natgillin/translations-raw huggingface dataset:
An institution whose power is based on the condence of Parliament is not and cannot be a technical body.
Orgán, ktorého právomoc je založená na dôvere Parlamentu, nie je a nemôže byť technickým orgánom.
It is a political body which is given tremendous potential force by this majority … provided, of course, that it is willing to use it.
Je to politický orgán, ktorému táto väčšina dáva obrovskú potenciálnu právomoc... samozrejme, ak je ochotný ju využívať.
An executive based on the condence of Parliament can be an instrument of political leadership or it can be a puppet ; it depends on the resolve and decisiveness of its members.
Výkonná moc opierajúca sa o dôveru Parlamentu sa môže stať nástrojom politického vedenia alebo bábkou – v závislosti od vôle a rozhodnutia jej členov.
And the fourth consequence, which is an underlying consequence of the resignation but one that is of great importance for the future, is that the two-thirds majority required for a motion of censure to succeed is not sucient to keep the Commission alive against a simple parliamentary majority that has no condence in it.
A napokon štvrtý dôsledok, ktorý vyplýva z demisie, ale má veľký význam pre budúcnosť, je to, že dvojtretinová väčšina potrebná na prijatie návrhu na vyslovenie nedôvery nestačí na to, aby sa Komisia udržala pri živote, v porovnaní s jednoduchou parlamentnou väčšinou, ktorá Komisii nedôveruje.
The two-thirds majority is an anachronism, a relic from the time when the Commission was appointed by the Member State governments alone.
Dvojtretinová väčšina je anachronizmus, pozostatok z čias, keď Komisiu vymenúvali len vlády členských štátov.
Once the Commission’s appointment requires the approval of the parliamentary majority, the withdrawal of that condence must mean the end of the Commission, even if it is expressed by a simple majority rather than a two-thirds majority.
Vymenovanie Komisie si vyžaduje schválenie parlamentnou väčšinou, a preto vyslovenie nedôvery musí pre Komisiu znamenať jej koniec, aj keď ju vysloví len jednoduchá väčšina, a nie dvojtretinová.
Other dimensions of the presidency: My presidency did not, of course, consist of those key moments alone.
Ďalšie dimenzie predsedníctva: Moje predsedníctvo sa, samozrejme, neobmedzovalo len na tieto kľúčové momenty, ale malo mnoho ďalších stránok:
• Parliamentary relations with the twelve countries that would subsequently join the Union;
Parlamentné vzťahy s dvanástimi krajinami, ktoré sa následne stali členmi Únie;
• The launching of the Mediterranean Interparliamentary Assembly;
Začiatok pôsobenia stredomorského parlamentného zhromaždenia;
• Visits to the EU Member States, Russia, Venezuela, Chile, Argentina, Uruguay, Mexico, Guatemala and Honduras;
Návštevy v členských štátoch EÚ, v Rusku, vo Venezuele, v Chile, Argentíne, Uruguaji, Mexiku, Guatemale a Hondurase;
• As regards the internal dimension of Parliament: the completion and inauguration of the buildings in Brussels, the completion of the building in Strasbourg and the renewal of the highest levels of Parliament’s administration.
Čo sa týka vnútorného rozmeru Parlamentu: dostavba budov v Bruseli a ich uvedenie do prevádzky, dokončenie budovy v Štrasburgu či obnova najvyšších úrovní parlamentnej administratívy.
I might also mention the negotiations on the 1999-2006 financial perspective, which were particularly complex, the launching of OLAF (the Anti-Fraud Oce), and the start of the negotiations on the Statute for Members (whose inclusion in the Treaty of Amsterdam was a personal commitment of mine).
Mohol by som spomenúť aj rokovania o finančnom výhľade na roky 1999 – 2006, ktoré boli mimoriadne zložité, začiatok činnosti úradu OLAF (Európskeho protikorupčného úradu) a začiatok rokovaní o štatúte europoslancov (ktorého zahrnutie do Amsterdamskej zmluvy bolo mojím osobným záväzkom).
Finally, eorts to bring about European Union intervention to prevent the genocide in Kosovo (eorts which did not meet with success), etc.
Nakoniec by som mohol uviesť úsilie o dosiahnutie intervencie EÚ na zabránenie genocíde v Kosove (hoci nebolo korunované úspechom), atď.
However, this is not the time to go into detail but to express thanks for the support and cooperation I received from my fellow Members and from all those who made up Parliament’s administration and my own cabinet.
Nie je však príhodný čas na zachádzanie do podrobností, ako skôr na vyslovenie vďaky za podporu a spoluprácu mojim kolegom poslancom, ako aj všetkým, ktorí boli súčasťou administratívy Parlamentu a môjho vlastného kabinetu.
I could have done nothing without them.
Bez nich by som nič z toho zrealizovať nedokázal.
MAY 1998:THE EUROPEAN PARLIAMENT SAYS YES TO THE EURO: JOSÉ MARÍA GILROBLES WITH JACQUES SANTER, KARL VON WOGAU AND DOUG HENDERSON
MÁJ 1998EURÓPSKY PARLAMENT HLASUJE ZA PRIJATIE EURA, JOSÉ MARÍA GILROBLES, JACQUES SANTER, KARL VON WOGAU A DOUG HENDERSON.
JULY 1999 JANUARY 2002
JÚL 1999 JANUÁR 2002
Each President of the European Parliament is customarily elected for a brief two-and-a-half year term of oce.
Každý predseda Európskeho parlamentu, zvolený obvykle na krátke obdobie dva a pol roka, si pri preberaní funkcie uvedomuje, že je iba článkom v reťazci a že po svojom odchode zanechá svojim nástupcom nedokončené dielo, ktoré začal.
On taking up their duties, Presidents therefore realise that their term is merely one stage in an on-going process, that when they leave oce they will pass on to their successors incomplete business which they have initiated, and that their own personality, national or political sensitivity and personal beliefs should not take precedence over the need for pluralism and diversity in all areas which characterise this unique parliamentary institution.
A taktiež to, že ani jeho vlastná osobnosť, národné a politické cítenie či vnútorné presvedčenie nesmú prevládnuť nad požiadavkami pluralizmu a všetkých rozmanitostí, ktoré sú znakom tejto parlamentnej inštitúcie, jedinečnej na celom svete.
I congratulate Mr Hans-Gert Pöttering, our current President, on his excellent idea of producing this book to illustrate the continuity of the process.
Blahoželám nášmu súčasnému predsedovi pánovi Hansovi-Gertovi Pötteringovi, že inicioval vydanie tejto knihy, ktorá zachytáva práve tento prvok kontinuity.
I was given the exciting opportunity of taking on the Presidency from July 1999 to January 2002 in the transition between two centuries.
Plniť funkciu predsedníčky som mala príležitosť na prelome dvoch storočí od júla 1999 do januára 2002.
Our main concerns in that period were to restore harmonious relations with the Commission, following the traumatic resignation of Mr Santer’s team, preparations for the major enlargement in 2004 which would be made possible by the Treaty of Nice, albeit in a less than ideal manner, the successful introduction of the Euro, which a majority of Member States had adopted, the growing awareness of the values uniting a continent of 500 million Europeans, thanks to the adoption of the Charter of Fundamental Rights, and the seismic international impact of the 11 September terrorist attacks.
Toto obdobie sa vyznačovalo v prvom rade nevyhnutnou obnovou harmonických vzťahov s Komisiou po otrase spôsobenom/vyvolanom demisiou tímu pána Santera, prípravou veľkého rozšírenia v roku 2004, ktoré mala, hoci nedokonale, umožniť Zmluva z Nice, úspešným prechodom na euro, ktoré prijala väčšina členských štátov. Rovnako posilnením vedomia o hodnotách, ktoré spája 500 miliónov Európanov, prijatím charty základných práv či celosvetovým otrasom, ktoré vzbudili atentáty z 11. septembra.
I have, of course, not forgotten the importance of the substantial legislative work done over this period.
Spomínam samozrejme na význam rozsiahlej zákonodarnej činnosti vykonanej práve počas tohto obdobia.
However, we owe this essentially to Parliament as a whole, which had reached its democratic maturity through the increasing excellence of its Members, the practical organisation of its parliamentary business and the new powers conferred on it by the recent treaties, particularly on codecision matters.
Zásluhy na tom má však najmä celý tento Parlament vo svojej plnej demokratickej zrelosti a to vďaka znamenitej činnosti poslancov, ktorá sa vyznačuje stále vyššou úrovňou, funkčnej organizácii parlamentných činností a novým právomociam, ktoré Parlament získal na základe nových zmlúv predovšetkým v oblasti spolurozhodovania.
More specically, as regards the ocials of the European Parliament, and by extension the Members’ assistants, I know of no other similar large institution in which courtesy, respect for other people and their dierences, willingness to cooperate and devotion to the common cause beyond national or political allegiances, are as strong, tangible or as enduring.
Pokiaľ ide konkrétne o úradníkov Európskeho parlamentu a v širšom zmysle aj o parlamentných asistentov, nepoznám žiadnu porovnateľne veľkú politickú inštitúciu, v ktorej by zdvorilosť, úcta voči odlišnosti druhých, disponibilita, oddanosť spoločnej veci prevažujúca nad národnostnou či politickou príslušnosťou boli natoľko silné, hmatateľné a stabilné v priebehu času.
The more personal touch which I wished to give my Presidency was to ensure, as my predecessors had done, that the European Parliament was perceived within the Union and in the world at large as a leading advocate of universal values and solidarity, of people’s aspirations, in addition to acting as co-legislator for a Community of just under half a billion people.
V rámci môjho predsedníctva mi prislúchalo usilovať o osobnejší vklad, ktorý spočíval v tom, aby som zaručila rovnako ako moji predchodcovia, že Európsky parlament bude v rámci Únie, ako aj v ostatnom svete vnímaný popri svojej úlohe spolutvorcu právnych predpisov pre približne pol miliardy mužov a žien ako veľký zástanca univerzálnych hodnôt a solidarity, a teda ľudských nádejí.
D the states and peoples of Europe who wished to be part of this Union and, secondly, ensuring that this Europe under construction was supported and – I am not afraid to say it – loved by all those hoping to see it develop into more than a mere market without internal borders.
Od môjho prvého zvolenia v roku 1984 som svoj politický záväzok voči Európe sústredila na zlúčenie dvoch potrieb do jedného postupu. Na jednej strane vybudovať pevnú Úniu za mier a pokrok pre všetkých, spájajúcu všetky európske štáty a národy, ktoré by si to želali.
This was my consistent objective during my Presidency, even though I would, of course, have liked to do more.
Na strane druhej prispieť k tomu, aby túto budujúcu sa Európu podporovali a – nebojím sa to povedať – milovali všetci tí, ktorí od nej očakávajú viac než len trh bez vnútorných hraníc.
From this point of view, there were a large number of striking and emblematic events.
Počas môjho predsedníctva som sa neustále zameriavala na tento cieľ, hoci by som samozrejme rada toho urobila viac a lepšie.
There were the frozen bodies of two Guinean adolescents found in the undercarriage of an aeroplane on arrival at Paris-Roissy from Conakry, only a few days after I took oce.
Z tohto hľadiska sa vyskytlo množstvo silných a symbolických momentov.
They were so eager to reach Europe that they died in doing so but they had prepared a poignant message for me.
Jeden z nich sa odohral len niekoľko dní po mojom nástupe do funkcie, keď sa na parížskom letisku Roissy našli v priestore podvozku lietadla z Konakry zmrznuté telá dvoch mladistvých Guinejčanov, ktorí snívali o Európe až na smrť a ktorí tak vo mne zanechali prenikavý odkaz.
There was my first visit abroad, which I decided would be to Kosovo, for whose shameful martyrdom we were collectively responsible for too long.
Ďalej moja prvá cesta, ktorú som chcela podniknúť do Kosova, pretože na našu spoločnú hanbu trpelo už príliš dlho.
There was the repeated public condemnation of ETA’s murderous acts perpetuated in the Basque country, in Spain, which I visited on seven occasions to express Parliament’s support to that violence-stricken country.
Verejné a opakované odsúdenie vražedného barbarstva skupiny ETA, ktoré pretrvávalo v španielskom Baskicku, ktoré som navštívila sedemkrát s cieľom preukázať tejto rozvrátenej krajine podporu Parlamentu.
There was the joint visit by Avraham Burg, President of the Knesset, and Ahmed Corrie, President of the Palestinian Legislative Council, on 4 September 2000.
Spoločná návšteva prezidenta Knessetu Avrahama Burga a predsedu Palestínskej zákonodarnej rady Ahmeda Corrieho.
Members of our Parliament were deeply marked by their statements in plenary.
Keď dňa 4. septembra 2000 vystúpili na plenárnom zasadnutí, hlboko zasiahli naše zhromaždenie.
They were the words of two men who respected each other, held each other in mutual esteem and fervently sought peace for their two countries.
Boli to vystúpenia dvoch mužov, ktorí sa rešpektovali, chovali k sebe vzájomnú úctu a horlivo žiadali mier pre svoje krajiny.
Although, to our huge disappointment, the infernal spiral of violence, insecurity and repression resumed in the weeks that followed, the message delivered by these two men of conviction and courage was an intense experience for our Parliament: both of them told us about their profound hope that the European Parliament would become more closely involved in the peace process.
Napriek tomu, že na naše nesmierne sklamanie sa počas nasledujúcich týždňov opätovne rozpútala pekelná špirála násilia, neistoty a represií, odkaz, ktorý nám títo dvaja muži plní presvedčenia a odvahy adresovali, bol naším zhromaždením prijatý s veľkou intenzitou: obaja vyjadrili svoje hlboké očakávanie, že sa Európsky parlament zapojí vo väčšej miere do mierového procesu.
This historic visit was followed by the award of the Sakharov Prize for freedom of thought to a Palestinian father whose son had been killed in an Israeli raid, and an Israeli mother whose daughter had died in a Palestinian bomb attack, and whose speech brought tears to the eyes of many Members.
Po tejto historickej návšteve nasledovalo po istom čase odovzdávanie Sacharovovej ceny slobody palestínskemu otcovi, ktorému počas izraelského náletu umrel syn a tiež izraelskej matke, ktorej dcéra bola obeťou palestínskeho atentátu. Ich vystúpenie dojalo mnohých poslancov k slzám.
There was my visit, a few months earlier, to Israel, Palestine, Jordan and Lebanon, in the same spirit.
Ďalej to bola cesta, ktorú som o niekoľko mesiacov neskôr podnikla v rovnakom duchu do Izraela, Palestíny, Jordánska a Libanonu.
There was my speech to the Knesset in Jerusalem on that occasion, which, though strongly worded, did not meet with a hostile reception.
V mojom vystúpení v Jeruzaleme pred Knessetom som použila tvrdé slová, tie sa však nestretli s odmietnutím.
There was the first world interparliamentary conference against the death penalty, co-chaired by the European Parliament, in Strasbourg.
Tiež prvá svetová medziparlamentná konferencia proti trestu smrti, ktorá sa uskutočnila v Štrasburgu a ktorej spolupredsedal Európsky parlament.
There were the ‘street children’, as they are called in Africa, the forgotten victims of extreme poverty, whom I went to meet in Ouagadougou.
„Deti z ulice“, ako sa nazývajú v Afrike, stratené túlavé psy chudoby, ktoré som šla navštíviť do mesta Ouagadougou.
There was commander Massoud, whom I visited in Strasbourg, with the cooperation of General Morillon and the support of the Conference of Presidents, and who was on his first visit to Europe. He had come to ask for help not in waging war, but in making peace.
Veliteľ Massoud, ktorého som pozvala do Štrasburgu s pomocou generála Morillona a s podporou konferencie predsedov na jeho prvú návštevu Európy nás neprišiel žiadať o pomoc pri vedení vojny, ale o pomoc pri nastolení mieru.
The invitation I had addressed to him was a political recognition of all that this outstanding figure stood for.
A prišiel nás tiež upozorniť na nebezpečenstvo spočívajúce v hrozbe talibanizácie, ktorá doliehala na celý región, ako aj na úzke prepojenie s terorizmom Al-Kajdy.
It expressed our desire to make a
Zapôsobil na Parlament svojou prenikavou inteligenciou, charizmou a hlbokou úctou voči hodnotám ľudskej bytosti.
contribution to the restoration of peace and freedom in Afghanistan, a country devastated by fanaticism and the murderous folly of the Taliban.
Moje pozvanie veliteľa Massouda bolo politickým uznaním všetkého, čo táto mimoriadna osobnosť predstavovala.
Four months later, on 9 September 2001, he was assassinated, and on 11 September, the world was suddenly made aware, through the World Trade Centre tragedy, of the horric danger which terrorism posed to the international community.
Bolo prejavom našej vôle prispieť k obnoveniu mieru a slobody v Afganistane, zničenom fanatizmom a vražedným šialenstvom Talibanu. O-ciálne ho prijal iba Európsky parlament.
Commander Massoud’s visit to our Parliament is still vividly remembered in Europe, as well as among the people of Afghanistan, who will never forget the support which the European Parliament gave to its hero and to its struggle.
O štyri mesiace neskôr bol dňa 9. septembra 2001 zavraždený a 11. septembra v podobe tragédie Svetového obchodného centra svet spoznal hrozivé nebezpečenstvo terorizmu pre medzinárodné spoločenstvo.
There were the three Afghan women, covered from head to toe by their sinister-looking burkas, whom I was able to receive in Strasbourg, giving them an opportunity to express their feeling of isolation.
Návšteva veliteľa Massouda v Parlamente zotrváva hlboko vo vedomí európskej verejnosti, ako aj vo vedomí tých afganských občanov, ktorí nikdy nezabudnú na podporu, ktorú naša inštitúcia preukázala ich hrdinovi a jeho boju.
There were the formal statements to the Heads of State and of Government of the Union at the opening of each European Summit, and in particular in Lisbon in 2000, where I called on them not to allow economic competition to become a jungle in which the weakest sections of society would be sacriced.
Spomeňme tiež tie tri afganské ženy zakryté od hlavy po päty vo svojich tmavých burkách, ktoré som taktiež chcela prijať v Štrasburgu, aby mohli nahlas vypovedať o svojom uzavretí.
There was, lastly, in December 2001, the privilege I had in Nice, as President of Parliament, to sign the Charter of Fundamental Rights of all the citizens of the European Union, of which Parliament had been the initiator.
A napokon výsada spojená s funkciou predsedu, ktorou bolo podpísanie charty základných práv všetkých občanov Európskej únie iniciovanej Parlamentom, ku ktorému došlo v Nice v decembri 2001.
This text was adapted and signed again by Hans-Gert Pöttering on 13 December 2007 so that it would acquire legal status in the new Treaty on European Union.
Tento text bol znovu upravený a podpísaný Hansom-Gertom Pötteringom dňa 13. decembra 2007, aby nadobudol právnu hodnotu v novej zmluve o Európskej únii.
This event is an extremely signicant illustration of the continuity of the work carried out by the Presidents.
Táto udalosť veľavýznamným spôsobom ilustruje kontinuitu činnosti predsedov Parlamentu.
JANUARY 2002 JULY 2004
JANUÁR 2002 JÚL 2004
The mission of President of the European Parliament is easier to describe than to full.
Poslanie predsedu Európskeho parlamentu je jednoduchšie popísať ako realizovať.
In marking the institution’s fiftieth anniversary at the invitation of my friend, former colleague and successor, President Hans-Gert Pöttering, by reecting on some key moments, there were many to choose from.
Prišiel som na pozvanie svojho bývalého kolegu a nástupcu, predsedu Hansa-Gerta Pötteringa, a chcel by som pri príležitosti päťdesiateho výročia vzniku tejto inštitúcie vyzdvihnúť niektoré kľúčové momenty z jej histórie. Je z čoho vyberať.
Revisiting a speech delivered at the end of my mandate recalled the intensity of the role.
Návratom k prejavu prednesenom na konci môjho mandátu len znovu poukazujem na intenzitu tejto úlohy.
Yet through all of this there was one constant heartbeat.
Začalo sa to v roku môjho zvolenia za poslanca Parlamentu.
It began in the year of my election to the Parliament when I could neither anticipate nor imagine ever having the privilege of being President.
V tom čase som neočakával, ani som si nedokázal predstaviť, že by som sa mohol stať jeho predsedom.
Nineteen eighty nine was a special year, an annus mirabilis.
Rok 1989 bol rokom výnimočným, zázračným, annus mirabilis.
For the peoples of Central and Eastern Europe it was the year that marked a new beginning.
Pre národy strednej a východnej Európy bol rokom nového začiatku.
When the Berlin Wall collapsed on 9th November 1989 decades of yearning for freedom found expression.
Po páde berlínskeho múra 9. novembra 1989 sa naplnila desaťročia neuspokojená túžba ľudí po slobode.
It carried echoes from the streets of Budapest in 1956 to the decade long courageous struggle of Solidarnosc in Poland.
Niesla sa ním ozvena udalostí z budapeštianskych ulíc v roku 1956 a desaťročia trvajúci odvážny boj hnutia Solidarita v Poľsku.
It carried through to Prague’s Velvet revolution and to the singing revolutions in the Baltic States.
Vyvrcholil zamatovou revolúciou v Prahe a spievajúcou revolúciou v pobaltských krajinách.
It led to the eventual implosion of the Soviet Union and to German re-unication.
Výsledkom týchto udalostí bol rozpad Sovietskeho zväzu a opätovné zjednotenie Nemecka.
The spirit of what happened in Berlin that November was a breath of fresh air.
To, čo sa vtedy v novembri v Berlíne stalo, bolo dlho očakávaným závanom čerstvého vzduchu.
As a first time MEP, elected only months earlier, I breathed in its intoxicating oxygen of change.
Ako poslanec Parlamentu, len osem mesiacov predtým zvolený do svojho úradu, som tento opojný vietor zmien nasával z plných pľúc.
By the time I had the privilege to serve as President of the European Parliament in 2002 the maturing pathway of these states and peoples towards their EU accession had reached its moment of deni-tion.
V roku 2002, keď som mal tú česť zastávať post predsedu Európskeho parlamentu, tieto štáty a ich národy práve dozrievali na vstup do EÚ.
Bringing together a Europe, divided by the oppressive weight of his-
Celkovou politickou prioritou a vášňou v čase môjho
D tory and not by choice, to share common values and prosperity was the overarching political priority and consuming passion of that mandate.
D mandátu bolo zjednotiť Európu, ktorá bola rozdelená bez možnosti voľby na základe krutých dejinných udalostí, a zdieľať v nej spoločné hodnoty a prosperitu.
As parliamentarians we contributed much to that task.
Ako poslanci sme sa podieľali na plnení tejto úlohy.
Through the dedicated work of the Foreign Aairs Committee and its rapporteurs, through the actions of the Joint Parliamentary Delegations and the Political Groups, through the Bureau and the Conference of Presidents, the European Parliament helped to move the debate on from the unavoidable monotony of the acquis communautaire to the vitality of the moment.
Prostredníctvom oddanej práce Výboru pre zahraničné veci a jeho spravodajcov, činností spoločných parlamentných delegácií a politických skupín, ako aj práce predsedníctva a Konferencie predsedov sa Európskemu parlamentu podarilo premeniť jednotvárnu diskusiu o acquis communautaire na okamih plný života.
We brought the animation of parliamentary politics to bear on the challenge.
Oživili sme parlamentné politiky tak, aby sa začala riešiť táto výzva.
We encouraged the necessary compromises within and between the European institutions and the member and accession states.
Podporovali sme prijímanie nevyhnutných kompromisov medzi európskymi inštitúciami a členskými, ako aj prístupovými, štátmi.
We reached agreement on the budgetary and financial perspectives needed to accommodate this historic change.
Dosiahli sme dohodu o rozpočtových a finančných výhľadoch potrebných na prispôsobenie sa tejto historickej zmene.
We sought to communicate a sense of the excitement of the project to public opinion.
Snažili sme sa toto nadšenie z projektu preniesť aj na verejnosť.
We gave our assent to the Accession Treaty, an indispensable prerequisite for its adoption by the national parliaments.
Vyjadrili sme svoj súhlas so zmluvou o pristúpení, ktorý bol nevyhnutným predpokladom na jej prijatie národnými parlamentmi.