natgillin/translations-raw huggingface dataset:
27 — Paragraph 38 of the judgment in Albacom and Infostrada and point 52 of my Opinion in that case.
27 — Bod 38 rozsudku Albacom a Infostrada a bod 52 mojich návrhov v tejto veci.
28 — Points 25 and 26 of the Opinion in ISIS Multimedia and Firma 02.
28 — Body 25 a 26 návrhov vo veci ISIS Multimedia a Firma 02.
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court of Justice replies to the Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio as follows:
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio odpovedal, že:
Directive 97/13/EC of the European Parliament and of the Council of 10 April 1997 on a common framework for general authorisations and individual licences in the field of telecommunications services, and specifically Articles 11, 22 and 25 thereof, preclude Member States from requiring a former holder of an exclusive concession or a holder of special rights which have been terminated, which currently has an individual licence, to pay, until 31 December 1998, fees and charges other than those provided for in Article 11.
Smernici Európskeho parlamentu a Rady 97/13/ES z 10. apríla 1997 o spoločnom rámci pre všeobecné oprávnenia a individuálne licencie v odvetví telekomunikačných služieb [neoficiálny preklad] a najmä jej článkom 11, 22 a 25 odporuje, aby členské štáty od bývalého výlučného koncesionára, ktorý mal osobitné práva, ktoré zanikli, a ktorý je v súčasnosti držiteľom individuálnej licencie, vyžadovali až do 31. decembra 1998 platenie iných poplatkov, ako sú poplatky upravené v článku 11 vyššie uvedenej smernice.
21 February 2008
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora) z 21. februára 2008*
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Italy), made by decision of 10 May 2006, received at the Court on 3 July 2006, in the proceedings
Vo veci C-296/06, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Taliansko) z 10. mája 2006 a doručený Súdnemu dvoru 3. júla 2006, ktorý súvisí s konaním:
2008 — CASE C-296/06
2008 — VEC C-296/06
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, U. Lõhmus, J. Klučka, A. Ó Caoimh and P. Lindh (Rapporteur), Judges,
SÚDNY DVOR (tretia komora), v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia U. Lõhmus, J. Klučka, A. Ó Caoimh a P. Lindh (spravodajkyňa), generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka, so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. októbra 2007, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, assisted by P. Gentili, Avvocato dello Stato,
— talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci P. Gentili, avvocato dello Stato,
— the Commission of the European Communities, by E. Traversa and M. Shotter, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 25 October 2007,
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: E. Traversa a M. Shotter, splnomocnení zástupcovia, po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 25. októbra 2007,
TELECOM ITALIA gives the following
TELECOM ITALIA vyhlásil tento
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 11, 22 and 25 of Directive 97/13/EC of the European Parliament and of the Council of 10 April 1997 on a common framework for general authorisations and individual licences in the field of telecommunications services (OJ 1997 L 117, p. 15).
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 11, 22 a 25 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/13/ES z 10. apríla 1997 o spoločnom rámci pre všeobecné oprávnenia a individuálne licencie v odvetví telekomunikačných služieb [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 117, s. 15).
The reference was made in proceedings between Telecom Italia SpA (‘Telecom Italia’) on the one hand and the Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministry of the Economy and Finance) and the Ministero delle Comunicazioni (Ministry of Communications) on the other concerning the obligation imposed on Telecom Italia to pay a fee based on a year’s turnover from the final date laid down for transposition into national law of Directive 97/13.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Telecom Italia SpA (ďalej len „Telecom Italia“) a Ministero dell’Economia e delle Finanze (ministerstvo hospodárstva a financií) a Ministero delle Comunicazioni (ministerstvo komunikácií) vo veci povinnosti uloženej Telecom Italia zaplatiť poplatok vypočítaný na základe jeho obratu za obdobie jedného roka začínajúce sa posledným dňom lehoty stanovenej na prebratie smernice 97/13 do vnútroštátneho práva.
Articles 6 and 11(1) of Directive 97/13 concerning the fees and charges for general authorisations procedures and individual licences respectively provide that the
Článok 6 a článok 11 ods. 1 smernice 97/13, ktoré sa týkajú poplatkov a úhrad uplatniteľných tak v konaniach o poskytnutie všeobecných oprávnení, ako aj v konaniach
2008 — CASE C-296/06
2008 — VEC C-296/06 o poskytnutie individuálnych licencií, stanovujú, že členské štáty dbajú na to, aby účelom poplatkov uložených podnikom v rámci postupov udeľovania povolení bolo výlučne pokrytie správnych nákladov spojených s udeľovaním, so správou, s kontrolou, prípadne s vytvorením režimu všeobecných oprávnení alebo uplatnením platných individuálnych licencií.
The general timelimit provided for the entry into force of Directive 97/13 is set out in the first paragraph of Article 25 thereof, which reads as follows:
Všeobecná lehota stanovená na prebratie smernice 97/13 je uvedená v článku 25 prvom pododseku tejto smernice, ktorý znie takto:
‘Member States shall bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive and publish the conditions and procedures attached to authorisations as soon as possible and, in any event, not later than 31 December 1997. They shall immediately inform the Commission thereof.’
„Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou a uverejnia podmienky a postupy súvisiace s oprávneniami čo najskôr, najneskôr však do 31. decembra 1997, a bezodkladne o tom informujú Komisiu.“ [neoficiálny preklad]
Article 22 of Directive 97/13 contains a specific provision regarding authorisations existing at the date of its entry into force:
Článok 22 smernice 97/13 obsahuje osobitné ustanovenie týkajúce sa oprávnení, ktoré sú v platnosti v deň, keď smernica nadobúda účinnosť:
Where application of the provisions of this Directive results in amendments to the terms of authorisations already in existence, Member States may extend the validity
Ak uplatnenie ustanovení tejto smernice spôsobí zmenu podmienok už existujúcich oprávnení, členské štáty môžu predĺžiť platnosť týchto podmienok, s výnimkou
TELECOM ITALIA of terms, other than those giving special or exclusive rights which have been or are to be terminated under Community law, provided that this can be done without affecting the rights of other undertakings under Community law, including this Directive.
TELECOM ITALIA podmienok priznávajúcich osobitné alebo výlučné práva, ktoré boli zrušené alebo sa musia zrušiť na základe práva Spoločenstva, a to za podmienky, že tým nie sú dotknuté práva iných podnikov vyplývajúce z práva Spoločenstva vrátane tejto smernice.
Without prejudice to the provisions of paragraph 2, obligations in authorisations existing at the date of entry into force of this Directive which have not been brought into line by 1 January 1999 with the provisions of this Directive shall be inoperative.
Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia odseku 2, povinnosti týkajúce sa oprávnení existujúcich ku dňu nadobudnutia účinnosti tejto smernice, ktoré nebudú zosúladené s ustanoveniami tejto smernice najneskôr do 1. januára 1999, strácajú svoju účinnosť.
Where justified, Member States may, upon request, be granted a deferment of that date by the Commission.’
V odôvodnených prípadoch môže Komisia túto lehotu na žiadosť členských štátov predĺžiť.“ [neoficiálny preklad]
The Postal and Telecommunications Code
Poštový a telekomunikačný zákonník
Until the implementation of Directive 97/13, the provision of public telecommunications services in Italy was reserved to the State under the first paragraph of Article 1 of the Postal and Telecommunciations Code (Codice postale e delle telecomunicazioni; the ‘Codice Postale’), annexed to Presidential Decree No 156 approving the consolidated act containing postal, post bank and telecommunications legislation (approvazione del testo unico delle disposizioni legislative in materia postale, di bancoposta e di telecomunicazioni) of 29 March 1973 (Ordinary Supplement to GURI No 113 of 3 May 1973).
Až do prebratia smernice 97/13 bola služba verejných telekomunikácií v Taliansku vyhradená štátu na základe článku 1 prvého odseku poštového a telekomunikačného zákonníka (codice postale e delle telecomunicazioni, ďalej len „codice postale“) pripojeného k dekrétu prezidenta Talianskej republiky č. 156 o prijatí jednotného zákonníka obsahujúceho právne predpisy v oblasti pôšt, poštovej banky a telekomunikácií (approvazione del testo unico delle disposizioni legislative in materia postale, di bancoposta e di telecomunicazioni) z 29. marca 1973 (riadna príloha GURI č. 113 z 3. mája 1973).
Article 188 of the Codice Postale provides that ‘concession holders are required to pay the State an annual charge in the amount prescribed in the present Decree or in the instrument granting the concession’.
V zmysle článku 188 codice postale „je koncesionár povinný platiť štátu ročný poplatok v rozsahu stanovenom týmto dekrétom, príslušnými pravidlami alebo koncesiou“.
That charge was calculated in proportion to the gross receipts or profits obtained from the service licensed, less the amounts paid to the operator of the public network.
Tento poplatok sa vypočítaval pomerne k hrubým ziskom zo služby poskytovanej na základe koncesie, po odpočítaní súm zaplatených koncesionárovi verejnej siete.
Presidential Decree No 318 of 22 September 1997
Dekrét prezidenta Talianskej republiky č. 318
Article 2(3) to (6) of that decree provide as follows:
Článok 2 ods. 3 až 6 tohto dekrétu stanovuje:
Until 1 January 1998, the special and exclusive rights for the provision of voice telephony services and the related installation and supply of public telecommunications networks shall be maintained. …
Osobitné a výlučné práva týkajúce sa poskytovania hlasovej telefónnej služby a s tým spojené budovanie a prevádzkovanie verejných telekomunikačných sietí ostávajú v platnosti až do 1. januára 1998…
The licences for public use and the authorisations referred to in Article 184(1) of the Codice Postale existing at the time of the entry into force of these regulations shall be amended, on the initiative of the [national regulatory authority], before 1 January 1999, with a view to bringing them into line with the provisions contained herein.
Koncesie pre verejné použitie a oprávnenia upravené článkom 184 ods. 1 codice postale, ktoré sú platné v čase nadobudnutia účinnosti týchto pravidiel, budú na výzvu [vnútroštátneho regulačného orgánu] najneskôr do 1. januára 1999 zmenené s cieľom ich zosúladenia s týmito pravidlami.
Where application of the provisions of these regulations makes amendments to the terms of existing licences and authorisations, terms other than those giving special or exclusive rights which have been abolished or are to be abolished under these regulations, shall remain valid, subject to the rights which other undertakings derive, in particular, from Community law.
Keďže uplatnenie týchto pravidiel spôsobuje zmeny podmienok existujúcich koncesií a oprávnení, iné podmienky, ako podmienky poskytujúce osobitné alebo výlučné práva, ktoré sa rušia alebo sa budú rušiť na základe týchto pravidiel, ostávajú v platnosti, bez toho však, aby tým boli dotknuté práva iných podnikov, ktoré im vyplývajú najmä z práva Spoločenstva.
Except for subparagraphs (4) and (5), obligations arising from licences and authorisations existing on the date on which these regulations came into force which have not been brought into line with the provisions of the latter shall be void from 1 January 1999.’
S výhradou ustanovení odsekov 4 a 5 povinnosti vyplývajúce z koncesií a oprávnení existujúcich ku dňu nadobudnutia účinnosti týchto pravidiel, bez ohľadu na ich súlad s týmito pravidlami, strácajú účinnosť od 1. januára 1999.“
Article 6(20) of Decree No 318/1997 provides:
Článok 6 ods. 20 dekrétu č. 318/1997 stanovuje:
‘… the contribution payable by undertakings in respect of the procedures for the grant of individual licences shall cover solely the administrative costs incurred in the preliminary investigation, control of the management of the service and maintenance of the conditions imposed for the licences themselves…’
„… poplatok požadovaný od podnikov v súvislosti s postupmi týkajúcimi sa individuálnych licencií slúži výlučne na pokrytie správnych nákladov spojených s vybavením, kontrolou správy služby a zachovávania podmienok stanovených v samotných licenciách. …“
Article 21(2) of Decree No 318/1997 reads as follows:
Článok 21 ods. 2 dekrétu č. 318/1997 stanovuje:
‘Unless otherwise provided in these regulations, the provisions in force in the field of telecommunications shall continue to apply.
„Pokiaľ tieto pravidlá výslovne nestanovujú inak, ustanovenia platné v oblasti telekomunikácií sa naďalej uplatňujú.
In particular, the provisions referred to in Article 188 of the Codice Postale shall continue to apply, for the purposes referred to in Article 6(20) and (21) and pending a decision to the contrary by the [national regulatory authority].’
Najmä na účely uvedené v článku 6 ods. 20 a 21 sa uplatňujú ustanovenia uvedené v článku 188 codice postale, a to až kým [vnútroštátny regulačný orgán] nerozhodne inak.“
Article 20(3) of Law No 448 introducing public finance provisions for stabilisation and development (misure di finanza pubblica per la stabilizzazione e lo sviluppo) of 23 December 1998 (Ordinary Supplement to GURI No 302 of 29 December 1998; ‘Law No 448/1998’) provides:
V zmysle článku 20 ods. 3 zákona č. 448 o pravidlách v oblasti verejných financií na účely stability a rozvoja (misure di finanza pubblica per la stabilizzazione e lo sviluppo) z 23. decembra 1998 (riadna príloha GURI č. 302 z 29. decembra 1998, ďalej len „zákon č. 448/1998“):
Pursuant to Article 20(4) of that law, Article 21(2) of Decree No 318/1997 has been repealed.
Na základe článku 20 ods. 4 tohto zákona sa ruší článok 21 ods. 2 dekrétu č. 318/1997.
Telecom Italia, a company incorporated under Italian law, is the former holder of exclusive rights, in the form of an exclusive licence, to provide public telecommunications services in Italy.
Telecom Italia, spoločnosť založená podľa talianskeho práva, je bývalým držiteľom výlučného práva vo forme výlučnej koncesie na služby verejných telekomunikácií v Taliansku.
It challenges before the Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Regional Administrative Court of Latium) the continuation, in respect of 1998, of the annual charge provided by the Codice Postale, which amounts to approximately EUR 385 million, for which it claims reimbursement.
Táto spoločnosť na Tribunale amministrativo regionale del Lazio (regionálny správny súd v Laziu) namieta zachovanie ročného poplatku stanoveného codice postale za obdobie roka 1998, ktorý predstavoval približne 385 miliónov eur, čiže sumu, ktorej vrátenie táto spoločnosť požaduje.
That company claims that the opening of the telecommunications market to competition on 1 January 1998 gave rise to the abolition of exclusive rights in that sector.
Uvedená spoločnosť tvrdí, že otvorenie telekomunikačného trhu hospodárskej súťaži, ku ktorému došlo 1. januára 1998, malo za následok zrušenie výlučných práv v tejto oblasti.
From that date, the only pecuniary charges applicable to telecommunications undertak-
Od tohto dátumu boli jedinými peňažnými povinnosťami uplatňujúcimi sa na telekomunikačné podniky na
TELECOM ITALIA ings in respect of their individual licences were those provided for in Article 11 of Directive 97/13, as confirmed by the Court in Joined Cases C-292/01 and C-293/01 Albacom and Infostrada [2003] ECR I-9449.
TELECOM ITALIA základe ich individuálnych licencií poplatky upravené článkom 11 smernice 97/13, ako to Súdny dvor už potvrdil v rozsudku z 18. septembra 2003, Albacom a Infostrada (C-292/01 a C-293/01, Zb. s. I-9449).
The national court also expresses doubts as to the validity of the annual charge imposed on Telecom Italia for 1998, while asking whether Article 22 of Directive 97/13, which contains a transitional provision for authorisations existing on the date of the entry into force of that directive, such as that granted to Telecom Italia, might not, however, be interpreted as authorising such a charge for that year only.
Vnútroštátny súd tiež vyjadruje pochybnosti o platnosti ročného poplatku uloženého Telecom Italia za rok 1998, pričom si kladie otázku, či by článok 22 smernice 97/13, ktorý obsahuje prechodné ustanovenie týkajúce sa oprávnení existujúcich ku dňu nadobudnutia účinnosti tejto smernice, akým bolo aj oprávnenie poskytnuté Telecom Italia, nebolo možné vykladať aj tak, že výlučne na tento rok povoľuje uloženie takéhoto poplatku.
That court is none the less inclined to think, like Telecom Italia, that Article 22 does not contain a transitional provision concerning Article 11 of that directive on charges for individual licences and that it does not therefore allow the imposition of a pecuniary charge such as the charge in the main proceedings.
Tento súd sa však po vzore Telecom Italia prikláňa skôr k myšlienke, že uvedený článok 22 neobsahuje prechodné ustanovenia týkajúce sa článku 11 tejto smernice, ktorý upravuje poplatky uplatňujúce sa na individuálne licencie, a že teda neumožňuje uloženie takej peňažnej povinnosti, akou je predmetný poplatok vo veci samej.
It is in those circumstances that the Tribunale amministrativo regionale del Lazio decided to stay the proceedings and refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Za týchto podmienok Tribunale amministrativo regionale del Lazio rozhodol prerušiť konanie a položil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
‘Is Article 20(3) of Law No 448/1998 consistent with Articles 11, 22 and 25 of Directive 97/13…?’
„Je článok 20 ods. 3 zákona č. 448/1998 [v súlade] s článkami 11, 22 a 25 smernice 97/13[?]“
The question referred
O prejudiciálnej otázke
First of all, it should be noted that, in proceedings brought under Article 234 EC, it is not for the Court to rule on the compatibility of national rules with provisions of Community law.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor nemá právomoc vyjadrovať sa v rámci konania začatého na základe článku 234 ES k zlučiteľnosti ustanovení vnútroštátneho práva s ustanoveniami práva Spoločenstva.
On the other hand, the Court is competent to supply the national
Na druhej strane je však Súdny
In that regard, even if, formally, the national court has limited its question to the interpretation of Articles 11, 22 and 25 of Directive 97/13, that fact does not prevent the Court from providing the national court with all the elements of interpretation of Community law which may enable it to rule on the case before it, whether or not reference is made thereto in the question referred (see, in particular, Case C-329/05 Alevizos [2007] ECR I-3505, paragraph 64 and the caselaw cited).
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že hoci z formálneho hľadiska vnútroštátny súd svoju otázku obmedzil na výklad článkov 11, 22 a 25 smernice 97/13, táto okolnosť nebráni Súdnemu dvoru oboznámiť vnútroštátny súd so všetkými aspektmi výkladu práva Spoločenstva, ktoré môžu byť užitočné pre rozhodnutie v prejednávanej veci, bez ohľadu na to, či ich vnútroštátny súd uviedol, alebo neuviedol v znení svojej otázky (pozri najmä rozsudok z 26. apríla 2007, Alevizos, C-392/05, Zb. s. I-3505, bod 64 a citovanú judikatúru).
Accordingly, in so far as it is apparent from the casefile submitted to the Court that Telecom Italia has a general authorisation, account should be taken also of Article 6 of Directive 97/13 relating to general authorisations.
Z tohto dôvodu, keďže zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že Telecom Italia má aj všeobecné oprávnenie, je potrebné zohľadniť aj článok 6 smernice 97/13, ktorý sa týka všeobecných oprávnení.
Consequently, the question referred must be understood as seeking to ascertain whether Articles 6 and 11 of Directive 97/13, read in conjunction with Articles 22 and 25 thereof, preclude a Member State from requiring an operator, formerly the holder of an exclusive right to provide public telecommunications services and then the holder of a general authorisation, to pay a pecuniary charge such as the charge in the main proceedings, corresponding to the amount previously demanded for the exclusive right, for one year from the final date laid down for transposition of that directive into national law, namely 31 December 1998.
Preto je potrebné chápať položenú otázku tak, že jej cieľom je objasniť, či článkom 6 a 11 smernice 97/13 v spojení s jej článkami 22 a 25 odporuje, aby členský štát požadoval od operátora, bývalého držiteľa výlučného práva na poskytovanie verejných telekomunikačných služieb, ktorý sa stal držiteľom všeobecného oprávnenia, zaplatenie takej peňažnej povinnosti, akou je predmetný poplatok vo veci samej zodpovedajúci sume, ktorej zaplatenie sa v minulosti požadovalo za udelenie uvedeného výlučného práva, a to počas jedného roka po uplynutí lehoty na prebratie tejto smernice do vnútroštátneho práva, konkrétne až do 31. decembra 1998.
Telecom Italia and the Commission of the European Communities submit that such a charge is incompatible with Article 11 of Directive 97/13 as interpreted by the Court and that its continuation for one year from the final date laid down for transposition of that directive into national law is not permitted by Article 22 of that directive.
Telecom Italia a Komisia Európskych spoločenstiev tvrdia, že takýto poplatok je v rozpore s článkom 11 smernice 97/13, tak ako ho vykladá Súdny dvor, a že článok 22 tejto smernice nedovoľuje jeho zachovanie počas obdobia jedného roka po uplynutí lehoty na prebratie tejto smernice do vnútroštátneho práva.
In their view, Article 22 permits the terms of authorisations existing on the date of the entry into force of Directive 97/13 to be continued, in so far as those conditions do not give special or exclusive rights.
Podľa týchto účastníkov konania článok 22 dovoľuje zachovanie podmienok oprávnení existujúcich v čase nadobudnutia účinnosti smernice 97/13, pokiaľ tieto podmienky neposkytovali osobitné alebo výlučné práva.
However, the obligation to pay the charge in question in the main proceedings is the consideration for the grant of an exclusive right.
Povinnosť zaplatiť predmetný poplatok vo veci samej je však protiplnením za poskytnutie výlučného práva.
It must therefore be considered to be contrary to Article 22.
Preto sa musí považovať za povinnosť, ktorá je v rozpore s uvedeným článkom 22.
The Italian Government, for its part, makes a distinction between Article 22(2) of Directive 97/13, which provides that the terms giving special or exclusive rights may not be continued after the date of entry into force of that directive, and Article 22(3) thereof, under which the obligations concerning the authorisations existing on that date may be continued until 31 December 1998.
Talianska vláda zasa rozlišuje medzi článkom 22 ods. 2 smernice 97/13, podľa ktorého podmienky poskytujúce osobitné a výlučné práva nemožno zachovať po nadobudnutí účinnosti tejto smernice, a jej článkom 22 ods. 3, na základe ktorého možno povinnosti týkajúce sa oprávnení existujúcich k tomuto dňu zachovať až do 31. decembra 1998.
That government states that the special and exclusive rights were withdrawn on 31 December 1997, in accordance with Directive 97/13.
Táto vláda uvádza, že osobitné a výlučné práva boli v súlade so smernicou 97/13 odobraté 31. decembra 1997.