natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Pursuant [to] Article 95(6), third subparagraph, of the Treaty, the period referred to in the first subparagraph of the said Article to approve or reject the national provisions on SCCPs notified by [the Kingdom of] the Netherlands on 21 January 2003 pursuant to Article 95(4) is extended until 20 December 2003.’
„Podľa článku 95 ods. 6 tretieho pododseku Zmluvy sa lehota pre schválenie, alebo zamietnutie vnútroštátnych ustanovení o SCCPs, ktoré oznámilo Holandské kráľovstvo 21. januára 2003 podľa článku 95 ods. 4, uvedená v prvom pododseku toho istého článku a odseku predlžuje do 20. decembra 2003.“
By its Decision 2004/1/EC of 16 December 2003 concerning national provisions on the use of SCCPs notified by the Kingdom of the Netherlands under Article 95(4) [EC] (OJ 2004 L 1, p.
Svojím rozhodnutím 2004/1/ES zo 16. decembra 2003 o vnútroštátnych ustanoveniach týkajúcich sa používania SCCPs, ktoré oznámilo Holandské kráľovstvo podľa článku 95 ods. 4 ES [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 1, 2004, s.
20, ‘the contested decision’), the Commission approved the maintenance, in part, of the national provisions in issue for a limited period.
20, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), Komisia schválila čiastočné zachovanie predmetných vnútroštátnych ustanovení na obmedzenú dobu.
In the contested decision, the Commission stated, first, that it had concluded in Decision 2003/549 that the application submitted by the Kingdom of the Netherlands was admissible and referred, in that respect, to that decision. Nonetheless, the Commission recalled the respects in which the notified provisions were incompatible with the requirements of the SCCPs Directive .
V napadnutom rozhodnutí Komisia na úvod uviedla, že v rozhodnutí 2003/549 prijala záver, že žiadosť, ktorú podalo Holandské kráľovstvo, bola prípustná, a v uvedenom rozhodnutí odkázala na tento bod, pripomínajúc však dôvody nezlučiteľnosti oznámených ustanovení so smernicou SCCPs.
Further, as regards
Následne, pokiaľ ide o dôvodnosť žiadosti
NETHERLANDS v COMMISSION the merits of the application made by the Kingdom of the Netherlands pursuant to Article 95(4) EC, seeking permission to maintain its national provisions derogating from the SCCPs Directive, the Commission concluded that some of those provisions could be temporarily maintained (until 31 December 2006) but that others were not justified on grounds relating to the protection of the environment and could therefore not be maintained.
HOLANDSKO/KOMISIA podanej Holandským kráľovstvom podľa článku 95 ods. 4 ES, smerujúcej k schváleniu zachovania jeho vnútroštátnych ustanovení odchyľujúcich sa od smernice SCCPs, Komisia prijala záver, že niektoré z nich môžu byť dočasne zachované (až do 31. decembra 2006), ale že iné nie sú odôvodnené dôvodmi týkajúcimi sa ochrany životného prostredia, a teda nemôžu byť zachované.
Articles 1 to 3 of the contested decision are worded as follows:
Články 1 až 3 napadnutého rozhodnutia sú formulované takto:
The national provisions on SCCPs notified by [the Kingdom of] the Netherlands on 21 January 2003 pursuant to Article 95(4) [EC] are approved insofar as they do not apply to the use of SCCPs as constituents of other substances and preparations in concentrations lower than 1% intended for use as:
Vnútroštátne ustanovenia o SCCPs, ktoré Holandské kráľovstvo oznámilo Komisii 21. januára 2003 podľa článku 95 ods. 4 [ES], sa schvaľujú v rozsahu, v akom sa neuplatňujú na používanie SCCPs, ako zložky iných látok a prípravkov v koncentráciách nižších ako 1 % určených na použitie:
— plasticisers in paints, coatings or sealants,
— ako plastifikátory vo farbách, v náteroch alebo tesniacich materiáloch,
— flame retardants in rubber or textiles.
— ako látka spomaľujúca horenie v kaučuku alebo textilných výrobkoch.
This decision shall apply until 31 December 2006.
Toto rozhodnutie je uplatniteľné do 31. decembra 2006.
This Decision is addressed to the Kingdom of the Netherlands.’
Toto rozhodnutie je určené Holandskému kráľovstvu.“ [neoficiálny preklad]
By application lodged at the Registry of the Court of Justice on 26 February 2004, the Kingdom of the Netherlands brought an action, which was registered under number C-103/04.
Holandské kráľovstvo návrhom doručeným do kancelárie Súdneho dvora 26. februára 2004 podalo túto žalobu, ktorá bola zapísaná pod číslom C-103/04.
By separate document lodged at the Registry of the Court of Justice on 14 May 2004, the Commission raised an objection of inadmissibility pursuant to Article 91(1) of the Rules of Procedure of the Court of Justice .
Samostatným podaním doručeným do kancelárie Súdneho dvora 14. mája 2004 Komisia vzniesla podľa článku 91 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora námietku neprípustnosti.
5), and was registered under number T-234/04.
85), a bola zapísaná pod číslom T-234/04.
By document lodged at the Registry of the Court of First Instance on 24 September 2004, the Kingdom of Denmark sought leave to intervene in the present proceedings in support of the Kingdom of the Netherlands .
Podaním doručeným kancelárii Súdu prvého stupňa 24. septembra 2004 Dánske kráľovstvo podalo návrh na vstup vedľajšieho účastníka do tohto konania na podporu návrhov Holandského kráľovstva.
By order of 15 November 2004, the President of the Fifth Chamber of the Court granted leave to intervene.
Uznesením z 15. novembra 2004 predseda piatej komory Súdu prvého stupňa týmto návrhom vyhovel.
By document lodged at the Court Registry on 6 July 2004, the Kingdom of the Netherlands submitted its observations on the objection of inadmissibility raised by the Commission .
Podaním doručeným Súdu prvého stupňa 6. júla 2004 Holandské kráľovstvo podalo svoje pripomienky k námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou.
On 6 June 2006, the Court, having heard the parties, assigned the present case to the Fifth Chamber, Extended Composition, of the Court .
Súd prvého stupňa po vypočutí účastníkov konania 6. júna 2006 rozhodol o prejednaní tejto veci piatou rozšírenou komorou Súdu prvého stupňa.
Pursuant to Article 114(3) of the Rules of Procedure, the oral procedure was opened following the Commission’s request for a decision on admissibility .
Podľa článku 114 ods. 3 rokovacieho poriadku bola v nadväznosti na žiadosť Komisie smerujúcej k rozhodnutiu o neprípustnosti otvorená ústna časť konania.
As a measure of organisation of procedure, the Court requested the parties to reply in writing to certain questions.
V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania Súd prvého stupňa vyzval účastníkov konania, aby písomne odpovedali na určité otázky.
The parties complied with that request within the prescribed period.
Účastníci konania v stanovenej lehote tejto výzve vyhoveli.
The parties presented oral argument and replied to the Court's questions at the hearing held on 7 September 2006.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky Súdu prvého stupňa boli vypočuté počas pojednávania 7. septembra 2006.
In its application, the Kingdom of the Netherlands claims that the Court should:
Vo svojej žalobe žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
— annul the contested decision insofar as, in that decision, the Commission takes the view that its approval under Article 95(6) EC is required for the maintenance of Netherlands legislation on the uses of SCCPs to which no reference is made in the SCCPs Directive;
— zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom Komisia v tomto rozhodnutí prijala záver, že podľa článku 95 ods. 6 ES je potrebné jej schválenie na zachovanie holandskej právnej úpravy týkajúcej sa používania chlórovaných parafínov s krátkym reťazcom, ktoré sa neuvádzajú v smernici SCCPs,
In its objection of inadmissibility, the Commission claims that the Court should:
Vo svojej námietke neprípustnosti Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
— dismiss the action as inadmissible;
— zamietol žalobu ako neprípustnú,
— order the Kingdom of the Netherlands to pay the costs.
— zaviazal Holandské kráľovstvo na náhradu trov konania.
In its observations on the objection of inadmissibility, the Kingdom of the Netherlands claims that the Court should reject the Commission’s claim to the effect that the Court should rule on admissibility before examining the substance of the case .
Vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti Holandské kráľovstvo navrhuje, aby Súd prvého stupňa zamietol návrh Komisie smerujúci k tomu, aby Súd prvého stupňa rozhodol o prípustnosti pred akýmkoľvek skúmaním vo veci samej.
Under Article 114(1) of the Rules of Procedure, if a party makes an application to this effect, the Court may rule on the objection of inadmissibility without going to the substance of the case .
Podľa článku 114 ods. 1 rokovacieho poriadku, ak o to niektorý účastník konania žiada, Súd prvého stupňa môže rozhodovať o námietke neprípustnosti pred prejednaním veci samej.
In accordance with Article 114(3), the remainder of the proceedings is to be oral, unless the Court otherwise decides.
Podľa odseku 3 toho istého článku, ak Súd prvého stupňa nerozhodne inak, žiadosť sa ďalej prejednáva v rámci ústnej časti konania.
In accordance with Article 113 of the Rules of Procedure, the Court may at any time, even of its own motion, after hearing the parties, examine whether there exists any absolute bar to proceeding with an action and give its decision for that purpose in accordance with Article 114(3) and (4) of those Rules .
Podľa článku 113 rokovacieho poriadku Súd prvého stupňa môže kedykoľvek aj bez návrhu, po vypočutí účastníkov konania, rozhodnúť o prekážke konania z dôvodu verejného záujmu a rozhodnutie o týchto otázkach vydá v súlade s článkom 114 ods. 3 a 4 predmetného rokovacieho poriadku.
The Commission submits in the first place that, in response to the notification made by letter of 17 January 2003, it informed the Kingdom of the Netherlands by letter of 25 March 2003 that it had received the notification and that the period for its examination had started on 22 January 2003, the day following that on which the notification was received.
Komisia v prvom rade uvádza, že v reakcii na oznámenie vykonané listom zo 17. januára 2003 listom z 25. marca 2003 informovala Holandské kráľovstvo, že prijala predmetné oznámenie a že lehota na jeho posúdenie začala plynúť 22. januára 2003, čiže odo dňa nasledujúceho po dni prijatia oznámenia.
According to the Commission, this showed clearly that it considered that the notified national provisions fell within the scope of the SCCPs Directive since, if that had not been the case, there would have been no need to follow the procedure.
Podľa Komisie z toho jasne vyplýva, že prijala záver, že oznámené vnútroštátne ustanovenia patrili do pôsobnosti smernice SCCPs, pretože ak by to tak nebolo, nebol by dôvod pokračovať v konaní.
In the second place, the Commission submits that — contrary to what the Kingdom of the Netherlands claims — the letter of 17 January 2003 does not indicate in any way that it intended to submit to the Commission two specific and different requests, requiring two separate responses.
V druhom rade Komisia uvádza, že v rozpore s tým, čo tvrdí Holandské kráľovstvo, list zo 17. januára 2003 vôbec neuvádza, že by Holandské kráľovstvo zamýšľalo predložiť Komisii dve špecifické a odlišné žiadosti, žiadajúc dve nezávislé odpovede.
Even though the Netherlands Government requested the Commission — in section 5 of the letter of 17 January 2003, headed ‘Conclusions’ — to take a decision, within a short period, on the discretion it had to maintain its national legislation, the fact remains that it also asked the Commission to take a favourable decision on the request that it had submitted under Article 95(4) EC.
Hoci je pravda, že v odseku 5 s nadpisom „Závery“ Holandské kráľovstvo žiadalo Komisiu rozhodnúť v krátkej lehote o miere posúdenia, ktorou disponuje na zachovanie svojej vnútroštátnej právnej úpravy, skutočnosťou zostáva, že Holandské kráľovstvo Komisiu rovnako žiadalo o prijatie kladného rozhodnutia, pokiaľ ide o žiadosť, ktorú Holandské kráľovstvo podalo podľa článku 95 ods. 4 ES.
Accordingly, the Commission considers that, having regard to the wording and the presentation of the letter of 17 January 2003, it was logical for it to conclude — irrespective of the Kingdom of the Netherlands’ views on the extent of harmonisation carried out by the SCCPs Directive — that it had made a notification for the purposes of Article 95(4) EC.
Komisia teda zastáva názor, že vzhľadom na formuláciu a prezentáciu listu zo 17. januára 2003 bolo logické, že Komisia dospela k záveru, že nezávisle od názoru Holandského kráľovstva na rozsah harmonizácie vykonanej smernicou SCCPs Holandské kráľovstvo urobilo oznámenie podľa článku 95 ods. 4 ES.
In the third place, the Commission submits that it implicitly replied in its Decision 2003/549 to the request concerning the scope of the SCCPs Directive, by checking the admissibility of the notification, as is customary.
V treťom rade Komisia uvádza, že implicitne odpovedala na žiadosť týkajúcu sa rozsahu pôsobnosti smernice SCCPs vo svojom rozhodnutí 2003/549, potvrdiac, ako je obvyklé, prípustnosť oznámenia.
The Commission’s views on this issue were clearly set out in recitals 32 to 39 in the preamble to the Decision, and it concluded that the request submitted by the Kingdom of the Netherlands had to be considered admissible.
Jej názor v tomto smere bol jasne vysvetlený v odôvodneniach 32 až 39 predmetného rozhodnutia a Komisia dospela k záveru, že žiadosť podaná Holandským kráľovstvom musí byť považovaná za prípustnú.
2007 — CASE T-234/04 preamble to Decision 2003/549 that the SCCPs Directive had to be interpreted as having introduced harmonisation of all the current uses of SCCPs and that it thus prevented Member States from introducing or maintaining national restrictions on the use of SCCPs going further than those laid down in that Directive .
V odôvodnení 34 rozhodnutia 2003/549 Komisia osobitne uviedla, že smernica SCCPs má byť vykladaná ako opatrenie, ktoré má zaviesť harmonizáciu všetkých aktuálnych druhov používania SCCPs, a že teda bráni členským štátom zavádzať alebo zachovávať vnútroštátne obmedzenia používania SCCPs, ktoré idú nad rámec obmedzení definovaných v predmetnej smernici.
Contrary to the claims made by the Kingdom of the Netherlands in its application, Decision 2003/549 does not simply extend the period provided for in Article 95(6) EC, which is confirmed by the fact that, in the contested decision, the Commission no longer addresses the issue of the extent of harmonisation carried out by the SCCPs Directive .
V rozpore s tým, čo uvádza Holandské kráľovstvo vo svojej žalobe, rozhodnutie 2003/549 sa teda neobmedzilo iba na predĺženie lehoty uvádzanej v článku 95 ods. 6 ES, čo je potvrdené skutočnosťou, že v napadnutom rozhodnutí sa už Komisia nevrátila k rozsahu harmonizácie vykonanej smernicou SCCPs.
As regards that question, the contested decision is thus only confirmatory and does not have any independent legal effects capable, as such, of being the subject of an action for annulment for the purposes of Article 230 EC.
Pokiaľ ide o takúto otázku, napadnuté rozhodnutie má teda iba potvrdzujúci účinok a nijakým spôsobom nezakladá autonómne právne účinky, ktoré by ako také mohli byť predmetom žaloby o neplatnosť v zmysle článku 230 ES.
If the Kingdom of the Netherlands did not agree with the Commission’s analysis in respect of the assessment of the admissibility of its notification of 17 January 2003, it ought to have contested Decision 2003/549.
Ak Holandské kráľovstvo nesúhlasí s analýzou Komisie, pokiaľ ide o posúdenie prípustnosti jej oznámenia zo 17. januára 2003, malo napadnúť rozhodnutie 2003/549.
Having failed to do so within the period prescribed by Article 230 EC, it cannot now contest the position on admissibility taken by the Commission in that decision by availing itself of the possibility to bring an action against a later Commission decision.
Opomenúc konať v tomto smere v lehote stanovenej v článku 230 ES nemôže teraz napádať stanovisko, ktoré Komisia uviedla v predmetnom rozhodnutí o prípustnosti, využívajúc možnosti žaloby proti neskoršiemu rozhodnutiu Komisie.
That would amount to an unjustified extension of the time-limit prescribed by Article 230 EC.
To by viedlo k nedôvodnému predĺženiu lehoty stanovenej v článku 230 ES.
The Kingdom of the Netherlands submits in the first place that the contested decision represents far more than a mere confirmation of Decision 2003/549, which concerned only the extension of the time-limit.
Holandské kráľovstvo po prvé uvádza, že napadnuté rozhodnutie je viac než jednoduché potvrdenie rozhodnutia 2003/549, ktoré sa týkalo iba predĺženia lehoty.
The Commission’s position, according to which approval under Article 95(6) EC is required, would entail, first, that national measures could be maintained only for a limited period and, second, that the scope of the prohibition of SCCPs as provided for under Netherlands legislation would be more limited than intended .
Názor Komisie, podľa ktorého bolo potrebné schválenie podľa článku 95 ods. 6 ES, by na jednej strane mal za následok, že vnútroštátne opatrenia by mohli byť zachované iba počas obmedzenej doby, a na druhej strane, že zákaz SCCPs uvádzaný v holandskej právnej úprave by mal obmedzenejší rozsah ako rozsah tam uvádzaný.
It is therefore the contested
Bolo to teda
NETHERLANDS v COMMISSION decision which brought about a distinct change in the legal position of the Netherlands, in that it limited its freedom to maintain its national provisions, both in terms of scope and duration .
HOLANDSKO/KOMISIA napadnuté rozhodnutie, ktoré dostatočne podstatným spôsobom zmenilo jeho právnu situáciu a v rozsahu a čase obmedzilo jeho rozhodovací priestor na zachovanie jeho vnútroštátnych ustanovení.
In the second place, the Netherlands Government recalls that it always stated in its contacts with the Commission that it considered that uses of SCCPs to which no reference is made in the SCCPs Directive did not fall within the scope of that directive and that, for that reason, it could maintain them in its national legislation without having to resort to Article 95(4) EC.
Po druhé holandská vláda pripomína, že vo svojich kontaktoch s Komisiou stále zastávala názor, že druhy používania SCCPs, ktoré nie sú uvádzané v smernici SCCPs, nepatria do jej pôsobnosti a že z tohto dôvodu ich môže zachovať vo svojom vnútroštátnom právnom poriadku, bez povinnosti použiť článok 95 ods. 4 ES.
Therefore, the Netherlands Government submits that it primarily asked the Commission to take a decision on whether a notification under Article 95(4) EC was required, which can be inferred from the fact that, in the letter of 17 January 2003, the Netherlands Government first explained why a notification under Article 95(4) EC was not required in the present case, at the same time expressing hope that the Commission would take a decision, within a short period, on the discretion it had to maintain its national legislation and, further, requested the Commission to adopt a position on the need for such a notification, which was made only ‘so far as relevant and required by law’.
Uvádza teda, že prioritne žiadala Komisiu o vyslovenie sa k potrebe oznámenia podľa článku 95 ods. 4 ES, čo vyplývalo zo skutočnosti, že vo svojom liste zo 17. januára 2003 Holandské kráľovstvo na úvod uviedlo dôvody, pre ktoré oznámenie podľa článku 95 ods. 4 nebolo v danom prípade vyžadované, vyslovujúc nádej, že Komisia v krátkej lehote rozhodne o miere voľnej úvahy, ktorou disponuje na zachovanie jeho vnútroštátnej právnej úpravy, a následne žiadalo Komisiu, aby prijala stanovisko k potrebe takého oznámenia, ktoré bolo vykonané iba „na všetky potrebné účely a ako právne odôvodnenie“.
It was therefore only in the alternative — that is ‘in the event that the Commission consider[ed] that uses prohibited by PARCOM Decision 95/1 which [were] not equally prohibited by the Directive of 25 June 2002 [fell] within the scope of that Directive’ — that it requested the Commission to approve the maintenance of the national measures in question.
Holandské kráľovstvo teda iba subsidiárne, a to „pre prípad, ak by Komisia prijala záver o tom, že druhy používania zakázané rozhodnutím parížskej komisie 95/1, ktoré zároveň neboli zakázané smernicou z 25. júna 2002, patria do pôsobnosti tejto smernice“, žiadalo Komisiu o schválenie zachovania predmetných vnútroštátnych opatrení.
In the third place, while acknowledging that the admissibility of the notification was assessed in recitals 32 to 39 in the preamble to Decision 2003/549, the Netherlands Government stresses that the operative part of the decision concerns only the extension of the period referred to in Article 95(6) EC, so that an action against that decision would not have been admissible.
Po tretie, uznávajúc, že prípustnosť oznámenia bola skúmaná v odôvodneniach 32 až 39 rozhodnutia 2003/549, holandská vláda zdôrazňuje, že výrok tohto rozhodnutia sa týka iba predĺženia lehoty spomenutej v článku 95 ods. 6 ES, a preto odvolanie proti tomuto rozhodnutiu nebolo prípustné.
Positions expressed in the statement of reasons on which a measure is based are not the proper subject of actions for annulment unless they constitute the essential basis for the operative part of that measure (Order in Case C-164/02 Netherlands v Commission [2004] ECR I-1177, paragraph 21), which is not the case here.
Stanoviská vyjadrené v odôvodnení rozhodnutia môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť, iba ak predstavujú podklad potrebný na výrok tohto rozhodnutia (uznesenie Súdneho dvora z 28. januára 2004, Holandsko/Komisia, C-164/02, Zb. s. I-1177, bod 21), čo v danom prípade nie je splnené.
In the fourth place, there is no doubt that, in relation to the contested decision, Decision 2003/549 is a provisional decision.
Po štvrté nie je nijaká pochybnosť o tom, že rozhodnutie 2003/549 je vo vzťahu k napadnutému rozhodnutiu sprostredkujúcim rozhodnutím.
In addition, the Kingdom of the Netherlands submits that — assuming that Decision 2003/549 was a measure against which actions may be brought — the fact that it was not challenged cannot constitute an impediment to the admissibility of the action brought against the contested decision.
Holandské kráľovstvo okrem iného uvádza, že za predpokladu, že by rozhod -nutie 2003/549 mohlo byť predmetom žaloby, skutočnosť, že nebolo napadnuté, nemôže byť prekážkou prípustnosti žaloby podanej proti napadnutému rozhodnutiu.
Moreover, it is not disputed that a mere written expression of opinion by an institution cannot constitute a decision of such a nature as to form the basis of an action for annulment since it is neither capable of producing nor intended to produce any legal effects (Case C-308/95 Netherlands v Commission [1999] ECR I-6513, paragraph 27).
Okrem toho je nesporné, že iba obyčajný písomný prejav názoru pochádzajúci od inštitúcie nemôže predstavovať rozhodnutie, ktoré by mohlo byť predmetom žaloby o neplatnosť, keďže nemôže vytvárať právne účinky a nesmeruje ani k vytvoreniu takýchto účinkov (rozsudok Súdneho dvora z 5. októbra 1999, Holandsko/Komisia, C-308/95, Zb. s. I-6513, bod 27).
In the present case, by letter of 17 January 2003, the Netherlands Government submitted two requests to the Commission .
V prejednávanej veci Holandské kráľovstvo listom zo 17. januára 2003 zaslalo Komisii dve žiadosti.
First, it requested the Commission to adopt a position on the question of the scope of the SCCPs Directive, by putting forward the view that uses prohibited by PARCOM Decision 95/1 that were not expressly prohibited by the SCCPs Directive were not within the field of harmonisation under the Directive, so that they could be authorised or prohibited by national legislation without a Commission decision being required for that purpose.
Na jednej strane žiadalo, aby Komisia prijala stanovisko k otázke rozsahu pôsobnosti smernice SCCPs, uvádzajúc názor, podľa ktorého druhy používania zakázané rozhodnutím parížskej komisie 95/1, ktoré neboli výslovne zakázané smernicou SCCPs, nepatria do jej oblasti harmonizácie, a preto môžu byť povolené alebo zakázané vo vnútroštátnej právnej úprave bez toho, aby bolo na tento účel potrebné rozhodnutie Komisie.