natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kempter points out that Emsland-Stärke was not taken into account in national caselaw until a Bundesfinanzhof judgment of 21 March 2002.
Kempter totiž pripomína, že tento rozsudok Súdneho dvora vzali vnútroštátne súdy do úvahy až na základe rozsudku, ktorý vydal Bundesfinanzhof 21. marca 2002.
In its written observations, Kempter notes first that there is no specific provision in Community law relating to a timelimit or limitation period for an application for review.
Preto vnútroštátny súd v podstate navrhuje, aby Súdny dvor rozhodol, či právo Spoločenstva bráni tomu, aby možnosť navrhnúť opätovné preskúmanie a zrušenie správneho rozhodnutia, ktoré je po vyčerpaní všetkých vnútroštátnych opravných prostriedkov právoplatné a ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva podľa výkladu, ktorý medzitým poskytol Súdny dvor, pričom vnútroštátny súd, ktorý rozhodoval v poslednom stupni nepodal Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania, bola časovo obmedzená.
Kempter adds that, in accordance with Kühne & Heitz, the person concerned can assert his right to review of an administrative decision only if that is permitted under national law. Therefore, in order to decide whether or not that right is subject to 119.
Žalobca tvrdí, že v každom prípade vzhľadom na to, že návrh na zrušenie rozhodnutia o vrátení vývoznej náhrady nemal na základe len vnútroštátneho práva žiadnu šancu na úspech, prípadná premlčacia lehota Spoločenstva by nemohla začať plynúť skôr ako odo dňa, keď generálny advokát Léger predložil návrhy vo veci, ktorá vyústila do už citovaného rozsudku Kühne & Heitz, a teda od 17. júna 2003. V týchto návrhoch sa totiž článok 10 ES vykladá po prvýkrát v tom zmysle, že rozhodnutie takejto povahy má byť opätovne preskúmateľné. Keďže bol návrh spoločnosti Kempter podaný pred 117.
In any case, Kempter considers that, as an application for the withdrawal of the repayment decision had no chance of succeeding on the basis of national law alone, any Community limitation period could not have begun to run before the date when the Opinion of Advocate General Léger in Kühne & Heitz was delivered, that is to say, 17 June 2003. In that Opinion, Article 10 EC was interpreted for the first time as meaning that such a decision had to be open to review. Therefore, as Kempter’s application was I - 440
Žalobca okrem toho dodáva, že v súlade s už citovaným rozsudkom Kühne & Heitz môže dotknutá osoba uplatniť svoje právo na opätovné preskúmanie správneho rozhodnutia iba vtedy, ak existuje vnútroštátny právny predpis, ktorý to umožňuje. Na rozhodnutie, či toto právo je alebo nie je časovo obmedzené, je teda potrebné preskúmať vnútroštátne právne predpisy v oblasti premlčania. I - 440
KEMPTER submitted before that date, it could not be described as out of time. 55
KEMPTER týmto dňom, nemôže sa kvalifikovať ako oneskorený.
Community law does not prevent the right to apply for review of an unlawful administrative decision from being limited in time.
Vnútroštátne procesné právne predpisy by teda mohli platne predpokladať, že tento druh návrhu sa musí vykonať v určitej lehote.
Consequently national procedural rules may legitimately provide that an application of this type must be submitted within certain timelimits. The compatibility of those timelimits with Community law must be assessed in the light of the principle of equivalence (which requires timelimits to be not less favourable than those laid down by the rules relating to similar domestic claims) and the principle of effectiveness (which requires timelimits not to make it impossible in practice to exercise rights conferred by Community law).
Zlučiteľnosť týchto lehôt s právom Spoločenstva by sa mala posudzovať z hľadiska zásady ekvivalencie (ktorá ukladá, aby tieto lehoty neboli nepriaznivejšie ako lehoty upravené právnymi predpismi v oblasti obdobných sťažností vnútroštátnej povahy) a zásady efektivity (ktorá ukladá, aby lehoty neboli stanovené tak, že v praxi spôsobia nemožnosť výkonu práv uznaných právnym poriadkom Spoločenstva).
With regard to the fourth condition set out by the Court in Kühne & Heitz, which states that ‘the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] decision of the Court’ causing the final administrative decision to be unlawful, the Czech and Finnish Governments share the view expressed by the national court that the subjective timelimit thus created by the Court for applying for review of such a decision should be linked to positive awareness of that caselaw on the part of the person concerned. Therefore, an application for review submitted three months after the date when Kempter actually became aware of the Court’s interpretation fulfils that condition. 121.
Pokiaľ ide o štvrtú podmienku, ktorú stanovil Súdny dvor v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, a teda, že „dotknutá osoba sa obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o judikatúre [Spoločenstva]“, z ktorej vyplýva protiprávnosť právoplatného správneho rozhodnutia, česká a fínska vláda sa rovnako ako vnútroštátny súd domnievajú, že subjektívna lehota, ktorú takto stanovil Súdny dvor na podanie návrhu na preskúmanie tohto rozhodnutia by mala súvisieť so skutočným okamihom, keď sa dotknutá osoba o tejto judikatúre dozvedela. Preto návrh na opätovné preskúmanie podaný tri mesiace po dni, keď sa Kempter skutočne dozvedel o výklade Súdneho dvora spĺňa túto podmienku. 121. Okrem podmienky takto stanovenej Súdnym dvorom v jeho rozsudku sa tieto vlády domnievajú, že právo Spoločenstva nebráni tomu, aby právo na opätovné
Besides the condition set out by the Court in Kühne & Heitz, the Czech and Finnish Governments consider that 55 — Kempter bases this argument on Case C-208/90 Emmott [1991] ECR I-4269, where the Court held that ‘Community law precludes the competent authorities of a Member State from relying, in proceedings brought against them by an individual before the national courts in order to protect rights directly conferred upon him by Article 4(1) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal treatment for men and women in matters of social security, on national procedural rules relating to timelimits for bringing proceedings so long as that Member State has not properly transposed that directive into its domestic legal system’.
55 — Kempter túto argumentáciu opiera o rozsudok z 25. júla 1991, Emmott (C-208/90, Zb. s. I-4269), v ktorom Súdny dvor uviedol, že „právo Spoločenstva zabraňuje príslušným orgánom členských štátov, v rámci konaní vznesených zo strany jednotlivca proti nim na vnútroštátnych súdoch s cieľom ochraňovať práva, ktoré sa jednotlivcovi priamo priznávajú článkom 4 ods. 1 smernice Rady 79/7/EHS o postupnom uplatňovaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach súvisiacim so sociálnym zabezpečením, odvolávať sa na vnútroštátne pravidlá týkajúce sa lehôt na začatie konania, pokým tento členský štát riadne nepreberie túto smernicu do vnútroštátneho právneho systému“.
The Commission states that, in its opinion, the national court’s second question relates only to the interval between the delivery of the Court’s judgment causing the administrative decision to be unlawful and Kempter’s application for the review and withdrawal of the decision, that is to say, more than 19 months.
Komisia uvádza, že podľa jej názoru sa druhá prejudiciálna otázka týka iba časového obdobia medzi rozsudkom Súdneho dvora, z ktorého vyplýva nezákonnosť správneho rozhodnutia, a návrhom na opätovné preskúmanie a zrušenie tohto rozhodnutia, ktorý podal Kempter, čiže v prejednávanej veci viac ako 19 mesiacov.
In the Commission’s view, the national court does not appear to be referring to the period of time between that application and either the adoption of the original administrative decision (that is to say, the repayment decision of 10 August 1995) or the date when the applicant became aware of the judgment of the Court rendering that decision unlawful (that is to say, 1 July 2002, when the Bundesfinanzhof’s judgment of 21 March 2002 was sent to the applicant by fax).
Podľa názoru Komisie sa nezdá, že by mal naopak vnútroštátny súd na mysli obdobie, ktoré uplynulo medzi týmto návrhom a buď prijatím pôvodného správneho rozhodnutia (teda rozhodnutia o vrátení z 10. augusta 1995), alebo okamihom, keď sa žalobca dozvedel o rozsudku Súdneho dvora, z ktorého vyplýva nezákonnosť tohto rozhodnutia (teda 1. júlom 2002, kedy mu bol rozsudok, ktorý vydal Bundesfinanzhof z 21. marca 2002, odoslaný faxom).
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 circumstances,] the person complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] judgment of the Court’. 56
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06 nebolo vhodné „odchýliť sa od právoplatnej povahy správneho rozhodnutia v prípade [v ktorom okrem iného] sa dotknutá osoba obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o rozsudku Súdneho dvora“. 56
The Commission further states that, because of the principle of procedural autonomy of the Member States, it is not in favour of setting a timelimit at Community level.
Okrem toho Komisia tvrdí, že na základe zásady procesnej autonómie členských štátov nie je naklonená určeniu lehoty na úrovni Spoločenstva.
The Commission suggests that, for reasons of legal certainty, an addition should be made to the fourth condition in Kühne & Heitz, so as to require the person concerned to have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s judgment giving a preliminary ruling, and within a period after the delivery of that judgment which appears to be reasonable in the light of the principles of national law and consistent with the principles of equivalence and effectiveness. 126.
Navrhuje z dôvodov právnej istoty doplniť štvrtú podmienku uvedenú v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz tak, že by táto podmienka vyžadovala, aby sa dotknutá osoba obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o rozhodnutí Súdneho dvora v prejudiciálnom konaní a v určitej lehote odo dňa vyhlásenia tohto rozsudku, ktorá sa zdá byť primeraná s ohľadom na zásady vnútroštátneho práva a pri dodržaní zásad ekvivalencie a efektivity. 126.
In taking this circumstance into account in the grounds of its judgment and mentioning it in the operative part, it is probable that, having regard to the context of the main proceedings, the Court in reality wished to attach importance to the fact that the claimant had complained to the administrative body immediately after the delivery of the judgment of the Court revealing that the disputed administrative decision was unlawful.
Tým, že Súdny dvor prihliadol na túto okolnosť v dôvodoch rozsudku a na základe toho, že sa spomína v jeho výroku, je pravdepodobné, že chcel vzhľadom na kontext konania vo veci samej v skutočnosti pripísať význam tomu, že žalobca sa obrátil na správny orgán ihneď po vyhlásení rozsudku Súdneho dvora, ktorým sa odhalila nezákonnosť namietaného správneho rozhodnutia.
In view of those arguments, it is necessary first of all to examine the implications of the fourth condition, which states that ‘the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] decision of the Court’.
Vzhľadom na tieto tvrdenia je najskôr potrebné preskúmať pôsobnosť tejto štvrtej podmienky, ktorá vyžaduje, aby sa „dotknutá osoba obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o judikatúre [Súdneho dvora]“.
However, when changing that ‘circumstance’ into a ‘condition’ in i-21 Germany and Arcor, the Court retained the same wording and did not make it clear whether that condition should be understood as relating to actually becoming aware of the judgment giving a preliminary ruling or whether it was to be interpreted as referring to the date when the judgment was delivered.
Následne Súdny dvor vo svojom už citovanom rozsudku i-21 Germany a Arcor povýšil túto „okolnosť“ na úroveň „podmienky“, avšak zachoval rovnakú formuláciu a nespresnil, či by bolo vhodné chápať túto podmienku ako podmienku, ktorá sa týka okamihu, keď sa osoba skutočne dozvie o rozsudku v prejudiciálnom konaní, alebo či by sa mala vykladať tak, že sa týka dňa vyhlásenia tohto rozsudku.
In view of the words used by the Court, I understand the interpretation proposed
Vzhľadom na pojmy, ktoré používa Súdny dvor, je pochopiteľný výklad, ktorý
On going back to the origin of that condition, namely the circumstances of Kühne & Heitz, it will be found that the claimant undertaking wrote letters on 13 December 1994 and 3 January 1995 demanding payment of the export refunds which had been claimed back from it, whereas the judgment in Voogd Vleesimport en -export had been delivered by the Court between two and three months previously, on 5 October 1994. The national court was then uncertain as to whether ‘the finality of an administrative decision must be disregarded in a case [where, among other 56 — Kühne & Heitz, paragraph 17. I - 442
Keď sledujem pôvod tejto podmienky, a teda skutkový stav veci, ktorý vyústil do už citovaného rozsudku Kühne & Heitz, konštatujem, že žalujúci podnik listami z 13. decembra 1994 a z 3. januára 1995 žiadal o zaplatenie vývozných náhrad, ktorých vrátenie bolo od neho požadované, zatiaľ čo Súdny dvor vyhlásil už citovaný rozsudok Voogd Vleesimport en -export dva až tri mesiace predtým, teda 5. októbra 1994. Vnútroštátny súd si kládol otázku, či by 56 — Rozsudok Kühne & Heitz, už citovaný, bod 17. I - 442
KEMPTER by the national court and supported by the Czech and Finnish Governments, to the effect that the phrase ‘becoming aware of that decision of the Court’ relates to the date when the applicant was actually informed of the decision, and not the date of delivery of the Court’s judgment.
KEMPTER navrhol vnútroštátny súd a ktorý podporuje česká a fínska vláda, podľa ktorého sa výrazom „po tom, ako sa o uvedenej judikatúre Súdneho dvora dozvedel“ rozumie okamih, keď sa žalobca skutočne dozvedel o judikatúre a nie deň vyhlásenia rozsudku Súdneho dvora.
However, bearing in mind the importance that should be attached to the principle of legal certainty and, in particular, to the requirement for certainty in legal situations, I am not in favour of accepting that interpretation.
No vzhľadom na význam, ktorý by sa mal pripísať zásade právnej istoty a osobitne požiadavke určitosti právnych situácií, nesúhlasím s tým, aby sa prijal tento výklad.
However, the objection could be raised, and rightly, that, in a context such as that of the main proceedings, it is excessive to require the person concerned to complain to the administrative body immediately after the Court has made a preliminary ruling showing that the contested administrative decision is unlawful.
Bolo by mi však možné oprávnene vytýkať, že požiadavka, podľa ktorej sa dotknutá osoba musí obrátiť na správny orgán ihneď po vyhlásení rozsudku Súdneho
These observations show the drawbacks inherent in a strict interpretation of the condition that ‘the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] decision of the Court’. In my view, therefore,
Tieto pripomienky preukazujú riziká spojené s doslovným výkladom podmienky, podľa ktorej sa „dotknutá osoba obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o judikatúre [Súdneho dvora]“.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 the very existence of that condition must be called into question.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06 môjho názoru teda musí byť spochybnená samotná existencia tejto podmienky.
of final administrative decisions which are contrary to Community law, such as that at issue in the main proceedings, should not, in my opinion, be set directly by the Court, as it constitutes a procedural arrangement for giving effect to the obligation of review arising from Article 10 EC.
povinnosti opätovného preskúmania vyplývajúcej z článku 10 ES, nemalo by byť podľa môjho názoru určené priamo Súdnym dvorom.
However, having regard to the importance of the principle of legal certainty, it appears legitimate to seek a time frame for applications for the review and withdrawal of administrative decisions which have become final after the exhaustion of national remedies and which prove to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court, without the national court ruling at final instance having referred a question to the Court for a preliminary ruling.
Je však potrebné zdôrazniť, že vzhľadom na dôležitosť zásady právnej istoty sa zdá byť legitímne hľadanie časového obmedzenia návrhov na opätovné preskúmanie a zrušenie správnych rozhodnutí, ktoré nadobudli právoplatnosť po vyčerpaní všetkých vnútroštátnych opravných prostriedkov a ktoré sú v rozpore s právom Spoločenstva podľa výkladu, ktorý medzitým poskytol Súdny dvor, pričom vnútroštátny súd, ktorý rozhodoval v poslednom stupni, nepodal Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Community law therefore does not preclude such applications from being subject to a time-limit.
Právo Spoločenstva nebráni tomu, aby možnosť predložiť tieto návrhy bola časovo obmedzená.
It thus remains to determine the method whereby such a time frame can be established.
Ostáva teda určiť, ako môže byť tento časový rámec vymedzený.
Therefore it would, in my view, be consistent with the principle of procedural autonomy of the Member States if the latter were left to set the period within which such applications must be submitted.
Podľa mňa by bolo v súlade so zásadou procesnej autonómie členských štátov, keby sa im ponechala úloha určiť lehotu, do akej je potrebné predložiť takéto návrhy.
This seems to me to be more in accordance with the Court’s approach in Kühne & Heitz seeking to reconcile the principle of the primacy of Community law with the principle of procedural autonomy of the Member States and that of legal certainty. 134.
Domnievam sa, že toto riešenie je najbližšie prístupu, ktorý si zvolil Súdny dvor vo svojom už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, ktorého cieľom je zosúladiť zásadu prednosti práva Spoločenstva so zásadou procesnej autonómie členských štátov a so zásadou právnej istoty. 134.
From this viewpoint, it does not seem to me satisfactory that such a time frame should be conceived as a condition for the creation of an obligation of review by virtue of Article 10 EC, like the other conditions set out by the Court in Kühne & Heitz. 135.
Z tohto hľadiska sa mi nezdá dostatočné, aby sa toto časové obmedzenie vytvorilo ako podmienka vzniku povinnosti opätovného preskúmania na základe článku 10 ES, na rovnakej úrovni s inými podmienkami vypracovanými Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz. 137.
In addition, a timelimit for submitting applications for the review and withdrawal
Takýto odkaz na vnútroštátne procesné právne predpisy členských štátov, ktoré by samozrejme mali dodržiavať zásady ekvivalencie a efektivity, by bol tiež v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora, ktorá uznáva, že je zlučiteľné s právom Spoločenstva, ak členské štáty určia rozumné prekluzívne lehoty.
A reference of that kind to the national procedural rules of the Member States which would, of course, have to comply with the principles of equivalence and effectiveness would also be consistent with the Court’s settled caselaw which recognises that the setting by Member States of reasonable timelimits within which an action must be brought is compatible with Community law. That caselaw originates from, and is applied most frequently in, disputes relating to the
Okrem toho, keďže časové obmedzenie na podávanie návrhov na opätovné preskúmanie a na zrušenie správnych rozhodnutí, ktoré nadobudli právoplatnosť a ktoré sú v rozpore s právom Spoločenstva, akým je rozhodnutie v konaní vo veci samej, predstavuje procesný spôsob uplatňovania
KEMPTER refund of national charges which have been levied contrary to Community law.
KEMPTER vybratých vzhľadom na právo Spoločenstva neoprávnene.
has given a preliminary ruling on the interpretation of the provision of Community law in question does not affect the fact that it is compatible with Community law to set, in national procedural rules, reasonable periods of limitation within which an action must be brought. 60
vyhlásil rozsudok v prejudiciálnom konaní, ktorého predmetom je výklad sporných ustanovení práva Spoločenstva, nemá žiadny vplyv na zlučiteľnosť určenia rozumných prekluzívnych lehôt podľa vnútroštátnych procesných právnych predpisov s právom Spoločenstva. 60
The Court has also transposed this reasoning to liability of Member States for failure to observe Community law, on the basis of logic comparable to that which I propose the Court should adopt here.
Súdny dvor použil túto úvahu aj v oblasti zodpovednosti členských štátov za nedodržiavanie práva Spoločenstva, a to podľa podobnej logiky ako je tá, ktorú Súdnemu dvoru navrhujem v tomto prípade.
Whilst the conditions under which a Member State is obliged to make reparation for the damage caused to individuals by infringements of Community law that are attributable to that State have been laid down directly by the Court, 61it is, on the other hand, indeed on the basis of the rules of national law on liability that the State must make reparation for the consequences of the damage caused, provided that the conditions, particularly relating to time-limits, laid down by
Aj keď podmienky, za ktorých sú členské štáty povinné nahradiť škody spôsobené jednotlivcom porušeniami práva Spoločenstva, ktoré im možno pripísať, boli stanovené priamo Súdny m dvorom, 61 dôsledky spôsobenej škody musí štát napraviť v rámci právnych predpisov vnútroštátneho práva týkajúcich sa zodpovednosti za škodu, za predpokladu, že podmienky, najmä lehoty,
It is clear from that caselaw that, in the absence of Community rules governing the refund of national charges levied though not due, it is for the domestic legal system of each Member State to designate the courts and tribunals having jurisdiction and to lay down the detailed procedural rules governing actions for safeguarding rights which individuals derive from Community law, provided, however, that such rules are not less favourable than those governing similar domestic actions and do not render virtually impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law.
Z tejto judikatúry vyplýva, že v prípade neexistencie právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa vrátenia neprávom vybraných vnútroštátnych daní, prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu, aby určil príslušné súdy a upravil procesné podmienky žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Spoločenstva, za predpokladu, že takéto podmienky jednak nie sú menej výhodné ako podmienky vzťahujúce sa na obdobné žaloby vnútroštátnej povahy a jednak nevedú k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právom Spoločenstva.
57The Court has thus recognised that it is compatible with Community law for national procedural rules to set reasonable periods of limitation within which an action must be brought, the laying-down of such timelimits being ‘an application of the fundamental principle of legal certainty protecting both the taxpayer and the administration concerned’.
57Súdny dvor preto uznal, že s právom Spoločenstva je zlučiteľné, ak sa podľa vnútroštátnych procesných právnych predpisov upravia rozumné prekluzívne lehoty, čo „predstavuje… uplatňovanie základnej zásady právnej istoty na ochranu práva daňovníka, ako aj dotknutého správneho orgánu“.
58Indeed, ‘such timelimits are not liable to render virtually impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law’.
58Presne povedané, „takéto lehoty nevedú k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právom Spoločenstva“.
59 Furthermore, the fact that the Court
59 Okrem toho okolnosť, že Súdny dvor
60 — Rewe, paragraph 7, and Edis, paragraph 20.
60 — Pozri rozsudky Rewe, už citovaný, bod 7, a Edis, už citovaný, bod 20.