natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Recital 7 of the Framework Decision provides:
Odôvodnenie č. 7 rámcového rozhodnutia znie takto:
‘Since the aim of replacing the system of multilateral extradition built upon the European Convention on Extradition of 13 December 1957 cannot be sufficiently achieved by the Member States acting unilaterally and can therefore, by reason of its scale and effects, be better achieved at Union level, the Council may adopt measures in accordance with the principle of subsidiarity as referred to in Article 2 of the Treaty on European Union and Article 5 of the Treaty establishing the European Community …’
„Nakoľko zámer nahradiť systém viacstranného vydávania osôb, vychádzajúci z Európskeho dohovoru o vydávaní osôb z 13. decembra 1957, sa nemôže dostatočne dosiahnuť členskými štátmi, ktoré konajú jednostranne, a preto, vzhľadom na svoj rozsah a účinky, môže sa lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, Rada môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity, uvedené v článku 2 Zmluvy o Európskej únii a článku 5 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva. …“
2008 — CASE C-66/08
2008 — VEC C-66/08
Recital 8 to the Framework Decision provides:
Odôvodnenie č. 8 rámcového rozhodnutia znie takto:
‘Decisions on the execution of the European arrest warrant must be subject to sufficient controls, which means that a judicial authority of the Member State where the requested person has been arrested will have to take the decision on his or her surrender.’
„Rozhodnutia o výkone európskeho zatykača musia podliehať dostatočným kontrolám, čo znamená, že súdny orgán členského štátu, v ktorom bola požadovaná osoba zatknutá, vydá rozhodnutie o jej vydaní.“
Article 1(1) and (2) of the Framework Decision define the European arrest warrant and refer to the obligation to execute it as follows:
Článok 1 ods. 1 a 2 rámcového rozhodnutia definuje európsky zatykač a povinnosť vykonať ho takto:
Article 2(1) of the Framework Decision provides:
Článok 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia stanovuje:
‘A European arrest warrant may be issued for acts … where a sentence has been passed or a detention order has been made, for sentences of at least four months.’
„Európsky zatykač sa môže vydať za činy… alebo ak bol vynesený rozsudok alebo uložené ochranné opatrenie, pre tresty s minimálnou dĺžkou štyri mesiace.“
Article 3 of the Framework Decision lists three ‘[g]rounds for mandatory nonexecution of the European arrest warrant’.
Článok 3 rámcového rozhodnutia vymenúva tri „dôvody pre povinné nevykonanie európskeho zatykača“.
Article 4 of the Framework Decision, entitled ‘Grounds for optional nonexecution of the European arrest warrant’ sets out those grounds in seven numbered paragraphs.
Článok 4 rámcového rozhodnutia nazvaný „Dôvody pre nepovinné nevykonanie európskeho zatykača“ uvádza v siedmich bodoch uvedené dôvody.
Paragraph 6 provides in that regard:
Jeho bod 6 v tejto súvislosti stanovuje:
‘The executing judicial authority may refuse to execute the European arrest warrant:
„Vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť vykonať európsky zatykač:
(6) if the European arrest warrant has been issued for the purposes of execution of a custodial sentence or detention order, where the requested person is staying in, or is a national or a resident of the executing Member State and that State undertakes to execute the sentence or detention order in accordance with its domestic law’.
6. ak európsky zatykač bol vydaný pre účely výkonu trestu alebo ochranného opatrenia, ak sa požadovaná osoba zdržiava alebo je štátnym občanom alebo má trvalý pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte a tento štát sa zaviaže, že vykoná rozsudok alebo ochranné opatrenie v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi.“
Article 5 of the Framework Decision, entitled ‘Guarantees to be given by the issuing Member State in particular cases’, is worded as follows:
Článok 5 rámcového rozhodnutia nazvaný „Záruky, ktoré musí vydávajúci členský štát poskytnúť v zvláštnych prípadoch“ stanovuje:
‘The execution of the European arrest warrant by the executing judicial authority may, by the law of the executing Member State, be subject to the following conditions:
„Výkon európskeho zatykača vykonávajúcim súdnym orgánom môže podľa právnych predpisov vykonávajúceho členského štátu podliehať nasledujúcim podmienkam:
(3) where a person who is the subject of a European arrest warrant for the purposes of prosecution is a national or resident of the executing Member State, surrender may be subject to the condition that the person, after being heard, is returned
3. ak osoba, na ktorú bol vydaný európsky zatykač pre účely trestného stíhania, je štátnym občanom alebo má trvalý pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte, odovzdanie môže podliehať podmienke, že táto osoba bude po vypočutí vrátená
2008 — CASE C-66/08 to the executing Member State in order to serve there the custodial sentence or detention order passed against him in the issuing Member State.’
2008 — VEC C-66/08 do vykonávajúceho členského štátu s cieľom výkonu trestu alebo ochranného opatrenia, ktorý bol proti nej vydaný vo vydávajúcom členskom štáte.“
Article 6 of the Framework Decision, entitled ‘Determination of the competent judicial authorities’, provides:
Článok 6 rámcového rozhodnutia nazvaný „Určenie príslušných súdnych orgánov“ stanovuje:
It is apparent from the information concerning the date of entry into force of the Treaty of Amsterdam, published in the Official Journal of the European Communities of 1 May 1999 (OJ 1999 L 114, p.
Z informácie týkajúcej sa dátumu nadobudnutia účinnosti Amsterdamskej zmluvy uverejnenej v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev z 1. mája 1999 (Ú. v. ES L 114, s.
56), that the Federal Republic of Germany made a declaration on the basis of Article 35(2) EU by which it accepted the jurisdiction of the Court to give preliminary rulings in accordance with the arrangements laid down in Article 35(3)(b) EU.
56) vyplýva, že Spolková republika Nemecko vyhlásila na základe článku 35 ods. 2 EÚ, že uznáva právomoc Súdneho dvora Európskych spoločenstiev rozhodovať o návrhoch na začatie prejudiciálneho konania podľa podmienok stanovených v článku 35 ods. 3 písm. b) EÚ.
The Framework Decision was transposed into the German legal system by Paragraphs 78 to 83k of the Law on international mutual legal assistance in criminal matters (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) of 23 December 1982, as amended by the Law on the European arrest warrant (Europäisches Haftbefehlsgesetz) of 20 July 2006 (BGBl. 2006 I, p.
Rámcové rozhodnutie bolo prebraté do nemeckého právneho poriadku článkami 78 až 83k zákona o medzinárodnej právnej pomoci v trestných veciach (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) z 23. decembra 1982 v znení zákona o európskom zatykači (Europäisches Haftbefehlsgesetz) z 20. júla 2006 (BGBl. 2006 I, s.
1721; ‘the IRG’), while retaining the usual German legal terminology — a ‘surrender’ within the meaning of the Framework Decision being described as an ‘extradition’.
1721, ďalej len „IRG“) s ponechaním zaužívanej terminológie v nemeckom práve, ktorá označuje „vydávanie“ v zmysle rámcového rozhodnutia termínom „extradícia“.
The IRG distinguishes between the decision concerning the admissibility of the extradition request and the decision to grant or refuse extradition.
IRG rozlišuje medzi rozhodnutím o prípustnosti žiadosti o extradíciu a rozhodnutím, ktorým sa jej vyhovie alebo nevyhovie.
According to Articles 29 to 32 of the IRG, it is in any event for the Oberlandesgerichte (Higher Regional Courts) to examine the admissibility of the extradition request, on application by the executing judicial authority.
Podľa článkov 29 až 32 IRG je úlohou Oberlandesgerichte (vyššie krajinské súdy) preskúmať v každom prípade prípustnosť žiadosti o extradíciu na návrh vykonávajúceho súdneho orgánu.
By contrast, the decision to grant or refuse extradition, in the case of extradition requests submitted by an issuing judicial authority of another Member State, is a matter for the executing judicial authority.
Naopak rozhodnutie vyhovieť alebo nevyhovieť extradícii prislúcha, pokiaľ ide o žiadosti o extradíciu predložené vydávajúcim súdnym orgánom z členského štátu, vykonávajúcemu súdnemu orgánu.
Article 4(6) of the Framework Decision was transposed, in relation to persons other than German nationals — whether nationals of another Member State or of a third State — by Article 83b(2)(b) of the IRG.
Článok 4 bod 6 rámcového rozhodnutia bol prebratý, čo sa týka iných osôb ako nemeckých štátnych príslušníkov, či už sú štátnymi príslušníkmi členského štátu iného ako Spolková republika Nemecko alebo tretieho štátu, článkom 83b ods. 2 písm. b) IRG.
According to that provision, entitled ‘Grounds for non-execution’:
Podľa tohto ustanovenia nazvaného „Prekážky udelenia povolenia“:
‘The extradition of a foreign national whose habitual residence is in Germany may also be refused, if
„Udeliť povolenie na vydanie cudzinca, ktorý má v tuzemsku svoj zvyčajný pobyt, je možné odmietnuť, keď
(b) in the case of extradition for the purpose of execution of sentence, he does not consent to such extradition after being informed of his rights (such information being minuted by the judge) and if he has an interest in execution of the sentence in Germany that deserves protection and predominates …’
… b) pri vydaní na účely výkonu trestu tento po riadnom poučení nedá do súdneho protokolu k tomu súhlas a prevažuje jeho záujem hodný ochrany vykonať trest v tuzemsku…“
Paragraph 79(2) of the IRG lays down the procedures for the ruling on the extradition request as follows:
Z procesného hľadiska článok 79 ods. 2 IRG spresňuje pravidlá, podľa ktorých sa rozhoduje o žiadosti o extradíciu, takto:
‘Before the Oberlandesgericht has ruled on the admissibility of the [extradition] request, the body competent to grant or refuse the request [the ‘Generalstaatsanwaltschaften’ — General Prosecutor’s Offices] shall indicate whether it intends to raise any grounds of nonexecution under Paragraph 83b.
„Pred vydaním rozhodnutia Oberlandesgericht o prípustnosti žiadosti [o extradíciu] príslušný orgán rozhodujúci o extradícii [‚Generalstaatsanwaltschaften‘] uvedie či mieni uplatniť prekážky na vydanie povolenia podľa § 83b.
Reasons shall be given for a decision not to raise any such ground.
Rozhodnutie o neuplatnení prekážok na vydanie povolenia musí byť odôvodnené.
That decision is subject to review by the Oberlandesgericht … ’
Toto rozhodnutie podlieha preskúmaniu zo strany Oberlandesgericht…“
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
By judgment of 28 May 2002 of the Sąd Rejonowy w Tucholi (Local Court of Tuchola, Poland), Mr Kozłowski was sentenced to five months’ imprisonment for destruction of another person’s property.
Rozsudkom Sąd Rejonowy w Tucholi (Okresný súd v Tucholi) (Poľsko) vydaným 28. mája 2002 bol pán Kozłowski odsúdený na trest odňatia slobody v dĺžke päť mesiacov pre neoprávnený zásah do vlastníckeho práva inej osoby.
The sentence imposed by that judgment has become final, but has not yet been executed.
Trest uložený týmto rozsudkom nadobudol právoplatnosť, avšak zatiaľ nebol vykonaný.
Since 10 May 2006, Mr Kozłowski has been imprisoned in Stuttgart (Germany), where he is serving a custodial sentence of three years and six months, to which he
Pán Kozłowski sa od 10. mája 2006 nachádza v ústave na výkon trestu odňatia slobody v Stuttgarte (Nemecko), kde vykonáva trest odňatia slobody v dĺžke troch rokov
KOZŁOWSKI was sentenced by two judgments of the Amtsgericht Stuttgart, dated 27 July 2006 and 25 January 2007, in respect of 61 fraud offences committed in Germany.
KOZŁOWSKI a šiestich mesiacov, na ktorý bol odsúdený dvoma rozsudkami Amtsgericht Stuttgart z 27. júla 2006 a 25. januára 2007 pre 61 skutkov podvodu spáchaných v Nemecku.
The Polish issuing judicial authority requested the German executing judicial authority, by a European arrest warrant issued on 18 April 2007, to surrender Mr Kozłowski for the purposes of execution of the sentence of imprisonment of five months imposed on him by the Sąd Rejonowy w Tucholi.
Poľský vydávajúci súdny orgán žiadal na základe európskeho zatykača vydaného 18. apríla 2007 od nemeckého vykonávajúceho súdneho orgánu vydanie pána Kozłowského na účely výkonu trestu odňatia slobody v dĺžke päť mesiacov, ktorý mu uložil Sąd Rejonowy w Tucholi.
On 5 June 2007, Mr Kozłowski was heard on the matter by the Amtsgericht Stuttgart.
Dňa 5. júna 2007 Amtsgericht Stuttgart v tejto veci pána Kozłowského vypočul.
He stated to the latter, in the course of that hearing, that he did not consent to his surrender to the Polish issuing judicial authority.
Tomuto orgánu v priebehu tohto výsluchu oznámil, že nesúhlasí s jeho vydaním poľskému vydávajúcemu súdnemu orgánu.
On 18 June 2007, the German executing judicial authority informed Mr Kozłowski that it did not intend to raise any ground for nonexecution.
Nemecký vykonávajúci súdny orgán 18. júna 2007 informoval pána Kozłowského, že mal v úmysle neuviesť žiadnu prekážku udelenia povolenia.
According to that authority, there is no ground for nonexecution within the meaning of Paragraph 83b of the IRG and, in particular, Mr Kozłowski does not have his habitual residence in Germany.
Podľa tohto orgánu totiž neexistovali prekážky udelenia povolenia v zmysle článku 83b IRG a osobitne dotknutá osoba nemala zvyčajný pobyt v Nemecku.
His successive periods of presence on German territory were characterised by the commission of several crimes, without any lawful activity.
Po sebe nasledujúce pobyty dotknutej osoby na nemeckom území boli charakterizované spáchaním viacerých trestných činov s výnimkou akejkoľvek zákonnej činnosti.
Consequently, since it considered that it was not necessary to initiate enquiries in order to discover where, with whom and why Mr Kozłowski was staying in Germany, the executing judicial authority requested the Oberlandesgericht Stuttgart to authorise the execution of the European arrest warrant in question.
V dôsledku toho vzhľadom na to, že nebolo potrebné začať šetrenie na účely zistenia, kde, u koho a na aký účel pán Kozłowski býval v Nemecku, nemecký vykonávajúci súdny orgán požiadal Oberlandesgericht Stuttgart, aby schválil výkon tohto európskeho zatykača.
With regard to Mr Kozłowski’s personal situation, the order for reference indicates that, according to the convictions against him in Germany, he is single and childless.
Pokiaľ ide o osobnú situáciu pána Kozłowského, z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, podľa odsudzujúcich rozsudkov vydaných proti nemu v Nemecku, že je slobodný a bezdetný.
He has little or even no command of the German language.
Nemecký jazyk ovládal slabo, dokonca vôbec.
He grew up, then worked, in Poland until the end of 2003.
Vyrastal a neskôr až do konca roku 2003 pracoval v Poľsku.
Thereafter, for approximately one year, he drew unemployment benefit in that Member State.
Neskôr v tomto členskom štáte poberal približne jeden rok dávky v nezamestnanosti.
The national court proceeds on the assumption that from February 2005 until 10 May 2006, the date of his arrest in Germany, Mr Kozłowski lived predominantly in Germany.
Vnútroštátny súd vychádza z predpokladu, že od februára 2005 do 10. mája 2006, teda do dátumu jeho zadržania v Nemecku, pán Kozłowski býval v prevažnej miere na nemeckom území.
That stay was interrupted during the 2005 Christmas holidays, and possibly even in the month of June 2005 and the months of February and March 2006.
Tento pobyt bol prerušovaný počas Vianoc v roku 2005, tiež v júni 2005, ako aj vo februári a v marci 2006.
He worked occasionally on building sites but earned his living essentially by committing crimes.
Príležitostne pracoval v odvetví stavebníctva, avšak živobytie si v podstatnom rozsahu zabezpečoval páchaním trestnej činnosti.
Finally, the national court explains that, in the course of the review which it is required to carry out under Paragraph 79(2) of the IRG, it is called upon to ascertain whether Mr Kozłowski’s ‘habitual residence’ within the meaning of Article 83b(2) of that law was, at the time of the request for surrender, in Germany, and whether it is still there.
Vnútroštátny súd nakoniec vysvetľuje, že v rámci účinnej kontroly, ku ktorej musí pristúpiť podľa článku 79 ods. 2 IRG, musí určiť, či v zmysle článku 83b ods. 2 toho istého zákona a ku dňu, ku ktorému sa vydanie žiadalo, „zvyčajný pobyt“ pána Kozłowského bol na nemeckom území a či sa tam aj naďalej nachádza.
If that question is answered in the negative, the national court must according to German law authorise the execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under that law are fulfilled.
V prípade zápornej odpovede na túto otázku tento súd musí schváliť výkon európskeho zatykača podľa nemeckého práva, keďže všetky ostatné podmienky ním stanovené sú okrem iného splnené.
In those circumstances, the Oberlandesgericht Stuttgart decided to stay the proceedings and to refer to the Court of Justice the following questions for a preliminary ruling:
Za týchto podmienok Oberlandesgericht Stuttgart rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
(d) he is in detention there serving a custodial sentence?
KOZŁOWSKI d) je tam vo výkone trestu odňatia slobody?
Questions referred for a preliminary ruling
O prejudiciálnych otázkach
As a preliminary point, it should be recalled that, as noted in paragraph 12 of this judgment, the Court has jurisdiction, in the present case, to rule on the interpretation of the Framework Decision under Article 35 EU.
Na úvod treba pripomenúť, že, ako vyplýva z bodu 12 tohto rozsudku, Súdny dvor má v predmetnej veci právomoc vykladať rámcové rozhodnutie podľa článku 35 EÚ.
By its first question, the national court seeks, in essence, to ascertain what is the scope of the terms ‘resident’ and ‘staying’ contained in Article 4(6) of the Framework Decision and, in particular, whether in circumstances such as those in the main proceedings, a requested person in proceedings relating to the execution of a European arrest warrant can be considered as covered by that provision.
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, aký je dosah termínov „má trvalý pobyt“ a „zdržiava sa“ uvedených v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia a konkrétnejšie, či za okolností ako vo veci samej osobu požadovanú v rámci konania o výkon európskeho zatykača možno považovať za osobu, na ktorú sa vzťahuje toto ustanovenie.
In order to reply to that question, it should be recalled that the objective of the Framework Decision, as made clear in particular by Article 1(1) and (2) and by recitals 5 and 7 in its preamble, is to replace the multilateral system of extradition between Member States by a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, that system of surrender being based on the principle of mutual recognition (see C-303/05 Advocaten voor de Wereld [2007] ECR I-3633, paragraph 28).
Na zodpovedanie tejto otázky treba pripomenúť, že rámcové rozhodnutie, ako vyplýva najmä z jeho článku 1 ods. 1 a 2 a z jeho odôvodnení č. 5 a 7, má za cieľ nahradiť systém viacstranného vydávania osôb medzi členskými štátmi systémom spočívajúcim na tom, že súdne orgány si budú odovzdávať odsúdené alebo podozrivé osoby na účely výkonu súdnych rozhodnutí alebo vedenia trestných stíhaní, pričom tento systém vychádza zo zásady vzájomného uznávania (pozri rozsudok z 3. mája 2007, Advocaten voor de Wereld, C-303/05, Zb. s. I-3633, bod 28).
According to Article 1(2) of the Framework Decision, Member States are to execute any European arrest warrant on the basis of the principle of mutual recognition and in accordance with the provisions of that Framework Decision.
Podľa článku 1 ods. 2 rámcového rozhodnutia členské štáty vykonajú každý európsky zatykač na základe zásady vzájomného uznávania a v súlade s ustanoveniami tohto rámcového rozhodnutia.
In that regard, Article 4(6) of the Framework Decision sets out a ground for optional nonexecution of the European arrest warrant pursuant to which the executing judicial authority may refuse to execute such a warrant issued for the purposes of execution of a sentence where the requested person ‘is staying in, or is a national or a resident of, the executing Member State’, and that State undertakes to execute that sentence in accordance with its domestic law.
V tejto súvislosti článok 4 bod 6 rámcového rozhodnutia uvádza dôvod na nepovinné nevykonanie európskeho zatykača, podľa ktorého vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť výkon takéhoto zatykača vydaného na účely výkonu trestu, ak sa požadovaná osoba „zdržiava alebo je štátnym občanom alebo má trvalý pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte“ a tento štát sa zaviaže, že vykoná tento trest v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi.
Thus, according to Article 4(6) of the Framework Decision, the scope of that ground for optional nonexecution is limited to persons who, if not nationals of the executing Member State, are ‘staying’ or ‘resident’ there.
Podľa článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia pôsobnosť tohto dôvodu na nepovinné nevykonanie je ohraničená na osoby, ktoré, ak nie sú štátnymi príslušníkmi vykonávajúceho členského štátu, sa v ňom „zdržiavajú“ alebo v tomto štáte „majú trvalý pobyt“.
However, the meaning and scope of those two terms are not defined in the Framework Decision.
Napriek tomu význam a dosah týchto dvoch termínov nie sú v rámcovom rozhodnutí definované.
The Commission of the European Communities, while conceding that, in some linguistic versions of the Framework Decision, the wording of Article 4(6) could suggest that the term ‘staying’ is on the same level of importance as the criteria of residence or nationality, contends that, in any case, that provision must be interpreted as meaning that the fact that the requested person is staying in the executing Member State is a necessary but not sufficient condition for invoking the ground for optional nonexecution referred to in Article 4(6).
Komisia Európskych spoločenstiev, pripúšťajúc, že v niektorých jazykových verziách rámcového rozhodnutia znenie článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia môže naznačovať, že termín „zdržiava sa“ je na rovnakej úrovni ako kritériá, akými sú trvalý pobyt alebo štátna príslušnosť, tvrdí, že v každom prípade toto ustanovenie sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že požadovaná osoba sa zdržiava vo vykonávajúcom členskom štáte, je nevyhnutnou podmienkou, ale nie dostatočnou na vznesenie dôvodu na nepovinné nevykonanie uvedeného v predmetnom článku 4 bode 6.
In that regard, it is certainly true that the term ‘staying’ cannot be interpreted in a broad way which would imply that the executing judicial authority could refuse to execute a European arrest warrant merely on the ground that the requested person is temporarily located on the territory of the executing Member State.
V tejto súvislosti je nepochybne pravda, že termín „zdržiava sa“ nemôže byť vykladaný rozširujúco tak, že by v sebe zahŕňal, že vykonávajúci súdny orgán môže zamietnuť výkon európskeho zatykača z jednoduchého dôvodu, že požadovaná osoba sa dočasne nachádza na území vykonávajúceho členského štátu.
However, Article 4(6) of the Framework Decision equally cannot be interpreted as meaning that a requested person who, without being a national or resident of the executing Member State, has been staying there for a certain period of time is not in any circumstances capable of having established connections with that State which could enable him to invoke that ground for optional nonexecution.
Článok 4 bod 6 rámcového rozhodnutia však nemôže byť vykladaný ani v tom zmysle, že požadovaná osoba, ktorá bez toho, aby bola štátnym príslušníkom vykonávajúceho členského štátu alebo aby v ňom mala trvalý pobyt, sa v ňom zdržiava určitý čas, nie je v žiadnom prípade spôsobilá vytvoriť si s týmto štátom väzby, ktoré by mohli odôvodniť použitie tohto dôvodu na nepovinné nevykonanie.