natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is evident from the case-file that the applicant produced for the first time before the Court: (i) the judgment of the Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Madrid High Court of Justice, Spain) of 11 September 2003 in Case No 1118/2000 between the interveners and OEPM concerning that office’s refusal to register the figurative mark BoomerangTV to designate services in Class 41 for the purpose of the Nice classification (annex 4 to the application); (ii) various documents intended to prove that it and its earlier marks were well known and of repute (annexes 5 to 8 and 14 to the application) and; (iii) an extract from the Sitadex database corresponding to the application for registration No 2 184 869 of the trade mark BoomerangTV in respect of services in Class 41 for the purpose of the Nice classification, submitted by the interveners before OEPM (last three pages of annex 13 to the application).
Zo spisového materiálu vyplýva, že žalobkyňa predložila prvýkrát v konaní pred Súdom prvého stupňa po prvé rozsudok, ktorým rozhodol Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Vyšší súd v Madride, Španielsko) 11. septembra 2003 o opravnom prostriedku č. 1118/2000 v spore medzi vedľajšími účastníkmi a OEPM vo veci zamietnutia zápisu týmto úradom obrazovej ochrannej známky BoomerangTV pre označenie služieb, ktoré patria do triedy 41 v zmysle Niceskej dohody (príloha 4 žaloby), po druhé rôzne dokumenty na preukázanie svojej všeobecnej známosti a svojho dobrého mena, ako aj všeobecnej známosti a dobrého mena svojich skorších ochranných známok (prílohy 5 až 8 a 14 žaloby) a po tretie výňatok z databázy Sitadex, ktorý zodpovedá prihláške č. 2 184 869 obrazovej ochrannej známky BoomerangTV pre služby, ktoré patria do triedy 41 v zmysle Niceskej dohody, ktorú podali vedľajší účastníci konania v konaní pred OEPM (tri posledné strany prílohy 13 žaloby).
Actions before the Court seek a review of the legality of decisions of the Boards of Appeal of OHIM for the purposes of Article 63 of Regulation No 40/94.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že žaloba podaná na Súd prvého stupňa má za cieľ preskúmať zákonnosť rozhodnutí odvolacích senátov ÚHVT v zmysle článku 63 nariadenia č. 40/94.
Therefore, it is not the Court’s function to review the facts in the light of documents adduced for the first time before it.
Preto nie je úlohou Súdu prvého stupňa preskúmavať skutkové okolnosti prípadu vo svetle dôkazov, ktoré sú prvýkrát predložené až jemu.
To allow such evidence would be contrary to Article 135(4) of the Rules of Procedure, according to which the parties’ submissions may not alter the subjectmatter of the proceedings before the Board of Appeal.
Prijatie týchto dôkazov je totiž v rozpore s článkom 135 ods. 4 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, podľa ktorého účastníci konania nemôžu svojimi vyjadreniami meniť predmet konania pred odvolacím senátom.
For the same reason, an offer of new evidence submitted by a party must also be disregarded (see, to that effect, Joined Cases T-183/02 and T-184/02 El Corte Inglés v OHIM — González Cabello and Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR) [2004] ECR II-965, paragraph 97).
Z toho istého dôvodu návrh na vykonanie nových dôkazov, ktorý podal účastník konania, sa musí tiež zamietnuť [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. marca 2004, El Corte Inglés/ÚHVT — González Cabello a Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), T-183/02 a T-184/02, Zb. s. II-965, bod 97].
It follows that in the present case annexes 5 to 8, annex 14 and the last three pages of annex 13 to the application are inadmissible, in so far as they constitute new evidence which was not produced during the proceedings before OHIM, and that the applicant’s offer to produce additional evidence cannot be accepted.
Z toho vyplýva, že v prejednávanej veci prílohy 5 až 8, príloha 14 a tri posledné strany prílohy 13 žaloby sú neprípustné, keďže ide o nové dôkazy, ktoré neboli predložené v priebehu konania pred ÚHVT, a že návrhu žalobkyne na vykonanie dodatočných dôkazov nemožno vyhovieť.
Nevertheless, neither the parties nor the Court can be precluded from drawing on Community, national or international caselaw for the purposes of interpreting Community law.
Ani účastníkom konania, ani Súdu prvého stupňa však nemožno brániť, aby sa pri výklade práva Spoločenstva inšpirovali podkladmi z judikatúry Spoločenstva, vnútroštátnej alebo medzinárodnej judikatúry.
That possibility of referring to national judgments is not covered by the caselaw referred to in paragraph 35 above, since it is not alleged that the Board of Appeal failed to take the factual aspects of a specific national judgment into account but that it infringed a provision of Regulation No 40/94 and the caselaw is cited in support of that plea (Case T-277/04 Vitakraft-Werke Wührmann v OHIM — Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT) [2006] ECR II-2211, paragraph 71).
Takáto možnosť odvolávať sa na vnútroštátne rozsudky tak nevyplýva z judikatúry spomenutej v bode 35 vyššie, keďže sa odvolaciemu senátu nevytýka, že nezohľadnil skutkové okolnosti v určitom vnútroštátnom rozsudku, ale že porušil ustanovenie nariadenia č. 40/94 a uviedol judikatúru na podporu tohto žalobného dôvodu [rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. júla 2006, Vitakraft-Werke Wührmann/ÚHVT — Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT), T-277/04, Zb. s. II-2211, bod 71].
Consequently, whether the Court is able to take that judgment into account will be examined during the detailed analysis of the plea in connection with which that judgment is invoked.
Možnosť Súdu prvého stupňa zohľadniť ho bude preto posudzovaná v priebehu rozboru podstaty dôvodu, v rámci ktorého sa poukazuje na tento rozsudok.
The first plea: infringement of the obligation to examine the evidence submitted for the first time before the Board of Appeal
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti preskúmať dôkazy predložené prvýkrát v konaní pred odvolacím senátom
The applicant points out that the evidence produced for the first time before the Board of Appeal was admissible and that the judgment in OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, confirms that it is possible to submit facts and evidence for the first time at the stage of the appeal before OHIM.
Žalobkyňa uvádza, že dôkazy predložené prvýkrát v konaní pred odvolacím senátom boli prípustné a že rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 27 vyššie, potvrdzuje možnosť označiť skutkové okolnosti a predložiť dôkazy prvýkrát v priebehu odvolacieho konania pred ÚHVT.
In addition, according to that judgment, the dismissal of an action cannot be founded solely on the ground that the
Okrem toho podľa tohto rozsudku zamietnutie odvolania nemôže byť založené iba na dôvode, že skutkové okolnosti a dôkazy už nemohli
2008 — CASE T-420/03 facts and evidence could no longer be submitted before the Board of Appeal.
2008 — VEC T-420/03 byť predložené v konaní pred odvolacím senátom.
The application to the present case of the approach upheld in that judgment should lead to the annulment of the contested decision.
Uplatnenie riešenia uvedeného v tomto rozsudku musí mať v danom prípade za následok zrušenie napadnutého rozhodnutia.
OHIM and the interveners contend that the Board of Appeal correctly concluded that the evidence produced by the applicant for the first time with its statement of the grounds of appeal was inadmissible.
ÚHVT a vedľajší účastníci konania tvrdia, že odvolací senát správne vyvodil záver, že dôkazy, ktoré predložila žalobkyňa po prvýkrát spolu s vyjadrením, v ktorom vysvetľuje dôvody svojho odvolania, boli neprípustné.
They also submit that OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, is irrelevant to the present case, since the nature of the evidence at issue is different.
Tiež tvrdia, že rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 27 vyššie, nie je relevantný v prejednávanej veci, keďže charakter predmetných dôkazov je rozdielny.
By its first plea, the applicant alleges, essentially, that the Board of Appeal infringed Article 74(2) of Regulation No 40/94.
Svojím prvým žalobným dôvodom žalobkyňa v podstate tvrdí, že odvolací senát porušil článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94.
Under that provision, OHIM may disregard facts or evidence which are not submitted in due time by the parties concerned.
V zmysle tohto ustanovenia ÚHVT nemusí zobrať do úvahy skutočnosti alebo dôkazy, ktoré účastníci konania nepredložili včas.
It follows that, as a general rule and unless otherwise specified, the submission of facts and evidence by the parties remains possible after the passing of the time-limits to which such submission is subject under the provisions of Regulation No 40/94 and that OHIM is in no way prohibited from taking account of facts and evidence which are submitted or produced late.
Z toho vyplýva, že vo všeobecnosti a pokiaľ nie je uvedené inak, označenie skutočností a predloženie dôkazov účastníkmi konania zostáva spravidla možným aj po uplynutí lehôt, ktorým je takéto označenie alebo predloženie podľa ustanovení nariadenia č. 40/94 podriadené, a že nič nezakazuje ÚHVT zohľadniť skutočnosti a dôkazy takto oneskorene označené alebo predložené.
However, a party has no unconditional right to have such facts and evidence submitted out of time taken into consideration by OHIM.
Takéto oneskorené označenie alebo predloženie skutočností alebo dôkazov však nemôže priznať účastníkovi konania, ktorý ich predkladá, bezpodmienečné právo na to, aby takéto skutočnosti alebo dôkazy boli zo strany ÚHVT zohľadnené.
In stating that the latter ‘may’, in such a case, decide to disregard those facts and that evidence, Article 74(2) of Regulation No 40/94 grants OHIM a wide discretion to decide, while giving reasons for its decision in that regard, whether or not to take such information into account (OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, paragraphs 42 and 43).
Tým, že článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 spresňuje, že ÚHVT sa „môže“ v podobných prípadoch rozhodnúť nebrať takéto skutočnosti alebo dôkazy do úvahy, totižto udeľuje ÚHVT širokú mieru voľnej úvahy, aby mohol rozhodnúť, aj keď ten súčasne musí odôvodniť svoje rozhodnutie v súvislosti s otázkou, či je, alebo nie je potrebné zobrať tieto skutočnosti a dôkazy do úvahy (rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 27 vyššie, body 42 a 43).
Where OHIM is called upon to give judgment in the context of opposition proceedings, taking facts or evidence submitted out of time into account is particularly likely to be justified where OHIM considers, first, that the material which has been produced late is, on the face of it, likely to be relevant to the outcome of the opposition brought before it and, second, that the stage of the proceedings at which that late submission takes place and the circumstances surrounding it do not argue against such matters being taken into account (OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, paragraph 44).
Zohľadnenie zo strany ÚHVT skutočností alebo dôkazov označených alebo predložených oneskorene, ak má rozhodovať v rámci námietkového konania, môže byť odôvodnené najmä vtedy, ak sa ÚHVT domnieva, že na jednej strane oneskorene uvedené skutočnosti môžu byť skutočne relevantné, pokiaľ ide o výsledok námietok, ktoré boli pred ÚHVT podané, a na druhej strane štádium konania, v ktorom došlo k tomuto oneskorenému predloženiu a okolnosti, ktoré ho sprevádzajú, nebránia tomuto zohľadneniu.
It follows that, contrary to what the applicant submits, the Board of Appeal was not required to take into consideration the evidence produced for the first time before it.
Z toho vyplýva, že v rozpore s tým, čo tvrdí žalobkyňa, odvolací senát nebol povinný zohľadniť skutočnosti predložené prvýkrát v konaní pred ním.
It is, however, necessary to determine whether, in refusing to take that evidence into consideration, the Board of Appeal did not infringe Article 74(2) of Regulation No 40/94 by considering itself to have no discretion in that regard.
Treba však overiť, či tým, že odmietol zohľadniť tieto skutočnosti, odvolací senát neporušil článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, keď sa domnieval, že nemá žiadnu mieru voľnej úvahy v tomto ohľade.
Contrary to what OHIM and the interveners maintain, there is no need, in principle, to restrict the application of the principles set out in paragraphs 40 to 42 above on the basis of the nature of the facts and evidence in question, since no such restriction is provided for in Article 74(2) of Regulation No 40/94.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí ÚHVT a vedľajší účastníci konania, nie je totiž v zásade opodstatnené obmedzovať uplatňovanie zásad uvedených v bo -doch 40 až 42 vyššie v závislosti od povahy predmetných skutočností a dôkazov, keďže takéto obmedzenie nestanovuje článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94.
The nature of the facts and evidence at issue is, nevertheless, a factor which OHIM may take into account when exercising the discretion granted to it under that article.
Povaha predmetných skutočností a dôkazov je však okolnosťou, ktorá sa môže zohľadniť v rámci výkonu voľnej úvahy ÚHVT, ktorú mu zveruje tento článok.
In the present case, the Board of Appeal stated in paragraph 27 of the contested decision that it was in accordance with the practice of the Boards of Appeal to consider as inadmissible documents included for the first time with the statement of the grounds of appeal.
V prejednávanej veci odvolací senát uviedol v bode 27 napadnutého rozhodnutia, že bolo v súlade s praxou odvolacích senátov považovať za neprípustné dokumenty pripojené prvýkrát k vyjadreniu, ktorým sa vysvetľujú dôvody odvolania.
It added that such documents should have been submitted to the Opposition Division within the relevant deadline and that a party could not validly avail itself of the appeal in order to introduce, inter alia, new evidence not submitted in due time.
Dodal, že takéto dokumenty mali byť predložené námietkovému oddeleniu v stanovenej lehote a že účastník konania nemôže platne využiť odvolanie preto, aby predložil najmä nové dôkazy, ktoré nepredložil v stanovenej lehote.
It referred, in this connection, to two earlier decisions of Boards of Appeal of OHIM and to Case T-388/00 Institut für Lernsysteme v OHIM — Educational Services (ELS) [2002] ECR II-4301.
V tejto súvislosti odkázal na dve skoršie rozhodnutia odvolacích senátov ÚHVT, ako aj na rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. októbra 2002, Institut für Lernsysteme/ÚHVT — Educational Services (ELS) (T-388/00, Zb. s. II-4301).
Thus, in order to conclude that the documents produced for the first time before it were inadmissible, the Board of Appeal relied on the fact that the applicant had already been granted the opportunity to produce all of the documents at issue before
Odvolací senát tak na vyvodenie záveru o neprípustnosti dokumentov predložených prvýkrát v konaní pred ním vychádzal zo skutočnosti, že žalobkyni bola daná možnosť predložiť súbor predmetných dokumentov v rámci konania pred námietkovým
2008 — CASE T-420/03 the Opposition Division.
2008 — VEC T-420/03 oddelením.
It thus implicitly took the view that the circumstances in which the documents at issue had been produced precluded their being taken into account.
Implicitne sa teda domnieval, že okolnosti, za akých predmetné dokumenty boli predložené, bránia ich zohľadneniu.
Furthermore, it is evident from the case-file that the period given to the applicant to produce the documents at issue before the Opposition Division had been extended and that the applicant had not in any way contended that it had not been in a position to produce the relevant documents before the Opposition Division when it granted the applicant additional time for that purpose.
Ďalej vyplýva zo spisového materiálu, že lehota, ktorá bola stanovená žalobkyni na predloženie predmetných dokumentov námietkovému oddeleniu, bola predĺžená a že žalobkyňa vôbec netvrdila, že nemohla predložiť predmetné dokumenty námietkovému oddeleniu, keď jej na tento úkon stanovilo toto oddelenie dodatočnú lehotu.
The contested decision therefore shows that the Board of Appeal did not hold on principle that the documents produced by the applicant for the first time before it were inadmissible, but that it took into account the facts of the case and gave grounds for its decision on that issue.
Vyplýva teda z napadnutého rozhodnutia, že odvolací senát sa v zásade nedomnieval, že dokumenty, ktoré mu predložila žalobkyňa prvýkrát, boli neprípustné, ale že zohľadnil okolnosti v prejednávanej veci a odôvodnil svoje rozhodnutie v tomto bode.
Admittedly, the list of those grounds is brief and the factors referred to by the Board of Appeal do not expressly correspond to those referred to by the Court of Justice in OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above.
Bezpochyby toto odôvodnenie je stručné a okolnosti, na ktoré odkazuje odvolací senát, nezodpovedajú výslovne tým, ktoré uviedol Súdny dvor vo svojom rozsudku ÚHVT/Kaul, už citovanom v bode 27 vyššie.
However, that does not justify the conclusion that the Board of Appeal infringed Article 74(2) of Regulation No 40/94.
To však neumožňuje vyvodiť záver, že odvolací senát porušil článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94.
According to OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above (see, in this connection, paragraphs 42 and 43), it is an essential requirement that the Board of Appeal should not consider itself to be unable to take into account facts and evidence which are submitted for the first time before it.
Na jednej strane rozsudok ÚHVT/Kaul, už citovaný v bode 27 vyššie (pozri v tomto zmysle body 42 a 43), ukladá ako základnú požiadavku to, aby sa odvolací senát nedomnieval, že nemôže zohľadniť skutočnosti a dôkazy, ktoré boli označené alebo predložené prvýkrát jemu.
However, as shown in paragraphs 44 and 45 above, that was not the case here.
Ako však bolo vysvetlené v bodoch 44 a 45 vyššie, nie je tomu tak v prípade prejednávanej veci.
The factors which the Court of Justice identified as those which may justify taking into account facts or evidence submitted out of time are given only by way of example, as the term ‘particularly’ (see paragraph 42 above) indicates.
Na druhej strane okolnosti, ktoré Súdny dvor označil za spôsobilé odôvodniť zohľadnenie odvolacím senátom skutočností a dôkazov oneskorene označených alebo predložených majú len demonštratívny charakter, tak ako to naznačuje pojem „najmä“ (pozri bod 42 vyššie).
The reference in the present case to factors which are not identical to those referred to by the Court of Justice in that judgment cannot therefore be regarded as constituting a failure to state reasons within the terms of that judgment.
Odkaz v prejednávanej veci na okolnosti, ktoré nie sú zhodné s okolnosťami, ktoré uviedol Súdny dvor v tomto rozsudku, nemôže teda byť nedostatočným odôvodnením v zmysle tohto istého rozsudku.
That applies all the more so since the Court of Justice expressly ruled only as to factors which might warrant taking account of facts and evidence submitted out of time, even though, as noted in paragraph 41 above, Article 74(2) of Regulation No 40/94 also allows such facts and evidence to be rejected, depending on the circumstances.
Tým viac je tomu tak, keď sa Súdny dvor vyjadril výslovne len o okolnostiach, ktoré by mohli umožniť odôvodnenie zohľadnenia skutočností a dôkazov oneskorene označených alebo predložených, hoci, tak ako je uvedené v bode 41 vyššie, článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 umožňuje tiež prípadne odmietnuť takéto skutočnosti a dôkazy.
It follows that the Board of Appeal did not dismiss the action brought before it by the applicant solely on the ground that that party had submitted facts and evidence out of time and that it did not take the view that it had no discretion to take account of
Z toho vyplýva, že odvolací senát nezamietol odvolanie, ktoré mu podala žalobkyňa, iba z toho dôvodu, že označila alebo predložila skutočnosti a dôkazy oneskorene, a tiež sa nedomnieval, že nemá žiadnu voľnú úvahu, pokiaľ ide o možnosť
) the documents produced by the applicant for the first time before it.
) zohľadnenia dokumentov, ktoré predložila prvýkrát žalobkyňa.
On the contrary, it exercised the broad discretion conferred upon it by Article 74(2) of Regulation No 40/94, in so far as it was only after having analysed the facts of the case and the position in law that it decided to reject as inadmissible the documents at issue.
Naopak, odvolací senát využil širokú mieru voľnej úvahy, ktorú mu priznáva článok 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94, keďže až po rozbore okolností v prejednávanej veci a právneho stavu rozhodol o odmietnutí predmetných dokumentov ako neprípustných.
In the absence of any manifest error of assessment by the Board of Appeal in this respect, it has not been established that Article 74(2) of Regulation No 40/94 was infringed.
Porušenie článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 nie je preukázané, keďže odvolací senát sa v tejto súvislosti nedopustil žiadneho zjavného nesprávneho posúdenia.
Consequently, the first plea must be rejected as unfounded.
Preto je potrebné prvý žalobný dôvod zamietnuť ako nedôvodný.
The second plea, relating to errors committed by OHIM as regards the assessment of the evidence of the existence of some of the earlier rights
O druhom žalobnom dôvode týkajúcom sa nesprávneho posúdenia, ktorého sa dopustil ÚHVT v súvislosti s dôkazmi o existencii niektorých skorších práv
First, the applicant submits that, by letter of 21 March 2000, it submitted in good time the required translations relating to Spanish registrations Nos 2 163 613 and 2 163 616 and the essential information relating to Spanish registration No 456 466.
Najskôr žalobkyňa tvrdí, že listom z 21. marca 2000 predložila včas vyžadované preklady, ktoré sa týkajú španielskych zápisov č. 2 163 613 a 2 163 616, ako aj základné údaje, ktoré sa týkajú španielskeho zápisu č. 456 466.
The Opposition Division and the Board of Appeal furthermore recognised that fact regarding registrations Nos 2 163 613 and 2 163 616, accepting that the opposition was admissible in so far as it was filed on the basis of those rights.
Námietkové oddelenie a odvolací senát ďalej uznali dodržanie lehoty, pokiaľ ide o zápisy č. 2 163 613 a 2 163 616, keď pripustili, že námietka je prípustná, pokiaľ je založená na týchto právach.
The Opposition Division and the Board of Appeal, by then ignoring those rights as the basis of the opposition, are therefore following a contradictory line of reasoning.
Námietkové oddelenie a odvolací senát teda vedú protichodné úvahy, keď následne neuznávajú tieto práva ako základ námietky.
Secondly, it points out that, in contravention of Rule 20(2) of the version of Regulation No 2868/95 applicable to the facts, OHIM did not call upon it to produce the missing translations relating to registrations Nos 2 163 613 and 2 163 616. OHIM’s
Následne zdôrazňuje, že v rozpore s pravidlom 20 ods. 2 nariadenia č. 2868/95, v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti, ÚHVT ju nevyzval na predloženie chýbajúcich prekladov, ktoré sa týkajú zápisov č. 2 163 613 a 2 163 616. Fax ÚHVT zo
2008 — CASE T-420/03 fax of 7 August 2000 implies that the translations of the registrations which were not mentioned in it were regarded as admissible.
7. augusta 2000 znamená, že preklady, ktoré sa týkajú zápisov, o ktorých sa nezmieňoval, boli považované za prípustné.
Lastly, the applicant maintains that the interveners themselves, by comparing Spanish registration No 2 163 616 to the trade mark for which registration was sought, recognised the validity of that registration. The latter should therefore be allowed.
Nakoniec žalobkyňa tvrdí, že samotní vedľajší účastníci konania uznali platnosť tohto zápisu tým, že porovnávali španielsky zápis č. 2 163 616 s ochrannou známkou prihlasovanou na zápis, čo by malo byť akceptované.
It follows that the Board of Appeal, like the Opposition Division, incorrectly failed to take into account certain earlier rights, including Spanish registration No 2 163 616, which led it to undermine the rights which the applicant derives from Article 8(1) and (2) of Regulation No 40/94.
Z toho vyplýva, že odvolací senát, rovnako ako námietkové oddelenie, nesprávne nezohľadnili niektoré skoršie práva, z nich najmä španielsky zápis č. 2 163 616, čo viedlo k zásahu do práv, ktoré žalobkyňa zakladá na článku 8 ods. 1 a 2 nariadenia č. 40/94.