natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The referring court reasoned that request by reference to recital 17 in the preamble to the Regulation, which refers to the return without delay of a child which has been removed or retained, and to Article 11(3) of that regulation, which sets a deadline of six weeks for the court to which an application for return is made to issue its judgment.
Vnútroštátny súd odôvodnil svoj návrh odvolaním sa na odôvodnenie č. 17 nariadenia, ktoré sa zameriava na bezodkladný návrat zadržiavaného dieťaťa, a na článok 11 ods. 3 toho istého nariadenia, ktorý stanovuje pre súd rozhodujúci o žiadosti o návrat dieťaťa šesťtýždňovú lehotu na vydanie rozsudku.
The referring court finds that it is necessary to act urgently on the ground that any delay would be very unfavourable to the relationship between the child and the parent with whom she does not live.
Vnútroštátny súd uvádza potrebu konať urýchlene z dôvodu, že akýkoľvek prieťah v konaní bude v neprospech vzťahov medzi dieťaťom a rodičom, s ktorým nebýva.
The damage to that relationship could be irreparable.
Poškodenie týchto vzťahov môže byť nenapraviteľné.
The referring court also relies on the need to protect the child against any possible harm and the need to ensure a fair balance between the interests of the child and those of her parents, which is another reason for having recourse to the urgent procedure.
Vnútroštátny súd sa taktiež opiera o potrebu chrániť dieťa proti prípadnej možnej ujme a o nevyhnutnosť zabezpečiť spravodlivú rovnováhu medzi záujmami dieťaťa a jeho rodičov, čo si rovnako vyžaduje použitie naliehavého konania.
On a proposal from the Judge-Rapporteur and after hearing the Advocate General, the Third Chamber of the Court decided to allow the referring court’s request that the reference for a preliminary ruling be dealt with under an urgent procedure.
Na návrh sudcu spravodajcu tretia komora Súdneho dvora po vypočutí generálnej advokátky vyhovela návrhu vnútroštátneho súdu prejednať prejudicálny návrh v rámci naliehavého konania.
The Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (OJ 1978 L 304, p.
Dohovor z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 299, 1972, s.
To that end, it introduced rules on jurisdiction and procedures for the recognition and enforcement of judgments in those matters.
Na tento účel zaviedol pravidlá o právomoci a konania o uznávaní a výkone týchto rozsudkov v tejto oblasti.
Those rules were based on the principle of the trust of the courts of one Contracting State in the decisions taken by the courts of another Contracting State and vice versa.
Tieto pravidlá boli založené na zásade vzájomnej dôvery súdnych orgánov jedného zmluvného štátu v rozhodnutie, ktoré prijal druhý zmluvný štát.
According to Article 1 thereof, that convention is not to apply as regards the status or legal capacity of natural persons and rights in property arising out of a matrimonial relationship.
Podľa článku 1 sa tento dohovor neuplatňuje na osobný stav a právnu spôsobilosť fyzických osôb a na majetkové práva vyplývajúce z manželského zväzku (článok 1 dohovoru z 27. septembra 1968).
The 1980 Hague Convention was adopted on the basis that the interests of children are of paramount importance in matters relating to their custody and that it is necessary to protect children internationally from the harmful effects of their wrongful removal or retention and to establish procedures to ensure their prompt return to the State of their habitual residence, as well as to secure protection for rights of access.
Keďže vo veciach týkajúcich sa opatrovníctva detí majú ich záujmy prvoradú dôležitosť, a pretože je potrebné ich chrániť na medzinárodnej úrovni pred škodlivými účinkami ich neoprávneného premiestnenia alebo zadržania a stanoviť postup na
The guiding principles of the conventions referred to in the two previous paragraphs were taken over, in matrimonial matters and matters of parental responsibility, by the Regulation.
Nariadenie prebralo orientáciu úpravy uvedených dohovorov v predchádzajúcich dvoch bodoch v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností.
The Regulation is applicable in civil matters relating to divorce, legal separation or marriage annulment and to the attribution, exercise, delegation, restriction or termination of parental responsibility.
Uplatňuje sa v civilných veciach jednak na rozvod, rozluku a anulovanie manželstva a jednak na nadobúdanie, výkon, prenesenie, obmedzenie alebo odňatie rodičovských práv a povinností.
Under recital 21 in the preamble thereto, the Regulation is based on the idea that the recognition and enforcement of judgments given in a Member State must be based on the principle of mutual trust and the grounds for nonrecognition must be kept to the minimum required.
Podľa odôvodnenia č. 21 nariadenia je toto nariadenie založené na koncepcii, na základe ktorej sa uznávanie a výkon rozsudkov vydaných v členskom štáte má zakladať na zásade vzájomnej dôvery a dôvody neuznania sa majú obmedziť na najnutnejšie minimum.
According to recitals 12 and 13 in the preamble thereto, the Regulation is based on the idea that the best interests of the child must prevail and, under recital 33, the Regulation seeks to ensure respect for the fundamental rights of the child, as set out in Article 24 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Podľa odôvodnenia č. 12 a 13 nariadenia je nariadenie tvorené tak, aby zodpovedalo najlepšiemu záujmu dieťaťa, a podľa jeho odôvodnenia č. 33 sa nariadenie snaží zabezpečiť rešpektovanie základných práv dieťaťa, ako je ustanovené v článku 24 Charty základných práv Európskej únie.
The Regulation seeks, in particular, to deter child abductions between Member States and, in cases of abduction, to obtain the child’s return without delay.
Nariadenie sa osobitne zameriava na odrádzanie od únosov detí medzi členskými štátmi a v prípade ich únosu na zabezpečenie ich bezodkladného návratu.
Under recital 17 in the preamble thereto, the Regulation complements the provisions of the 1980 Hague Convention, which nevertheless remains applicable.
Podľa odôvodnenia č. 17 toho istého nariadenia nariadenie dopĺňa ustanovenia Haagskeho dohovoru z roku 1980, ktorý však zostáva uplatniteľný.
Pursuant to Article 60, the Regulation is to take precedence over the 1980 Hague Convention.
V zmysle článku 60 nariadenia to má prednosť pred Haagskym dohovorom z roku 1980.
The questions referred for a preliminary ruling should be answered in the light of the observations and principles recalled in paragraphs 47 to 54 of this judgment.
Na prejudiciálne otázky treba odpovedať v zmysle úvah a zásad spomenutých v bodoch 47 až 54 tohto rozsudku.
The fourth to sixth questions
O štvrtej až šiestej prejudiciálnej otázke
By its fourth to sixth questions, which it is appropriate to examine together and first, the referring court is essentially asking whether the adoption by a court of the Member State of origin of a decision that the child be returned and the issue of the certificate under Article 42 of the Regulation comply with the objectives of and procedures under that regulation where a court of the Member State where the child is wrongfully retained has taken a decision that the child be returned to the Member State of origin.
Svojou štvrtou až šiestou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či prijatie rozsudku o návrate dieťaťa súdom členského štátu pôvodu a vydanie osvedčenia podľa článku 42 nariadenia je v súlade s jeho cieľmi a postupmi v prípade, ak súd členského štátu, kde je dieťa neoprávnene zadržiavané, vydal rozhodnutie o návrate dieťaťa do členského štátu pôvodu.
The referring court also seeks to ascertain whether Article 24 of the Regulation must be interpreted as meaning that the court of the Member State in which the child is wrongfully retained is obliged to recognise the decision requiring the child’s return issued by the court of the Member State of origin if that court failed to observe the procedures laid down in the Regulation.
Vnútroštátny súd chce ďalej vedieť, či článok 24 nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že súd členského štátu, kde je miesto neoprávneného zadržiavania dieťaťa, je povinný uznať rozsudok súdu členského štátu pôvodu nariaďujúci jeho návrat, pokiaľ tento posledný uvedený súd nedodržal postup stanovený nariadením.
Article 11(8) of the Regulation states that ‘[n]otwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, any subsequent judgment which requires the return of the child issued by a court having jurisdiction under this Regulation shall be enforceable in accordance with Section 4 of Chapter III below in order to secure the return of the child’.
Článok 11 ods. 8 nariadenia ustanovuje, že „bez ohľadu na rozsudok o nevrátení podľa článku 13 Haagskeho dohovoru z roku 1980 každý následný rozsudok požadujúci návrat dieťaťa vydaný súdom, ktorý má právomoc podľa tohto nariadenia, sa vykonáva podľa oddielu 4 kapitoly III na účely zabezpečenia návratu dieťaťa“.
According to some of the observations submitted to the Court, the effect of that provision is that a certificate can be issued pursuant to Article 42 of the Regulation only if a judgment of nonreturn has been issued beforehand pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention.
Podľa niektorých pripomienok predložených Súdnemu dvoru účinkom tohto ustanovenia je, že osvedčenie podľa článku 42 nariadenia sa môže vydať len vtedy, ak bol predtým vydaný rozsudok o nevrátení dieťaťa podľa článku 13 Haagskeho dohovoru z roku 1980.
It would follow, in the main proceedings, that the fact that the Lietuvos apeliacinis teismas ordered the return of the child, by its decision of 15 March 2007, would have prevented the courts of the Member State of origin from issuing a certificate pursuant to Article 42, as the Amtsgericht Oranienburg did by its decision of 20 June 2007, which was upheld by the decision of 20 February 2008 of the Brandenburgisches Oberlandesgericht.
Z konania vo veci samej by malo vyplývať, že Lietuvos apeliacinis teismas svojím rozsudkom z 15. marca 2007, ktorým nariadil návrat dieťaťa, mal zabrániť súdom členského štátu pôvodu vydať osvedčenie podľa uvedeného článku 42, ako to urobil Amtsgericht Oranienburg rozsudkom z 20. júna 2007, ktorý bol potvrdený rozhodnutím Brandenburgisches Oberlandesgericht z 20. februára 2008.
The interpretation that a certificate cannot be issued pursuant to Article 42 of the Regulation unless a judgment of nonreturn has been issued beforehand must be adopted.
Výklad, podľa ktorého osvedčenie podľa článku 42 nariadenia možno vydať, len ak bol pred tým vydaný rozsudok o nevrátení dieťaťa, treba prijať.
That is the interpretation which follows from the Regulation as a whole and, in particular, from Article 11(8) thereof.
Takýto výklad vyplýva z nariadenia ako celku a osobitne z jeho článku 11 ods. 8.
Having provided that a judgment given in a Member State is to be recognised in the other Member States without any special procedure being required, the Regulation organises the recognition and declaration of enforceability of judgments in two parts (Articles 21(1) and (3), 11(8), 40(1) and 42(1)).
Po tom, ako sa ustanovilo, že rozsudky vydané v jednom členskom štáte sa uznávajú v ostatných členských štátoch bez osobitného konania, nariadenie usporadúva uznávanie a vykonateľnosť rozsudkov do dvoch častí (článok 21 ods. 1 a 3, článok 11 ods. 8, článok 40 ods. 1, a článok 42 ods. 1).
According to the first part, the adoption of a decision of recognition and the declaration of enforceability may be requested in accordance with the procedures provided for in Section 2 of Chapter III of the Regulation.
Podľa prvej časti možno o vydanie rozhodnutia o uznaní rozsudku a o vyhlásenie vykonateľnosti požiadať podľa postupov stanovených v kapitole III oddiele 2 nariadenia.
By the second part, the enforceability of certain judgments concerning rights of access or requiring the return of the child is subject to the provisions of Section 4 of that chapter.
Podľa druhej časti vykonateľnosť niektorých rozsudkov týkajúcich sa práva styku alebo nariaďujúcich návrat dieťaťa je podriadená ustanoveniam oddielu 4 rovnakej kapitoly.
That second part ties in very closely with the provisions of the 1980 Hague Convention and seeks, provided that certain conditions are satisfied, the immediate return of the child.
Táto posledná časť sa striktne viaže na ustanovenia Haagskeho dohovoru z roku 1980 a je zameraná na okamžitý návrat dieťaťa po splnení niektorých podmienok.
Although intrinsically connected with other matters governed by the Regulation, in particular rights of custody, the enforceability of a judgment requiring the return of a child following a judgment of nonreturn enjoys procedural autonomy, so as not to delay the return of a child who has been wrongfully removed to or retained in a Member State other than that in which that child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention.
Hoci je vykonateľnosť rozsudku nariaďujúceho návrat dieťaťa, ktorá nasleduje po vydaní rozsudku o nevrátení dieťaťa, úzko spojená s ostatnými oblasťami upravovanými nariadením okrem iného s opatrovníckym právom, má procesnú autonómnosť z toho dôvodu, aby sa neodďaľoval návrat dieťaťa premiestneného alebo neoprávnene zadržiavaného v inom členskom štáte ako v tom, kde malo toto dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred jeho premiestnením alebo neoprávneným zadržiavaním.
The procedural autonomy of the provisions in Articles 11(8), 40 and 42 of the Regulation and the priority given to the jurisdiction of the court of origin, in the context of Section 4 of Chapter III of the Regulation, are reflected in Articles 43 and 44 of the
Procesná autonómnosť ustanovení uvedených v článku 11 ods. 8, v článkoch 40 a 42 nariadenia a prednosť právomoci súdu pôvodu v rámci kapitoly III oddielu 4 nariadenia sú prenesené do článkov 43 a 44 nariadenia, ktorých ustanovenia stanovujú, že
Regulation, which provide that the law of the Member State of origin is to be applicable to any rectification of the certificate, that no appeal is to lie against the issuing of a certificate and that that certificate is to take effect only within the limits of the enforceability of the judgment.
2008 — VEC C-195/08 právo členského štátu pôvodu sa uplatní na opravu osvedčenia, že proti jeho vydaniu nie je prípustné odvolanie a že toto osvedčenie má právne účinky len v medziach vykonateľnosti rozsudku.
The reservation expressed in Article 21(3) of the Regulation by the use of the terms ‘[w]ithout prejudice to Section 4’, which is the subject of the fourth question put by the referring court, is intended to make it clear that the option afforded by that provision to any interested party to apply for a decision that the judgment issued in a Member State be or not be recognised does not preclude the possibility, where the conditions are satisfied, of recourse to the rules provided for in Articles 11(8), 40 and 42 of the Regulation in the event of return of a child following a judgment of nonreturn, since those rules take precedence over those provided for in Sections 1 and 2 of Chapter III.
Cieľom výhrady upravenej v článku 21 ods. 3 nariadenia prostredníctvom použitia pojmov „bez toho, aby bol dotknutý oddiel 4“, ktorá je predmetom štvrtej otázky položenej vnútroštátnym súdom, je upresniť, že možnosť, ktorú priznáva toto ustanovenie každej zainteresovanej strane, požiadať o vydanie rozhodnutia o uznanie alebo neuznanie rozsudku vydaného členským štátom nevylučuje možnosť, pokiaľ sú splnené podmienky, postupovať podľa režimu stanovenému v článku 11 ods. 8, článkoch 40 a 42 nariadenia v prípade návratu dieťaťa, ktoré nasledovalo po vydaní rozsudku o jeho nevrátení, ktorý má prednosť pred režimom ustanoveným v oddieloch 1 a 2 uvedenej kapitoly III.
It should be noted that the procedure provided for in the event of return of a child following a judgment of nonreturn takes over and reinforces the provisions of Art -icles 12 and 13 of the 1980 Hague Convention.
Treba podčiarknuť, že postup stanovený v prípade návratu dieťaťa nasledujúceho po vydaní rozsudku o jeho nevrátení preberá a posiľňuje ustanovenia článkov 12 a 13 Haagskeho dohovoru z roku 1980.
In particular, the period for adjudicating on an application for nonreturn is very short.
Lehota na rozhodnutie žiadosti o nevrátenie je veľmi krátka.
Moreover, a final decision requiring return may be adopted by a court having jurisdiction under the Regulation.
Konečný rozsudok nariaďujúci návrat môže vydať súd, ktorý má právomoc podľa nariadenia.
Lastly, the procedure culminates in the certification of the decision which gives it special enforceability, the conditions for granting that certificate and the effects thereof being expressly set out in the Regulation.
Konanie sa ukončuje vydaním osvedčenia rozsudku, ktoré mu dáva osobitnú vykonateľnosť, pričom podmienky vydania a účinky osvedčenia sú výslovne definované v nariadení.
Thus, as regards the conditions for granting a certificate, Article 42(2) of the Regulation provides that the judge of origin who delivered the judgment referred to in Article 40(1)(b) of the Regulation is to issue the certificate only if:
Pokiaľ ide o podmienky vydania osvedčenia, z článku 42 ods. 2 nariadenia vyplýva, že sudca pôvodu, ktorý vydal rozsudok podľa článku 40 ods. 1 písm. b) nariadenia, vydá osvedčenie, iba ak:
‘(a) the child was given an opportunity to be heard, unless a hearing was considered inappropriate having regard to his or her age or degree of maturity;
„a) dieťaťu sa umožnilo vyjadriť sa, pokiaľ sa to s ohľadom na jeho vek a stupeň vyspelosti nepovažovalo za nevhodné; b) účastníkom sa dala možnosť vyjadriť sa; a
(c) the court has taken into account in issuing its judgment the reasons for and evidence underlying the order issued pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention.’
RINAU c) súd pri vydaní svojho rozsudku vzal do úvahy dôvody vynesenia rozsudku a dôkazy, na ktorých sa zakladá vydaný príkaz podľa článku 13 Haagskeho dohovoru z roku 1980“.
As regards the effects of certification, once the certificate has been issued, the judgment requiring the return of a child referred to in Article 40(1)(b) is to be recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition.
Pokiaľ ide o účinky osvedčenia, hneď po jeho vydaní sa rozsudok o navrátení dieťaťa uvedený v článku 40 ods. 1 písm. b) uznáva a stáva vykonateľným v inom členskom bez toho, aby bolo potrebné vyhlásenie o uznaní vykonateľnosti, a bez možnosti odvolať sa proti jeho uznaniu.
It should be recalled that those rules apply only in the event of return of a child following a judgment ordering nonreturn referred to in Article 11(8) of the Regulation.
Treba pripomenúť, že tento režim sa uplatní len v prípade navrátenia dieťaťa nasledujúceho po vydaní rozsudku o jeho nevrátení uvedenom v článku 11 ods. 8 nariadenia.
Article 11(8) of the Regulation supports that view, stating that ‘[n]otwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, any subsequent judgment which requires the return of the child issued by a court having jurisdiction under this Regulation shall be enforceable in accordance with Section 4 of Chapter III below in order to secure the return of the child’.
V prospech tohto výkladu svedčí uvedený článok 11 ods. 8 nariadenia, ktoré uvádza, že „[bez] ohľadu na rozsudok o nevrátení podľa článku 13 Haagskeho dohovoru z roku 1980 každý následný rozsudok požadujúci návrat dieťaťa vydaný súdom, ktorý má právomoc podľa tohto nariadenia, sa vykonáva podľa oddielu 4 kapitoly III na účely zabezpečenia návratu dieťaťa“.
Although the expression ‘[n]otwithstanding a judgment of non-return’ is somewhat ambiguous, its link with the words ‘any subsequent judgment’ indicates a chronological relationship between a decision, namely that of nonreturn, and the subsequent decision, such wording leaving no room for any doubt as regards the prior nature of the first decision.
Pokiaľ výraz „[bez] ohľadu na rozsudok o nevrátení“ obsahuje istú vágnosť, jeho spojenie s pojmom „každý následný rozsudok“ označuje časovú následnosť rozsudkov, konkrétne rozsudku o nevrátení dieťaťa a neskoršieho rozsudku, pričom takáto formulácia nenecháva žiadnu pochybnosť, pokiaľ ide o to, že prvý rozsudok predchádza druhému.
Recital 17 in the preamble to the Regulation confirms that interpretation, stating that a nonreturn decision ‘could be replaced by a subsequent decision by the court of the Member State of habitual residence of the child prior to the wrongful removal or retention’.
Odôvodnenie č. 17 nariadenia s upresnením, že rozsudok o nevrátení „by sa však mohol nahradiť následným rozhodnutím súdu členského štátu, v ktorom malo dieťa svoj obvyklý pobyt predtým, než došlo k neoprávnenému premiestneniu alebo zadržaniu“, potvrdzuje tento výklad.
It is also apparent from Article 42(2)(c) of the Regulation, which requires the court to take into consideration the reasons for and evidence underlying the order issued pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, that that court may adjudicate only after the adoption of a nonreturn decision in the Member State of enforcement.
Z článku 42 ods. 2 písm. c) nariadenia, ktoré ukladá súdu, aby zohľadnil dôvody vynesenia rozsudku a dôkazy, na ktorých sa zakladá vydaný príkaz podľa článku 13 Haagskeho dohovoru z roku 1980, rovnako vyplýva, že tento súd môže rozhodnúť až po vydaní rozsudku o nevrátení dieťaťa členským štátom výkonu.
It follows from this that Article 40(1)(b) of the Regulation is a provision which applies only where a nonreturn decision has been taken beforehand in the Member State of enforcement.
Z uvedeného vyplýva, že článok 40 ods. 1 písm. b) nariadenia sa uplatní len vtedy, pokiaľ bol najskôr vydaný rozsudok o nevrátení dieťaťa v členskom štáte výkonu.
The consequences that the observations referred to in paragraph 58 of this judgment infer from that interpretation cannot however be accepted.
Dôsledky, ktoré sa z tohto výkladu dedukujú v pripomienkach uvedených v bode 58 tohto rozsudku však nemožno prijať.
Article 11(3) of the Regulation requires that courts to which an application for return is made act expeditiously, using the most expeditious procedures available in national law.
Článok 11 ods. 3 nariadenia vyžaduje, aby súdy, ktorým sa podala žiadosť o návrat dieťaťa konali o žiadosti urýchlene najrýchlejšími postupmi, ktoré im poskytuje vnútroštátny právny poriadok.
The second subparagraph of Article 11(3) requires, in addition, that, without prejudice to that objective of expedition, the judgment must be issued, except where exceptional circumstances make this impossible, no later than six weeks after the application is lodged.
Druhý pododsek tohto istého ustanovenia okrem iného stanovuje, že bez toho, aby bol dotknutý tento cieľ spočívajúci v urýchlenom konaní, rozsudok sa musí vydať najneskôr do šiestich týždňov od podania žiadosti, ak tomu nebránia výnimočné okolnosti.
More specifically, Article 11(6) provides that, where a nonreturn order has been issued by a court, the court must immediately, either directly or through its central authority, transmit a copy of that court order and of the relevant documents, in particular a transcript of the hearings before the court, to the court with jurisdiction or central authority in the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention.
Konkrétne článok 11 ods. 6 stanovuje, že ak súd vydal príkaz o nevrátení, musí okamžite, buď priamo, alebo prostredníctvom svojho ústredného orgánu, zaslať odpis tohto súdneho príkazu a súvisiace písomnosti, najmä záznam súdnych pojednávaní, súdu s právomocou alebo ústrednému orgánu členského štátu, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt bezprostredne pred neoprávneným premiestnením alebo zadržaním.