natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Total companies submit that the mixture consisting of hydrocarbons, water and sediment from the coast constitutes waste only if there is an obligation to dispose of or recover accidentally spilled hydrocarbons as such and they are indissolubly mixed with the water and sediment.
Spoločnosti Total zastávajú názor, že zmes vytvorená ropnými látkami, vodou a usadeninami z pobrežia predstavuje odpad, iba ak existuje povinnosť zneškodnenia alebo zhodnotenia ropných látok, ktoré ako také unikli v dôsledku nehody, a ak sú tieto ropné látky neoddeliteľne spojené s vodou a usadeninami.
The Belgian Government submits that the products thus spilled at sea should be classified not as waste within the meaning of Directive 75/442 but as heavy hydrocarbons within the meaning of the Liability Convention and the Fund Convention.
Belgická vláda uvádza, že látky, ktoré unikli do mora, majú byť kvalifikované nie ako odpad v zmysle smernice 75/442, ale ako ťažké ropné látky v zmysle dohovoru o občianskoprávnej zodpovednosti a dohovoru o FIPOL.
The United Kingdom Government, while accepting that such hydrocarbons may be classified as waste within the meaning of that directive, considers it preferable for the accidental spillage of hydrocarbons at sea to be covered exclusively by the Liability Convention and the Fund Convention, so that Directive 75/442 does not apply in such circumstances.
Vláda Spojeného kráľovstva, hoci pripúšťa, že takéto ropné látky môžu byť kvalifikované ako odpad v zmysle tejto smernice, považuje za vhodné, aby únik ropných látok do mora v dôsledku nehody patril iba pod dohovor o občianskoprávnej zodpovednosti a dohovor o FIPOL, a v dôsledku toho zastáva názor, že smernica 75/442 sa za takýchto okolností neuplatňuje.
It should be noted, to begin with, that Annex I to Directive 75/442 provides lists of substances and objects that may be classified as waste.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že príloha I smernice 75/442 uvádza zoznamy látok, ktoré môžu byť kvalifikované ako odpad.
However, the lists are only intended as guidance, and the classification of waste is to be inferred primarily from the holder’s actions and the meaning of the term ’discard’ (see Case C-1/03 Van de Walle and Others [2004] ECR I-7613, paragraph 42).
Príloha má však iba indikatívnu povahu, keďže kvalifikácia odpadov závisí predovšetkým od správania sa držiteľa a významu pojmov „zbaviť sa“ (pozri rozsudok zo 7. septembra 2004, Van de Walle a i., C-1/03, Zb. s. I-7613, bod 42).
The fact that Annex I to Directive 75/442, entitled ‘Categories of waste’, refers in point Q4 to ‘Materials spilled, lost or having undergone other mishap, including any materials, equipment, etc., contaminated as a result of the mishap’ thus merely indicates that such materials may fall within the scope of waste.
Okolnosť, že príloha I smernice 75/442, pomenovaná „Kategórie odpadu“, vo svojom bode Q4 spomína „materiály rozliate, stratené alebo inou nehodou znehodnotené vrátane materiálov, zariadení a pod., ktoré boli v dôsledku nehody znečistené“, teda predstavuje iba určitý ukazovateľ, že takéto látky sú zahrnuté do oblasti pôsobnosti pojmu odpad.
It cannot therefore suffice to classify as waste hydrocarbons which are accidentally spilled at sea and cause pollution of the territorial waters and then the coastline of a Member State (see, to that effect, Van de Walle, paragraph 43).
Sama osebe neumožňuje kvalifikovať ako odpad ropné látky, ktoré unikli do mora v dôsledku nehody a ktoré spôsobili znečistenie výsostných vôd a v dôsledku toho pobrežia členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok Van de Walle a i., už citovaný, bod 43).
In those circumstances, it must be examined whether such an accidental spillage of hydrocarbons is an act by which the holder discards them within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442 (see, to that effect, Van de Walle, paragraph 44).
Za týchto podmienok je potrebné skúmať, či tento únik ropných látok v dôsledku nehody je aktom, ktorým sa ich držiteľ zbavuje v zmysle článku 1 písm. a) smer -nice 75/442 (pozri v tomto zmysle rozsudok Van de Walle a i., už citovaný, bod 44).
Where the substance or object in question is a production residue, that is to say, a product which is not itself wanted for subsequent use and which the holder cannot reuse on economically advantageous terms without prior processing, it must be regarded as a burden which the holder ‘discards’ (see Palin Granit, paragraphs 32 to 37, and Van de Walle, paragraph 46).
V tejto súvislosti, ak predmetná látka alebo predmet predstavujú výrobný odpad, teda výrobok, ktorý sám osebe nebol cieľom výroby pre následné použitie a ktorý držiteľ nemôže bez predchádzajúceho spracovania znovu použiť za hospodársky výhodných podmienok, musia byť považované za záťaž, ktorej sa držiteľ „zbavuje“ (pozri rozsudky Palin Granit, body 32 až 37, ako aj Van de Walle a i., už citovaný, bod 46).
In the case of hydrocarbons which are accidentally spilled and cause soil and groundwater contamination, the Court has held that they do not constitute a product which can be reused without prior processing (see Van der Walle, paragraph 47).
Pokiaľ ide o ropné látky, ktoré unikli v dôsledku nehody a ktoré spôsobili znečistenie pôdy a podzemných vôd, Súdny dvor mal príležitosť konštatovať, že tieto ropné látky nepredstavujú výrobok, ktorý by bol znovu použiteľný bez predchádzajúceho spracovania (pozri rozsudok Van de Walle a i., už citovaný, bod 47).
The same conclusion must be reached in the case of hydrocarbons which are accidentally spilled at sea and cause pollution of the territorial waters and then the coastline of a Member State.
Takéto konštatovanie je namieste, pokiaľ ide o ropné látky, ktoré unikli do mora v dôsledku nehody a ktoré spôsobili znečistenie výsostných vôd a v dôsledku toho pobrežia členského štátu.
It is common ground that the exploiting or marketing of such hydrocarbons, spread or forming an emulsion in the water or agglomerated with sediment, is very uncertain or even hypothetical.
Je nesporné, že využitie alebo predaj takýchto ropných látok rozliatych a zmiešaných s vodou, alebo ešte aj prilepených na usadeninách, je veľmi neisté, takmer hypotetické.
It is also agreed that, even assuming that it is technically possible, such exploiting or marketing would in any event imply prior processing operations which, far from being economically advantageous for the holder of the substance, would in fact be a significant financial burden.
Je tiež nesporné, že dokonca za predpokladu, že by to bolo technicky realizovateľné, takéto využitie alebo predaj predpokladajú v každom prípade úkony predchádzajúceho spracovania, ktoré, keďže nie sú pre držiteľa tejto látky hospodársky výhodné, predstavujú v skutočnosti významnú finančnú záťaž.
It follows that such hydrocarbons accidentally spilled at sea are to be regarded as substances which the holder did not intend to produce and which he ‘discards’, albeit involuntarily, while they are being transported, so that they must be classified as waste within the meaning of Directive 75/442 (see, to that effect, Van der Walle, paragraphs 47 and 50).
Z toho vyplýva, že takéto ropné látky, ktoré unikli do mora v dôsledku nehody, majú byť považované za látky, ktoré ich držiteľ nemal v úmysle vyrobiť a ktorých „sa zbavuje“, hoci neúmyselne, pri príležitosti ich dopravy, takže majú byť kvalifikované ako odpad v zmysle smernice 75/442 (pozri v tomto zmysle rozsudok Van de Walle a i., už citovaný, body 47 a 50).
Moreover, the applicability of that directive is not called into question by the fact that the accidental spillage of hydrocarbons took place not on the land territory of a Member State but in its exclusive economic zone.
Okrem toho uplatniteľnosť predmetnej smernice nie je spochybňovaná okolnosťou, že k úniku ropných látok v dôsledku nehody došlo nie na pevnine členského štátu, ale v jeho výlučnej ekonomickej zóne.
It follows that, in the circumstances of the sinking of an oil tanker such as those at issue in the main proceedings, Directive 75/442 applies ratione loci.
Z toho vyplýva, že za okolností stroskotania tankera, aké charakterizujú konanie vo veci samej, sa smernica 75/442 uplatňuje z hľadiska ratione loci.
Consequently, the answer to the second question must be that hydrocarbons accidentally spilled at sea following a shipwreck, mixed with water and sediment and drifting along the coast of a Member State until being washed up on that coast, constitute waste within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442, where they are no longer capable of being exploited or marketed without prior processing.
V dôsledku toho je na druhú otázku potrebné odpovedať, že ropné látky, ktoré unikli do mora v dôsledku stroskotania, zmiešané s vodou, ako aj s usadeninami a unášané pozdĺž pobrežia členského štátu, kde zostali vyplavené, predstavujú odpad v zmysle článku 1 písm. a) smernice 75/442, ak nemôžu byť využité alebo predané bez predchádzajúceho spracovania.
By its third question the referring court seeks to know whether, in the event of the sinking of an oil tanker, the producer of the heavy fuel oil spilled at sea and/or the seller of the fuel and charterer of the ship carrying the fuel may be required to bear the cost of disposing of the waste thus generated, even though the substance spilled at sea was transported by a third party, in this case a carrier by sea.
Svojou treťou otázkou chce vnútroštátny súd vedieť, či za okolností stroskotania ropného tankera možno výrobcu ťažkého vykurovacieho oleja, ktorý unikol do mora a/alebo predajcu tohto ťažkého vykurovacieho oleja a nájomcu lode, ktorá túto látku dopravovala, zaviazať na znášanie nákladov spojených so zneškodnením takto vzniknutých odpadov, hoci látka, ktorá unikla do mora, bola dopravovaná tretími osobami, v danom prípade námorným dopravcom.
The Commune de Mesquer submits that in the main proceedings, for the purposes of the application of Article 15 of Directive 75/442, the producer of the heavy fuel oil and the seller of that fuel oil and charterer of the ship carrying it must be regarded as producers and holders, within the meaning of Article 1(b) and (c) of that directive, of the waste resulting from the spillage into the sea of that substance.
Obec Mesquer zastáva názor, že v konaní vo veci samej na účely uplatnenia člán -ku 15 smernice 75/442, výrobca ťažkého vykurovacieho oleja, ako aj jeho predajca a nájomca lode, ktorá dopravuje túto látku, majú byť v zmysle článku 1 písm. b) a c) tejto smernice považovaní za výrobcov a držiteľov odpadu, ktorý je výsledkom úniku predmetnej látky do mora.
According to the Total companies, in circumstances such as those at issue in the main proceedings, Article 15 of Directive 75/442 does not apply to the producer of the heavy fuel oil or to the seller of the oil and charterer of the ship carrying that substance, in that, at the time of the accident which converted the substance into waste, it was being carried by a third party.
Podľa spoločností Total za okolností, akými sú okolnosti konania vo veci samej, sa článok 15 smernice 75/442 neuplatňuje na výrobcu ťažkého vykurovacieho oleja ani na predajcu tohto oleja a nájomcu lode, ktorá dopravovala túto látku, keďže v momente nehody, ktorá zmenila predmetnú látku na odpad, bola predmetná látka dopravovaná tretími osobami.
Furthermore, that provision also does not apply to the producer of the heavy fuel oil simply because he produced the product from which the waste came.
Okrem toho sa toto ustanovenie tiež neuplatňuje na výrobcu ťažkého vykurovacieho oleja z jediného dôvodu, že je výrobcom výrobku, z ktorého odpady pochádzajú.
The French Government, with which the Italian Government and the Commission agree in part, takes the view that the producer of the heavy fuel oil and/or the
Francúzska vláda, ku ktorej sa čiastočne pripájajú talianska vláda a Komisia, zastáva názor, že výrobca ťažkého vykurovacieho oleja a/alebo predajca tohto ťažkého vykurovacieho oleja a nájomca lode, ktorá dopravovala túto látku, môžu byť považovaní
2008 — CASE C-188/07 seller of the oil and charterer of the ship carrying that substance may be regarded as producers and/or holders of the waste resulting from the spillage at sea of that substance only if the shipwreck that converted the cargo of heavy fuel oil into waste was attributable to various actions capable of making them liable.
2008 — VEC C-188/07 za výrobcov alebo držiteľov odpadu, ktorý je výsledkom úniku predmetnej látky do mora, iba ak stroskotanie lode, ktoré premenilo náklad ťažkého vykurovacieho oleja na odpad, bolo zapríčinené rôznym konaním, ktoré môže zakladať ich zodpovednosť.
The Commission adds, however, that the producer of a product such as heavy fuel oil may not, merely because of that activity, be regarded as a ‘producer’ and/or ‘holder’ within the meaning of Article 1(b) and (c) of Directive 75/442 of the waste generated by that product on the occasion of an accident during transport.
Komisia však dodáva, že výrobca výrobku, akým je ťažký vykurovací olej, nemôže pre samotnú skutočnosť tejto činnosti byť považovaný za „výrobcu“ a/alebo „držiteľa“ odpadov, ktoré pochádzajú z tohto výrobku za okolností nehody pri jeho doprave, v zmysle článku 1 písm. b) a c) smernice 75/442.
He is none the less obliged under the second indent of Article 15 of that directive to bear the cost of disposing of the waste, in his capacity as ‘producer of the product from which the waste came’.
Napriek tomu zostáva povinný znášať podľa článku 15 druhej zarážky tejto smernice náklady zneškodnenia odpadov vo svojom postavení „výrobcu výrobku, z ktorého odpady pochádzajú“.
According to the Belgian Government, the application of Directive 75/442 is excluded because the Liability Convention applies.
Pre belgickú vládu je uplatnenie smernice 75/442 vylúčené z dôvodu, že sa má uplatňovať dohovor o občianskoprávnej zodpovednosti.
Similarly, the United Kingdom Government considers that the Court should not answer this question, in that the case at issue in the main proceedings relates to issues of liability for the spillage of heavy fuel oil at sea.
Rovnako vláda Spojeného kráľovstva sa domnieva, že Súdny dvor by nemal odpovedať na túto otázku, keďže konanie vo veci samej sa týka otázok zodpovednosti za únik ťažkého vykurovacieho oleja do mora.
In circumstances such as those of the main proceedings, having regard to the aim of Directive 75/442 as stated in the third recital in the preamble to the directive, the second indent of Article 15 of the directive provides that, in accordance with the ’polluter pays’ principle, the cost of disposing of the waste is to be borne by the previous holders or the producer of the product from which the waste came.
Za okolností, akými sú okolnosti konania vo veci samej, vzhľadom na cieľ smer -nice 75/442, ktorý je pripomenutý v jej treťom odôvodnení, článok 15 druhá zarážka tejto smernice stanovuje, že v súlade so zásadou, že náhradu škody hradí znečisťovateľ, musia náklady zneškodnenia odpadu znášať predchádzajúci držitelia alebo výrobca výrobku, z ktorého odpady pochádzajú.
Under Article 8 of Directive 75/442, any ‘holder of waste’ is obliged to have it handled by a private or public waste collector or by an undertaking which carries out the operations listed in Annex II A or B to the directive, or to recover or dispose of it himself in accordance with the provisions of the directive (Case C-494/01 Commission v Ireland [2005] ECR I-3331, paragraph 179).
Podľa článku 8 smernice 75/442 „každý držiteľ odpadu“ je povinný buď odovzdávať ho súkromnému či verejnému zariadeniu, ktoré vykonáva činnosti uvedené v prílohách II A alebo II B tejto smernice, alebo sám zabezpečovať zhodnocovanie alebo zneškodňovanie odpadu v súlade s ustanoveniami uvedenej smernice (rozsudok z 26. apríla 2005, Komisia/Írsko, C-494/01, Zb. s. I-3331, bod 179).
It follows from those provisions that Directive 75/442 distinguishes the actual recovery or disposal operations, which it makes the responsibility of any ’holder of waste’, whether producer or possessor, from the financial burden of those operations, which, in accordance with the ’polluter pays’ principle, it imposes on the persons who cause the waste, whether they are holders or former holders of the waste or even producers of the product from which the waste came (Van de Walle, paragraph 58).
Z vyššie uvedených ustanovení vyplýva, že smernica 75/442 rozlišuje medzi skutočným vykonaním činností spočívajúcich v zhodnotení alebo zneškodnení odpadu, ktoré ukladá každému „držiteľovi odpadu“, či už ide o pôvodcu odpadu, alebo o osobu, ktorá má odpad vo svojej držbe, a hradením nákladov vyššie uvedených činností, ktoré v súlade so zásadou, že náhradu škody hradí znečisťovateľ, prislúcha osobám, ktoré sú pôvodcami odpadu, či už ide o držiteľa, alebo predchádzajúceho držiteľa odpadu, alebo či ide o výrobcu výrobku, z ktorého odpad vznikol (rozsudok Van de Walle a i., už citovaný, bod 58).
The application of the ’polluter pays’ principle within the meaning of the second sentence of the first subparagraph of Article 174(2) EC and Article 15 of Direct ive 75/442 would be frustrated if such persons involved in causing waste escaped their financial obligations as provided for by that directive, even though the origin of the hydrocarbons which were spilled at sea, albeit unintentionally, and caused pollution of the coastal territory of a Member State was clearly established.
V tejto súvislosti by uplatnenie zásady, že náhradu škody hradí znečisťovateľ, v zmysle článku 174 ods. 2 prvého pododseku druhej vety ES a článku 15 smernice 75/442 bolo zablokované, ak by sa takéto osoby zapojené do vzniku odpadu mali vyhnúť svojim finančným povinnostiam, ktoré táto smernica stanovuje, hoci je jasne preukázaný pôvod ropných látok, ktoré unikli do mora, aj keď neúmyselne, a ktoré spôsobili znečistenie pobrežného územia členského štátu.
— The terms ‘holder’ and ‘previous holders’
— O pojmoch „držiteľ“ a „predchádzajúci držitelia“
The Court has held, in the case of hydrocarbons spilled by accident as the result of a leak from a service station’s storage facilities which had been bought by that service station to meet its operating needs, that those hydrocarbons were in fact in the possession of the service station’s manager.
Pokiaľ ide o ropné látky, ktoré unikli zo skladovacích zariadení čerpacej stanice v dôsledku havárie a ktoré boli zakúpené touto stanicou pre potreby svojej prevádzky, Súdny dvor prijal záver, že tieto ropné látky boli v držbe vedúceho tejto čerpacej stanice.
The Court thus found that, in that context, the person who, for the purpose of his activity, had the hydrocarbons in stock when they became waste could be regarded as the person who ‘produced’ them within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442.
Súdny dvor tiež konštatoval, že v tomto kontexte ten, kto pre potreby svojej činnosti uskladňoval tieto ropné látky v čase, keď sa z nich stal odpad, môže byť považovaný za osobu, „ktorej činnosťou vznikol odpad“ v zmysle článku 1 písm. b) smernice 75/442.
Since he is at once the possessor and the producer of that waste, such a service station manager must be regarded as its holder within the meaning of Article 1(c) of that directive (see, to that effect, Van de Walle, paragraph 59).
Keďže je súčasne osobou, ktorá tento odpad má vo svojej držbe, a je aj jeho pôvodcom, musí byť vedúci čerpacej stanice považovaný za držiteľa tohto odpadu v zmysle článku 1 písm. c) tejto smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok Van de Walle a i., už citovaný, bod 59).
In the same way, in the case of hydrocarbons spilled by accident at sea, it must be held that the owner of the ship carrying those hydrocarbons is in fact in possession of them immediately before they become waste.
Rovnako v prípade ropných látok, ktoré unikli do mora v dôsledku nehody, je potrebné poznamenať, že vlastník lode, ktorá dopravuje predmetné ropné látky, ich má v zásade v držbe bezprostredne pred tým, ako sa stanú odpadom.
In those circumstances, the shipowner may thus be regarded as having produced that waste within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442, and on that basis be categorised as a ’holder’ within the meaning of Article 1(c) of that directive.
Za takýchto okolností vlastník predmetnej lode teda môže byť považovaný za pôvodcu tohto odpadu v zmysle článku 1 písm. b) smernice 75/442 a z toho dôvodu môže byť kvalifikovaný ako „držiteľ“ v zmysle článku 1 písm. c) tejto smernice.
However, that directive does not rule out the possibility that, in certain cases, the cost of disposing of waste is to be borne by one or more previous holders (Van de Walle, paragraph 57).
Táto smernica však nevylučuje, aby za určitých predpokladov náklady na zneškodňovanie odpadu v určitých prípadoch znášal jeden alebo viacerí predchádzajúci držitelia (rozsudok Van de Walle a i., už citovaný, bod 57).
— Determination of the persons liable to bear the cost of disposing of the waste
— O určení subjektov, ktoré majú znášať náklady zneškodnenia odpadov
In the main proceedings, the question which arises is whether the person who sold the goods to the final consignee and for that purpose chartered the ship which sank may also be regarded as a ‘holder’, a ‘previous’ one, of the waste thus spilled.
V konaní vo veci samej vzniká otázka, či ten, kto predal výrobok konečnému adresátovi a prenajal na to loď, ktorá sa na mori poškodila, môže byť pre odpad, ktorý unikol, tiež považovaný za „držiteľa“, z tohto dôvodu za „predchádzajúceho“.
The referring court is also uncertain whether the producer of the product from which the waste came may also be responsible for bearing the cost of disposing of the waste thus produced.
Vnútroštátny súd sa okrem toho tiež pýta, či výrobca výrobku, z ktorého pochádza tento odpad, môže tiež znášať takto vzniknuté náklady zneškodnenia odpadu.
On this point, Article 15 of Directive 75/442 provides that certain categories of persons, in this case the ‘previous holders’ or the ‘producer of the product from which the waste came’, may, in accordance with the ‘polluter pays’ principle, be responsible for bearing the cost of disposing of waste.
V tejto súvislosti článok 15 smernice 75/442 stanovuje, že určité kategórie osôb, v danom prípade „predchádzajúci držitelia“ a „výrobca výrobku, z ktorého odpady pochádzajú“, môžu podľa zásady, že náhradu škody hradí znečisťovateľ, byť povinné znášať náklady zneškodnenia odpadu.
That financial obligation is thus imposed on them because of their contribution to the creation of the waste and, in certain cases, to the consequent risk of pollution.
Táto finančná povinnosť im prislúcha v dôsledku ich prispenia k vzniku predmetného odpadu a, prípadne, k nebezpečenstvu znečistenia, ktoré z toho vyplýva.
In the case of hydrocarbons accidentally spilled at sea following the sinking of an oil tanker, the national court may therefore consider that the seller of the hydrocarbons and charterer of the ship carrying them has ’produced’ waste, if that court, in the light of the elements which it alone is in a position to assess, reaches the conclusion that that seller-charterer contributed to the risk that the pollution caused by the shipwreck would occur, in particular if he failed to take measures to prevent such an incident, such as measures concerning the choice of ship.
Preto pokiaľ ide o ropné látky, ktoré unikli do mora v dôsledku stroskotania tankera, vnútroštátny súd môže konštatovať, že predajca týchto ropných látok a nájomca lode, ktorá ich dopravuje, zapríčinili „vznik odpadu“, pokiaľ vzhľadom na údaje, ktoré má sám posúdiť, dôjde k záveru, že tento predajca a nájomca prispel k nebezpečenstvu vzniku znečistenia spôsobeného pri tomto stroskotaní, najmä ak opomenul prijať opatrenia, aby predišiel takejto udalosti, akými sú opatrenia týkajúce sa výberu lode.
In such circumstances, it will be possible to regard the seller-charterer as a previous holder of the waste for the purposes of applying the first part of the second indent of Article 15 of Directive 75/442.
Za takýchto okolností tento predajca a nájomca môže byť považovaný za predchádzajúceho držiteľa odpadu v zmysle uplatnenia článku 15 druhej zarážky prvej časti smernice 75/442.