natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If Article 307 EC cannot render the contested regulation exempt from judicial review, are there perhaps any other rules of Community law that can?
Ak článok 307 ES nemôže oslobodiť sporné nariadenie spod súdneho preskúmania, existujú azda akékoľvek iné pravidlá práva Spoločenstva, ktoré to môžu?
The Council, the Commission and the United Kingdom argue that, as a matter of general principle, it is not for the Court to cast doubt on Community measures that implement resolutions which the Security Council has considered necessary for the maintenance of international peace and security. In this connection, the
Rada, Komisia a Spojené kráľovstvo tvrdia, že v zásade nie je úlohou Súdneho dvora spochybňovať právne akty Spoločenstva, ktoré vykonávajú rezolúcie, ktoré Bezpečnostná rada považovala za nevyhnutné na udržanie medzinárodného mieru
35 — Les Verts, cited in footnote 18, paragraph 23.
35 — Rozsudok vo veci Zelení, už citovaný v poznámke pod čiarou 18, bod 23.
37 — For a recent example of a case concerning the obligations of Member States under Article 307 EC, see Case C-203/03 Commission v Austria [2005] ECR I-935, paragraph 59.
37 — Pre nedávny príklad veci týkajúcej sa záväzkov členských štátov na základe článku 307 ES pozri rozsudok z 1. februára 2005, Komisia/Rakúsko, C-203/03, Zb. s. I-935, bod 59.
38 — See, in a similar vein, on the requirement of unity in the international representation of the Community, Opinion 1/94 [1994] ECR I-5267, paragraphs 106 to 109, and Commission v Council, cited in footnote 23, paragraphs 40 to 51.
38 — Pozri podobne k požiadavke jednotnosti pri medzinárodnom zastupovaní Spoločenstva stanovisko 1/94 z 15. novembra 1994, Zb. s. I-5267, body 106 až 109, a rozsudok Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 23, body 40 až 51.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-402/05 P
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — M. POIARES MADURO — VEC C-402/05 P a bezpečnosti. V spojitosti s tým Komisia prináša pojem „politické otázky“ 39.
39In brief, one could say that the
V krát- je zverená súdom.
Commission, the Council and the United Kingdom contend that the specific subjectmatter at issue in the present case does not lend itself to judicial review.
Sudca Murphy vo svojom nesúhlasnom stanovisku vo veci Korematsu prejednávanej United States Supreme Court (Najvyšší súd Spojených štátov amerických) správne uviedol: kosti by sa dalo povedať, že Komisia, Rada a Spojené kráľovstvo tvrdia, že osobitný predmet, o ktorý ide v tejto veci, sa neprepožičiava súdnemu preskúmaniu.
They claim that the European Court of Human Rights takes a similar position.
Tvrdia, že Európsky súd pre ľudské práva zaujíma podobné stanovisko.
and with the protection of which the courts are entrusted. As Justice Murphy rightly stated in his dissenting opinion in the Kore­matsu case of the United States Supreme Court: ‘Like other claims conflicting with the asserted constitutional rights of the individual, [that] claim must subject itself to the judicial process of having its reasonableness determined and its conflicts with other interests reconciled.
„Rovnako ako iné nároky, ktoré sú v rozpore s garantovanými ústavnými právami fyzickej osoby, [uvedený] nárok sa musí podrobiť súdnemu konaniu, v ktorom bude určené, či je primeraný, alebo nie, a v ktorom budú zosúladené jeho rozpory s inými záujmami.
What are the allowable limits of [discretion], and whether or not they have been overstepped in a particular case, are judicial questions.’ 40
Otázkami súdneho poriadku sú otázky, aké sú prípustné obmedzenia [oprávnenia voľnej úvahy] a či boli v konkrétnej veci prekročené.“ 40
The implication that the present case concerns a ‘political question’, in respect of which even the most humble degree of judicial interference would be inappropriate, is, in my view, untenable.
Naznačovať, že táto vec sa týka „politickej otázky“, vo vzťahu ku ktorej by bol dokonca aj ten najskromnejší stupeň súdneho zásahu nevhodný, je podľa môjho názoru neudržateľné.
The claim that a measure is necessary for the maintenance of international peace and security cannot operate so as to silence the general principles of Community law and deprive individuals of their fundamental rights.
Tvrdenie, že právny akt je nevyhnutný na udržanie medzinárodného mieru a bezpečnosti, nemôže pôsobiť tak, že umlčí všeobecné zásady práva Spoločenstva a oberie fyzické osoby o ich základné práva.
This does not detract from the importance of the interest in maintaining international peace and security; it simply means that it remains the duty of the courts to assess the lawfulness of measures that may conflict with other interests that are equally of great importance
To neodvracia pozornosť od dôležitosti záujmu na udržaní medzinárodného mieru a bezpečnosti; jednoducho to znamená, že zostáva povinnosťou súdov posudzovať zákonnosť právnych aktov, ktoré môžu byť v rozpore s inými záujmami, ktoré sú rovnako veľmi dôležité a ktorých ochrana
Certainly, extraordinary circumstances may justify restrictions on individual freedom that would be unacceptable under normal conditions.
Mimoriadne okolnosti nepochybne môžu odôvodniť obmedzenia slobody jednotlivca, ktoré by boli za normálnych podmienok neprijateľné.
However, that should not induce us to say that ‘there are cases in which a veil should be drawn for a while over liberty, as it was customary to cover the statues of the gods’.
To by nás však nemalo primať k tomu, aby sme tvrdili, že „existujú prípady, v ktorých by mala byť sloboda načas zahalená závojom, ako sa zvykli zakrývať sochy bohov“.
41 Nor does it mean, as the United Kingdom submits, that judicial review in those cases should be only ‘of the most marginal kind’.
41Neznamená to ani, ako tvrdí Spojené kráľovstvo, že súdne preskúmanie v uvedených veciach by malo byť iba „čo najviac okrajové“.
On the contrary, when the risks to public security are believed to be
Naopak, keď existuje viera, že riziko pre verejnú bezpečnosť je mimoriadne vysoké, existuje osobitne silný tlak na prijatie opatrení, ktoré nerešpektujú práva
40 — United States Supreme Court, Korematsu v. United States, 323 U.S. 214, 233-234 (1944) (Murphy, J., dissenting) (internal quotation marks omitted).
40 — Najvyšší súd Spojených štátov amerických, Korematsu/Spojené štáty, 323 U.S. 214, 233 — 234 (1944) (Murphy, J., nesúhlasné stanovisko) (značky označujúce citácie sú vynechané).
39 — The term ‘political question’ was coined by United States Supreme Court Chief Justice Taney in Luther v. Borden, 48 U.S. 1 (1849), 46-47.
39 — Pojem „politická otázka“ použil predseda Najvyššieho súdu Spojených štátov amerických sudca Taney vo veci Luther/Borden, 48 U.S. 1 (1849), 46 — 47.
The precise meaning of this notion within the Community context is far from clear.
Presný význam tohto pojmu v kontexte Spoločenstva nie je vôbec jasný.
The Commission did not dwell upon the argument, which it raised at the hearing, but the suggestion appears to be that the Court should abstain from exercising judicial review, since there are no judicial criteria by which the matters presently under consideration may be measured.
Komisia sa týmto tvrdením, ktoré uviedla na pojednávaní, ďalej nezaoberala, ale zdá sa, že naznačuje, že Súdny dvor by sa mal zdržať vykonávania súdneho preskúmania, keďže pre súdnu moc neexistujú žiadne kritériá, na základe ktorých by mohli byť v súčasnosti posudzované záležitosti hodnotené.
KADI v COUNCIL AND COMMISSION its own jurisdiction in that way.
KADI/RADA A KOMISIA ľudské práva uvedeným spôsobom obmedzuje svoju vlastnú právomoc.
42 Moreover, even if it were to do so, I do not think that extraordinarily high, the pressure is particularly strong to take measures that disregard individual rights, especially in respect of individuals who have little or no access to the political process.
42Okrem jednotlivca, osobitne pokiaľ ide o fyzické osoby, ktoré majú malý alebo nemajú žiaden prístup k politickému rozhodovaniu.
Therefore, in those instances, the courts should fulfil their duty to uphold the rule of law with increased vigilance.
Preto by v uvedených prípadoch mali súdy plniť svoju povinnosť podporovať právny štát so zvýšenou ostražitosťou.
Thus, the same circumstances that may justify exceptional restrictions on fundamental rights also require the courts to ascertain carefully whether those restrictions go beyond what is necessary.
Tie isté okolnosti, ktoré môžu odôvodniť mimoriadne obmedzenia základných práv, od súdov tiež vyžadujú, aby sa starostlivo uistili o tom, či uvedené obmedzenia idú nad rámec toho, čo je nevyhnutné.
42 — The European Court of Human Rights has held that ‘the Contracting States may not, in the name of the struggle against … terrorism, adopt whatever measures they deem appropriate’ (Klass and Others, judgment of 6 September 1978, Series A no. 28, § 49).
42 — Európsky súd pre ľudské práva konštatoval, že „zmluvné štáty nemôžu, v mene boja proti… terorizmu, prijať akékoľvek právne akty, ktoré považujú za vhodné“ (Klass a i., rozsudok zo 6. septembra 1978, Séria A, č. 28, § 49).
Moreover, in its judgment in Bosphorus Airways, the same Court discussed the issue of its jurisdiction at length, without even hinting at the possibility that it might not be able to exercise review because the impugned measures implemented a resolution of the Security Council (Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi (Bosphorus Airways) v. Ireland [GC], no. 45036/98).
Okrem toho vo svojom rozsudku vo veci Bosphorus Airways ten istý súd rozsiahlo analyzoval svoje právomoci bez toho, aby sa čo i len zmienil o možnosti, že by nemusel byť schopný vykonať preskúmanie preto, lebo napadnuté právne akty vykonávali rezolúciu Bezpečnostnej rady [Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi (Bosphorus Airways)/Írsko [GC], č. 45036/98].
Therefore, the judgment in Bosphorus Airways seems to bolster the argument in favour of judicial review.
Z tohto dôvodu sa zdá, že rozsudok vo veci Bosphorus Airways posilňuje tvrdenie v prospech súdneho preskúmania.
Still, according to the Council, the Commission and the United Kingdom, it would follow from the admissibility decision in Behrami that measures that are necessary for the implementation of Security Council resolutions automatically fall outside the ambit of the Convention (Behrami and Behrami v. France and Saramati v. France, Germany and Norway (dec.)
Podľa Rady, Komisie a Spojeného kráľovstva by však z rozhodnutia o prípustnosti vo veci Behrami stále vyplývalo, že právne akty, ktoré sú nevyhnutné na vykonanie rezolúcií Bezpečnostnej rady, automaticky patria mimo okruh pôsobnosti Dohovoru [Behrami a Behrami/Francúzsko a Saramati/Francúzsko, Nemecko a Nórsko (dec.)
However, that seems to be an overly expansive reading of the Court’s decision.
To sa však zdá byť príliš extenzívnym výkladom rozhodnutia uvedeného súdu.
The Behrami case concerned an alleged infringement of fundamental rights by a security force deployed in Kosovo which operated under the auspices of the United Nations.
Vec Behrami sa týkala údajného porušenia základných práv bezpečnostnými silami rozmiestnenými v Kosove, ktoré pôsobili pod záštitou Organizácie Spojených národov.
The respondent States had contributed troops to this security force.
Štáty, ktoré boli v danej veci odporcami, vyslali do tejto bezpečnostnej sily svoje jednotky.
Yet, the European Court of Human Rights declined jurisdiction ratione personae mainly because the ultimate authority and control over the security mission remained with the Security Council and, therefore, the impugned actions and inactions were attributable to the United Nations and not to the respondent States (see §§ 121 and 133 to 135 of the decision).
Európsky súd pre ľudské práva však vyslovil osobnú nepríslušnosť hlavne preto, lebo konečná právomoc a kontrola nad bezpečnostnou misiou zostala na Bezpečnostnej rade, a preto napadnuté konania a opomenutia bolo možné pripísať Organizácii Spojených národov, a nie štátom, ktoré boli v danom konaní odporcami (pozri § 121 a 133 až 135 rozhodnutia).
Indeed, in this respect the Court carefully distinguished the case from Bosphorus Airways (see, in particular, § 151 of the decision).
Vskutku, v tomto ohľade súd starostlivo odlíšil vec od veci Bosphorus Airways (pozri najmä § 151 rozhodnutia).
Thus, the position of the European Court of Human Rights seems to be that, where, pursuant to the rules of public international law, the impugned acts are attributable to the United Nations, the court has no jurisdiction ratione personae, since the United Nations are not a contracting party to the Convention.
Zdá sa teda, že stanovisko Európskeho súdu pre ľudské práva je také, že vtedy, keď sú v súlade s pravidlami medzinárodného práva verejného napadnuté konania pripísateľné Organizácii Spojených národov, súd nemá žiadnu osobnú právomoc, keďže Organizácia Spojených národov nie je zmluvnou stranou Dohovoru.
By contrast, when the authorities of a contracting State have taken procedural steps to implement a Security Council resolution in the domestic legal order, the measures thus taken are attributable to that State and therefore amenable to judicial review under the Convention (see also §§ 27 to 29 of the admissibility decision of 16 October 2007 in Beric and Others v. Bosnia and Herzegovina).
Naopak, keď orgány zmluvného štátu podnikli procesné kroky na vykonanie rezolúcie Bezpečnostnej rady vo vnútroštátnom právnom poriadku, takto prijaté právne akty sú pripísateľné uvedenému štátu, a preto podliehajú súdnemu preskúmaniu na základe Dohovoru (pozri tiež § 27 až 29 rozhodnutia o prípustnosti zo 16. októbra 2007 vo veci Beric a i./Bosna a Hercegovina).
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-402/05 P that would be of consequence in the present case.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — M. POIARES MADURO — VEC C-402/05 P toho, ak by to tak aj bolo, nemyslím si, že by to malo následky pre túto vec.
the Commission and the United Kingdom attempt to draw a parallel precisely where the analogy between the two Courts ends.
paralelu presne tam, kde sa analógia medzi dvoma súdmi končí.
The Council asserted at the hearing that, by exercising its judicial task in respect of acts of Community institutions which have their source in Security Council resolutions, the Court would exceed its proper function and ‘speak on behalf of the international community’.
Rada na pojednávaní tvrdila, že vykonávaním svojej súdnej úlohy vo vzťahu k aktom inštitúcií Spoločenstva, ktoré majú svoj zdroj v rezolúciách Bezpečnostnej rady, by Súdny dvor prekročil rámec svojho riadneho pôsobenia a „hovoril by v mene medzinárodného spoločenstva“.
However, that assertion clearly goes too far.
Uvedené tvrdenie však jasne zachádza priďaleko.
Of course, if the Court were to find that the contested resolution cannot be applied in the Community legal order, this is likely to have certain repercussions on the international stage.
Samozrejme, že ak by Súdny dvor zistil, že sporné nariadenie nemôže byť v právnom poriadku Spoločenstva uplatnené, bude to pravdepodobne mať určité dôsledky na medzinárodnej scéne.
It should be noted, however, that these repercussions need not necessarily be negative.
Treba však poznamenať, že tieto dôsledky nemusia byť nevyhnutne negatívne.
They are the immediate consequence of the fact that, as the system governing the functioning of the United Nations now stands, the only option available to individuals who wish to have access to an independent tribunal in order to obtain adequate protection of their fundamental rights is to challenge domestic implementing measures before a domesticcourt.
Sú bezprostredným dôsledkom skutočnosti, že tak, ako v súčasnosti systém spravujúci fungovanie Organizácie Spojených národov pôsobí, je jedinou možnosťou dostupnou fyzickým osobám, ktoré chcú mať prístup k nezávislému súdnemu orgánu na účely získania primeranej ochrany svojich základných práv, napadnutie vnútroštátnych vykonávacích právnych aktov na vnútroštátnom súde.
46 Indeed, the possibility of a successful
46 Možnosť, že právny akt bude úspešne
It is certainly correct to say that, in ensuring the observance of fundamental rights within the Community, the Court of Justice draws inspiration from the caselaw of the European Court of Human Rights.
Je určite správne povedať, že pri zabezpečovaní dodržiavania základných práv v rámci Spoločenstva čerpá Súdny dvor inšpiráciu z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva.
43None the less, there remain important differences between the two courts.
43 Napriek tomu medzi oboma súdmi zostávajú dôležité rozdiely.
The task of the European Court of Human Rights is to ensure the observance of the commitments entered into by the Contracting States under the Convention.
Úlohou Európskeho súdu pre ľudské práva je zabezpečiť dodržiavanie záväzkov prevzatých zmluvnými štátmi na základe [Európskeho] dohovoru [o ochrane ľudských práv a základných slobôd].
Although the purpose of the Convention is the maintenance and further realisation of human rights and fundamental freedoms of the individual, it is designed to operate primarily as an interstate agreement which creates obligations between the Contracting Parties at the international level.
Hoci účelom tohto dohovoru je ochrana a ďalší rozvoj ľudských práv a základných slobôd fyzických osôb, je koncipovaný tak, aby fungoval predovšetkým ako medzištátna dohoda, ktorá vytvára záväzky medzi zmluvnými štátmi na medzinárodnej úrovni.
44This is illustrated by the Convention’s intergovernmental enforcement mechanism.
44To ilustruje medzivládny mechanizmus výkonu rozsudkov na základe Dohovoru.
45The EC Treaty, by contrast, has founded an autonomous legal order, within which States as well as individuals have immediate rights and obligations.
45Zmluva ES naopak založila autonómny právny poriadok, v rámci ktorého majú štáty rovnako ako aj fyzické osoby bezprostredné práva a povinnosti.
The duty of the Court of Justice is to act as the constitutional court of the municipal legal order that is the Community.
Úlohou Súdneho dvora je pôsobiť ako ústavný súd vnútorného právneho poriadku, ktorý konštituuje Spoločenstvo.
The European Court of Human Rights and the Court of Justice are therefore unique as regards their jurisdiction ratione personae and as regards the relationship of their legal system with public international law.
Európsky súd pre ľudské práva a Súdny dvor sú preto jedinečné, čo sa týka rozsahu ich osobnej pôsobnosti, ako aj vzťahu ich právneho systému k medzinárodnému právu verejnému.
43 — See, for instance, Case C-36/02 Omega Spielhallen [2004] ECR I-9609, paragraph 33.
43 — Pozri napríklad rozsudok zo 14. októbra 2004, Omega, C-36/02, Zb. s. I-9609, bod 33.
44 — See the Preamble to the European Convention on Human Rights and Fundamental Freedoms, as well as Article 19 ECHR and Article 46(1) ECHR.
44 — Pozri preambulu Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, rovnako ako článok 19 EDĽP a článok 46 ods. 1 EDĽP.
46 — See paragraph 39 of the Report of 16 August 2006 of the UN Special Rapporteur on the promotion and protection of human rights and fundamental freedoms while countering terrorism (A/61/267): ‘Given that the effect of inclusion [on the list] is the freezing of assets, the right to contest inclusion is a necessity.
46 — Pozri bod 39 správy osobitného spravodajcu OSN zo 16. augusta 2006 o podpore a ochrane ľudských práv a základných slobôd pri boji proti terorizmu (A/61/267): „Vzhľadom na skutočnosť, že účinkom zaradenia [do zoznamu] je zmrazenie aktív, právo proti zaradeniu odporovať je nevyhnutnosťou.
At the international level, these procedures do not at present exist.
Na medzinárodnej úrovni tieto postupy v súčasnosti neexistujú.
They are present, in some instances, at the national level.
V niektorých prípadoch existujú na vnútroštátnej úrovni.
The Special Rapporteur is of the view that if there is no proper or adequate international review available, national review procedures — even for international lists — are necessary.
Osobitný spravodajca je názoru, že ak nie je dostupné žiadne riadne alebo primerané medzinárodné preskúmanie, vnútroštátne preskúmavacie postupy — hoci aj pre medzinárodné zoznamy — sú nevyhnutné.
These should be available in the States that apply the sanctions’.
Tie by mali byť dostupné v štátoch, ktoré sankcie uplatňujú.“
45 — See Article 46(2) ECHR.
45 — Pozri článok 46 ods. 2 EDĽP.
KADI v COUNCIL AND COMMISSION of the Community legal order is therefore misconceived.
KADI/RADA A KOMISIA právneho poriadku Spoločenstva, je preto výsledkom nesprávneho pochopenia.
challenge cannot be entirely unexpected on the Security Council’s part, given that it was expressly contemplated by the Analytical Support and Sanctions Monitoring Team of the Sanctions Committee. 47
napadnutý, naozaj nemôže byť pre Bezpečnostnú radu úplne neočakávaná vzhľadom na skutočnosť, že o tejto možnosti výslovne uvažovala Skupina analytickej podpory a monitorovania sankcií. 47
I accordingly conclude that the Court of First Instance erred in law in holding that it had no jurisdiction to review the contested regulation in the light of fundamental rights that are part of the general principles of Community law.
Dospievam preto k záveru, že Súd prvého stupňa sa dopustil neprávneho právneho posúdenia, keď vyslovil, že nemá žiadnu právomoc preskúmať sporné nariadenie vo svetle základných práv, ktoré sú súčasťou všeobecných zásad práva Spoločenstva.
In consequence, the Court should consider the appellant’s second plea well founded and set aside the judgment under appeal.
V dôsledku toho by mal Súdny dvor považovať druhý odvolací dôvod odvolateľa za dôvodný a mal by napadnutý rozsudok zrušiť.
IV — The alleged breaches of fundamental rights
IV — Údajné porušenia základných práv
Moreover, the legal effects of a ruling by this Court remain confined to the municipal legal order of the Community.
Okrem toho zostávajú právne účinky rozhodnutia tohto Súdneho dvora obmedzené na vnútorný právny poriadok Spoločenstva.
To the extent that such a ruling would prevent the Community and its Member States from implementing Security Council resolutions, the legal consequences within the international legal order remain to be determined by the rules of public international law.
V rozsahu, v akom by také rozhodnutie zabránilo Spoločenstvu a jeho členským štátom vo vykonaní rezolúcií Bezpečnostnej rady, právne následky v rámci medzinárodného právneho poriadku musia byť naďalej určované pravidlami medzinárodného práva verejného.
While it is true that the restrictions which the general principles of Community law impose on the actions of the institutions may inconvenience the Community and its Member States in their dealings on the international stage, the application of these principles by the Court of Justice is without prejudice to the application of international rules on State responsibility or to the rule enunciated in Article 103 of the UN Charter.
Zatiaľ čo je pravda, že obmedzenia, ktoré všeobecné zásady práva Spoločenstva ukladajú konaniu inštitúcií, môžu byť pre Spoločenstvo a jeho členské štáty pri ich pôsobení na medzinárodnej scéne obťažujúce, uplatnenie týchto zásad Súdnym dvorom neovplyvňuje nepriaznivo uplatňovanie medzinárodných pravidiel o zodpovednosti štátu alebo pravidla vysloveného v článku 103 Charty OSN.
The Council’s contention that, by reviewing the contested regulation, the Court would assume jurisdiction beyond the perimeters
Tvrdenie Rady, že preskúmaním sporného nariadenia by si Súdny dvor osvojil právomoc za okruh
Instead of referring the matter back to the Court of First Instance, I suggest that the Court make use of the possibility of giving final judgment in this case.
Namiesto vrátenia veci späť Súdu prvého stupňa navrhujem, aby Súdny dvor využil možnosť vyhlásiť v tejto veci konečný rozsudok.
48 For reasons of expediency, I think it would be appropriate, in this regard, to concentrate on the principal aspect of the case, namely the issue whether the contested regulation infringes the appellant’s fundamental rights.
48 Z dôvodov účelnosti by bolo vhodné sústrediť sa v tomto ohľade na hlavný aspekt veci, konkrétne na otázku, či sporné nariadenie porušuje základné práva odvolateľa.