natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Access to the Commission’s internal documents must be authorised
Prístup k interným dokumentom Komisie musí byť umožnený, ak sa nimi má preukázať porušenie Komisiou zásady
2008 — CASE T-410/03 where they serve to prove a breach of the principle of lawfulness by the Commission (order of 18 June 1986 in Case 156/84 BAT and Reynolds v Commission [1986] ECR 1899, paragraph 11).
2008 — VEC T-410/03 zákonnosti (uznesenie Súdneho dvora z 18. júna 1986, BAT a Reynolds/Komisia, 156/84, Zb. s. 1899, bod 11).
As regards the hearing officer’s reference to the application of the 1996 Leniency Notice in the present case, Hoechst observes that it cannot be for the hearing officer to predict the future reasoning in the Commission’s decision and to base her procedural decisions on that reasoning.
Čo sa týka odkazu, ktorý vykonala pracovníčka poverená vypočúvaním, na použitie v tomto prípade oznámenia o spolupráci z roku 1996, Hoechst uvádza, že pracovníčke poverenej vypočúvaním nemôže prináležať predpovedať budúce odôvodnenie rozhodnutia Komisie a zakladať na tomto budúcom odôvodnení svoje procesné rozhodnutia.
The hearing officer can neither know nor decide what grounds will be adopted by the College of Members of the Commission and has neither the power nor the right to decide alone on the interest which potentially exculpatory documents might have for the defence (Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraph 339).
Nemôže poznať ani určiť, aké bude odôvodnenie prijaté kolégiom členov Komisie, a nemá právomoc ani právo sama rozhodnúť o význame, aký môžu mať pre obhajobu dokumenty svedčiace v prospech brániacej sa osoby (rozsudok Atlantic Container Line a i./Komisia, už citovaný v bode 70 vyššie, bod 339).
In that context, Hoechst requests the Court to adopt measures of organisation of procedure consisting in ordering the Commission to put it and the Court in a position to consult, in their integral version, all the documents in the file, or otherwise in the Commission’s possession, showing the content of the contacts between Chisso’s lawyers and the Commission’s representatives between September 1998 and April 1999.
V tejto súvislosti Hoechst navrhuje, aby Súd prvého stupňa nariadil opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré spočívajú v nariadení Komisii umožniť mu a tiež aj Súdu prvého stupňa nahliadnuť do úplného znenia všetkých dokumentov nachádzajúcich sa v jej spise, alebo ktoré má Komisia k dispozícii, z ktorých by bolo možné zistiť obsah kontaktov medzi advokátmi Chisso a zástupcami Komisie od septembra 1998 do apríla 1999.
Furthermore, by way of measure of inquiry, Hoechst requests that the two Commission officials then responsible for the case be called as witnesses.
Okrem toho Hoechst navrhuje ako dôkazný prostriedok výsluch ako svedkov dvoch úradníkov Komisie poverených v uvedenom čase touto vecou.
The refusal of access to a letter of 17 December 2002 from Chisso, together with the annexes thereto
O zamietnutí prístupu k listu Chisso zo 17. decembra 2002 a jeho prílohám
Hoechst states that it has already claimed, before the adoption of the Decision, that a letter of 17 December 2002 from Chisso’s lawyers which was in the file but the content of which was almost entirely concealed ought to have been in an unconcealed form in the file.
Hoechst uvádza, že ako už tvrdil pred prijatím rozhodnutia jeden z listov od advokátov podniku Chisso zo 17. decembra 2002, ktorý bol súčasťou spisu, ale jeho obsah bol skoro úplne zakrytý, mal byť súčasťou spisu v nezakrytej podobe.
Hoechst emphasised that the annexes to that letter, including a letter of 26 March 1999, which, according to the summary of its content, dealt with Chisso’s cooperation with the Commission, was of great interest for its defence.
Hoechst zdôraznil, že prílohy tohto listu, medzi nimi aj list z 26. marca 1999, ktorý podľa svojho zhrnutia opisoval spoluprácu Chisso s Komisiou, by boli veľmi významné pre jeho obhajobu.
In so far as that document, as may be inferred from the file to which access was granted, related only to contents or to legal points relating to Chisso’s cooperation and to its assessment, Hoechst contends that there is no valid reason for precluding consultation of it.
Keďže sa tento dokument, ako je možné vyvodiť z prístupnej časti spisu, týkal len obsahu alebo právnych otázok spolupráce Chisso a jeho posúdenia, Hoechst sa domnieva, že neexistuje nijaký opodstatnený dôvod, ktorý by mu bránil do neho nahliadnuť.
Hoechst adds that Chisso’s letter might contain inculpatory evidence (for example, if Chisso accused the applicant of having been a leader of the cartel) and the Commission ought therefore to have given the applicant immediate access without any prompting.
Hoechst dodáva, že list Chisso môže obsahovať dôkazy v jeho neprospech (napríklad ak ho Chisso označil ako vodcu kartelu) a Komisia mu teda mala poskytnúť prístup ihneď a z vlastnej iniciatívy.
Conversely, should there be any sign of discrimination such as the procedural irregularities on the part of the Commission noted above, Chisso’s letter might have an exculpatory effect.
Naopak, v prípade náznakov diskriminácie, ako sú pochybenia v konaní Komisie, na ktoré sa poukázalo vyššie, mohol byť list Chisso v prospech Hoechst.
In that case, the letter ought to have been transmitted when Hoechst requested it, at the latest.
V takom prípade mal tento list byť poskytnutý podniku Hoechst najneskôr vtedy, keď o to požiadal.
In that context, it is immaterial whether or not one of the parties to the procedure requested confidential treatment for the documents in question.
V takom prípade by nebolo dôležité, či niektorá zo strán konania požiadala alebo nepožiadala o dôverné zaobchádzanie s dotknutými dokumentmi.
The Commission ought to examine of its own motion, and objectively, the confidential nature of the documents in its file.
Komisia musí ex offo a objektívne preskúmať, či dôkazy v spise sú dôvernej povahy.
Hoechst submits in that regard that Article 21(2) of Regulation No 17 provides that the Commission can grant only valid requests for confidential treatment for business secrets.
Hoechst v tejto súvislosti spresňuje, že článok 21 ods. 2 nariadenia č. 17 stanovuje, že Komisia môže vyhovieť len dôvodným žiadostiam o dôverné zaobchádzanie s obchodným tajomstvom.
Hoechst contends that only business data such as turnover or market shares in nonhistorical periods could have constituted a ground for concealing — and only in part — Chisso’s letter.
Podľa podniku Hoechst bolo prípadne dôvodné zakryť, ale len čiastočne v liste od Chisso, obchodné údaje z nedávnych období, ako je obrat alebo podiel na trhu.
Referring to Endemol v Commission, paragraph 70 above (paragraph 65), Hoechst submits that the protection of confidential information must be weighed up against the rights of defence of the addressees of the statement of objections.
Hoechst zdôrazňuje, pričom sa odvoláva na rozsudok Endemol/Komisia, už citovaný v bode 70 vyššie (bod 65), že ochrana obchodných tajomstiev musí byť v rovnováhe s právom na obhajobu osôb, ktorým je určené oznámenie o výhradách.
The addressees of the statement of objections should be in a position to determine, in full knowledge of the facts, whether the documents described are relevant for their defence (ICI v Commission, paragraph 70 above, paragraph 104).
Osoby, ktorým je určené oznámenie o výhradách, musia mať možnosť prostredníctvom znalosti veci určiť, či opísané dokumenty môžu byť relevantné pre ich obhajobu (rozsudok ICI/Komisia, už citovaný v bode 70 vyššie, bod 104).
In the present case, Hoechst maintains that its opportunity to defend itself was restricted in so far as it was unable to clarify certain decisive procedural and factual points.
V prejednávanej veci Hoechst tvrdí, že jeho možnosť brániť sa bola obmedzená, pretože nemohol vysvetliť niektoré rozhodujúce procesné a skutkové otázky.
In particular, in so far as Hoechst disputes the fact that Chisso was the first to supply decisive evidence, Chisso’s letter of 26 March 1999, which, as the summary shows, concerned the latter’s cooperation with the Commission, might have enabled conclusions to be drawn as to the content and date of the acts of such cooperation, in particular before 29 October 1998.
Konkrétne, keďže Hoechst spochybňuje skutočnosť, že by Chisso ako prvý poskytol rozhodujúce dôkazy, na základe listu Chisso z 26. marca 1999, ktorý, ako z jeho zhrnutia vyplýva, sa týkal spolupráce Chisso s Komisiou, bolo prípadne možné dospieť k záverom o obsahu a čase úkonov uvedenej spolupráce predovšetkým pred 29. októbrom 1998.
In that context, Hoechst requests the Court to adopt measures of organisation of procedure consisting in ordering the Commission to make available to the Court and to Hoechst Chisso’s lawyers’ letter of 17 December 2002 to the Commission, in the full version, together with the annexes.
V tejto súvislosti Hoechst navrhuje, aby Súd prvého stupňa nariadil opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktoré spočívajú v nariadení Komisii sprístupniť Súdu prvého stupňa a podniku Hoechst list od advokátov Chisso Komisii zo 17. decembra 2002 v celom svojom znení aj s jeho prílohami.
Furthermore, by way of measure of inquiry, Hoechst requests that the two Commission officials then responsible for the case be called as witnesses.
Okrem toho Hoechst navrhuje ako dôkazný prostriedok vypočutie ako svedkov dvoch úradníkov Komisie poverených v tom čase danou vecou.
In its letter of 16 June 2006, in answer to a written question from the Court inviting it to submit further observations on the documents previously transmitted by the Commission, including, in particular, Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes thereto (see paragraph 34 above), Hoechst claims that certain evidence has been rejected and that a number of irregularities vitiated the administrative procedure.
Hoechst v liste zo 16. júna 2006, ktorým odpovedal na písomnú otázku Súdu prvého stupňa vyzývajúcu ho na predloženie ďalších pripomienok k dokumentom, ktoré mu už medzičasom Komisia predložila, medzi ktorými bol aj list Chisso zo 17. decembra 2002 spolu s jeho prílohami (pozri bod 34 vyššie), tvrdí, že na niektoré dôkazy sa neprihliadlo a v správnom konaní došlo k pochybeniam.
As regards the evidence which it claims to have been rejected, first, Hoechst contends that the letter of 11 January 1999 from Chisso’s counsel to the Commission, which is now available for consultation for the first time, constitutes an exculpatory document.
Čo sa týka dôkazov, na ktoré sa neprihliadlo, Hoechst sa po prvé domnieva, že list od právnych poradcov Chisso Komisii z 11. januára 1999, do ktorého už bolo vtedy možné nahliadnuť, je dokumentom v jeho prospech.
That letter shows that on 3 November 1998, or several days after Hoechst requested immunity, Chisso sought confirmation that no other undertaking had offered to cooperate with the Commission.
Tento dokument dokazuje, že 3. novembra 1998 alebo niekoľko dní po tom, ako Hoechst požiadal o oslobodenie od pokút, sa Chisso snažil získať potvrdenie o tom, že nijaký iný podnik neponúkol Komisii spoluprácu pred ním.
That proves that on that date Chisso had not requested immunity from the Commission.
To dokazuje, že Chisso dovtedy nepredložil Komisii žiadosť o oslobodenie od pokút.
Chisso requested immunity only after 11 January 1999, as shown in the very terms of the letter.
Chisso predložil žiadosť o oslobodenie od pokút až 11. januára 1999, ako vyplýva zo samotného znenia tohto listu.
It is not possible to make good a failure to request immunity. That
Nie je však možné konvalidovať nepodanie žiadosti
HOECHST v COMMISSION element was not mentioned in the Decision and is of such a kind as to confirm that Hoechst had been the first undertaking to cooperate with the Commission.
HOECHST/KOMISIA o oslobodenie od pokút. Tento dôkaz nebol uvedený v rozhodnutí a môže potvrdiť, že Hoechst bol prvý podnik, ktorý spolupracoval s Komisiou.
Second, Hoechst maintains that Chisso’s letter to the Commission of 26 March 1999 is also an exculpatory document.
Po druhé sa Hoechst domnieva, že list Chisso z 26. marca 1999 zaslaný Komisii je tiež dôkazom v jeho prospech.
According to Hoechst, that letter shows that, at the time when it was sent, the written statements which the Commission had requested from Chisso had still not been submitted.
Podľa podniku Hoechst tento list dokazuje, že v čase jeho zaslania Chisso stále nepredložil písomné vyhlásenia, o ktoré ho požiadala Komisia.
First of all, Hoechst observes, in that regard, that Chisso was informally granted extra time, for which there is no provision in the 1996 Leniency Notice.
V prvom rade Hoechst v tejto súvislosti uvádza, že podniku Chisso boli neformálne poskytnuté dodatočné lehoty, čo však nie je stanovené v oznámení o spolupráci z roku 1996.
Next, if certain documents were still missing on 26 March 1999, it is impossible to consider, contrary to what is stated at recital 458 to the Decision, that the Commission had proof of the existence of the cartel on the basis of the cooperation provided by Chisso.
Okrem toho, ak ešte 26. marca 1999 chýbali doklady, nebolo možné považovať, na rozdiel od toho, čo je uvedené v bode 458 odôvodnenia rozhodnutia, že Komisia mala dôkaz o existencii kartelu, ktorý bol získaný na základe spolupráce s podnikom Chisso.
The Commission therefore gave unlawful commitments to Chisso and also adhered to them by subsequently granting Chisso immunity from a fine.
Komisia teda poskytla podniku Chisso protiprávny záväzok a tiež ho aj dodržala, keď mu neskôr priznala oslobodenie od pokút.
Hoechst also observes that it provided the Commission with documentary evidence on 19 March 1999, even though its personnel still faced the risk of criminal proceedings in the United States and though the 1996 Leniency Notice required only evidence of the existence of the cartel, which Hoechst provided as early as 29 October 1998.
Hoechst tiež pripomína, že Komisii poskytol 19. marca 1999 listinné dôkazy, napriek tomu, že v tom čase mohli byť jeho zamestnanci v Spojených štátoch trestne stíhaní a že podľa oznámenia o spolupráci z roku 1996 bolo potrebné preukázať len existenciu kartelu, čo Hoechst preukázal už 29. októbra 1998.
As regards the irregularities which are alleged to vitiate the administrative procedure, Hoechst emphasises that the Commission, at recital 461 to the Decision, refused to accept that the applicant had been the first to cooperate, on the ground that it had documents without producing them, when it was agreed that, in view of the proceedings pending in the United States, Hoechst could provide those documents at a later stage.
Pokiaľ ide o pochybenia, ku ktorým došlo v správnom konaní, Hoechst zdôrazňuje, že Komisia v bode 461 rozhodnutia odmietla pripustiť, že s Hoechstom spolupracovala ako prvým, a to z dôvodu, že Hoechst mal dokumenty, ktoré nepredložil, hoci bolo dohodnuté, že s ohľadom na konanie prebiehajúce v Spojených štátoch Hoechst mohol predložiť dokumenty aj neskôr.
At the same time, as shown by the letter of 26 March 1999, the Commission clearly allowed Chisso ‘extra time’ to submit documents.
V tom istom čase, ako to dokazuje list z 26. marca 1999, Komisia zjavne poskytla podniku Chisso „dodatočnú lehotu“ na predloženie dokumentov.
Furthermore, the documents produced by Chisso in April 1999 could have been provided earlier.
Okrem toho dokumenty, ktoré predložil Chisso v apríli 1999, mohol predložiť aj skôr.
Accordingly, Chisso’s cooperation should have been rejected on the same grounds as those used against Hoechst.
Takže spolupráca s podnikom Chisso mala byť zamietnutá z tých istých dôvodov, ktoré boli uplatnené voči podniku Hoechst.
In fact, no lack of cooperation was alleged on Chisso’s part in spite of a strictly comparable situation.
Pritom podniku Chisso nebol vyčítaný nedostatok spolupráce, hoci sa nachádzal v presne rovnakej situácii.
That constitutes unequal treatment to the detriment of Hoechst.
To predstavuje nerovné zaobchádzanie na úkor podniku Hoechst.
The request to carry out further investigations
O žiadosti na vykonanie nových šetrení
Hoechst states that, in its letter of 22 January 2003 to the hearing officer, it had requested that further investigations be carried out at the Commission’s premises in the form of questioning of witnesses.
Hoechst tvrdí, že vo svojom liste z 22. januára 2003 zaslanom pracovníčke poverenej vypočúvaním požiadal, aby sa v priestoroch Komisie vykonalo nové šetrenie prostredníctvom vypočutia svedkov.
Although that request was not refused by either the hearing officer or the Commission, no action was taken, since the requested investigation was clearly not carried out.
Tejto žiadosti sa nevyhovelo bez toho, že by ju pracovníčka poverená vypočúvaním či Komisia zamietli, pretože navrhované šetrenie sa zjavne nezrealizovalo.
In so far as that investigation was decisive for the content of the Decision, for the reasons set out in the present plea, the Commission has breached the principle of sound administration.
Keďže uvedené šetrenie bolo z dôvodov uvedených v tomto žalobnom dôvode určujúce pre rozhodnutie, Komisia porušila zásadu riadnej správy vecí verejných.
HOECHST v COMMISSION b) Arguments of the Commission
HOECHST/KOMISIA b) Tvrdenia Komisie
The refusal to grant access to certain documents
O zamietnutí prístupu k niektorým dokumentom
The Commission emphasises that Hoechst does not deny that access to certain documents may in principle be refused when they are internal documents or contain business secrets.
Komisia zdôrazňuje, že Hoechst nepopiera, že prístup k niektorým dokumentom môže byť v zásade odmietnutý, napríklad vtedy, keď sú tieto dokumenty interné alebo obsahujú obchodné tajomstvo.
In that context, first, the Commission states that the hearing officer paid ‘particular attention’ to her findings in the draft decision, concerning the question of the benefit of favourable treatment with respect to the fine.
V tejto súvislosti Komisia po prvé spresňuje, že pracovníčka poverená vypočúvaním venovala „osobitnú pozornosť“ svojim záverom týkajúcim sa v jej návrhu rozhodnutia otázky čerpania výhod pri ukladaní pokút.
The hearing officer ‘moreover’ examined the Commission’s internal notes before stating that she was convinced that ‘the acts of the Commission’s services vis-à-vis the parties [had] not had any influence on the outcome of the procedure from that point of view’.
„Taktiež“ preskúmala interné záznamy Komisie pred rozhodnutím, že je presvedčená o tom, že „opatrenia útvarov Komisie vo vzťahu ku stranám nemali žiaden vplyv na výsledok prípadu týkajúceho sa uvedeného problému“.
Second, the Commission asserts that the first decisive evidence of the existence of the cartel was provided by Chisso at the meeting of 13 November 1998.
Po druhé Komisia uvádza, že prvé rozhodujúce dôkazy, ktoré preukazujú existenciu kartelu, boli poskytnuté podnikom Chisso na stretnutí 13. novembra 1998.
The decision as to which undertaking was the first to supply decisive evidence to the Commission was taken solely on the basis of the documents produced by the undertakings, to which the parties had access.
Určenie prvého podniku, ktorý poskytol Komisii rozhodujúce dôkazy, sa uskutočnilo len na základe dokumentov predložených podnikmi, ku ktorým mali dotknuté osoby prístup.
Accordingly, the warning promised to Chisso at the meeting of 13 November 1998 cannot logically have influenced the decision as to which undertaking was the first to cooperate.
Takže varovanie, ktoré bolo sľúbené podniku Chisso na uvedenom stretnutí z 13. novembra 1998, nemohlo mať logicky vplyv na určenie podniku, ktorý spolupracoval ako prvý.
It follows at the same time that the criticisms concerning the conduct of the procedure after that date could not be of the slightest importance in that regard.
Z uvedeného zároveň vyplýva, že výhrady týkajúce sa priebehu konania po uvedenom dátume nemajú z tohto pohľadu žiadny význam.
That also applies to the complaints relating to the refusal to grant access to Chisso’s letter of 17 December 2002 and the annexes thereto.
To isté platí aj pre námietky voči zamietnutiu prístupu k listu Chisso zo 17. decembra 2002 a jeho prílohám.
Nor, third, has Hoechst succeeded in casting serious doubts on the objectivity of the Commission’s conduct of the procedure that might justify wider access to its internal documents.
Po tretie podniku Hoechst sa navyše nepodarilo preukázať vážne pochybnosti o objektívnosti konania vedeného Komisiou, ktoré by odôvodňovali priznanie širšieho prístupu k jej interným dokumentom.
The Commission submits, in that regard, that the opportunity given to Chisso on 9 December 1998 to submit oral observations served only to explain the written evidence submitted on 13 November 1998.
Komisia v tejto súvislosti tvrdí, že podniku Chisso bolo 9. decembra 1998 umožnené predložiť ústne pripomienky len na účely vysvetlenia písomných dôkazov predložených 13. novembra 1998.
On the other hand, the meeting proposed by Hoechst by telephone on 5 March 1999 was intended to substitute oral testimony for existing written evidence.
Naopak, na základe stretnutia, ktoré navrhoval zástupca Hoechst prostredníctvom telefonického hovoru 5. marca 1999, mali byť poskytnuté výpovede svedkov namiesto písomných dôkazov.
As regards the ‘refusal’ to agree to the meeting proposed by Hoechst, the Commission suggests that what it did was more in the nature of a general reference to the conditions of the application of the 1996 Leniency Notice than a definitive refusal of any new contact with Hoechst.
Čo sa týka „odmietnutia“ stretnutia, ktoré navrhoval Hoechst, Komisia uvádza, že z jej strany išlo skôr o všeobecný odkaz na podmienky uplatňovania oznámenia o spolupráci z roku 1996 ako o konečné odmietnutie akýchkoľvek ďalších kontaktov s podnikom Hoechst.
The Commission also states that its position was based on a provisional assessment, first, of Hoechst’s willingness to cooperate, in view of the fact that of Hoechst was not prepared to cooperate fully before the outcome of the criminal and civil proceedings in the United States, and, second, of the probative value of the information thus far sent to the Commission by Hoechst.
Komisia tiež spresňuje, že jej stanovisko sa zakladalo na predbežnom posúdení jednak vôle podniku Hoechst spolupracovať, pričom Hoechst nebol ochotný úplne spolupracovať pred skončením trestných a občianskoprávnych konaní v Spojených štátoch, a jednak na dôkaznej hodnote informácií, ktoré dovtedy predložil Komisii.
As Hoechst did not state that it was prepared, at the time of the requested meeting, to cooperate fully with the Commission and to give information of a different nature from that which it had already supplied, it would have made no sense, either for the Commission or for Hoechst, to arrange a new meeting.
Keďže Hoechst pri žiadosti o stretnutie neoznámil, že je pripravený úplne spolupracovať s Komisiou a poskytnúť informácie, ktoré by mali inú povahu ako tie, čo už poskytol, nemalo by pre Komisiu ani pre Hoechst zmysel organizovať ďalšie stretnutie.
As regards the fact that the Commission actively invited Chisso to meetings and arranged such meetings, the Commission states that by its telephone call it was merely reacting to an initiative by Chisso.
Čo sa týka skutočnosti, že Komisia aktívne vyzývala Chisso na spoločné stretnutia a organizovala ich, Komisia spresňuje, že svojím telefonickým hovorom len reagovala na iniciatívu podniku Chisso.
It was agreed at the meeting of 29 September 1998 that the lawyers would take the initiative for a new meeting with the Commission within two weeks.
Na stretnutí z 29. septembra 1998 bolo dohodnuté, že pre zvolanie nového stretnutia v lehote dvoch týždňov prevezmú iniciatívu advokáti Chisso.
As they did not do so within the agreed period, the Commission resumed contact in order to ascertain whether the lawyers still desired a meeting.
Keďže tí sa v dohodnutej lehote nevyjadrili, Komisia ich kontaktovala, či si stále želajú spoločné stretnutie.