, that the Community is bound, when it decides to act by legislative means to give effect to a resolution of the Security Council, to ensure, as a condition of the lawfulness of the legislation it intends thus to introduce, that that legislation should observe the minimum criteria in the field of human rights.
Okrem toho táto výhrada nepredstavuje nový odvolací dôvod, ale rozvinutie základného návrhu formulovaného v odvolaní, podľa ktorého má Spoločenstvo povinnosť, keď sa rozhoduje konať legislatívnou cestou na vykonanie rezolúcie Bezpečnostnej rady, dbať, ako na podmienku zákonnosti právnej úpravy, ktorú má v úmysle zaviesť, na to, aby táto úprava dodržiavala minimálne kritériá v oblasti ľudských práv.
By the first part of its third ground of appeal, Al Barakaat criticises the Court of First Instance’s preliminary observations in Yusuf and Al Barakaat on the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic legal order or the Community legal order and on the extent of the review of lawfulness which the Court of First Instance had to carry out.
V prvej časti svojho tretieho dôvodu Al Barakaat kritizuje úvodné pripomienky Súdu prvého stupňa v napadnutom rozsudku Yusuf a Al Barakaat týkajúce sa skĺbenia medzinárodného právneho poriadku vychádzajúceho z Organizácie Spojených národov s vnútroštátnym právnym poriadkom alebo právnym poriadkom Spoločenstva, ako aj rozsahu preskúmavania zákonnosti, ktoré má Súd prvého stupňa vykonávať.
A resolution of the Security Council, binding per se in public international law, can have legal effect vis-à-vis persons in a State only if it has been implemented in accordance with the law in force.
Rezolúcia Bezpečnostnej rady, vo svojej podstate záväzná v medzinárodnom práve verejnom, môže mať právne účinky proti osobám podliehajúcim súdnej právomoci v štáte iba vtedy, ak bola vykonaná v súlade s platným a účinným zákonom.
In this appellant’s view, there are no legal grounds for inferring the existence of special treatment or of an exception with regard to implementation of resolutions of the Security Council to the effect that a Community regulation intended to carry out such implementation need not accord with Community rules on the adoption of regulations.
Neexistuje teda žiadny právny základ umožňujúci tvrdiť, že existuje osobitné zaobchádzanie alebo výnimka, pokiaľ ide o vykonanie rezolúcií Bezpečnostnej rady v tom zmysle, že nariadenie Spoločenstva určené na takéto vykonanie nemusí byť v súlade s pravidlami Spoločenstva o prijímaní nariadení.
Conversely, the French Republic, the Kingdom of the Netherlands, the United Kingdom and the Council approve, in essence, the analysis made in that connection by the Court of First Instance in the judgments under appeal and endorse the conclusion drawn therefrom that, so far as concerns the internal lawfulness of the contested regulation, the latter, inasmuch as it puts into effect resolutions adopted by the Security Council pursuant to Chapter VII of the Charter of the United Nations, in principle escapes all review by the Community judicature, even concerning observance of fundamental rights, and so for that reason enjoys immunity from jurisdiction.
Naopak, Francúzska republika, Holandské kráľovstvo, Spojené kráľovstvo a Rada v podstate schvaľujú analýzu vykonanú v tejto súvislosti Súdom prvého stupňa v napadnutých rozsudkoch a súhlasia so záverom, ktorý z nej vyvodil, podľa ktorého, pokiaľ ide o vnútornú zákonnosť sporného nariadenia, tento akt v časti, v ktorej vykonáva rezolúcie prijaté Bezpečnostnou radou podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov, v podstate uniká akémukoľvek preskúmaniu súdu Spoločenstva, vrátane dodržiavania základných práv, a v tomto rozsahu preto požíva súdnu imunitu.
However, unlike the Court of First Instance, those parties take the view that no review of the internal lawfulness of resolutions of the Security Council may be carried out by the Community judicature.
Na rozdiel od Súdu prvého stupňa sa však títo účastníci konania domnievajú, že žiadne preskúmanie vnútornej zákonnosti rezolúcií Bezpečnostnej rady nemôže byť vykonávané súdom Spoločenstva.
They therefore complain that the Court of First Instance decided that such review was possible in the light of jus cogens.
Vytýkajú preto Súdu prvého stupňa rozhodnutie, že takéto preskúmanie bolo prípustné vzhľadom na ius cogens.
They argue that the judgments under appeal, by allowing an exception in that regard, but without identifying its legal basis, in particular under the provisions of the Treaty, are inconsistent, inasmuch as the arguments excluding in a general manner the exercise of judicial review by the Community judicature of resolutions of the Security Council also militate against the recognition of powers to carry out such a review solely in the light of jus cogens.
Napadnuté rozsudky v rozsahu, v akom pripúšťajú v tejto súvislosti výnimku, avšak bez označenia jej právneho základu, najmä na základe ustanovení Zmluvy, sú nekoherentné, keďže vzhľadom na to, že tvrdenia všeobecne vylučujúce výkon súdneho preskúmania rezolúcie Bezpečnostnej rady súdom Spoločenstva broja tiež proti uznaniu právomoci na výkon takéhoto preskúmania iba vzhľadom na ius cogens.
Further, the French Republic, the Kingdom of the Netherlands, the United Kingdom and the Commission consider that the Court of First Instance erred in law when it ruled that the fundamental rights at issue in these cases fell within the scope of jus cogens.
Okrem toho Francúzska republika, Holandské kráľovstvo, Spojené kráľovstvo a Komisia sa domnievajú, že Súd prvého stupňa vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že dotknuté základné práva v predmetných veciach patria do ius cogens.
A norm may be classified as jus cogens only when no derogation from it is possible.
Norma môže byť považovaná za ius cogens iba vtedy, ak nepripúšťa žiadnu odchýlku.
The rights invoked in the cases in point — the right to a fair hearing and the fight to respect for property — are, however, subject to limitations and exceptions.
Práva uplatňované v predmetnej veci — právo na spravodlivé súdne konanie a právo na ochranu vlastníckeho práva — sú predmetom obmedzení a výnimiek.
The United Kingdom has brought a cross-appeal in this connection, seeking to have set aside the parts of the judgments under appeal dealing with jus cogens, viz., paragraphs 226 to 231 of Kadi and 277 to 281 of Yusuf and Al Barakaat.
Spojené kráľovstvo podáva v tejto súvislosti vzájomné odvolanie, ktorým sa domáha zrušenia časti napadnutých rozsudkov, ktorá sa zaoberá ius cogens, a to bodov 226 až 231 napadnutého rozsudku Kadi a 277 až 281 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat.
For their part, the French Republic and the Kingdom of the Netherlands suggest that the Court should undertake a replacement of grounds, claiming that Mr Kadi’s and Al Barakaat’s pleas in law relating to jus cogens should be dismissed by reason of the absolute lack of jurisdiction of the Community judicature to carry out any review of resolutions of the Security Council, even in the light of jus cogens.
Francúzska republika a Holandské kráľovstvo za seba navrhujú Súdnemu dvoru vykonať náhradu dôvodov, smerujúc k zamietnutiu dôvodov pána Kadiho a Al Barakaat týkajúcich sa ius cogens z dôvodu úplného nedostatku právomoci súdov Spoločenstva na výkon preskúmavania rezolúcií Bezpečnostnej rady vrátane prihliadnutia na ius cogens.
The Commission maintains that two reasons may justify not giving effect to an obligation to implement resolutions of the Security Council such as those at issue, whose strict terms leave the Community authorities no discretion in their implementation; they are, first, the case in which the resolution concerned is contrary to jus cogens and, second, the case in which that resolution falls outside the ambit of or violates the purposes and principles of the United Nations and was therefore adopted ultra vires.
Pokiaľ ide o Komisiu, tá uvádza, že dva dôvody môžu odôvodniť skutočnosť, že sa nevyhovie povinnosti vykonať rezolúcie Bezpečnostnej rady, o aké ide v predmetnej veci, ktorých presné pojmy nenechávajú priestor na žiadnu možnosť výkladu v pôsobnosti orgánov Spoločenstva pri ich vykonávaní, a to na jednej strane prípad, keď je dotknutá rezolúcia v rozpore s ius cogens, a na druhej strane prípad, keď táto rezolúcia prekračuje pôsobnosť alebo porušuje ciele a zásady Organizácie Spojených národov, a teda bola prijatá ultra vires.
The Commission takes the view that, given that, according to Article 24(2) of the Charter of the United Nations, the Security Council is bound by the purposes and principles of the United Nations, including, according to Article 1(3) of the Charter, the development of human rights and their promotion, an act adopted by that body in breach of human rights, including the fundamental rights of the individuals at issue, might be regarded as having been adopted ultra vires and, therefore, as not binding on the Community.
Keďže totiž podľa článku 24 ods. 2 Charty Organizácie Spojených národov je Bezpečnostná rada viazaná cieľmi a zásadami Organizácie Spojených národov vrátane, podľa článku 1 ods. 3 tejto charty, podporovania a posilňovania úcty k ľudským právam, akt prijatý týmto orgánom za ich porušenia, vrátane dotknutých ľudských práv jednotlivcov, možno považovať za akt prijatý ultra vires a v dôsledku toho nezáväzný pre Spoločenstvo.
In the Commission’s view, however, the Court of First Instance was right to hold that the Community judicature cannot in principle review the validity of a resolution of the Security Council in the light of the purposes and principles of the United Nations.
Komisia sa však domnieva, že Súd prvého stupňa správne rozhodol, že súd Spoločenstva v zásade nemôže preskúmavať platnosť rezolúcie Bezpečnostnej rady vo svetle cieľov a zásad Charty Organizácie Spojených národov.
If, nevertheless, the Court were to accept that it could carry out such a review, the Commission argues that the Court, as the judicature of an international organisation other than the United Nations, could express itself on this question only if the breach of human rights was particularly flagrant and glaring, referring here to Racke.
Za predpokladu, že by výkon takého preskúmania napriek tomu prijal, Komisia tvrdí, že Súdny dvor ako súdny orgán inej medzinárodnej organizácie ako OSN môže sám osebe rozhodovať o tejto otázke iba vtedy, ak porušenie ľudských práv je osobitne očividné a zjavné, odkazujúc v tejto súvislosti na už citovaný rozsudok Racke.
That is not, in the Commission’s view, the case here, owing to the existence of the re-examination procedure before the Sanctions Committee and because it must be supposed that the Security Council had weighed the requirements of international security at issue against the fundamental rights concerned.
O takýto prípad v predmetnej veci nejde z dôvodu existencie konania o preskúmaní pred výborom pre sankcie a pretože sa musí vychádzať z predpokladu, že Bezpečnostná rada zvážila dotknuté naliehavé skutočnosti týkajúce sa medzinárodnej bezpečnosti a základné práva.
With regard to the guidance given in Bosphorus, the Commission maintains that, in contrast to the case giving rise to that judgment, the question of the lawfulness and possible nullity of the resolution in question could arise with regard to the contested regulation if the Court were to rule that the Community may not implement a binding resolution of the Security Council because the standards applied by that body in the sphere of human rights, especially in respect of the right to be heard, are insufficient.
Pokiaľ ide o význam už citovaného rozsudku Bosphorus, Komisia tvrdí, že v rozpore s vecou, ktorá viedla k vydaniu tohto rozsudku, môže vzniknúť otázka týkajúca sa zákonnosti, prípadne neplatnosti dotknutej rezolúcie, pokiaľ ide o sporné nariadenie, ak by mal Súdny dvor rozhodnúť, že Spoločenstvo nemôže vykonať záväznú rezolúciu Bezpečnostnej rady, keďže štandardy v oblasti ľudských práv uplatniteľné touto inštanciou, najmä pokiaľ ide o právo byť vypočutý, sú nedostatočné.
In addition, the United Kingdom is of the view that Mr Kadi’s arguments that the lawfulness of any legislation adopted by the Community institutions in order to give effect to a resolution of the Security Council remains subject, by virtue of Community law, to full review by the Court, regardless of its origin, constitute a new ground of appeal because they were put forward for the first time in that appellant’s reply.
Spojené kráľovstvo sa okrem toho domnieva, že argumentácia pána Kadiho, podľa ktorej zákonnosť akejkoľvek právnej úpravy prijatej inštitúciami Spoločenstva na účely vykonania rezolúcie Bezpečnostnej rady zostáva podľa práva Spoločenstva podriadená úplnému preskúmaniu Súdneho dvora nezávisle od jej pôvodu, bola uvedená prvýkrát v replike žalobcu, a preto predstavuje nový dôvod.
That Member State submits that in accordance with Articles 42(2) and 118 of the Rules of Procedure, those arguments must therefore be rejected.
V dôsledku toho podľa článku 42 ods. 2 a článku 118 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora musí byť táto argumentácia odmietnutá.
In the alternative, the United Kingdom maintains that the special status of resolutions adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations, as a result of the interaction of Articles 25, 48 and 103 of that Charter, recognised by Article 297 EC,
Tento členský štát subsidiárne tvrdí, že osobitný štatút rezolúcií prijatých podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov vyplývajúci zo vzájomného pôsobenia článkov 25, 48 a 103 tejto charty, uznaný článkom 297 ES, v sebe zahŕňa, že
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION implies that action taken by a Member State to perform its obligations with a view to maintaining international peace and security is protected against any action founded on Community law.
KADI A AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/RADA A KOMISIA činnosť vedená členským štátom na vykonanie jeho povinností s cieľom zachovať medzinárodný mier a bezpečnosť patrí do rámca akejkoľvek žaloby založenej na práve Spoločenstva.
The primacy of those obligations clearly extends to principles of Community law of a constitutional nature.
Prednosť týchto povinností sa zjavne rozširuje na zásady práva Spoločenstva ústavnej povahy.
That Member State maintains that, in Bosphorus, the Court did not declare that it had jurisdiction to determine the validity of a regulation intended to give effect to a resolution of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations, but did no more than interpret the regulation concerned for the purpose of determining whether a measure laid down by that regulation had to be applied by the authorities of a Member State in a given case.
Ten istý členský štát uvádza, že v už citovanom rozsudku Bosphorus Súdny dvor neuznal svoju právomoc na posúdenie platnosti nariadenia smerujúceho k vykonaniu rezolúcie Bezpečnostnej rady prijatej podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov, ale obmedzil sa na výklad dotknutého nariadenia s cieľom určiť, či opatrenie upravené týmto nariadením malo byť uplatnené orgánmi členského štátu v konkrétnom prípade.
The French Republic essentially agrees with that interpretation of Bosphorus.
Francúzska republika v podstate súhlasí s týmto výkladom uvedeného rozsudku.
Before addressing the substance of the question, the Court finds it necessary to reject the objection of inadmissibility raised by the United Kingdom in respect of the line of argument put forward by Mr Kadi in his reply, to the effect that the lawfulness of any legislation adopted by the Community institutions, including an act intended to give effect to a resolution of the Security Council remains subject, by virtue of Community law, to full review by the Court, regardless of its origin.
Na úvod je opodstatnené zamietnuť námietku neprípustnosti vznesenú Spojeným kráľovstvom, pokiaľ ide o argumentáciu uvedenú pánom Kadim v jeho replike, podľa ktorej zákonnosť akejkoľvek právnej úpravy prijatej inštitúciami Spoločenstva vrátane tej, ktorá má vykonať rezolúciu Bezpečnostnej rady, zostáva podľa práva Spoločenstva podriadená úplnému preskúmaniu Súdneho dvora nezávisle od jej pôvodu.
In point of fact, as Mr Kadi has stated, that is an additional argument supplementing the ground of appeal set out earlier, at least implicitly, in the notice of appeal and closely connected to that ground, to the effect that the Community, when giving effect to a resolution of the Security Council, was bound to ensure, as a condition of the lawfulness of the legislation it intended thus to introduce, that that legislation should observe the minimum criteria in the field of human rights (see, to that effect, inter alia, the order in Case C-430/00 P Dürbeck v Commission [2001] ECR I-8547, paragraph 17).
Ako totiž uviedol pán Kadi, ide o dodatočné tvrdenie predstavujúce rozšírenie dôvodu uvedeného predtým, prinajmenšom implicitne, v odvolaní a majúce úzky vzťah s týmto dôvodom, podľa ktorého má Spoločenstvo povinnosť pri vykonávaní rezolúcie Bezpečnostnej rady dbať, ako na podmienku zákonnosti právnej úpravy, ktorú zamýšľa takto zaviesť, na to, aby táto právna úprava dodržiavala minimálne kritériá v oblasti ľudských práv (pozri v tomto zmysle najmä uznesenie z 13. novembra 2001, Dürbeck/Komisia, C-430/00 P, Zb. s. I-8547, bod 17).
The Court will now consider the heads of claim in which the appellants complain that the Court of First Instance, in essence, held that it followed from the principles governing the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order that the contested regulation, since it is designed to give effect to a resolution adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations affording no latitude in that respect, could not be subject to judicial review of its internal lawfulness, save with regard to its compatibility with the norms of jus cogens, and therefore to that extent enjoyed immunity from jurisdiction.
Je potrebné preskúmať výhrady, ktorými odvolatelia v podstate vytýkajú Súdu prvého stupňa rozhodnutie, že zo zásad upravujúcich skĺbenie vzťahov medzi medzinárodným právnym poriadkom Organizácie Spojených národov a právnym poriadkom Spoločenstva vyplýva, že sporné nariadenie v rozsahu, v akom má vykonať rezolúciu prijatú Bezpečnostnou radou podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov, ktorá na tento účel neobsahuje žiadne ustanovenia, nemôže byť predmetom súdneho preskúmania, pokiaľ ide o jeho vnútornú zákonnosť, ibaže ide o jeho zlučiteľnosť s normami vyplývajúcimi z ius cogens, a preto požíva v tomto rozsahu súdnu imunitu.
In this connection it is to be borne in mind that the Community is based on the rule of law, inasmuch as neither its Member States nor its institutions can avoid review of the conformity of their acts with the basic constitutional charter, the EC Treaty, which established a complete system of legal remedies and procedures designed to enable the Court of Justice to review the legality of acts of the institutions (Case 294/83 Les Verts v Parliament [1986] ECR 1339, paragraph 23).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Spoločenstvo je spoločenstvom práva, pretože akty tak jeho členských štátov, ako aj jeho inštitúcií podliehajú preskúmaniu ich súladu so základnou ústavnou listinou, ktorou je Zmluva, a pretože táto Zmluva ustanovila úplnú sústavu žalôb a konaní, ktorých cieľom je zveriť Súdnemu dvoru právomoc preskúmavať zákonnosť aktov inštitúcií (rozsudok z 23. apríla 1986, Zelení/Parlament, 294/83, Zb. s. 1339, bod 23).
In addition, according to settled caselaw, fundamental rights form an integral part of the general principles of law whose observance the Court ensures.
Okrem toho podľa ustálenej judikatúry základné práva tvoria neoddeliteľnú súčasť všeobecných právnych zásad, ktorých dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor.