natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, Regulation No 1348/2000 itself does not specify whether the right to refuse a document if it has not been translated also exists in the case of service by post effected in accordance with Article 14 of that regulation.
Samotné nariadenie č. 1348/2000 navyše neupresňuje, či právo odmietnuť písomnosť v prípade, že nie je preložená, existuje aj v prípade doručenia poštou uskutočneného podľa článku 14 tohto nariadenia.
In order to interpret that provision, it is necessary to examine the Explanatory Report on the Convention on the service in the Member States of the European Union of judicial and extrajudicial documents in civil or commercial matters, drawn up by an act of the Council of the European Union dated 26 May 1997 (OJ 1997 C 261, p.
Na účely výkladu tohto ustanovenia je potrebné preskúmať dôvodovú správu k dohovoru o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych alebo obchodných veciach v členských štátoch Európskej únie z 26. mája 1997 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 261, s.
1, ‘the 1997 Convention’; explanatory report, p.
1, ďalej len „dohovor z roku 1997“, dôvodová správa, s.
26) on the basis of Article K.3 of the EU Treaty, on the text of which Regulation No 1348/2000 is based (see, to that effect, Case C-443/03 Leffler [2005] ECR I-9611, paragraph 47).
26), prijatému na základe článku K.3 Zmluvy EÚ, z ktorého znenia vychádza nariadenie č. 1348/2000 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. novembra 2005, Leffler, C-443/03, Zb. s. I-9611, bod 47).
The commentary on Article 14(2) of the 1997 Convention concerning service by post states as follows:
Komentár k článku 14 ods. 2 dohovoru z roku 1997 týkajúcemu sa doručovania poštou uvádza:
‘This Article establishes the principle that service may be effected by post.
„Tento článok stanovuje zásadu prevzatia písomnosti doručovanej poštou.
However, Member States may, in order to provide guarantees for persons residing in their territory, specify the conditions under which service may be effected in their regard by post.
Členské štáty však môžu s cieľom priniesť záruky adresátom majúcim bydlisko na ich území upresniť podmienky, za ktorých im písomnosti možno doručiť poštou.
Such conditions might for instance include the use of registered post or the application of the Convention’s rules on the translation of documents.’
Možno napríklad vyžadovať zaslanie vo forme doporučenej zásielky alebo uplatnenie pravidiel dohovoru o preklade písomností.“ [neoficiálny preklad]
Some Member States, rightly or wrongly, have interpreted Article 14(1) of Regulation No 1348/2000 as meaning that the document is not required to be translated if it is served by post and have considered it necessary to state, as permitted by Article 14(2) of that regulation, that they do not accept service of judicial documents if they are not translated (see, in that regard, the Information communicated by Member States under Article 23 of Regulation No 1348/2000 (OJ 2001 C 151, p.
Niektoré členské štáty nesprávne či správne vykladali článok 14 ods. 1 nariadenia č. 1348/2000 v tom zmysle, že preklad písomnosti sa nevyžaduje v prípade doručenia poštou, a považovali za nevyhnutné upresniť v súlade s možnosťou stanovenou článkom 14 ods. 2 tohto nariadenia, že nesúhlasia s doručením písomností bez prekladu [pozri v tomto zmysle oznámenia členských štátov podľa článku 23 nariadenia č. 1348/2000 (Ú. v. ES C 151, 2001, s.
4) and the first update of the information communicated by Member States (OJ 2001 C 202, p. 10)).
4) a prvú aktualizáciu oznámení členských štátov (Ú. v. ES C 202, 2001, s. 10)].
It follows from the examination of the provisions of the 1965 Hague Convention, the Brussels Convention and the 1997 Convention, Regulation Nos 1348/2000 and 44/2001 and the information communicated by the Member States under Article 14(2) of Regulation No 1348/2000 that, in the areas covered by those provisions, neither the Community legislature nor the Member States consider it to be a necessary component of the exercise of the defendant’s rights of defence that the applicant provide a translation of the document instituting the proceedings, since the defendant must simply be given sufficient time to enable him to have that document translated and to prepare his defence.
Z preskúmania ustanovení Haagskeho dohovoru z roku 1965, Bruselského dohovoru z roku 1997, nariadení č. 1348/2000 a č. 44/2001, ako aj oznámení členských štátov podľa článku 14 ods. 2 nariadenia č. 1348/2000 vyplýva, že v oblastiach, na ktoré sa vzťahujú tieto ustanovenia, ani normotvorca Spoločenstva, ani členské štáty nepovažujú uskutočnenie prekladu návrhu na začatie konania žalobcom za skutočnosť nevyhnutnú pre výkon práva žalovaného na obranu, žalovaný však musí disponovať dostatočnou lehotou postačujúcou na zabezpečenie prekladu písomnosti a prípravu obrany.
Such a choice on the part of the Community legislature and the Member States does not undermine the protection of fundamental rights, which is guaranteed by the ECHR.
Takýto výber normotvorcu Spoločenstva a členských štátov nie je v rozpore s ochranou základných práv, ako vyplýva z EDĽP.
In fact, Article 6(3)(a) of that convention, which provides that everyone charged with a criminal offence has the minimum right to be informed promptly, in
Článok 6 ods. 3 písm. a) tohto dohovoru, podľa ktorého každý, kto je obvinený, má minimálne právo byť bez meškania a v jazyku, ktorému rozumie, podrobne oboznámený s povahou a dôvodom
WEISS UND PARTNER a language which he understands and in detail, of the nature and cause of the accusation against him, is applicable only in criminal matters.
WEISS UND PARTNER obvinenia proti nemu, sa totiž uplatňuje len v trestných veciach.
There is no provision in the ECHR requiring a document instituting proceedings in civil or commercial matters to be translated.
Žiadne ustanovenie EDĽP neukladá povinnosť preložiť návrh na začatie konania v občianskych a obchodných veciach.
Consequently, if the Community legislature chose, by Article 8 of Regulation No 1348/2000, to permit the addressee of a document to refuse it if it is not translated into an official language of the Member State addressed or a language of the Member State of transmission which he understands, that is principally to establish in a consistent manner who is responsible for the translation of such a document and liable for the cost thereof at the stage when it is served.
V dôsledku toho, ak sa normotvorca Spoločenstva rozhodol umožniť článkom 8 nariadenia č. 1348/2000 adresátovi písomnosti odmietnuť písomnosť v prípade, že nie je preložená do úradného jazyka prijímajúceho členského štátu alebo úradného jazyka odosielajúceho členského štátu, ktorému adresát rozumie, cieľom bolo predovšetkým jednotne určiť, kto má v štádiu doručovania takejto písomnosti zabezpečiť jej preklad a znášať náklady naň.
Since the examination of international and Community law concerning the scope of the principle of the protection of the rights of the defence, and in particular the need for a translation of a document instituting proceedings, has enabled the purpose of Article 8 of Regulation No 1348/2000 to be clarified, it is in the light of that purpose that it is necessary to determine what is covered by the term ‘document to be served’ within the meaning of that article where the document is a document instituting proceedings and whether such a document can or must include annexes consisting of documentary evidence.
Keďže preskúmanie medzinárodného práva a práva Spoločenstva v súvislosti s rozsahom zásady ochrany práva na obranu a najmä nevyhnutnosti prekladu návrhu na začatie konania umožnilo upresniť cieľ článku 8 nariadenia č. 1348/2000, je potrebné práve v duchu tohto cieľa určiť, čo zahŕňa pojem doručovaná písomnosť v zmysle článku 8, pokiaľ je touto písomnosťou návrh na začatie konania, a či takáto písomnosť môže alebo musí obsahovať prílohy zložené z dokumentov obsahujúcich dôkazy.
Regulation No 1348/2000 must be given an autonomous interpretation so that it may be applied in a uniform manner (Leffler, paragraphs 45 and 46).
Nariadenie č. 1348/2000 sa musí vykladať autonómne, aby sa umožnilo jeho jednotné uplatnenie (rozsudok Leffler, už citovaný, body 45 a 46).
The same applies to Regulation No 44/2001 and, in particular, the term ‘document instituting the proceedings’ within the meaning of Articles 26 and 34(2) of that regulation, as well as the corresponding provisions of the Brussels Convention.
To isté platí aj pre nariadenie č. 44/2001 a najmä pre pojem „návrh na začatie konania“ v zmysle článkov 26 a 34 ods. 2 tohto nariadenia, ako aj pre zodpovedajúce ustanovenia Bruselského dohovoru.
Ruling on the interpretation of Article 27(2) of the Brussels Convention concerning recognition of judgments, the Court defined the term ‘document which instituted
Pri rozhodovaní o výklade článku 27 ods. 2 Bruselského dohovoru o uznávaní rozhodnutí vymedzil Súdny dvor pojem návrh na začatie konania alebo iná rovnocenná
2008 — CASE C-14/07 the proceedings or … equivalent document’ within the meaning of that provision as meaning the document or documents which must be duly served on the defendant in due time in order to enable him to assert his rights before an enforceable judgment is given in the State of origin (see, to that effect, Case C-474/93 Hengst Import [1995] ECR I-2113, paragraph 19).
2008 — VEC C-14/07 písomnosť v zmysle tohto ustanovenia ako označenie jednej alebo viacerých písomností, ktorých riadne a včas uskutočnené doručenie umožní žalovanému, aby mohol uplatniť svoje práva predtým, ako sa v odosielajúcom členskom štáte vyhlási vykonateľný rozsudok v danej veci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 1995, Hengst Import, C-474/93, Zb. s. I-2113, bod 19).
The Court thus held that in the case giving rise to the judgment in Hengst Import the document which instituted the proceedings was constituted by the combination of the order to pay (‘decreto ingiuntivo’) issued by an Italian court in accordance with Article 641 of the Italian Code of Civil Procedure and the plaintiff’s application.
Súdny dvor preto rozhodol vo veci, v ktorej bol vyhlásený už citovaný rozsudok Hengst Import, že návrh na začatie konania spoločne tvorili platobný rozkaz („decreto ingiuntivo“) vydaný talianskym súdom podľa článku 641 talianskeho občianskeho súdneho poriadku a návrh žalobcu na jeho vydanie.
It is the joint service of both those documents which starts time running for the defendant to oppose the order.
Práve spoločné doručenie týchto dvoch dokumentov totiž spôsobuje začatie plynutia lehoty, počas ktorej môže žalovaný podať odpor.
Moreover, the plaintiff cannot obtain an enforceable order before the expiry of that timelimit (Hengst Import, paragraph 20).
Okrem toho vykonateľné rozhodnutie v prospech žalobcu nemožno vydať pred uplynutím tejto lehoty (rozsudok Hengst Import, už citovaný, bod 20).
The Court stated that the ‘decreto ingiuntivo’ is just a form which, to be comprehensible, must be read with the application.
Súdny dvor zdôraznil, že „decreto ingiuntivo“ je jednoduchým formulárom, ktorý sa na to, aby ho bolo možné pochopiť, musí čítať spolu s návrhom na jeho vydanie.
Conversely, service of the application alone does not enable the defendant to decide whether to defend the action since, without the ‘decreto ingiuntivo’, he does not know whether the court had granted or refused the application.
Recipročne doručenie samotného návrhu na vydanie platobného rozkazu neumožňuje žalovanému určiť, či si má zabezpečiť obranu, lebo bez „decreto ingiuntivo“ nemôže vedieť, či súd návrhu vyhovel, alebo ho zamietol.
Moreover, the requirement for joint service of the ‘decreto ingiuntivo ’and the application was confirmed by Article 643 of the Italian Code of Civil Procedure, according to which it marked the start of the proceedings (Hengst Import, paragraph 21).
Nevyhnutnosť spoločného doručenia „decreto ingiuntivo“ a návrhu na jeho vydanie je navyše potvrdená článkom 643 talianskeho občianskeho súdneho poriadku, z ktorého vyplýva, že sa ním začína konanie (rozsudok Hengst Import, už citovaný, bod 21).
It is apparent from that autonomous definition of the document instituting the proceedings, as interpreted by the Court, that such a document must consist of the document or documents, where they are intrinsically linked, enabling the defendant to understand the subjectmatter and grounds of the plaintiff’s application and to be aware of the existence of legal proceedings in which he may assert his rights, either by defending a pending action or, as was the case in the matter giving rise to the judgment in Hengst Import, by challenging a judgment delivered on the basis of an ex parte application.
Z tohto autonómneho pojmu návrh na začatie konania, ako ho vykladá Súdny dvor, vyplýva, že taká písomnosť sa skladá z jedného dokumentu, alebo v prípade, že sú vnútorne spojené, z viacerých dokumentov, ktoré umožnia žalovanému, aby pochopil predmet a dôvody návrhu žalobcu, ako aj existenciu súdneho konania, v rámci ktorého si môže uplatniť svoje práva buď tak, že sa bude v prebiehajúcom konaní brániť, alebo tak, ako to bolo vo veci, o ktorej sa rozhodlo už citovaným rozsudkom Hengst Import, že podá opravný prostriedok proti rozhodnutiu vydanému na základe jednostranného návrhu.
Moreover, as was pointed out at paragraph 43 above, under some national legal systems there is no requirement for the documentary evidence in a case to be annexed to what is defined as a document instituting the proceedings and they may be communicated separately.
Navyše, ako sa zdôraznilo v bode 43 tohto rozsudku, určité vnútroštátne právne poriadky nestanovujú, že spisové dokumenty obsahujúce dôkazy sa musia priložiť k písomnosti, ktorú definujú ako návrh na začatie konania, ale umožňujú, aby sa doručili osobitne.
Such documents are not therefore regarded as intrinsically linked to the document instituting the proceedings, in that they are essential to enable the defendant to understand the claim brought against him and to be aware of the existence of the legal proceedings, but have a probative function which is distinct from the purpose of service itself.
Takéto dokumenty obsahujúce dôkazy sa teda nepovažujú za vnútorne spojené s návrhom na začatie konania v tom zmysle, že by boli nevyhnutné na to, aby žalovaný mohol pochopiť návrh, ktorý sa voči nemu podal, a že existuje súdne konanie, majú však dôkaznú úlohu, ktorá sa líši od samotného predmetu doručenia návrhu na začatie konania.
It is appropriate to note that the conditions for recognition of judgments laid down in Regulation No 44/2001 have been relaxed by comparison with the conditions laid down in the Brussels Convention.
V tomto ohľade je nutné zdôrazniť, že podmienky uznania cudzích rozhodnutí stanovené nariadením č. 44/2001 boli oproti podmienkam stanoveným Bruselským dohovorom zmiernené.
Article 34(2) of that regulation departed from the requirement in Article 27(2) of the Brussels Convention that the document instituting the proceedings be duly served, in order to place the emphasis on effective observance of the rights of the defence, which are considered to have been observed when the defendant is aware of the pending legal action and has been able to commence proceedings to challenge a judgment entered against him (see, to that effect, ASML, paragraphs 20 and 21).
Článok 34 bod 2 tohto nariadenia sa totiž vzdáva požiadavky riadneho doručenia návrhu na začatie konania uvedenej v článku 27 ods. 2 Bruselského dohovoru s cieľom dať dôraz na skutočné rešpektovanie práva na obranu, ktoré sa považuje za rešpektované vtedy, ak žalovaný vie, že existuje súdne konanie a môže podať opravný prostriedok proti rozhodnutiu vydanému proti nemu (pozri v tomto zmysle rozsudok ASML, už citovaný, body 20 a 21).
That change in Regulation No 44/2201 by comparison with the Brussels Convention supports the interpretation of the term ‘document to be served’ — where that consists of a document instituting the proceedings — that such a document must include the essential information enabling a defendant to be aware primarily of the existence of legal proceedings but not of every item of documentary evidence which makes it possible to prove the various facts and points of law on which the application is based.
Táto zmena nariadenia č. 44/2001 oproti Bruselskému dohovoru posilňuje taký výklad pojmu doručovaná písomnosť, ktorou je návrh na začatie konania, podľa ktorého musí takáto písomnosť obsahovať základné prvky na to, aby mohol žalovaný predovšetkým pochopiť, že existuje určité súdne konanie, a nie všetky dokumenty obsahujúce dôkazy umožňujúce preukázanie rôznych skutkových a právnych okolností, na základe ktorých bol návrh na začatie konania podaný.
It follows from the above considerations that the term ‘document to be served’ in Article 8 of Regulation No 1348/2000, where such a document consists of a document
Z týchto skutočností vyplýva, že pojem doručovaná písomnosť uvedený v článku 8 nariadenia č. 1348/2000 sa musí v prípade, že touto písomnosťou je návrh na začatie
2008 — CASE C-14/07 instituting the proceedings, must be interpreted as meaning that documentary evidence which has a purely evidential function and is not intrinsically linked to the application in so far as it is not necessary for understanding the subjectmatter of the claim and the cause of action does not form an integral part of that document.
2008 — VEC C-14/07 konania, vykladať v tom zmysle, že dokumenty obsahujúce dôkazy, ktoré majú výlučne dôkaznú úlohu a nie sú vnútorne spojené s návrhom v tom zmysle, že nie sú nevyhnutné na pochopenie predmetu a dôvodu návrhu žalobcu, nie sú neoddeliteľnou súčasťou takejto písomnosti.
It is possible from an examination of the term ‘document’, as follows from the ECHR and, in particular, Article 6(3)(a) of that convention, referred to at paragraph 57 above, to reach a similar conclusion as regards criminal proceedings.
Preskúmanie pojmu obvinenie, ako vyplýva z EDĽP a najmä z jeho článku 6 ods. 3 písm. a) pripomenutého v bode 57 tohto rozsudku, umožňuje dospieť k rovnakému záveru v rámci trestných vecí.
According to the European Court of Human Rights, an indictment must enable the person charged to be informed not only of the cause of the accusation against him, that is the acts he is alleged to have committed and on which the accusation is based, but also of the detailed legal characterisation of those facts (see judgments of the European Court of Human Rights of 25 March 1999, Pélissier and Sassi v France, ECHR 1999-II, § 51, and of 19 December 2006, Mattei v France, No 34043/02, § 34).
Podľa Európskeho súdu pre ľudské práva musí totiž obvinenie umožniť obvinenému, aby sa mohol podrobne oboznámiť nielen s dôvodom jeho obvinenia, teda s vecnými skutkami, z ktorých je obvinený a na ktorých sa zakladá obvinenie, ale aj s právnou kvalifikáciou týchto skutkov, a to podrobným spôsobom (pozri rozsudky ESĽP, Pélissier a Sassi/Francúzsko z 25. marca 1999, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí ESĽP 1999-II, § 51, ako aj Mattei/Francúzsko z 19. decembra 2006, č. 34043/02, § 34).
On the other hand, the rights of the defence are not undermined by the mere fact that the indictment does not include the evidence in support of the facts on which the accused stands charged.
A contrario, právo na obhajobu nemožno spochybniť výlučne na základe skutočnosti, že obvinenie nezahŕňa dokumenty obsahujúce dôkazy o skutkoch, z ktorých je obvinený.
Ruling in respect of Article 6(3)(e) of the ECHR, under which a person charged with a criminal offence has the right to an interpreter, the European Court of Human Rights has also held that that right does not go so far as to require a written translation of all items of written evidence or official documents in the procedure (judgment of 19 December 1989, Kamasinski v Austria, Series A, No 168, § 74).
Pri rozhodovaní v súvislosti s článkom 6 ods. 3 písm. e) EDĽP, ktorý priznáva obvinenému právo na tlmočníka, Európsky súd navyše rozhodol, že toto právo nemá taký rozsah, že by bolo možné požadovať písomný preklad každého písomného dôkazu alebo oficiálnej spisovej písomnosti (rozsudok ESĽP z 19. decembra 1989, Kama-sinski/Rakúsko, séria A, č. 168, § 74).
As is apparent from the conclusion at paragraph 57 above, the requirements for the protection of the rights of the defence are not as stringent in civil and commercial matters as they are in criminal proceedings.
Ako vyplýva zo zistenia uskutočneného v bode 57 tohto rozsudku, ochrana práva na obranu v občianskych a obchodných veciach nemá také vysoké požiadavky ako v trestných veciach.
In the light of all the foregoing considerations, the term ‘document to be served’ in Article 8(1) of Regulation No 1348/2000, where such a document is a document instituting the proceedings, must be interpreted as meaning the document or documents
Vzhľadom na všetky tieto skutočnosti je potrebné vykladať pojem „doručovaná písomnosť“ uvedený v článku 8 ods. 1 nariadenia č. 1348/2000 v prípade, ak je touto písomnosťou návrh na začatie konania, ako pojem zahŕňajúci jednu alebo viac
WEISS UND PARTNER which must be served on the defendant in due time in order to enable him to assert his rights in legal proceedings in the State of transmission.
WEISS UND PARTNER písomností, ktorých včasné doručenie dáva žalovanému možnosť uplatniť svoje práva v rámci súdneho konania v odosielajúcom štáte.
Such a document must make it possible to identify with a degree of certainty at the very least the subjectmatter of the claim and the cause of action as well as the summons to appear before the court or, depending on the nature of the pending proceedings, to be aware that it is possible to appeal.
Takáto písomnosť musí umožniť s určitosťou zistiť aspoň predmet a dôvod návrhu, ako aj to, že ide o výzvu na dostavenie sa k súdu alebo podľa povahy konania, že existuje možnosť podať na dotknutý súd opravný prostriedok.
Documents which have a purely evidential function and are not necessary for the purpose of understanding the subjectmatter of the claim and the cause of action do not form an integral part of the document instituting the proceedings within the meaning of Regulation No 1348/2000.
Dokumenty, ktoré majú výlučne úlohu dôkazov a nie sú nevyhnutné na pochopenie predmetu a dôvodu návrhu, nie sú neoddeliteľnou súčasťou návrhu na začatie konania v zmysle nariadenia č. 1348/2000.
That interpretation is consistent with the objectives of Regulation No 1348/2000 to improve and expedite the transmission of documents.
Takýto výklad je v súlade s cieľmi nariadenia č. 1348/2000 spočívajúcimi v zlepšení a zrýchlení doručovania písomností.
Indeed, it can take a long time to translate supporting documents and, in any event, such translation is not necessary for the purposes of the action which will take place before the court of the Member State of transmission and in the language of that State.
Preklad dokumentov obsahujúcich dôkazy môže totiž vyžadovať značný čas, hoci v žiadnom prípade nie je nevyhnutný na potreby konania, ktoré sa uskutoční na súde odosielajúceho členského štátu a v jazyku tohto štátu.
It is for the national court to determine whether the content of the document instituting the proceedings enables the defendant to assert his rights in the Member State of transmission and, in particular, to identify the subjectmatter and the cause of action as well as to be aware of the existence of the legal proceedings.
Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby overil, či obsah návrhu na začatie konania dáva žalovanému možnosť uplatniť svoje práva v odosielajúcom štáte a najmä či mu umožňuje zistiť predmet a dôvod návrhu podaného proti nemu, ako aj existenciu súdneho konania.