natgillin/translations-raw huggingface dataset:
33Morever the Proposal for a Council directive concerning arrangements for the taking into account by enterprises of the losses of their permanent establishments and subsidiaries situated in other Member States, 34issued in 1991, makes the Commission’s view clear: national legislation which does not permit enterprises to take into account the losses incurred by their permanent establishments situated in other Member States is incompatible with the internal market. 35
33Navyše návrh smernice Rady o režime, akým podniky zohľadnia straty svojich stálych prevádzkarní a dcérskych spoločností nachádzajúcich sa v iných členských štátoch, 34vydaný roku 1991, jasne ukazuje názor Komisie: vnútroštátna právna úprava, ktorá nepovoľuje podnikom, aby zohľadnili straty svojich stálych prevádzkarní nachádzajúcich sa v ostatných členských štátoch, je nezlučiteľná s vnútorným trhom. 35
Accordingly I am not persuaded that there is in the present case any justification for limiting the temporal effects of the ruling.
Preto nie som presvedčená, že v prejednávanej veci by existovali akékoľvek dôvody na časové obmedzenie účinkov rozsudku.
In the present case I agree with Lidl that the second of those cumulative conditions is not satisfied.
V prejednávanej veci súhlasím s Lidlom, že druhá z týchto kumulatívnych podmienok nie je splnená.
I cannot accept that, when Germany repealed the earlier legislation and thus in effect reinstated the contested measure, it can plausibly be described as having been led into taking that step by reason of objective, significant uncertainty regarding the implications of Article 43 EC. By 1999 the Court had already ruled that national legislation which essentially denied group loss relief where a majority
Nemôžem uznať, že pokiaľ Nemecko zrušilo skoršiu právnu úpravu, a tým v skutočnosti opätovne zaviedlo napadnuté opatrenie, je možné o ňom vierohodne tvrdiť, že k tomuto kroku bolo nabádané z dôvodu objektívnej a vážnej neistoty
32 — Case C-264/96 ICI [1998] ECR I-4695.
32 — Rozsudok zo 16. júla 1998, ICI, C-264/96, Zb. s. I-4695.
33 — Case 270/83 Commission v France [1986] ECR 273, paragraph 22.
33 — Rozsudok z 28. januára 1986, Komisia/Francúzsko, 270/83, Zb. s. 273, bod 22.
34 — Cited in footnote 21.
34 — Už citovaný v poznámke pod čiarou 21.
31 — See most recently Case C-313/05 Brzeziński [2007] ECR I-513, paragraphs 57 and 58.
31 — Pozri naposledy rozsudok z 18. januára 2007, Brzeziński, C-313/05, Zb. s. I-513, body 57 a 58.
35 — See the first recital in the preamble and point 1 of the Explanatory Memorandum.
35 — Pozri prvé odôvodnenie v preambule a bod 1 dôvodovej správy.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-414/06
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-414/06
In the light of the above I am of the view that the Court should answer the question referred by the Bundesfinanzhof as follows:
Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti zastávam názor, že Súdny dvor by mal odpovedať na prejudiciálnu otázku, ktorú mu položil Bundesfinanzhof, takto:
‘It is not compatible with Article 43 EC for a Member State to preclude a company, when calculating its taxable profits, from deducting losses from a permanent establishment in another Member State on the ground that, according to the applicable double taxation convention, the corresponding income from such a permanent establishment is not subject to taxation in the first Member State.’
Nie je zlučiteľné s článkom 43 ES, ak členský štát neumožní spoločnosti, aby si pri výpočte svojho zdaniteľného zisku odpočítala straty stálej prevádzkarne v inom členskom štáte, pretože podľa príslušnej zmluvy o zamedzení dvojitého zdanenia nepodliehajú zodpovedajúce príjmy z činnosti takej stálej prevádzkarne zdaneniu v prvom členskom štáte.
JUDGMENT OF THE COURT (Fourth Chamber)15 May 2008 *
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora) z 15. mája 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC by the Bundesfinanzhof (Germany), made by decision of 28 June 2006, received at the Court on 11 October 2006, in the proceedings
Vo veci C-414/06, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Bundesfinanzhof (Nemecko) z 28. júna 2006 a doručený Súdnemu dvoru 11. októbra 2006, ktorý súvisí s konaním:
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta (Rapporteur), E. Juhász and T. von Danwitz, Judges,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora), v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia G. Arestis, R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), E. Juhász a T. von Danwitz,
Advocate General: E. Sharpston, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 29 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
2008 — VEC C-414/06 generálna advokátka: E. Sharpston, tajomník: B. Fülöp, referent, so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 29. novembra 2007, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— the German Government, by M. Lumma, C. Blaschke and H. Kube, acting as Agents,
— nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma, C. Blaschke a H. Kube, splnomocnení zástupcovia,
— the Greek Government, by M. Papida, I. Pouli and K. Georgiadis, acting as Agents,
— grécka vláda, v zastúpení: M. Papida, I. Pouli a K. Georgiadis, splnomocnení zástupcovia,
— the Netherlands Government, by H.G. Sevenster, P. van Ginneken and M. de Grave, acting as Agents,
— holandská vláda, v zastúpení: H. G. Sevenster, P. van Ginneken a M. de Grave, splnomocnení zástupcovia,
— the Finnish Government, by J. Heliskoski and J. Himmanen, acting as Agents,
— fínska vláda, v zastúpení: J. Heliskoski a J. Himmanen, splnomocnení zástupcovia,
— the Swedish Government, by K. Wistrand and S. Johannesson, acting as Agents,
— švédska vláda, v zastúpení: K. Wistrand a S. Johannesson, splnomocnené zástupkyne,
— the United Kingdom Government, by Z. Bryanston-Cross, acting as Agent, and S. Lee, Barrister,
— vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: Z. Bryanston-Cross, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci S. Lee, barrister,
— the Commission of the European Communities, by R. Lyal and W. Mölls, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 14 February 2008,
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: R. Lyal a W. Mölls, splnomocnení zástupcovia, po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 14. februára 2008,
2008 — CASE C-414/06 gives the following
2008 — VEC C-414/06 vyhlásil tento
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 43 EC and 56 EC.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 43 ES a 56 ES.
The reference was made in proceedings between Lidl Belgium GmbH & Co. KG (‘Lidl Belgium’) and the Finanzamt Heilbronn (‘the Finanzamt’) relating to the tax treatment by the German competent authorities of losses incurred by a permanent establishment of Lidl Belgium situated in Luxembourg. Legal context
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Lidl Belgium GmbH & Co. KG (ďalej len „Lidl Belgium“) a Finanzamt Heilbronn (ďalej len „Finanzamt“), ktorého predmetom je daňové zaobchádzanie so stratami, ktoré vznikli stálej prevádzkarni uvedenej spoločnosti nachádzajúcej sa v Luxemburskom veľkovojvodstve, zo strany príslušných nemeckých úradov. Právny rámec
The second subparagraph of the first paragraph of Article 2 of the Convention between the Grand Duchy of Luxembourg and the Federal Republic of Germany for the avoidance of double taxation and relating to mutual administrative and legal assistance in the fields of taxation of income and capital and of business and land taxation of 23 August 1958 (BGBl. II 1959, p.
Podľa článku 2 ods. 1 bodu 2 Zmluvy o zamedzení dvojitého zdanenia a vzájomnej administratívnej a právnej pomoci v oblasti daní z príjmov a kapitálu a zdaňovania podnikateľskej činnosti a nehnuteľností uzavretej medzi Luxemburským veľkovojvodstvom a Spolkovou republikou Nemecko 23. augusta 1958 (BGBl. II 1959, s.
1270), as amended by the additional protocol of 15 June 1973 (‘the Convention’), provides that the expression ‘permanent establishment’ is to mean ‘a fixed place of business at which the undertaking carries on all or part of its activities’.
1270), zmenenej a doplnenej dodatkovým protokolom z 15. júna 1973 (ďalej len „zmluva“), výraz „stála prevádzkareň“ označuje „trvalé zariadenie určené na podnikanie, v ktorom podnik vykonáva úplne alebo sčasti svoju činnosť“.
The second subparagraph, point (a), of the first paragraph of Article 2 of the Convention lists a number of types of premises which are to be treated as being a permanent establishment for the purposes of the Convention.
V článku 2 ods. 1 bode 2 písm. a) zmluvy je vymenovaný určitý počet zariadení považovaných za stále prevádzkarne v zmysle zmluvy.
Article 5 of the Convention provides:
Článok 5 zmluvy stanovuje:
Where a person residing in one of the Contracting States receives income in his capacity as owner or co-owner of an industrial or commercial undertaking the activities of which extend to the territory of the other Contracting State, that income shall be taxable in that other State only in so far as it is attributable to a permanent establishment situated in the territory of that State.
Ak osoba s bydliskom v jednom zo zmluvných štátov dosahuje ako podnikateľ alebo spolupodnikateľ príjmy z podnikateľskej činnosti, ktorá zasahuje na územie druhého zmluvného štátu, má tento druhý štát právo zdaniť tieto príjmy iba vtedy, ak sú dosahované stálou prevádzkarňou nachádzajúcou sa na jeho území.
In this connection, the income which is to be attributed to the permanent establishment is that income which it would have received had it constituted a separate undertaking carrying out the same or similar activities in the same or similar conditions and carrying on business in the same way as an independent undertaking.
Pritom stálej prevádzkarni možno pripísať príjmy, ktoré by dosiahla, ak by predstavovala samostatný podnik, ktorý by uskutočňoval rovnaké alebo obdobné transakcie za rovnakých alebo podobných podmienok, a pri uskutočňovaní transakcií by konala ako nezávislý podnik.
Article 6(1) of the Convention states:
Článok 6 ods. 1 zmluvy znie takto:
‘Where an undertaking of one of the Contracting States, by reason of its participation in the management or financial structure of an undertaking of the other State, agrees economic or financial conditions with that undertaking which differ from
„Ak podnik jedného zo zmluvných štátov dohodne z dôvodu svojej účasti na riadení alebo na finančnej štruktúre podniku v inom štáte s týmto podnikom hospodárske
2008 — CASE C-414/06 those which would have been agreed with an independent undertaking, or imposes such conditions on it, the income which would in the normal case have been received by one of those undertakings, but which by reason of those conditions was not in fact so paid, may be included in the income of that undertaking and taxed accordingly.’
2008 — VEC C-414/06 alebo finančné podmienky odlišné od podmienok, ktoré by dohodol s nezávislým podnikom, alebo mu také podmienky nariadi, možno príjmy, ktoré by jeden z dvoch podnikov normálne dosiahol, ale ich z dôvodu týchto podmienok nemohol dosiahnuť, zahrnúť do príjmov tohto podniku a následne zdaniť.“
Article 20 of the Convention states:
Článok 20 uvedenej zmluvy stanovuje:
Where, in accordance with the preceding articles, the State of residence has the right to tax income or capital, the other State shall not tax such income or capital. …
Ak je štát miesta bydliska podľa predchádzajúcich článkov príslušný na zdanenie príjmov alebo častí majetku, druhý štát nesmie tieto príjmy alebo časti majetku zdaniť. …
There shall, unless paragraph 3 applies, be excluded from the tax base of the State of residence any income and capital which is taxable in the other State by virtue of the preceding articles.
Zo zdaniteľného základu v štáte miesta bydliska sú vylúčené príjmy a časti majetku, ktoré je podľa predchádzajúcich článkov oprávnený zdaniť druhý štát, pokiaľ sa neuplatní odsek 3.
However, taxes on income or capital which may be taxed in the State of residence shall be levied at the rate applicable to the taxpayer’s total income or total capital.
Daň, ktorá zaťažuje príjmy alebo časti majetku, ktorých zdanenie prináleží štátu miesta bydliska, sa však vyberá podľa sadzby, ktorá zodpovedá celkovému príjmu alebo celému majetku daňovníka.
Lidl Belgium is a member of the Lidl and Schwarz group and carries on business as a distributor of goods.
Lidl Belgium je súčasťou skupiny Lidl a Schwarz a vykonáva svoju obchodnú činnosť v oblasti distribúcie tovaru.
Lidl Belgium, which had initially developed its business on the
Lidl Belgium, ktorý najprv vyvíjal svoju činnosť na
Belgian market, was given the further task of establishing itself in Luxembourg from 1999.
LIDL BELGIUM belgickom trhu, dostal za úlohu preniknúť od roku 1999 aj do Luxemburska.
To that end, Lidl Belgium created a permanent establishment there.
Na tento účel v ňom Lidl Belgium vytvoril stálu prevádzkareň.
Lidl Belgium is a limited partnership with its registered office in Germany, the partners of which include Lidl Belgium Beteiligungs-GmbH, as a limited partner, and Lidl Stiftung & Co. KG, as a general partner. 10
Lidl Belgium je komanditná spoločnosť, ktorá má sídlo v Nemecku, pričom medzi jej spoločníkov patria Lidl Belgium Beteiligungs-GmbH ako komplementár a Lidl Stiftung & Co. KG ako komanditista. 10
During the 1999 accounting period, which is the period at issue in the main proceedings, Lidl Belgium’s permanent establishment in Luxembourg incurred a loss.
V priebehu zdaňovacieho obdobia 1999, o ktoré ide vo veci samej, zaznamenala stála prevádzkareň Lidl Belgium nachádzajúca sa v Luxembursku stratu.
When calculating its revenue for tax purposes, Lidl Belgium sought to deduct that loss from the amount of its tax base.
Počas konania o vymeraní dane chcel Lidl Belgium odpočítať túto stratu zo sumy svojho základu dane.
The Finanzamt disallowed the deduction of that loss on the basis, inter alia, of the exemption of income relating to that permanent establishment by virtue of the provisions of the Convention.
Finanzamt odmietol odpočítanie tejto straty, pričom ako dôvod uviedol najmä oslobodenie príjmov pochádzajúcich z tejto stálej prevádzkarne podľa ustanovení zmluvy.
On 30 June 2004, the Finanzgericht Baden-Würtemberg (Finance Court, Baden-Würtemberg), before which Lidl Belgium had brought proceedings, dismissed the latter’s action against the decision of the Finanzamt.
Dňa 30. júna 2004 Finanzgericht Baden-Württemberg zamietol žalobu, ktorú Lidl Belgium podal proti rozhodnutiu Finanzamtu.
An appeal having been brought before it by Lidl Belgium, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Lidl Belgium podal opravný prostriedok na Bundesfinanzhof a ten rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
‘Is it compatible with Articles 43 EC and 56 EC for a German company with income from industrial or commercial activities to be precluded, when calculating its income,
„Je zlučiteľné s článkami 43 ES a 56 ES, ak si nemecký podnik s príjmami z vykonávania priemyselnej alebo obchodnej činnosti nemôže od zisku odpočítať straty stálej
2008 — CASE C-414/06 from deducting losses from a permanent establishment in another Member State (in this case, the Grand Duchy of Luxembourg) on the ground that, according to [the Convention], the corresponding income from such a permanent establishment is not subject to taxation in Germany?’
2008 — VEC C-414/06 prevádzkarne umiestnenej v inom členskom štáte (v danom prípade v Luxemburskom veľkovojvodstve), pretože podľa… zmluvy… nepodliehajú zodpovedajúce príjmy z činnosti stálej prevádzkarne zdaneniu v Nemecku?“
By its question, the national court essentially asks whether Articles 43 EC and 56 EC preclude a national tax regime which does not allow a resident company, for the purposes of determining its profits and calculating its taxable income, to deduct losses incurred in another Member State by a permanent establishment belonging to it, when that tax regime does allow losses incurred by a resident permanent establishment to deduct those losses.
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či články 43 ES a 56 ES bránia vnútroštátnemu daňovému režimu, ktorý vylučuje možnosť, aby spoločnosť rezident pri stanovení svojho hospodárskeho výsledku a výpočte svojho zdaniteľného príjmu uplatnila straty, ktoré dosiahla v inom členskom štáte stála prevádzkareň, ktorá jej patrí, hoci uvedený daňový režim počíta s takou možnosťou, pokiaľ ide o straty, ktoré dosiahla stála prevádzkareň rezident.
The scope of application of Articles 43 EC and 56 EC
O pôsobnosti článkov 43 ES a 56 ES
As the national court has referred to each of the provisions mentioned above in the question referred, it should be noted that the creation and the outright ownership by a natural or legal person established in a Member State of a permanent establishment not having a separate legal personality situated in another Member State falls within the scope of application ratione materiae of Article 43 EC.
Keďže vnútroštátny súd spomenul v položenej otázke dve uvedené ustanovenia, je potrebné pripomenúť, že situácia, keď fyzická alebo právnická osoba usadená v jednom členskom štáte vytvorí a úplne ovláda stálu prevádzkareň, ktorá nemá odlišnú právnu subjektivitu a nachádza sa v inom členskom štáte, patrí do vecnej pôsobnosti článku 43 ES.
Even if it were to be accepted that the tax regime at issue in the main proceedings has restrictive effects on the free movement of capital, such effects would have to be seen as an unavoidable consequence of any restriction on freedom of establishment and
Aj za predpokladu, že by daňový režim, o ktorý ide vo veci samej, zahŕňal obmedzujúce účinky na voľný pohyb kapitálu, takéto účinky by boli nevyhnutným dôsledkom prípadného obmedzenia slobody usadiť sa a neodôvodňovali by preskúmanie uvede-
Accordingly, the tax regime at issue in the main proceedings must be assessed in the light of Article 43 EC.
Preto musí byť daňový režim, o ktorý ide vo veci samej, posúdený vo vzťahu k článku 43 ES.
Whether a restriction on the freedom of establishment exists
O existencii obmedzenia slobody usadiť sa
2008 — CASE C-414/06
2008 — VEC C-414/06
Those considerations also apply where a company established in a Member State carries on business in another Member State through a permanent establishment.
Tieto úvahy sa rovnako uplatnia vtedy, ak spoločnosť usadená v jednom členskom štáte podniká v inom členskom štáte prostredníctvom stálej prevádzkarne.
Indeed, and as is shown by the provisions of the Convention, a permanent establishment constitutes, under tax convention law, an autonomous entity.
Ako totiž ukazujú ustanovenia zmluvy, stála prevádzkareň predstavuje z uhla pohľadu zmluvného daňového práva autonómny subjekt.
Thus, those to whom the Convention applies comprise, in accordance with Article 2 of the Convention, not only natural and legal persons, but also all those types of permanent establishment which are listed in the second subparagraph, point (a), of the first paragraph of Article 2, in a manner which distinguishes them from other categories of entity listed in the second subparagraph, point (b), of that article, which are excluded from the definition of permanent establishment under the Convention.
Napríklad subjekty, na ktoré sa zmluva uplatňuje, zahŕňajú podľa jej článku 2 okrem fyzických a právnických osôb všetky typy stálych prevádzkarní, ktoré sú vymenované v odseku 1 bode 2 písm. a) tohto článku, a to na rozdiel od iných kategórií subjektov vymenovaných v odseku 1 bode 2 písm. b) uvedeného článku, ktoré sú vylúčené z tejto zmluvnej definície stálej prevádzkarne.
That definition of a permanent establishment as an autonomous fiscal entity is consonant with international legal practice as reflected in the model tax convention drawn up by the Organisation for Economic Cooperation and Development (OECD), in particular Articles 5 and 7 thereof.
Toto chápanie stálej prevádzkarne ako autonómneho daňového subjektu je v súlade s medzinárodnou právnou praxou, ako sa odráža vo vzorovej zmluve o zamedzení dvojitého zdanenia, ktorú vypracovala Organizácia pre hospodársku spoluprácu a rozvoj (OECD), najmä v jej článkoch 5 a 7.
As regards the tax regime at issue in the main proceedings, it must be pointed out that a provision which allows losses incurred by a permanent establishment to be taken into account in calculating the profits and taxable income of the principal company constitutes a tax advantage.
Pokiaľ ide o daňový režim, o ktorý ide vo veci samej, treba uviesť, že ustanovenie, ktoré umožňuje zohľadnenie strát stálej prevádzkarne na účely stanovenia hospodárskeho výsledku a výpočtu zdaniteľného príjmu hlavnej spoločnosti, predstavuje daňovú výhodu.
However, the provisions of that tax regime do not grant such a tax advantage where the losses are incurred by a permanent establishment situated in a Member State other than that in which the principal company is established.
K poskytnutiu takej daňovej výhody však podľa ustanovení uvedeného daňového režimu nedôjde, pokiaľ straty pochádzajú zo stálej prevádzkarne nachádzajúcej sa v inom členskom štáte, než kde je usadená hlavná spoločnosť.
In those circumstances, the tax situation of a company which has its registered office in Germany and has a permanent establishment in another Member State is less favourable than it would be if the latter were to be established in Germany.
Za týchto podmienok je daňová situácia spoločnosti, ktorá má svoje registrované sídlo v Nemecku a stálu prevádzkareň v inom členskom štáte, menej výhodná, než by bola v prípade, keby sa stála prevádzkareň nachádzala v Nemecku.
By reason of that difference in tax treatment, a German company could be discouraged from carrying on its business through a permanent establishment situated in another Member State.
Vzhľadom na tento rozdiel v daňovom zaobchádzaní by nemecká spoločnosť mohla byť odradená od výkonu svojej činnosti prostredníctvom stálej prevádzkarne nachádzajúcej sa v inom členskom štáte.
It must be held that the tax regime at issue in the main proceedings involves a restriction on the freedom of establishment.
Je teda namieste záver, že daňový režim, o ktorý ide vo veci samej, zahŕňa obmedzenie slobody usadiť sa.
Whether a justification exists
O existencii odôvodnenia
It is clear from the Court’s caselaw that a restriction on the freedom of establishment is permissible only if it is justified by overriding reasons in the public interest.
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že obmedzenie slobody usadiť sa by mohlo byť prípustné iba vtedy, ak je odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu.
It is further necessary, in such a case, that its application be appropriate to ensuring the attainment of the objective in question and not go beyond what is necessary to attain it (see Case C-446/03 Marks & Spencer [2005] ECR I-10837, paragraph 35; Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas, paragraph 47; and Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 64). 28
V takom prípade je navyše potrebné, aby bolo spôsobilé zabezpečiť uskutočnenie sledovaného cieľa a nepresahovalo to, čo je na dosiahnutie tohto cieľa nevyhnutné (pozri rozsudky z 13. decembra 2005, Marks & Spencer, C-446/03, Zb. s. I-10837, bod 35; Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, už citovaný, bod 47, ako aj Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, už citovaný, bod 64). 28
In that connection, the national court points out in particular that, in accordance with the provisions of the Convention, the income generated by the permanent establishment in Luxembourg is not taxed in the Member State of residence of the company to which it belongs.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd zdôrazňuje najmä skutočnosť, že príjmy, ktoré dosiahla stála prevádzkareň nachádzajúca sa v Luxembursku, nie sú v súlade s ustanoveniami zmluvy zdanené v členskom štáte, kde je rezidentom spoločnosť, ktorej stála prevádzkareň patrí.