natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2008 — CASE T-289/03 from the caselaw that, while the Member State, when it invokes Article 86(2) EC, must ‘demonstrate that the conditions which are laid down by that provision are met, that burden of proof cannot be so extensive as to require the Member State, when setting out in detail the reasons for which, in the event of elimination of the contested measures, the performance, under economically acceptable conditions, of the tasks of general economic interest which it has entrusted to an undertaking would, in its view, be jeopardised, to go even further and prove, positively, that no other conceivable measure, which by definition would be hypothetical, could enable those tasks to be performed under the same conditions’ (Commission v Netherlands, paragraph 99 above, paragraph 58).
„preukázať, že podmienky stanovené týmto ustanovením sú splnené, toto dôkazné bremeno nemôže od tohto štátu vyžadovať, aby pri podrobnom uvedení dôvodov, pre ktoré by v prípade zrušenia vytýkaných opatrení bolo podľa jeho názoru ohrozené plnenie úloh vo všeobecnom hospodárskom záujme, ktorými poveril podnik, za ekonomicky prijateľných podmienok, išiel ešte ďalej a pozitívne preukázal, že žiadne iné predstaviteľné opatrenie, pojmovo hypotetické, nemôže umožniť zabezpečiť plnenie týchto úloh za rovnakých podmienok“ (rozsudok Komisia/Holandsko, bod 99 vyššie, bod 58).
The applicants have failed to demonstrate that that is the case.
Žalobcovia však k takému dokazovaniu nepristúpili.
The defendant therefore submits that the present plea must be rejected.
Žalovaná preto navrhuje zamietnutie tohto dôvodu.
(iii) Arguments of Ireland and of the Kingdom of the Netherlands
iii) Tvrdenia Írska a Holandského kráľovstva
Ireland adopts the argument developed by the Commission in support of the present plea.
Írsko sa stotožňuje s argumentáciou Komisie na podporu zamietnutia tohto dôvodu.
The Kingdom of the Netherlands submits that in the present case the PMI obligations fulfil the conditions which must be satisfied by the SGEI obligations for the purposes of Article 86(2) EC.
Holandské kráľovstvo sa domnieva, že v tomto prípade povinnosti SZP spĺňajú podmienky, ktoré musia spĺňať povinnosti SVHZ v zmysle článku 86 ods. 2 ES.
(a) The admissibility of the arguments put forward by Ireland and the VHI with respect to the first plea
Posúdenie Súdom prvého stupňa a) O prípustnosti tvrdení Írska a VHI týkajúcich sa prvého dôvodu
It is appropriate to examine first of all the applicants’ argument that the arguments put forward by Ireland and by the VHI against the first plea alleging infringement of Article 87(1) EC are inadmissible.
Najprv treba preskúmať argumentáciu žalobcov, podľa ktorej sú tvrdenia, ktoré uvádza Írsko a VHI proti prvému dôvodu a ktoré sú založené na porušení článku 87 ods. 1 ES, neprípustné so zreteľom na článok 116 ods. 3 rokovacieho poriadku.
In that regard, it must be borne in mind that, under the fourth paragraph of Article 40 of the Statute of the Court of Justice, which applies to the Court of First Instance by virtue of Article 53 of that Statute, an application to intervene must be limited to supporting the form of order sought by one of the parties.
V tomto ohľade treba pripomenúť, že podľa článku 40 štvrtého odseku Štatútu Súdneho dvora uplatniteľného na Súd prvého stupňa podľa článku 53 tohto štatútu návrh na vstúpenie do konania ako vedľajší účastník môže obsahovať iba návrhy podporujúce jedného z účastníkov konania.
In addition, under Article 116(3) of the Rules of Procedure, the intervener must accept the case as it finds it at the time of its intervention.
Okrem toho podľa článku 116 ods. 3 rokovacieho poriadku vedľajší účastník konania musí prijať spor v stave, v akom sa nachádza v čase jeho vstupu do konania.
In that regard, the Court notes that the defendant explicitly declined in its defence to submit arguments against the first plea.
V tomto ohľade Súd prvého stupňa uvádza, že žalovaná sa naozaj výslovne vzdala možnosti uviesť tvrdenia na obranu proti prvému dôvodu.
The fact none the less remains that the first plea, as raised by the applicants, continues to form an integral part of the framework of the present dispute.
Predsa však platí jednak to, že prvý dôvod tak, ako je uplatnený žalobcami, tvorí naďalej neoddeliteľnú súčasť rámca prejednávaného sporu, a jednak to, že samotné vzdanie sa žalovanej možnosti vyjadriť sa k tomuto dôvodu nemôže obmedziť rozsah tohto sporu.
Second, the mere fact that the defendant declines to comment on that plea cannot restrict the scope of the dispute.
Okrem toho toto vzdanie sa ani zďaleka neznamená uznanie dôvodnosti tohto dôvodu, ale je odôvodnené tvrdením, že tento dôvod je pre výsledok sporu irelevantný.
Furthermore, far from implying an admission that the plea is well founded, that waiver of the right to reply is based on the argument that the plea is of no relevance to the outcome of the dispute. In
Žalovaná navyše v rámci svojej obrany proti druhému dôvodu v podstate popiera argumentáciu, ktorú žalobcovia uplatnili na podporu ich prvého dôvodu v rozsahu, v akom sa táto
2008 — CASE T-289/03 addition, in its defence to the second plea, the defendant in essence disputes the arguments put forward by the applicants in support of their first plea in so far as that argument refers to the criteria for the application of both Article 86(2) EC and Article 87(1) EC, as laid down in Altmark.
2008 — VEC T-289/03 argumentácia vzťahuje na kritéria uplatnenia článku 86 ods. 2 ES, ako aj článku 87 ods. 1 ES tak, ako sú upresnené v rozsudku Altmark, bod 89 vyššie.
In those circumstances, there is no limitation in this case of the framework of the dispute as regards the first plea that would preclude the interveners from raising arguments in addition to those raised by the defendant.
Za týchto okolností nejde v tomto prípade o obmedzenie rámca sporu týkajúce sa prvého dôvodu, ktoré by zakazovalo vedľajším účastníkom konania vzniesť tvrdenia na doplnenie tých, ktoré uplatnila žalovaná.
In effect, Ireland and the VHI fully comply with the scope of the first plea by putting forward arguments which entail the satisfaction of the four cumulative criteria resulting from the Altmark judgment.
Írsko a VHI totiž plne rešpektujú rozsah prvého dôvodu tým, že uplatňujú tvrdenia, ktoré sa týkajú splnenia štyroch kumulatívnych kritérií vyplývajúcich z rozsudku Altmark, bod 89 vyššie.
Likewise, those arguments do not affect the form of order sought by the defendant, namely that the present application should be dismissed in its entirety, a form of order which Ireland and the VHI continue to support.
Tieto tvrdenia neovplyvňujú ani návrhy žalovanej na zamietnutie prejednávanej žaloby v celom rozsahu, ktoré Írsko a VHI naďalej podporujú.
However, in so far as Ireland seeks to establish, in the context of the first plea, that the RES does not involve State aid within the meaning of Article 87(1) EC because there is no transfer of public resources (Case C-379/98 PreussenElektra [2001] ECR I-2099, paragraphs 59 to 61), that argument cannot be upheld, as it is inadmissible under the fourth paragraph of Article 40 of the Statute of the Court of Justice, read in conjunction with Article 116(3) of the Rules of Procedure.
V rozsahu, v akom chce Írsko v rámci prvého dôvodu tvrdiť, že RES nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES z dôvodu, že nedošlo k prevodu verejných zdrojov (rozsudok Súdneho dvora z 13. marca 2001, PreussenElektra, C-379/98, Zb. s. I-2099, body 59 až 61), však tomuto tvrdeniu nemožno vyhovieť ako prípustnému so zreteľom na článok 40 štvrtý odsek Štatútu Súdneho dvora v spojení s člán -kom 116 ods. 3 rokovacieho poriadku.
Although the defendant does not comment on that point in its written pleadings, that argument contradicts the finding made at recital 39 to the contested decision that the RES does in fact involve the transfer of public resources.
Aj keď sa žalovaná k tomuto vo svojich písomných podaniach nevyjadruje, toto tvrdenie je v rozpore so zistením urobeným v bode 39 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého RES skutočne zahŕňa prevod verejných zdrojov.
Furthermore, that finding was not discussed by the applicants in the application.
Okrem toho žalobcovia sa k tomuto zisteniu nevyjadrili v žalobe.
In effect, the application, taken in conjunction with the defence, determines the framework of the dispute which the applicants must accept in the state in which they find it at the time of their intervention.
Žaloba však spoločne s vyjadrením k nej určuje rámec sporu, ktorí vedľajší účastníci konania musia prijať v stave, v akom sa nachádza v čase ich vstupu do konania.
Consequently, Ireland’s argument on that point is inadmissible in that it alters the scope of the subjectmatter of the dispute within the meaning of the caselaw cited at paragraph 153 above.
V dôsledku toho je sporné tvrdenie Írska neprípustné, pretože mení rozsah predmetu sporu v zmysle judikatúry citovanej v bode 153 vyššie.
It must therefore be accepted that, in accordance with the concordant assessment made by the applicants and the defendant, the RES constitutes a system that involves the transfer of public resources within the meaning of Article 87(1) EC.
Treba teda uznať, že v súlade so súhlasným posúdením žalobcov a žalovanej predstavuje RES systém zahŕňajúci prevod verejných zdrojov v zmysle článku 87 ods. 1 ES.
It follows from all of the foregoing considerations that, apart from the argument that there was no transfer of public resources, the arguments put forward by Ireland and the VHI with respect to the first plea are admissible.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že s výnimkou tvrdenia založeného na tom, že nedošlo k prevodu verejných zdrojov, sú tvrdenia Írska a VHI týkajúce sa prvého dôvodu prípustné.
(b) The applicability of the Altmark conditions
BUPA A I./KOMISIA b) O uplatniteľnosti podmienok uvedených v rozsudku Altmark
It must be borne in mind that the first plea is based, particularly, on the conditions laid down by the Court of Justice in Altmark, paragraph 89 above, a judgment delivered after the contested decision was adopted and the contents of which the Commission could not therefore have been aware of when it adopted its decision.
Je namieste pripomenúť, že prvý dôvod je založený najmä na podmienkach uvedených Súdnym dvorom v rozsudku Altmark, bod 89 vyššie, ktorý bol vyhlásený po prijatí napadnutého rozhodnutia a ktorého obsah preto Komisia nemohla v okamihu prijímania svojho rozhodnutia poznať.
In the contested decision, in order to justify the finding that there was no State aid in this case, the Commission relied primarily on the judgment in Ferring, paragraph 41 above (recital 40 to the contested decision).
V napadnutom rozhodnutí sa totiž Komisia na to, aby odôvodnila, že v tomto prípade nejde o štátnu pomoc, oprela hlavne o rozsudok Ferring, bod 41 vyššie (bod 40 napadnutého rozhodnutia).
However, it must be stated that the Court of Justice did not place any temporal limitation on the scope of its findings in Altmark.
Treba však uviesť, že Súdny dvor časovo neobmedzil rozsah formulácií v rozsudku Altmark, bod 89 vyššie.
In the absence of such a limitation ratione temporis, those findings resulting from an interpretation of Article 87(1) EC are therefore fully applicable to the factual and legal situation of the present case as it presented itself to the Commission when it adopted the contested decision.
Bez takéhoto časového obmedzenia sú tieto formulácie vyplývajúce z výkladu článku 87 ods. 1 ES plne uplatniteľné na skutkovú a právnu situáciu prejednávanej veci tak, ako sa javila Komisii v čase prijatia napadnutého rozhodnutia.
In that connection, it must be borne in mind that the interpretation which the Court of Justice gives of a provision of Community law is limited to clarifying and defining the meaning and scope of that provision as it ought to have been understood and applied from the time of its entry into force.
V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že výklad ustanovenia práva Spoločenstva, ktorý podáva Súdny dvor, sa obmedzuje na objasnenie a upresnenie jeho významu a rozsahu tak, ako ho bolo treba chápať a uplatňovať od okamihu, keď nadobudlo účinnosť.
It follows that the provision as thus interpreted may, and must, be applied even to legal relationships which arose and were established before the judgment in question and it is only exceptionally that, in application of a general principle of legal certainty which is inherent in the Community legal order, the Court may decide to restrict the right to rely upon a provision, which it has interpreted, with a view to calling in question legal relationships established in good faith.
Z toho vyplýva, že takto vyložené ustanovenie môže a musí byť uplatňované aj na právne vzťahy, ktoré vznikli a boli založené pred vyhlásením rozsudku a že len výnimočne môže byť Súdny dvor na základe uplatnenia všeobecnej zásady právnej istoty, ktorá je súčasťou právneho poriadku Spoločenstva, nútený k tomu, aby obmedzil možnosť všetkých oprávnených osôb odvolávať sa pri spochybnení právnych vzťahov založených v dobrej viere na ustanovenie, ktoré vyložil.
However, such a restriction may be allowed only in the actual judgment ruling upon the interpretation sought (see, to that effect and by analogy, Case C-209/03 Bidar [2005] ECR I-2119, paragraphs 66 and 67, and Case C-292/04 Meilicke and Others [2007] ECR I-1835, paragraphs 34 to 36 and the caselaw there cited).
Takéto obmedzenie však možno pripustiť iba v rozsudku, ktorým sa rozhoduje o požadovanom výklade (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky Súdneho dvora z 15. marca 2005, Bidar, C-209/03, Zb. s.
2008 — CASE T-289/03 mutatis mutandis to the Community institutions when they, in turn, are required to implement the provisions of Community law which are subsequently interpreted by the Court of Justice.
2008 — VEC T-289/03 že tieto úvahy vyplývajúce z judikatúry, ktorá sa týka predovšetkým povinnosti uplatňovania práva Spoločenstva vnútroštátnym súdom, sa uplatňujú mutatis mutandis aj na inštitúcie Spoločenstva v prípade, keď majú vykonať ustanovenia práva Spoločenstva, ktoré sú predmetom neskoršieho výkladu Súdneho dvora.
The Court must therefore examine whether and to what extent the contested decision is compatible with the criteria laid down in Altmark, the scope of which, as the applicants too acknowledge, to a large extent overlaps that of the criteria of Article 86(2) EC.
Treba teda preskúmať, či a v akom rozsahu je napadnuté rozhodnutie zlučiteľné s kritériami uvedenými v rozsudku Altmark, bod 89 vyššie, ktorých rozsah, ako to uznávajú aj žalobcovia, sa do značnej miery prekrýva s rozsahom kritérií článku 86 ods. 2 ES.
However, in light of the particular nature of the SGEI mission relied on in this case, which consists in the obligation for all operators active on the Irish PMI market to comply with a number of obligations characterised by the contested decision as SGEI obligations, and which the Community judicature has thus far never had to consider, it is appropriate to apply the criteria formulated in Altmark, in accordance with the spirit and the purpose which prevailed when they were laid down, in a manner adapted to the particular facts of the present case.
S ohľadom na osobitnú povahu úlohy SVHZ uplatňovanej v tomto prípade, ktorá spočíva v povinnosti všetkých subjektov vykonávajúcich činnosť na írskom trhu SZP dodržiavať rad povinností kvalifikovaných v napadnutom rozhodnutí ako povinnosti SVHZ, a s ktorou sa súd Spoločenstva do dnešného dňa nikdy nemusel oboznámiť, je však namieste prispôsobiť kritériá formulované v rozsudku Altmark, bod 89 vyššie, v súlade so zmyslom a účelom, ktorými boli motivované, osobitým okolnostiam v tomto prípade.
(c) The existence of an SGEI mission within the meaning of the first Altmark condition and Article 86(2) EC
c) O existencii úlohy SVHZ v zmysle prvej podmienky uvedenej v rozsudku Altmark a článku 86 ods. 2 ES i) Úvodná pripomienka
According to the first Altmark condition (paragraph 89), the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and the obligations must be clearly defined.
Podľa prvej podmienky uvedenej v rozsudku Altmark, bod 89 vyššie (bod 89), musí byť prijímajúci podnik skutočne poverený plnením povinností verejnej služby a tieto povinnosti musia byť jasne definované.
It is common ground between the parties that the concept of public service obligation referred to in that judgment corresponds to that of the SGEI as designated by the contested decision and that it does not differ from that referred to in Article 86(2) EC.
Účastníci konania nepopierajú, že pojem povinnosti verejnej služby uvedený v tomto rozsudku zodpovedá pojmu SVHZ tak, ako ho uvádza napadnuté rozhodnutie, a že sa neodlišuje od pojmu uvedeného v článku 86 ods. 2 ES.
In the context of the first and second pleas, the applicants essentially claimed that the concept of SGEI is a concept of Community law which is strict and objective in nature and compliance with which is subject to unlimited control by the Community institutions and not capable of being delegated to the national authorities.
V rámci prvého a druhého dôvodu žalobcovia v podstate tvrdia, že pojem SVHZ je pojmom práva Spoločenstva s presnou a objektívnou povahou, ktorej dodržiavanie podlieha úplnej kontrole zo strany inštitúcií Spoločenstva, ktorú nemožno delegovať na vnútroštátne orgány.
Although the Member States have a certain latitude as to the manner in which they propose to ensure and regulate the provision of an SGEI, the determination of the SGEI depends on a set of objective criteria, such as the universality of the service and its compulsory nature, the presence of which must be verified by the institutions.
Hoci členské štáty majú určitú voľnosť, pokiaľ ide o spôsob, akým chcú zabezpečiť a regulovať poskytovanie SVHZ, určenie tejto SVHZ závisí od radu objektívnych kritérií, ako je univerzálnosť služby a jej záväzný charakter, ktorých existencia musí byť overená inštitúciami.
In the present case, on the other hand, there is no obligation, or indeed mission, of general interest imposed on insurers to provide certain PMI services and those services are not available to the entire Irish population.
Naopak v tomto prípade neexistuje povinnosť, či dokonca úloha vo všeobecnom záujme, uložená poisťovateľom poskytovať určité služby SZP a tieto služby nie sú prístupné celej írskej populácii.
PMI services are merely optional, indeed ‘luxury’, financial services and are not intended to replace the public social security system.
Služby SZP predstavujú iba dobrovoľné, či dokonca „luxusné“ finančné služby a nemajú nahradiť verejný systém sociálneho zabezpečenia.
Furthermore, the contested decision designates only PMI obligations, and not PMI services as such, as SGEIs.
Napadnuté rozhodnutie navyše označuje ako SVHZ iba povinnosti SZP, ale nie služby SZP ako také.
However, PMI obligations, although they are adopted in the general interest, are merely ordinary regulatory obligations applying to the exercise and control of the activity of PMI insurers, which, according to the caselaw and to the Commission’s practice in taking decisions, does not suffice for them to be characterised as SGEIs.
Povinnosti SZP, hoci prijaté vo všeobecnom záujme, sú však iba obyčajnými povinnosťami vyplývajúcimi z právnej úpravy, ktoré sa uplatňujú na výkon a kontrolu činnosti poisťovateľov SZP, čo podľa judikatúry a rozhodovacej praxe Komisie nestačí na ich kvalifikáciu ako SVHZ.
The defendant, supported by Ireland, the Kingdom of the Netherlands and the VHI, contends that the definition of SGEIs falls primarily within the competence and discretion of the Member States and that the control which the Community institutions are authorised to carry out in that respect is limited to control of a manifest error of assessment, which is not present in this case.
Žalovaná, ktorú podporuje Írsko, Holandské kráľovstvo a VHI tvrdí, že definícia SVHZ patrí v prvom rade do pôsobnosti a diskrečnej právomoci členských štátov a že kontrola, ktorú sú inštitúcie Spoločenstva oprávnené v tomto ohľade vykonať, sa obmedzuje na kontrolu existencie zjavne nesprávneho posúdenia, ktoré v tomto prípade chýba.
The defendant and Ireland submit that PMI is an important instrument of the social and health policy pursued by Ireland, a matter which, under Article 152 EC, is essentially reserved for the competence of the Member States, and an important supplement to the public health insurance system, although it does not replace that system.
Žalovaná a Írsko tvrdia, že SZP predstavuje významný nástroj sociálnej a zdravotnej politiky sledovanej Írskom, čo je oblasť vyhradená podľa článku 152 ES hlavne do pôsobnosti členských štátov, ako aj významný doplnok verejného systému zdravotného poistenia, bez toho, aby ho nahradzoval.
In this case, contrary to the applicants’ allegations, the PMI services as such, in conjunction with the PMI
V tomto prípade na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobcovia, služby SZP ako také v spojení s povinnosťami SZP predstavujú príslušné SVHZ, ktorých sa týka napadnuté rozhodnutie. Povinnosti
In particular, the PMI obligations, including open enrolment and community rating, ensure that the PMI services are available to all.
SZP, vrátane otvoreného vstupu a spoločnej tarifikácie, predovšetkým garantujú, že služby SZP sú prístupné každému.
In that regard, contrary to the applicants’ opinion, it is not necessary that the PMI services be universal and compulsory in the strict sense, that they be free of charge or economically accessible to the whole of the Irish population and that they constitute a substitute for the public social security system.
V tomto ohľade na rozdiel do názoru žalobcov nie je nevyhnutné, aby mali služby SZP univerzálnu a záväznú povahu v presnom slova zmysle, boli zadarmo alebo ekonomicky prístupné celej írskej populácii a predstavovali náhradu verejného systému sociálneho zabezpečenia.
Furthermore, in the opinion of the Kingdom of the Netherlands, in light of the dynamic concept of SGEIs, it is sufficient that the State imposes certain requirements, such as PMI obligations, on all insurers, compliance with those requirements being subject to a system of authorisation and control, in order for them to be able to be characterised as SGEIs.
Podľa názoru Holandského kráľovstva navyše so zreteľom na dynamický pojem SVHZ stačí, aby štát uložil všetkým poisťovateľom určité požiadavky, ako sú napríklad povinnosti SZP, ktorých dodržiavanie podlieha systému povoľovania a kontroly, na to, aby ich bolo možné kvalifikovať ako povinnosti SVHZ.
Accordingly, the grant of a special or exclusive right to an undertaking is not necessary.
Nie je teda nevyhnutné udelenie osobitného alebo výlučného práva podniku.
(ii) The concept of an SGEI mission and the powers to define and control SGEIs
ii) O pojme úlohy SVHZ a o právomoci definovať a kontrolovať SVHZ
It must be made clear that in Community law and for the purposes of applying the EC Treaty competition rules, there is no clear and precise regulatory definition of the concept of an SGEI mission and no established legal concept definitively fixing the conditions that must be satisfied before a Member State can properly invoke the existence and protection of an SGEI mission, either within the meaning of the first Altmark condition or within the meaning of Article 86(2) EC.
Treba uviesť, že v práve Spoločenstva a na účely uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže obsiahnutých v Zmluve ES, neexistuje ani jasná a presná definícia pojmu úlohy SVHZ nachádzajúca sa v právnej úprave, ani ustálený právny pojem stanovujúci definitívnym spôsobom podmienky, ktoré musia byť splnené na to, aby sa členský štát mohol oprávnené odvolávať na existenciu a ochranu úlohy SVHZ, či už v zmysle prvej podmienky uvedenej v rozsudku Altmark, bod 89 vyššie, alebo v zmysle článku 86 ods. 2 ES.