natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the present case, it is clear from the order for reference that the claimants in the main proceedings have made an application to the High Court for judicial review of implementation of Directive 2005/35 in the United Kingdom and that they may make such an application even though, when the application was made, the period prescribed for implementation of the directive had not yet expired and no national implementing measures had been adopted.
V prejednávanej veci z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že žalobcovia vo veci samej podali na High Court žalobu o preskúmanie zákonnosti smerujúcu k spochybneniu prebratia smernice 2005/35 Spojeným kráľovstvom a že môžu podať takúto žalobu, hoci k dátumu jej podania lehota na prebratie uvedenej smernice ešte neuplynula a nebola prijatá žiadna vnútroštátna právna úprava na prebratie uvedenej smernice.
Nor is it disputed before the Court of Justice that the questions submitted are relevant to the outcome of the main proceedings, as the adoption of national measures designed to transpose a directive into domestic law in the United Kingdom may be subject to the condition that the directive be valid (see British American Tobacco (Investments) and Imperial Tobacco, paragraph 37).
Okrem toho pred Súdnym dvorom sa nespochybňuje, že položené otázky sú relevantné pre rozhodnutie sporu vo veci samej, pretože prijatie takýchto vnútroštátnych opatrení smerujúcich k prebratiu smernice do právneho poriadku Spojeného kráľovstva môže byť podriadené podmienke, že táto smernica je platná [pozri rozsudok British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, už citovaný, bod 37].
It is therefore not obvious that the ruling sought by the national court on the validity of Directive 2005/35 bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or concerns a hypothetical problem.
Preto sa zjavne nezdá, že posúdenie platnosti smernice 2005/35 požadované vnútroštátnym súdom nemá žiadny vzťah k existencii alebo predmetu sporu vo veci samej, alebo že ide o hypotetický problém.
Questions 1 to 3
O prvej a tretej otázke
By its first three questions, the national court essentially requests the Court of Justice to assess the validity of Articles 4 and 5 of Directive 2005/35 in the light of Regulations 9 and 11(b) of Annex I, and Regulations 5 and 6(b) of Annex II, to Marpol 73/78
Svojou prvou a treťou otázkou vnútroštátny súd v podstate žiada Súdny dvor o posúdenie platnosti článkov 4 a 5 smernice 2005/35 vzhľadom na pravidlo 9 a pravidlo 11 písm. b) prílohy I dohovoru Marpol 73/78 a pravidlo 5 a pravidlo 6 písm. b) prí -lohy II tohto dohovoru, ako aj vzhľadom na ustanovenia dohovoru z Montego Bay,
2008 — CASE C-308/06 and in the light of the provisions of UNCLOS which define the conditions under which coastal States may exercise certain of their rights in the various marine zones.
2008 — VEC C-308/06 ktoré upresňujú podmienky výkonu niektorých z ich práv pobrežnými štátmi v rozličných zónach mora.
The claimants in the main proceedings and the Greek, Cypriot and Maltese Governments submit that Articles 4 and 5 of Directive 2005/35 do not comply with Marpol 73/78 or UNCLOS in several respects.
Žalobcovia vo veci samej, ako aj grécka, cyperská a maltská vláda uvádzajú, že člán ky 4 a 5 smernice 2005/35 z viacerých pohľadov nerešpektujú ani dohovor Marpol 73/78, ani dohovor z Montego Bay.
In particular, by laying down that liability is to be incurred for serious negligence, those articles establish a stricter liability regime for accidental discharges than that laid down in Article 4 of Marpol 73/78, read in conjunction with Regulations 9 and 11(b) of Annex I, and Regulations 5 and 6(b) of Annex II, to that Convention.
Najmä stanovením úrovne zodpovednosti zodpovedajúcej závažnej nedbanlivosti tieto články zavádzajú prísnejší režim zodpovednosti za náhodné vypúšťanie, než je režim upravený článkom 4 dohovoru Marpol 73/78, v spojení s pravidlom 9 a pravidlom 11 písm. b) prílohy I tohto dohovoru, ako aj pravidlom 5 a pravidlom 6 písm. b) jeho prílohy II.
The claimants in the main proceedings and the abovementioned governments proceed on the basis that the legality of Directive 2005/35 may be assessed in the light of UNCLOS, since the Community is a party thereto and it thus forms an integral part of the Community legal order.
V tejto súvislosti žalobcovia vo veci samej a vyššie uvedené vlády vychádzajú z predpokladu, že zákonnosť smernice 2005/35 môže byť posudzovaná vzhľadom na dohovor z Montego Bay, pretože Spoločenstvo je zmluvnou stranou tohto dohovoru a tento dohovor je neoddeliteľnou súčasťou právneho poriadku Spoločenstva.
In their submission, the directive’s legality may also be assessed in the light of Marpol 73/78.
Podľa nich zákonnosť tejto smernice môže byť tiež posudzovaná vzhľadom na dohovor Marpol 73/78.
They state that UNCLOS defines and governs the extent of the jurisdiction of the Contracting Parties in their actions on the high seas, in their exclusive economic zones and in international straits.
Dohovor z Montego Bay definuje a upravuje rozsah právomocí zmluvných strán v rámci ich činnosti na šírom mori, vo výlučnej ekonomickej zóne a v medzinárodných morských úžinách.
Thus, the Community lacks the power to adopt legislation applying to discharges from ships not flying the flag of one of the Member States, save to the extent that UNCLOS accords the Community the right to adopt such legislation.
Spoločenstvo by teda malo právomoc prijať právnu úpravu uplatňujúcu sa na vypúšťanie pochádzajúce z plavidiel, ktoré sa neplavia pod vlajkou niektorého z členských štátov iba vtedy, ak by dohovor z Montego Bay priznával Spoločenstvu právo prijať takúto právnu úpravu.
Under UNCLOS, the Contracting Parties have the power only to adopt legislation implementing the international rules and standards in such marine areas, that is to say, in the present case, the provisions of Marpol 73/78.
Podľa jeho znenia sú ale zmluvné strany oprávnené prijímať iba právnu úpravu vykonávajúcu medzinárodné pravidlá a normy v takýchto zónach, teda v danom prípade ustanovenia dohovoru Marpol 73/78.
This power is specified with regard to the high seas in Article 211(1) and (2) of UNCLOS, with regard to international straits in Articles 42(1)(b) and 45 of that Convention and with regard to the exclusive economic zone in Article 211(5).
Táto právomoc na šírom mori je upresnená v člán ku 211 ods. 1 a 2 dohovoru z Montego Bay, v medzinárodných morských úžinách v článku 42 ods. 1 písm. b) a článku 45 tohto dohovoru a vo výlučnej ekonomickej zóne v jeho článku 211 ods. 5.
The same holds for territorial waters, by virtue of Article 2(3) of UNCLOS.
Rovnako je to, pokiaľ ide o pobrežné more podľa článku 2 ods. 3 dohovoru z Montego Bay.
The claimants in the main proceedings add that the legality of Directive 2005/35 must be assessed in the light of Marpol 73/78 for the further reason that the Community legislature seeks to implement the latter in Community law by means of that directive.
Žalobcovia vo veci samej dodávajú, že zákonnosť smernice 2005/35 musí byť posudzovaná vzhľadom na dohovor Marpol 73/78, tiež z dôvodu, že zákonodarca Spoločenstva zamýšľal prebrať tento dohovor do práva Spoločenstva prostredníctvom tejto smernice.
Furthermore, the field of maritime transport is a field where the Community has assumed the function of regulating the implementation of the international obligations of the Member States.
Okrem toho odvetvie námornej dopravy je odvetvím, v ktorom Spoločenstvo zohráva rolu regulátora zavádzania medzinárodných povinností členských štátov.
The position is analogous to that under the General Agreement on Tariffs and Trade of 30 October 1947 (‘GATT 1947’) before the advent of the Agreement establishing the World Trade Organisation, where the Community, without becoming a party to GATT 1947, succeeded to the obligations of Member States through its actions under the common commercial policy.
Situácia je analogická situácii, aká existovala podľa Všeobecnej dohody o clách a obchode z 30. októbra 1947 (ďalej len „GATT 1947“), pred nastúpením Dohody o založení svetovej obchodnej organizácie, teda situácii, v ktorej Spoločenstvo bez toho, aby sa stalo zmluvnou stranou uvedených dohôd, vstúpilo do povinností členských štátov z dôvodu jeho činnosti v rámci spoločnej obchodnej politiky.
The field covered by GATT 1947 was thereby brought within the jurisdiction of the Community, its provisions having the effect of binding the Community.
Keďže odvetvia pokryté GATT 1947 sa dostali do pôsobnosti Spoločenstva, ustanovenia tejto dohody mali za účinok zaväzovať Spoločenstvo.
It is clear from Article 300(7) EC that the Community institutions are bound by agreements concluded by the Community and, consequently, that those agreements have primacy over secondary Community legislation (see, to this effect, Case C-61/94 Commission v Germany [1996] ECR I-3989, paragraph 52, and Case C-311/04 Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht [2006] ECR I-609, paragraph 25).
Z článku 300 ods. 7 ES vyplýva, že inštitúcie Spoločenstva sú viazané dohodami, ktoré Spoločenstvo uzavrelo, a v dôsledku toho, že tieto dohody majú prednosť pred sekundárnou právnou úpravou Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. septembra 1996, Komisia/Nemecko, C-61/94, Zb. s. I-3989, bod 52, a z 12. januára 2006, Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht, C-311/04, Zb. s. I-609, bod 25).
It follows that the validity of a measure of secondary Community legislation may be affected by the fact that it is incompatible with such rules of international law.
Z toho vyplýva, že platnosť sekundárnej právnej úpravy Spoločenstva môže byť ovplyvnená jej nezlučiteľnosťou s takýmito predpismi medzinárodného práva.
Where that invalidity is pleaded before a national court, the Court of Justice thus reviews,
Ak sa tejto neplatnosti dovoláva pred vnútroštátnym súdom, Súdny dvor na základe uplatnenia článku 234 ES overuje platnosť predmetnej právnej úpravy Spoločenstva
2008 — CASE C-308/06 pursuant to Article 234 EC, the validity of the Community measure concerned in the light of all the rules of international law, subject to two conditions.
2008 — VEC C-308/06 vo vzťahu ku všetkým predpisom medzinárodného práva s výhradou rešpektovania dvoch podmienok.
First, the Community must be bound by those rules (see Joined Cases 21/72 to 24/72 International Fruit Company and Others [1972] ECR 1219, paragraph 7).
Po prvé Spoločenstvo musí byť viazané týmito predpismi (pozri rozsudok z 12. decembra 1972, International Fruit Company a i., 21/72 až 24/72, Zb. s. 1219, bod 7).
Second, the Court can examine the validity of Community legislation in the light of an international treaty only where the nature and the broad logic of the latter do not preclude this and, in addition, the treaty’s provisions appear, as regards their content, to be unconditional and sufficiently precise (see to this effect, in particular, Case C-344/04 IATA and ELFAA [2006] ECR I-403, paragraph 39).
Po druhé Súdny dvor môže pristúpiť ku skúmaniu platnosti právnej úpravy Spoločenstva vzhľadom na medzinárodný dohovor, iba ak charakter a štruktúra uvedeného dohovoru tomu nebránia, a okrem toho, ak sa jeho ustanovenia z pohľadu ich obsahu zdajú byť nepodmienečné a dostatočne presné (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok z 10. januára 2006, IATA a ELFAA, C-344/04, Zb. s. I-403, bod 39).
It must therefore be examined whether Marpol 73/78 and UNCLOS meet those conditions.
Je teda potrebné skúmať, či sú splnené obe podmienky, pokiaľ ide o dohovor Mar -pol 73/78 a dohovor z Montego Bay.
First, with regard to Marpol 73/78, it is to be observed at the outset that the Community is not a party to this Convention.
Po prvé, pokiaľ ide o dohovor Marpol 73/78, na úvod je potrebné poznamenať, že Spoločenstvo nie je jeho zmluvnou stranou.
Furthermore, as the Court has already held, it does not appear that the Community has assumed, under the EC Treaty, the powers previously exercised by the Member States in the field to which Marpol 73/78 applies, nor that, consequently, its provisions have the effect of binding the Community (Case C-379/92 Peralta [1994] ECR I-3453, paragraph 16).
Okrem toho, ako už Súdny dvor rozhodol, nezdá sa, že by podľa Zmluvy ES Spoločenstvo prebralo právomoci v oblasti uplatňovania dohovoru Marpol 73/78, predtým vykonávané členskými štátmi, ani že by v dôsledku toho ustanovenia uvedeného dohovoru zaväzovali Spoločenstvo (rozsudok zo 14. júla 1994, Peralta, C-379/92, Zb. s. I-3453, bod 16).
Accordingly, this caselaw relating to GATT 1947 cannot be applied to MARPOL 73/78.
Preto túto judikatúru týkajúcu sa GATT 1947 nie je možné prebrať na dohovor Marpol 73/78.
It is true that all the Member States of the Community are parties to Marpol 73/78.
Je pravda, že všetky členské štáty Spoločenstva sú zmluvnými stranami dohovoru Marpol 73/78.
Nevertheless, in the absence of a full transfer of the powers previously exercised by the Member States to the Community, the latter cannot, simply because all those States are parties to Marpol 73/78, be bound by the rules set out therein, which it has not itself approved.
Napriek tomu, za absencie úplného prenesenia právomocí predtým vykonávaných členskými štátmi na Spoločenstvo, Spoločenstvo nemôže iba z toho dôvodu, že všetky tieto štáty sú zmluvnými stranami dohovoru Marpol 73/78, byť viazané predpismi, ktoré sú v ňom uvádzané a ktoré Spoločenstvo samo neschválilo.
Since the Community is not bound by Marpol 73/78, the mere fact that Directive 2005/35 has the objective of incorporating certain rules set out in that Convention into Community law is likewise not sufficient for it to be incumbent upon the Court to review the directive’s legality in the light of the Convention.
Keďže Spoločenstvo nie je viazané dohovorom Marpol 73/78, samotná okolnosť, že smernica 2005/35 má za cieľ zahrnúť do práva Spoločenstva určité predpisy, ktoré sú upravené v uvedenom dohovore, tiež nepostačuje na to, aby Súdnemu dvoru prislúchalo skúmať zákonnosť tejto smernice vzhľadom na predmetný dohovor.
None the less, it does not appear that Regulations 9 and 11(b) of Annex I to Marpol 73/78 and Regulations 5 and 6(b) of Annex II to that Convention are the expression of customary rules of general international law.
Napriek tomu sa nezdá, že by pravidlo 9 a pravidlo 11 písm. b) prílohy I dohovoru Marpol 73/78 a pravidlo 5 a pravidlo 6 písm. b) prílohy II tohto dohovoru predstavovali vyjadrenie obyčajových pravidiel uznávaných medzinárodným právom verejným.
In those circumstances, it is clear that the validity of Directive 2005/35 cannot be assessed in the light of Marpol 73/78, even though it binds the Member States.
Za týchto okolností je potrebné konštatovať, že platnosť smernice 2005/35 nemôže byť posudzovaná vzhľadom na dohovor Marpol 73/78, hoci členské štáty sú ním viazané.
The latter fact is, however, liable to have consequences for the interpretation of, first, UNCLOS and, second, the provisions of secondary law which fall within the field of application of Marpol 73/78.
Táto okolnosť však môže mať dôsledky pre výklad na jednej strane dohovoru z Montego Bay a na druhej strane ustanovení sekundárneho práva, ktoré patria do pôsobnosti dohovoru Marpol 73/78.
In view of the customary principle of good faith, which forms part of general international law, and of Article 10 EC, it is incumbent upon the Court to interpret those provisions taking account of Marpol 73/78.
Totiž vzhľadom na obyčajovú zásadu dobrej viery, ktorá je súčasťou medzinárodného práva verejného, a článok 10 ES, Súdnemu dvoru prislúcha vykladať tieto ustanovenia s ohľadom na dohovor Marpol 73/78.
Second, UNCLOS was signed by the Community and approved by Decision 98/392, thereby binding the Community, and the provisions of that Convention accordingly form an integral part of the Community legal order (see Case C-459/03 Commission v Ireland [2006] ECR I-4635, paragraph 82).
Po druhé, pokiaľ ide o dohovor z Montego Bay, ten bol podpísaný Spoločenstvom a schválený rozhodnutím 98/392, čo malo za dôsledok viazanosť Spoločenstva ustanoveniami tohto dohovoru, pričom ustanovenia tohto dohovoru sú neoddeliteľnou súčasťou právneho poriadku Spoločenstva (pozri rozsudok z 30. mája 2006, Komisia/Írsko, C-459/03, Zb. s. I-4635, bod 82).
It must therefore be determined whether the nature and the broad logic of UNCLOS, as disclosed in particular by its aim, preamble and terms, preclude examination of the validity of Community measures in the light of its provisions.
Je teda potrebné overiť, či charakter a štruktúra dohovoru z Montego Bay, ako vyplývajú najmä z jeho cieľa, preambuly a znenia, neodporujú skúmaniu platnosti právnych predpisov Spoločenstva vzhľadom na ustanovenia uvedeného dohovoru.
UNCLOS’s main objective is to codify, clarify and develop the rules of general international law relating to the peaceful cooperation of the international community when exploring, using and exploiting marine areas.
Dohovor z Montego Bay má za hlavný cieľ kodifikovať, upresniť a rozvinúť predpisy medzinárodného práva verejného týkajúce sa mierovej spolupráce medzinárodného spoločenstva pri prieskume, využívaní a používaní morských priestorov.
According to the preamble to UNCLOS, the Contracting Parties agreed to that end to establish through UNCLOS a legal order for the seas and oceans which would facilitate international navigation, which would take into account the interests and needs of mankind as a whole and, in particular, the special interests and needs of developing countries, and which would strengthen peace, security, cooperation and friendly relations among all nations.
Na tento účel podľa preambuly uvedeného dohovoru zmluvné strany zamýšľali prostredníctvom predmetného dohovoru vytvoriť právny poriadok pre moria a oceány, ktorý by uľahčil medzinárodnú plavbu, ktorý by zohľadňoval záujmy a potreby ľudstva ako celku a osobitne zvláštne záujmy a potreby rozvojových krajín a ktorý by prispel k upevneniu mieru, bezpečnosti a spolupráce medzi všetkými národmi.
From this viewpoint, UNCLOS lays down legal regimes governing the territorial sea (Articles 2 to 33), waters forming straits used for international navigation (Articles 34 to 45), archipelagic waters (Articles 46 to 54), the exclusive economic zone (Articles 55 to 75), the continental shelf (Articles 76 to 85) and the high seas (Articles 86 to 120).
Z tohto pohľadu dohovor z Montego Bay stanovuje právne štatúty pobrežného mora (články 2 až 33), vôd tvoriacich prielivy používané pre medzinárodnú plavbu (člán - ky 34 až 45), vôd súostroví (články 46 až 54), výlučnej ekonomickej zóny (články 55 až 75), kontinentálneho šelfu (články 76 až 85) a šíreho mora (článok 86 až 120).
For all those marine areas, UNCLOS seeks to strike a fair balance between the interests of States as coastal States and the interests of States as flag States, which may
Pre všetky tieto morské priestory tento dohovor zamýšľa stanoviť spravodlivú rovnováhu medzi záujmami štátov v ich postavení pobrežných štátov a záujmami štátov
In this connection, as is apparent from numerous provisions of the Convention, such as Articles 2, 33, 34(2), 56 and 89, the Contracting Parties provide for the establishment of the substantive and territorial limits to their respective sovereign rights.
v ich postavení štátov vlajky, ktoré si môžu odporovať. V tejto súvislosti zmluvné strany, ako vyplýva z početných ustanovení uvedeného dohovoru, ako sú jeho člán -ky 2, 33, 34 ods. 2, článok 56 alebo článok 89, zamýšľali stanoviť materiálne a územné hranice ich príslušných suverénnych práv.
On the other hand, individuals are in principle not granted independent rights and freedoms by virtue of UNCLOS.
Naopak, jednotlivci v zásade podľa dohovoru z Montego Bay nepožívajú autonómne práva a slobody.
In particular, they can enjoy the freedom of navigation only if they establish a close connection between their ship and a State which grants its nationality to the ship and becomes the ship’s flag State.
Môžu uplatňovať slobodu plavby iba vtedy, ak preukážu tesný vzťah medzi ich plavidlom a štátom, ktorý ho zaregistroval a stal sa štátom jeho vlajky.
This connection must be formed under that State’s domestic law.
Tento vzťah má byť vytvorený podľa vnútroštátneho práva predmetného štátu.
Article 91 of UNCLOS states in this regard that every State is to fix the conditions for the grant of its nationality to ships, for the registration of ships in its territory and for the right to fly its flag, and that there must exist a genuine link between the State and the ship.
Článok 91 uvedeného dohovoru v tejto súvislosti upresňuje, že každý štát určí podmienky na udelenie svojej štátnej príslušnosti lodiam, na registráciu lodí na svojom území a na právo plavby pod jeho vlajkou, pričom medzi štátom a týmito loďami musí existovať skutočné prepojenie.
Under Article 92(1) of UNCLOS, ships are to sail under the flag of one State only and may not change their flag during a voyage or while in a port of call, save in the case of a real transfer of ownership or change of registry.
Podľa článku 92 ods. 1 dohovoru z Montego Bay, loď je povinná plávať pod vlajkou len jedného štátu a v priebehu cesty alebo zastávky v prístave loď nesmie vymeniť svoju vlajku, okrem prípadov skutočného prevodu vlastníctva alebo zmeny registrácie.
If a ship is not attached to a State, neither the ship nor the persons on board enjoy the freedom of navigation.
Ak loď nepatrí štátu, tak ani loď, ani osoby nachádzajúce sa na jej palube nepožívajú slobodu plavby.
In this connection, UNCLOS provides inter alia, in Article 110(1), that a warship which encounters a foreign ship on the high seas is justified in boarding it if there is reasonable ground for suspecting that the ship is without nationality.
V tejto súvislosti dohovor z Montego Bay v jeho článku 110 ods. 1 najmä stanovuje, že vojnová loď, ktorá sa stretne na šírom mori s cudzou loďou, môže podrobiť túto loď prehliadke, ak je dôvodné podozrenie, že táto loď je bez štátnej príslušnosti.
It is true that the wording of certain provisions of UNCLOS, such as Articles 17, 110(3) and 111(8), appears to attach rights to ships.
Je pravda, že znenie niektorých ustanovení dohovoru z Montego Bay, ako sú jeho články 17, 110 ods. 3 a článok 111 ods. 8, vytvára dojem, že priznáva práva lodiam.
It does not, however, follow that those rights are thereby conferred on the individuals linked to those ships, such as their owners, because a ship’s international legal status is dependent on the flag State and not on the fact that it belongs to certain natural or legal persons.
Z toho však nevyplýva, že by tieto práva boli takto priznané jednotlivcom spájaným s týmito loďami, ako sú ich majitelia, pretože medzinárodný právny štatút lode závisí od štátu vlajky a nie od toho, že loď patrí určitým fyzickým alebo právnickým osobám.
Likewise, it is the flag State which, under the Convention, must take such measures as are necessary to ensure safety at sea and, therefore, to protect the interests of other States.
Rovnako je to štát vlajky, ktorému je podľa predmetného dohovoru uložené urobiť všetky opatrenia, ktoré sú nevyhnutné na zabezpečenie bezpečnosti na mori, a teda na ochranu záujmov iných štátov.
The flag State may thus also be held liable, vis-à-vis other States, for harm caused by a ship flying its flag to marine areas placed under those States’ sovereignty, where that harm results from a failure of the flag State to fulfil its obligations.
Tento štát môže byť tiež zodpovedný vo vzťahu k iným štátom za škody spôsobené na morských priestoroch nachádzajúcich sa pod suverenitou týchto štátov, loďou plaviacou sa pod jeho vlajkou, pokiaľ tieto poškodenia vyplývajú z nesplnenia si svojich povinností štátom vlajky.
Doubt is not cast on the foregoing analysis by the fact that Part XI of UNCLOS involves natural and legal persons in the exploration, use and exploitation of the sea-bed and ocean floor, and subsoil thereof, beyond the limits of national jurisdiction, since the present case does not in any way concern the provisions of Part XI.
Analýza uvedená vyššie nie je vyvrátená skutočnosťou, že časť XI dohovoru z Montego Bay spája fyzické a právnické osoby s prieskumom, využívaním a používaním morského dna a jeho podložia za hranicami vnútroštátnej jurisdikcie, keďže táto vec sa vôbec netýka ustanovení uvedenej časti XI.