natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In cases where the details of the comparison which form the basis for the mention of a feature are not set out in the comparative advertising, the advertiser must indicate, in particular for the attention of the persons to whom the advertisement is addressed, where and how they may readily examine those details with a view to verifying their accuracy or to having it veried.
Zdôraznil, že potenciálnymi televíznymi divákmi diel sú nielen klienti ubytovaní v izbách a klienti prítomní v inej časti hotela, kde je k dispozícii televízny prijímač, ale aj klienti vstupujúci do hotela.
In Case C-168/05 Mostaza Claro (judgment of 26 October 2006, not yet published in the ECR), the Court was required to interpret Directive 93/13/EEC 31.
To predstavuje veľký počet osôb, takže ich treba považovať za verejnosť v zmysle smernice 2001/19.
It was asked whether, where an action has been brought before a national court for annulment of an arbitration award against the consumer made following arbitration proceedings which were required by a clause, contained in a mobile telephone contract, that has to be classied as unfair,
Súdny dvor preto rozhodol, že hoci samotné umiestnenie televíznych prijímačov v hotelových izbách nepredstavuje verejný prenos, na druhej strane poskytovanie signálu klientom hotela
Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984 relating to the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning misleading and comparative advertising, as amended by Directive 97/55/EC of the European Parliament and of the Council of 6 October 1997 (OJ L 250, 19.9.1984, p. 17).
Smernica 93/13/EHS Rady, z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, s. 29; Mim. vyd.).
So far as concerns copyright and related rights, in Case C-306/05 SGAE (judgment of 7 December 2006, not yet published in the ECR), the Court explained the concept of ‘communication to the public’ within the meaning of Article 3(1) of Directive 2001/29/EC 32, which establishes the exclusive right for authors to authorise or prohibit such communication of their works.
V oblasti práva ochranných známok sa zameriame na rozsudok vyhlásený vo veci Bovemij Verzekeringen (rozsudok zo 7. septembra 2006, C-108/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), ktorý určuje aké územie sa musí zobrať do úvahy pri posudzovaní, či označenie nadobudlo rozlišovaciu spôsobilosť používaním v zmysle článku 3 ods. 3 smernice 89/10433, v členskom štáte alebo v skupine členských štátov, ktoré majú spoločnú legislatívu o ochranných známkach, akou je v tomto prípade Benelux (ktorý sa podľa judikatúry Súdneho dvora musí považovať za jeden členský štát).
On a reference from the Audiencia Provincial de Barcelona (Spain) in proceedings between the SGAE, which is a Spanish body responsible for copyright management, and a hotel company, the Court was required, in particular, to determine whether that concept covers the broadcasting of programmes through television sets in hotel rooms.
Súdny dvor rozhodol, že pri posudzovaní či sa dôvody zamietnutia vymenované v článku 3 ods.1 písm. b) až d) uvedenej smernice musia odmietnuť z dôvodu nadobudnutia rozlišovacej spôsobilosti používaním v zmysle článku 3 ods. 3, je relevantnou iba situácia prevládajúca na časti územia predmetného členského štátu, kde sa skonštatovali dôvody zamietnutia.
Interpreting the provision in question of Directive 2001/29/EC in the light of the international law to which the directive is intended to give eect at Community level, in the case in point the Berne Convention for the Protection of Literary and ArtisticWorks of 24 July 1971 and the World Intellectual Property Organisation (WIPO) Copyright Treaty of 20 December 1996, the Court adopted a global approach.
V dôsledku toho uplatnenie výnimky stanovenej v článku 3 ods. 3 tej istej smernice na dôvody zamietnutia predpokladá, že ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním v celej časti územia členského štátu alebo v celej časti územia Beneluxu, v ktorej existuje dôvod zamietnutia.
It observed that the potential television viewers of the works are not only customers in rooms and customers present in other areas of the hotel where a television set is available, but also the hotel’s successive customers.This amounts to a large number of persons, who must be considered to be a public within the meaning of Directive 2001/19/EC.
Okrem toho, pokiaľ ide o ochrannú známku zloženú z jedného alebo viacerých slov úradného jazyka dotknutého členského štátu a ak dôvod zamietnutia existuje iba v jednom z jeho jazykových pásiem, musí sa preukázať, že ochranná známka nadobudla používaním rozlišovaciu spôsobilosť v celom tomto jazykovom pásme.
In the field of trade mark law, Case C-108/05 Bovemij Verzekeringen (judgment of 7 September 2006, not yet published in the ECR) is to be noted.
V tejto oblasti, sa jedna vec týkala zákazu diskriminujúcich vnútroštátnych zdanení a tri systému dane z pridanej hodnoty v Spoločenstve.
This judgment explains which territory must be taken into account in order to assess whether a sign has acquired a distinctive character through use, within the meaning of Article 3(3) of Directive 89/104/EEC 33, in a Member State or in a group of Member States which have common legislation on trade marks, such as, as in the case in point, Benelux (which is treated like a Member State under the Court’s case-law).
V spojených veciach Nádasdi (rozsudok z 5. októbra 2006, C-290/05 a C-333/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) Súdny dvor vyhlásil maďarskú registračnú daň za nezlučiteľnú s právom Spoločenstva, pretože sa uplatňuje na ojazdené vozidlá dovezené z iných členských štátov bez prihliadnutia na zníženie ich hodnoty a zaťažuje tieto ojazdené vozidlá viac ako podobné ojazdené vozidlá už zaregistrované v Maďarsku, ktoré podliehajú tej istej dani pri ich prvej registrácii vozidla.
The Court held that, in order to assess whether the grounds for refusal listed in Article 3(1)(b) to (d) of that directive must be disregarded because of the acquisition of distinctive character through use under Article 3(3), only the situation prevailing in the part of the territory of the Member State concerned where the
Skúmaním spornej dane z hľadiska zákazu diskriminujúcich vnútroštátnych zdanení s ohľadom na výrobky pochádzajúce z iných členských štátov vymenované v článku 90 ES, Súdny dvor prikročil k porovnaniu účinkov uvedenej dane, týkajúcej sa ojazdeného vozidla dovezeného z iného členského štátu s účinkami zaťažujúcimi podobné vozidlo s pôvodom v Maďarsku. Konštatoval, že vozidlo
Directive 2001/29/EC of the European Parliament and of the Council of 22 May 2001 on the harmonisation of certain aspects of copyright and related rights in the information society (OJ L 167, 22.6.2001, p. 10).
Prvá smernica 89/104/EHS Rady, z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92).
Proceedings grounds for refusal have been noted is relevant. Consequently, in order for the exception to the grounds for refusal which is laid down in Article 3(3) to apply, the trade mark must have acquired distinctive character through use throughout the part of the territory of the Member State or throughout the part of the territory of Benelux in which there exists a ground for refusal.
Vývoj a činnosť s pôvodom v Maďarsku, pri ktorom daň bola uhradená, keď bolo vozidlo nové, postupne stráca časť svojej trhovej hodnoty a že výška registračnej dane obsiahnutej v zostatkovej hodnote sa proporcionálne znižuje.
In addition, where a mark is composed of one or more words of an ocial language of the Member State concerned and the ground for refusal exists only in one of the linguistic areas of that Member State, it must be established that the mark has acquired distinctive character through use throughout that linguistic area.
Naopak vozidlo rovnakého typu, veku a s rovnakým počtom najazdených kilometrov, ktoré má ďalšie rovnaké znaky, zakúpené ako ojazdené v inom členskom štáte, podlieha dani bez toho, aby táto daň bola znížená úmerne k zníženiu jeho hodnoty, a z tohto dôvodu je zdanené vyššou daňou.
Thus, since the sign at issue in the case (EUROPOLIS) included a Dutch word (polis), it was necessary to take into account the part of Benelux where Dutch is spoken.
Súdny dvor z toho vyvodil, že článok 90 ES vyžaduje, aby sa zohľadňovalo zníženie hodnoty ojazdených vozidiel, ktoré sú predmetom zdaňovania.
In this field, one case concerned the prohibition on discriminatory internal taxation and three concerned the Community value added tax regime.
Vo veci Stichting Kinderopvang Enschede (rozsudok z 9. februára 2006, C-415/04, Zb. s.
In Joined Cases C-290/05 and C-333/05 Nádasdi (judgment of 5 October 2006, not yet published in the ECR), the Court found Hungarian registration duty to be incompatible with Community law in that it is applied to used vehicles imported from other Member States without account being taken of their depreciation in value and therefore taxes them more heavily than similar used vehicles already registered in Hungary, which have borne the duty on first registration.
I-1385) sa Súdny dvor vyjadril k oslobodeniu od dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) činností vo verejnom záujme stanovených v článku 13 A ods. 1 písm. g) a h) šiestej smernice 77/38834, a teda úzko spojené so sociálnou pomocou a sociálnym zabezpečením, ako aj starostlivosťou o deti alebo mládež.
Examining the duty at issue in the light of the prohibition, laid down in Article 90 EC, on internal taxation that discriminates against products from other Member States, the Court compared the eects of the duty in respect of a used vehicle imported from another Member State with the eects on a similar vehicle from Hungary.
Vo veci samej boli sporné služby poskytované neziskovou organizáciou, ktorá je sprostredkovateľom medzi osobami, ktoré hľadajú a ponúkajú službu opatery detí.
It stated that the vehicle from Hungary, upon which the duty is paid when it is new, loses with time part of its market value and the amount of the duty included in the residual value diminishes proportionately.
Súdny dvor rozhodol, že oslobodenie takejto činnosti od DPH podlieha trom podmienkam, ktorých overenie prináleží vnútroštátnemu súdu.
By contrast, a vehicle of the same model, age, mileage and other characteristics, bought second-hand in another Member State, is subject to the duty without its being reduced in proportion to the vehicle’s depreciation, so that the vehicle is taxed more heavily.
Ďalej, služby poskytnuté dotknutou inštitúciou ako sprostredkovateľom musia byť nevyhnutné pre službu opatery detí v tom zmysle, že výber a vzdelávanie denných opatrovateľov inštitúciou musí viesť k tomu, že opatrovateľská služba je takej povahy a kvality, že by nebolo možné zabezpečiť službu rovnakej hodnoty bez využitia sprostredkovateľskej služby.
The Court concluded that Article 90 EC requires account to be taken of the depreciation of used vehicles subject to the duty.
Nakoniec tieto služby nesmú byť vo svojej podstate určené na nadobúdanie dodatočných príjmov realizáciou plnení, ktoré priamo konkurujú plneniam komerčných podnikov podliehajúcich dani.
The case in point concerned services supplied by a non-prot-making organisation operating as an intermediary between persons seeking, and persons oering, a childcare service.
S výhradou daňového podvodu otázka, či predmetné plnenie bolo vykonané iba s cieľom získania daňovej výhody, nie je vôbec relevantná.
The Court held that exemption of such an activity from VAT is subject to three conditions, it being for the national courts to establish whether they are met.
V dôsledku toho si platiteľ dane nemôže odpočítať DPH zaplatenú na vstupe, keď plnenia predstavujúce základ tohto práva predstavujú zneužitie.
First, the childcare service provided by the host parents, as the main transaction to which the organisation’s activity is closely linked, must itself meet the conditions for exemption, in
Súdny dvor v tomto zmysle upresnil, že existencia zneužívania v oblasti DPH predpokladá splnenie dvoch podmienok. Na jednej strane dotknuté plnenia, napriek formálnemu dodržaniu podmienok stanovených v šiestej smernici a vo vnútroštátnej právnej úprave preberajúcej túto smernicu, musia viesť k získaniu daňovej
Court of Justice particular the requirement that the service provider must full the criterion of‘charitable’.
Súdny dvor výhody, ktorej poskytnutie by bolo v rozpore s cieľom sledovaným týmito ustanoveniami.
Second, the services supplied by the organisation in question as an intermediary must be essential to the childcare service, in the sense that the eect of the selection and training of the host parents by the organisation must be to render the childcare service of such a nature or quality that it would be impossible to obtain a service of the same value without the assistance of that intermediary.
Na druhej strane musí z celku objektívnych prvkov takisto vyplývať, že hlavným cieľom predmetných plnení je získať daňovú výhodu, zákaz zneužitia nie je relevantný, keď môžu mať predmetné plnenia nejaké iné vysvetlenie.
Finally, the basic purpose of the intermediary services must not be to obtain additional income by carrying out transactions which are in direct competition with those of commercial enterprises liable for VAT.
I-1685) a v ktorom Súdny dvor rozhodol, že článok 10 ods. 2 druhého pododseku šiestej smernice, ktorý stanovuje, že v prípade vyplatenia preddavku sa DPH stane splatnou bez toho, aby sa už uskutočnila dodávka alebo poskytnutie služieb, sa neuplatňuje na preddavky uhradené za dodávku tovaru alebo poskytnutie služieb, ktoré zatiaľ neboli presne určené.
In Case C-223/03 University of Hudderseld [2006] ECR I-1751 and Case C-255/02 Halifax and Others [2006] ECR I-1609, the Court stated that transactions constitute supplies of goods or services and an economic activity within the meaning of the Sixth Directive provided that they satisfy the objective criteria on which those concepts are based.
Vo veci Banca popolare di Cremona (rozsudok z 3. októbra 2006, C-475/03, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) Súdny dvor rozhodol, že talianska regionálna daň z produkčných činností (ďalej len „IRAP“) je zlučiteľná so šiestou smernicou 77/388, konkrétne s jej článkom 33, ktorý zakazuje členským štátom zaviesť alebo zachovať daňové systémy, ktoré majú charakter dane z obratu.
Consequently, a taxable person cannot deduct input VAT where the transactions from which that right derives constitute an abusive practice.
Súdny dvor v tejto súvislosti konštatoval, že IRAP je daň vypočítaná z čistej hodnoty produkcie podniku v priebehu daného obdobia (rozdiel medzi„hodnotou produkcie“ a„nákladmi produkcie“), ktorá zahŕňa zložky, ktoré nemajú priamu spojitosť s dodávkami tovarov alebo služieb ako takými.
The Court explained that in the sphere of VAT two conditions must be met in order for there to be an abusive practice.
IRAP preto nemožno považovať za úmernú k cene dodaných tovarov alebo služieb na rozdiel od DPH.
First, the transactions concerned, notwithstanding formal application of the conditions laid down in the Sixth Directive and the national legislation transposing it, must result in the accrual of a tax advantage the grant of which would be contrary to the purpose of those provisions.
Ďalej Súdny dvor zdôraznil, že všetci platitelia dane nemajú možnosť preniesť daňové dotknuté bremeno, takže táto daň nie je koncipovaná tak, aby sa preniesla na konečného spotrebiteľa, zatiaľ čo DPH zaťažuje výlučne konečného spotrebiteľa a je úplne neutrálna vo vzťahu k platiteľom dane, ktorí vstupujú do výrobného a distribučného procesu pred štádiom konečného zdanenia bez ohľadu na počet transakcií, ku ktorým došlo.
Second, it must also be apparent from a number of objective factors that the essential aim of the transactions concerned is to obtain a tax advantage, since the prohibition of abuse is not relevant where the economic activity carried out may have some other explanation.
Z tohto dôvodu IRAP nemá všetky podstatné charakteristické znaky DPH a nepredstavuje daň, ktorá má charakter dane z obratu v zmysle článku 33 ods. 1 druhej smernice, a toto ustanovenie nebráni jej zachovaniu.
Here the Court held that the second subparagraph of Article 10(2) of the Sixth Directive, which provides that, where a payment is made on account, the VAT becomes chargeable without the supply having yet been made, does not apply to payments on account of supplies of goods or services that have not yet been clearly identied.
Smernica 93/04 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času bola základom v troch konaniach, kým zákaz diskriminácie medzi pracovníkmi mužského a ženského pohlavia bol základom štvrtého konania35a rámcová dohoda o práci na dobu určitú piateho konania.
In reaching this conclusion, the Court compared the characteristics of IRAP with those of VAT.
Vo veci Federatie Nederlandse Vakbeweging (rozsudok zo 6. apríla 2006, C-124/05, Zb. s.
It found that IRAP is calculated on the basis of the net value of the production of an undertaking in a given period (the dierence between the‘value of production’and the‘production costs’), which includes elements that have no direct connection with the supply of goods or services as such.
I-3423) Súdny dvor o otázke, či preplatenie dní minimálnej dovolenky za rok, ktoré neboli vyčerpané v priebehu predchádzajúcich rokov, odporuje článku 7 ods. 2 smernice 93/04, rozhodol, že toto ustanovenie treba vykladať v tom zmysle, že mu odporuje, keď
IRAP is therefore not proportional to the price of goods or services supplied, unlike VAT.
Smernica 93/104/ES Rady z 23. novembra 1993 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. ES L 307, s. 18; Mim. vyd. 005/002, s.
Proceedings issue, which is therefore not intended to be passed on to the final consumer, whereas VAT taxes only the final consumer and is completely neutral as regards the taxable persons involved in the production and distribution process prior to the stage of final taxation, regardless of the number of transactions involved.Thus, since IRAP does not exhibit all the essential characteristics of VAT, it does not constitute a tax that can be characterised as a turnover tax within the meaning of Article 33(1) of the Sixth Directive and that provision does not preclude its retention.
Vývoj a činnosť vnútroštátny právny predpis umožňuje počas trvania pracovnej zmluvy namiesto dní dovolenky za rok v zmysle článku 7 ods. 1 uvedenej smernice, ktoré neboli vyčerpané v určitom roku, vyplatiť peňažnú náhradu v nasledujúcom roku. Súdny dvor rozhodol, že právo každého pracovníka na platenú ročnú dovolenku treba považovať za mimoriadne významnú zásadu sociálneho práva Spoločenstva, od ktorej sa nemožno odchýliť, a príslušné vnútroštátne orgány ju môžu uplatňovať len v rozsahu, ktorý smernica výslovne vymedzuje.
Directive 93/104/EC concerning certain aspects of the organisation of working time 35 was central to three cases, while a fourth case concerned the prohibition on discrimination between male and female workers and a fifth case concerned the framework agreement on fixed-term work.
Táto smernica stanovuje pravidlo, podľa ktorého pracovník musí mať za normálnych okolností k dispozícii skutočnú dobu na odpočinok, aby bola zabezpečená účinná ochrana jeho bezpečnosti a zdravia, a len v prípade skončenia pracovného pomeru pripúšťa článok 7 ods. 2 smernice, že namiesto platenej dovolenky za rok bude vyplatená finančná náhrada.
In Case C-124/05 Federatie Nederlandse Vakbeweging [2006] ECR I-3423, the Court, which had been asked whether the possibility of redeeming days of the minimum period of annual leave which have been saved up over the course of previous years is contrary to Article 7(2) of Directive 93/104/EC, ruled that that provision must be interpreted as precluding a national provision which, during a contract of employment, permits days of annual leave, within the meaning of Article 7(1) of the directive, that are not taken in the course of a given year to be replaced by an allowance in lieu in the course of a subsequent year.
Vo veciach Robinson-Steele a i. (rozsudok zo 16. marca 2006, C-131/04 a C-257/04, Zb. s. I-2531) sa Súdny dvor vyjadril k tomu, či vyplatenie nároku na ročnú dovolenku podľa miestnej kolektívnej zmluvy formou vyplatenia časti mzdy zaplatenej pracovníkovi za vykonanú prácu bez toho, aby pracovník dostal z tohto dôvodu k platbe za vykonanú prácu ešte platbu navyše, je v súlade s článkom 7 ods. 1 smernice 93/104.
The entitlement of every worker to paid annual leave must be regarded as a particularly important principle of Community social law from which there can be no derogations and the implementation of which by the competent national authorities must be conned within the limits expressly laid down by the directive itself. The directive embodies the rule that a worker must normally be entitled to actual rest, with a view to ensuring eective protection of his safety and health, since it is only where the employment relationship is terminated that Article 7(2) permits an allowance to be paid in lieu of paid annual leave.
Súdny dvor jasne skonštatoval, že článku 7 uvedenej smernice odporuje, aby platba za minimálnu ročnú dovolenku v zmysle tohto ustanovenia bola vyplácaná v splátkach rozvrhnutých na zodpovedajúce ročné pracovné obdobie a tieto splátky boli vyplácané spolu s odmenou za vykonanú prácu, a nie tak, že uvedená platba je vyplácaná za stanovené obdobie, v priebehu ktorého pracovník skutočne čerpá dovolenku.
In Joined Cases C-131/04 and C-257/04 Robinson-Steele and Others [2006] ECR I-2531, the Court ruled on whether the payment for minimum annual leave is compatible with Article 7(1) of Directive 93/104/EC where it takes the form, under a local collective agreement, of attribution of part of the remuneration payable to a worker for work done, without the worker receiving, in that respect, a payment additional to that for work done.
Podľa smernice 93/104 zmenenej a doplnenej smernicou 2000/34 si členský štát nesplní svoje povinnosti tým, že na pracovníkov, ktorých časť pracovného času sa nemeria alebo nie je vopred určená, alebo si ju môže určiť sám pracovník vzhľadom na osobitnú povahu príslušnej činnosti, uplatní odchýlku na niektoré pravidlá týkajúce sa nároku na odpočinok, a že neprijme opatrenia potrebné na zabezpečenie minimálnych dôb denného a týždenného odpočinku pracovníkov.
The Court clearly stated that Article 7 of the directive precludes the payment for minimum annual leave within the meaning of that provision from being made in the form of part payments staggered over the corresponding annual period of work and paid together with the remuneration for work done, rather than in the form of a payment in respect of a specic period during which the worker actually takes leave.
Členský štát, ktorý po prebratí smernice stanoví pre pracovníkov nároky na odpočinok a ktorý v usmerneniach adresovaných zamestnávateľom a pracovníkom v súvislosti s uplatnením týchto nárokov stanoví, že zamestnávateľ nie je povinný dbať o to, aby pracovníci skutočne využili tieto nároky, nezabezpečuje dodržiavanie minimálnych požiadaviek stanovených uvedenou smernicou, ani jej základného účelu.
Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of working time (OJ L 307, 13.12.1993, p.
Vo veci Cadman (rozsudok z 3. októbra 2006, C-17/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) Súdny dvor uskutočnil výklad článku 141 ES, pričom upresnil rozsudok Danfoss (rozsudok zo 17. októbra 1989, 109/88, Zb. s.
The need for the rights conferred on workers by the directive to be eective means that Member States are under an obligation to guarantee that the right to benet from eective rest is observed.
Súdny dvor zaobchádzaniu so zamestnankyňami než so zamestnancami, konštatoval, že zamestnávateľ nemusí osobitne odôvodňovať uplatnenie tohto kritéria.