natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition, at paragraph 56 of the judgment under appeal the Court of First Instance held that the solution identified in the judgment of the Court of Justice in Case C-383/99 P Proctor & Gamble v OHIM [2001] ECR I-6251 (‘Baby-dry’) could not be transposed to the present case given that ‘… the term at issue in that case was a lexical invention which had an unusual structure, which is not the case for the word sign EUROHYPO’. 21
Okrem toho Súd prvého stupňa v bode 56 napadnutého rozsudku rozhodol, že v prejednávanej veci nemožno prevziať riešenie vyvodené v rozsudku Súdneho dvora z 20. septembra 2001, Procter & Gamble/ÚHVT, nazvaného „Baby-dry“ (C-383/99 P, Zb. s. I-6251), pretože: „syntagma v spomenutej veci je slovný nápad, ktorý má neobvyklú štruktúru, čo nie je prípad slovného označenia EUROHYPO.“
Consequently, the Court of First Instance held, at paragraph 57 of the judgment under appeal:
V dôsledku toho Súd prvého stupňa v bode 57 napadnutého rozsudku rozhodol:
‘The Board of Appeal … lawfully found that the word sign EUROHYPO was descriptive of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services and financing” in Class 36 and was, therefore, devoid of any distinctive character.
„Odvolací senát sa… v súlade s právom domnieval, že slovné označenie EUROHYPO opisuje služby ‚finančníctvo; peňažné záležitosti; záležitosti súvisiace s nehnuteľnosťami; finančné služby; financovanie‘ zahrnuté v triede 36 a z tohto dôvodu nemá rozlišovaciu spôsobilosť.
It follows that, in accordance with the findings in paragraph 45 above, there is no need to examine whether the Board of Appeal put forward other grounds for finding that the mark applied for was devoid of any distinctive character.’
Z uvedeného vyplýva, že v súlade s tým, čo je uvedené v bode 45 vyššie, netreba preskúmať, či odvolací senát uviedol iné dôvody na to, aby sa bolo možné domnievať, že navrhované označenie nemá rozlišovaciu spôsobilosť.“
Finally, at paragraph 58 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the claim based on the widespread use of the mark was inadmissible as that claim was raised for the first time before the Court of First Instance.
Napokon Súd prvého stupňa v bode 58 napadnutého rozsudku považoval výhradu vyvodenú z intenzívneho používania ochrannej známky za neprípustnú, pretože bola po prvýkrát predložená až pred Súdom prvého stupňa.
Therefore, the Court of First Instance dismissed the action in its entirety.
Preto Súd prvého stupňa zamietol žalobu v celom rozsahu.
Forms of order sought
Návrhy účastníkov konania
In its appeal, the appellant claims that the Court should:
V odvolaní odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:
— order OHIM to pay the costs.
— zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
OHIM claims the Court should dismiss the appeal and order the appellant to pay the costs.
ÚHVT navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a zaviazal odvolateľa na náhradu trov konania.
In support of its appeal, the appellant relies on two pleas in law alleging, respectively, infringement of Article 74(1), and of Article 7(1)(b), of Regulation No 40/94.
Odvolateľ na podporu svojho odvolania uvádza dva dôvody, pričom prvý je založený na porušení článku 74 ods. 1 prvej vety nariadenia č. 40/94 a druhý na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia.
The first plea in law
O prvom odvolacom dôvode
By its first plea, the appellant claims that Article 74(1) of Regulation No 40/94 requires OHIM to carry out in-depth analyses in order to establish with certainty whether there are grounds for refusing registration.
Svojím prvým dôvodom odvolateľ tvrdí, že článok 74 ods. 1 prvá veta nariadenia č. 40/94 ukladá ÚHVT vykonávať dôkladné preskúmanie, aby s určitosťou zistil, či existujú dôvody na zamietnutie zápisu.
In the present case, OHIM restricted itself to an analysis of the descriptive character of the individual components EURO and HYPO without making findings of fact on the word mark EURO-HYPO as a whole.
V tejto veci sa však ÚHVT obmedzil na posúdenie opisnej povahy samostatných prvkov „EURO“ a „HYPO“ bez toho, aby uviedol skutkové zistenia týkajúce sa slovnej ochrannej známky EUROHYPO posúdenej ako celok.
In addition, the appellant criticises OHIM for having carried out internet research in relation to the mark EUROHYPO and that it knowingly concealed the results in so far as they did not show that the mark was used in a descriptive way.
Okrem toho odvolateľ ÚHVT vytýka, že uskutočnil na internete vyhľadávania týkajúce sa ochrannej známky EUROHYPO a že vedome zatajil ich výsledky, keďže neumožňovali preukázať, že táto ochranná známka bola použitá opisným spôsobom.
In so doing, OHIM misrepresented the facts.
ÚHVT takýmto konaním skreslil skutkové okolnosti.
The Court of First Instance accordingly erred in law by holding that the absence of references to Internet research in relation to the descriptive character of the mark EUROHYPO in the reasoning of the contested decision was not contrary to Article 74(1) of Regulation No 40/94.
Súd prvého stupňa sa preto dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že neexistencia zmienky o vyhľadávaní na internete týkajúca sa opisnej povahy ochrannej známky EUROHYPO v odôvodnení sporného rozhodnutia nebola v rozpore s článkom 74 ods. 1 prvou vetou nariadenia č. 40/94.
OHIM contends that it is not bound by strict evidential requirements.
ÚHVT namieta, že nie je viazaný striktnými dôkaznými požiadavkami.
In particular, under the principle of unfettered evaluation of the evidence, it may make its decision on the basis of its own belief whether it considers a fact has been proved.
Uplatnením zásady voľného hodnotenia dôkazov môže rozhodnúť na základe svojho presvedčenia, či považuje nejakú skutočnosť za dokázanú.
Therefore, once it considers that it has sufficient evidence to make a decision, it is not obliged to continue its investigation and analysis.
Preto, ak sa domnieval, že má už dostatok informácií na prijatie rozhodnutia, nie je povinný vykonať ďalšie vyšetrovania a analýzy.
OHIM contends, in addition, that the descriptive use of a newly-created word is not a relevant criterion in the application of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 and, therefore, that the Board of Appeal could not be criticised for not mentioning it.
ÚHVT navyše zdôrazňuje, že opisné používanie novo vytvoreného výrazu nie je relevantným kritériom na použitie článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, a teda odvolaciemu senátu nemôže byť vytýkané, že ho nespomenul.
It should be stated, at the outset, that by its first plea, even though it has formally pleaded an error in law, the appellant is seeking, in essence, to call into question the factual assessment carried out by the Court of First Instance and, in particular, to dispute the probative value of a number of facts which led the Court of First Instance to find that OHIM was not obliged to undertake additional research where it was sufficiently certain as regards the descriptive character of the components EURO and HYPO and of the word EUROHYPO.
V prvom rade treba konštatovať, že hoci sa odvolateľ prvým dôvodom formálne dovoláva nesprávneho právneho posúdenia, v skutočnosti sa snaží spochybniť posúdenie skutkového stavu vykonané Súdom prvého stupňa a najmä napadnúť dôkaznú hodnotu niektorých skutočností, ktoré ho doviedli k rozhodnutiu, že ÚHVT nebol povinný vykonávať ďalšie skúmanie, keďže dosiahol dostatočný stupeň presvedčenia týkajúci sa opisnej povahy prvkov „EURO“ a „HYPO“ a výrazu EUROHYPO.
It follows from settled caselaw that the Court of Justice has no jurisdiction to establish the facts or, in principle, to examine the evidence which the Court of First Instance accepted in support of those facts.
Pritom z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že Súdny dvor nemá právomoc zisťovať skutkový stav a v zásade ani nemôže preskúmavať dôkazy, ktoré Súd prvého stupňa považoval za preukazujúce vo vzťahu k týmto skutočnostiam.
Provided that the evidence has been properly obtained and the general principles of law and the rules of procedure in relation to the burden of proof and the taking of evidence have been observed, it is for the Court of First Instance alone to assess the value which should be attached to the evidence produced to it.
Keďže tieto dôkazy boli získané v súlade s právom a boli rešpektované všeobecné zásady práva a procesné pravidlá v oblasti dôkazných prostriedkov, prináleží iba Súdu prvého stupňa posúdiť hodnotu dôkazov, ktoré mu boli predložené.
However, it must be pointed out that, in the context of the first plea, the appellant limits itself to challenging the assessment of the facts carried out by OHIM in the contested decision and, in particular, the alleged incomplete nature of that assessment.
Na tomto mieste treba uviesť, že v rámci tohto dôvodu odvolateľ napadol len analýzu skutkových okolností, ktorú v spornom rozhodnutí vykonal ÚHVT, a najmä údajne neúplnú povahu tejto analýzy.
By contrast, it has not shown, nor even alleged, that the Court of First Instance carried out a clearly incorrect assessment of the evidence.
Naopak, nepreukázal a ani len netvrdil, že Súd prvého stupňa vykonal zjavne nesprávne posúdenie dôkazov.
Therefore, the first plea in law must be held to be inadmissible.
Preto je prvý dôvod potrebné vyhlásiť za neprípustný.
The second plea in law
O druhom dôvode
By its second plea, the appellant claims that the Court of First Instance erred in law in the interpretation of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Vo svojom druhom dôvode odvolateľ uvádza, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.
That plea is divided into three separate parts.
Tento dôvod sa delí na tri samostatné časti.
By the first part, the appellant criticises the Court of First Instance for failing to take into account the overall impression produced by the EUROHYPO mark. By the
V rámci druhej časti tvrdí, že Súd prvého stupňa nesprávne vyložil kritériá zamietnutia zápisu uvedené
EUROHYPO v OHIM second part, the appellant claims that the Court of First Instance incorrectly interpreted the criteria for refusal of registration set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94.
EUROHYPO/ÚHVT v článku 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 40/94.
Finally, as regards the third part, the appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly applied the principles identified in the Baby-Dry judgment.
Čo sa nakoniec týka tretej časti, odvolateľ tvrdí, že Súd prvého stupňa nesprávne uplatnil zásady stanovené v už citovanom rozsudku Baby-dry.
The first part of the second plea
O prvej časti druhého odvolacieho dôvodu
— Arguments of the parties
— Argumentácia účastníkov konania
According to the appellant, the Court of First Instance examined only the descriptive character of the components EURO and HYPO taken separately, and examined the overall impression produced by the mark only as a secondary issue.
Podľa odvolateľa Súd prvého stupňa analyzoval opisný charakter prvkov „euro “ a „hypo “ iba oddelene, pričom len subsidiárne preskúmal celkový dojem vyvolaný ochrannou známkou.
The Court of First Instance based its decision, in the judgment under appeal, on the presumption that, where the components which comprise a composite mark are descriptive, the mark as a whole is, in principle, also descriptive.
Súd prvého stupňa svoje rozhodnutie v napadnutom rozsudku založil na predpoklade, že ak sú prvky, z ktorých pozostáva zložená ochranná známka opisné, ochranná známka je v zásade tiež ako celok opisná.
OHIM contests that line of argument contending that the Court of First Instance devoted a part of its reasoning precisely to the direct and specific assessment of the distinctive character of the compound trade mark as a whole and did not rely solely on a presumption.
ÚHVT túto argumentáciu odvolateľa odmieta a tvrdí, že Súd prvého stupňa venoval časť svojho odôvodnenia presne priamemu a špecifickému posúdeniu rozlišovacej spôsobilosti kombinovanej ochrannej známky ako celku a svoje rozhodnutie nezaložil len na predpoklade.
— Findings of the Court
— Posúdenie Súdnym dvorom
As regards a compound trade mark, such as that at issue in the present case, the assessment of its distinctive character cannot be limited to an evaluation of each of its words or components, considered in isolation, but must, on any view, be based on the overall perception of that mark by the relevant public and not on the presumption that elements individually devoid of distinctive character cannot, on being combined, have a distinctive character (see, to that effect, Case C-329/02 P SAT.1 v OHIM [2004] ECR I-8317, paragraph 35).
Pokiaľ ide o takú kombinovanú ochrannú známku ako v tejto veci, skúmanie jej rozlišovacej spôsobilosti sa nemôže obmedziť na posúdenie každého z jej výrazov alebo prvkov samostatne, ale musí byť v každom prípade založené na celkovom vnímaní tejto ochrannej známky príslušnou skupinou verejnosti a nie na predpoklade, že prvky, ktoré jednotlivo nemajú rozlišovaciu spôsobilosť, nemôžu túto spôsobilosť nadobudnúť ani v prípade, ak sú skombinované (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. septembra 2004, SAT.1/ÚHVT, C-329/02 P, Zb. s. I-8317, bod 35).
The mere fact that each of those elements, considered separately, is devoid of any distinctive character does not mean that their combination cannot present such character (Case C-37/03 P BioID v OHIM [2005] ECR I-7975, paragraph 29).
Samotná skutočnosť, že každý z týchto prvkov posudzovaný samostatne nemá rozlišovaciu spôsobilosť, totiž nevylučuje, že rozlišovaciu spôsobilosť môže mať ich kombinácia (rozsudok z 15. septembra 2005, BioID/ÚHVT, C-37/03 P, Zb. s. I-7975, bod 29).
At paragraph 54 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rightly held that in order to assess the distinctive character of a compound mark, not only must the various elements of which it is composed be examined but also the mark as a whole.
V bode 54 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa pritom správne rozhodol, že na účely posúdenia opisnej povahy zloženej ochrannej známky treba preskúmať nielen jednotlivé prvky, z ktorých sa skladá, ale aj ochrannú známku ako celok.
Admittedly, in the same paragraph, the Court of First Instance stated that a mark consisting of a word composed of elements, each of which is descriptive of the characteristics of those goods or services in respect of which registration is sought, is itself descriptive of the characteristics of those goods and services.
Iste, v tom istom bode 54 Súd prvého stupňa ďalej potvrdil, že ochranná známka tvorená slovom zloženým z prvkov, z ktorých každý opisuje vlastnosti tovarov alebo služieb, pre ktoré je podaná prihláška, sama opisuje vlastnosti týchto tovarov alebo služieb.
However, that finding did not affect the analysis of the Court of First Instance on that point, since it did not limit itself to assessing, as a secondary issue, the overall impression produced by the trade mark applied for, but devoted a part of its reasoning to evaluating, with regard to a compound mark, the descriptive character of the sign as a whole.
Toto konštatovanie však neovplyvnilo posúdenie tejto otázky Súdom prvého stupňa, pretože tento súd sa neobmedzil na subsidiárne skúmanie dojmu vyvolávaného prihlasovanou ochrannou známkou ako celkom, ale venoval časť svojho odôvodnenia, ktorá sa týkala kombinovanej ochrannej známky, posúdeniu opisnej povahy označenia ako celku.
At paragraph 55 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the impression created by the mark at issue was not sufficiently far removed from that produced by the mere combination of the elements of which it is composed to amount to more than the sum of its parts and that the appellant had not shown that that compound word had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own.
V bode 55 napadnutého rozhodnutia totiž Súd prvého stupňa rozhodol, že ochranná známka nevytvára dojem dostatočne vzdialený od dojmu vytvoreného jednoduchým spojením prvkov, ktoré ho tvoria, na to, aby prevyšoval súhrn týchto prvkov, a že odvolateľ nepreukázal, že zložené slovo sa začalo používať v bežnom jazyku a nadobudlo význam sebe vlastný.
Moreover, at paragraph 56 of the judgment under appeal, the Court of First Instance examined whether the mark at issue was a lexical invention which had an unusual structure, finding that that was not the case.
Okrem toho v bode 56 tohto rozsudku Súd prvého stupňa preskúmal, či dotknutá ochranná známka predstavuje slovný nápad, ktorý má neobvyklú štruktúru, pričom dospel k záveru, že to tak nie je.
Finally, at paragraph 57 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the mark EUROHYPO, considered as a whole, was descriptive of the services in question.
Napokon v bode 57 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa rozhodol, že ochranná známka „EUROHYPO“ posúdená ako celok, je opisná vo vzťahu k dotknutým službám.
Therefore, the Court of First Instance cannot be criticised for not having verified whether the mark, taken as a whole, had a descriptive character or for having done so merely as a secondary point.
Preto nemožno Súdu prvého stupňa vytýkať, že neoveril, či ochranná známka posúdená ako celok bola, alebo nebola opisnej povahy, alebo že to preskúmal len subsidiárne.
It follows that the first part of the second plea in law must be rejected as unfounded.
Z toho vyplýva, že prvá časť druhého odvolacieho dôvodu musí byť zamietnutá ako nedôvodná.
The second part of the second plea
O druhej časti druhého odvolacieho dôvodu
The appellant claims that the Court of First Instance incorrectly applied, in an assessment carried out on the basis of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, a crite-
Odvolateľ tvrdí, že Súd prvého stupňa nesprávne uplatnil na preskúmanie vykonané podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 kritérium, ktoré je relevantné len
2008 — CASE C-304/06 P rion which is relevant solely for the purposes of the application of Article 7(1)(c) of that regulation.
2008 — VEC C-304/06 P na účely uplatnenia článku 7 ods. 1 písm. c) tohto nariadenia.
The Court of First Instance held that a compound mark composed of descriptive elements met the conditions for registration where the word in question had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own, whereas, according to the appellant, that criterion is relevant only in the context of the application of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94.
Súd prvého stupňa sa totiž domnieval, že ochranná známka zložená z opisných prvkov je spôsobilá na zápis, ak sa dané slovo začalo používať v bežnom jazyku a nadobudlo význam sebe vlastný, pričom podľa odvolateľa je toto kritérium relevantné len v rámci uplatnenia článku 7 ods. 1 písm. c) uvedeného nariadenia.
The appellant also maintains that while it is true that there is overlap between the respective scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) to (d) of Regulation No 40/94, that does not relieve the Court of First Instance of having to interpret, independently, the grounds for refusal in the light of the different general interest objectives pursued by each of those provisions.
Odvolateľ navyše zdôrazňuje, že aj keď je pravda, že existuje prekrývanie rozsahu pôsobnosti dôvodov uvedených v písm. b) až d) článku 7 ods. 1 nariadenia č. 40/94, nezbavuje to Súd prvého stupňa povinnosti vykladať autonómnym spôsobom dôvody zamietnutia s prihliadnutím na rôzne ciele všeobecného záujmu, ktorý je sledovaný každou z týchto noriem.
OHIM replies to those arguments by stating that the scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94 are overlapping and, by that token, a descriptive sign normally falls within the scope of the grounds for refusal set out in both provisions.
ÚHVT na tieto tvrdenia odpovedá, že rozsah pôsobnosti ustanovení článku 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia 40/94 sa prekrýva a z tohto dôvodu sa na opisné označenie takto bežne vzťahuje rozsah pôsobnosti obidvoch noriem.
According to OHIM, the fact that the provisions in question pursue separate general interests does not require a different interpretation of the concept of descriptive character depending on the provision at issue.
Podľa ÚHVT skutočnosť, že dotknuté normy sledujú odlišné všeobecné záujmy nespôsobuje rozdielny výklad pojmu opisná povaha podľa dotknutej právnej normy.
Therefore, the Court of First Instance did not err in law in interpreting Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Preto sa Súd prvého stupňa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia v rámci výkladu článku 7 ods. 1 písm. b) daného nariadenia.
It must, first, be borne in mind that, while the Court of Justice has had occasion to find a degree of overlap between the respective scope of the absolute grounds for
V prvom rade treba pripomenúť, že hoci Súdny dvor už mal príležitosť poukázať na určité prekrývanie pôsobností niektorých absolútnych dôvodov zamietnutia zápisu
The Court of Justice has also had occasion to make it clear that the various grounds for refusal must be interpreted in the light of the public interest underlying each of them.
Súdny dvor mal rovnako už príležitosť spresniť, že uvedené dôvody zamietnutia je potrebné vykladať s ohľadom na všeobecný záujem, ktorý je základom každého z nich.
The public interest taken into account in the examination of each of those grounds for refusal may, or even must, reflect different considerations, depending upon which ground for refusal is at issue (Henkel v OHIM, paragraphs 45 and 46; SAT.1 v OHIM, paragraph 25; and BioID v OHIM, paragraph 59).
Všeobecný záujem zohľadnený pri skúmaní každého z týchto dôvodov môže, dokonca musí odrážať rozličné úvahy podľa dôvodov predmetného zamietnutia (rozsudky Henkel/ÚHVT, už citovaný, body 45 a 46; SAT.1/ÚHVT, už citovaný, bod 25, ako aj BioID/ÚHVT, už citovaný, bod 59).
In that regard, it should be noted that the notion of general interest underlying Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 is, manifestly, indissociable from the essential function of a trade mark, which is to guarantee the identity of the origin of the marked product or service to the consumer or end-user by enabling him, without any possibility of confusion, to distinguish the product or service from others which have another origin (SAT.1 v OHIM, paragraphs 23 to 27, and BioID v OHIM, paragraph 60).
V tejto súvislosti treba uviesť, že pojem všeobecný záujem, ktorý tvorí základ článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, je neoddeliteľný od základnej funkcie ochrannej známky, ktorou je zaručiť spotrebiteľovi alebo konečnému používateľovi totožnosť pôvodu tovaru alebo služby označených ochrannou známkou, ktorá mu umožní odlíšiť tento tovar alebo túto službu bez možnej zámeny od tovarov alebo služieb iného pôvodu (rozsudky SAT.1/ÚHVT, už citovaný, body 23 a 27, ako aj BioID/ÚHVT, už citovaný, bod 60).
In the present case, the reasoning followed by the Court of First Instance is based on an incorrect interpretation of the principles mentioned in paragraphs 54 to 56 of this judgment.
V tejto veci úvahy Súdu prvého stupňa vychádzajú z nesprávneho výkladu zásad pripomenutých v bodoch 54 až 56 tohto rozsudku.
It is apparent from paragraphs 45, 54, 55 and 57 of the judgment under appeal that the Court of First Instance assessed the distinctive character of the mark EUROHYPO by carrying out solely an analysis of its descriptive character within the meaning of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94.
Treba totiž zdôrazniť, že z bodov 45, 54, 55 a 57 napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa posúdil rozlišovaciu spôsobilosť ochrannej známky „EUROHYPO“ tak, že preskúmal len jej opisnú povahu v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94.
Consequently, the judgment under ap - peal contains no separate examination of the ground for refusal laid down in Article 7(1)(b) of that regulation on the basis of which, however, the Court of First Instance rejected the second plea, raised at first instance, against the contested decision.
V dôsledku toho uvedený rozsudok neobsahuje nijaké samostatné preskúmanie dôvodu zamietnutia uvedeného v článku 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia, na základe ktorého však Súd prvého stupňa zamietol druhý žalobný dôvod predložený proti spornému rozhodnutiu v prvostupňovom konaní.