natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A Member State which, upon transposition, provides for rights of workers to rest and which, in the guidelines for employers and workers on the implementation of those rights, indicates that the employer is nevertheless not required to ensure that the workers actually exercise such rights, does not guarantee compliance with either the minimum requirements laid down by that directive or its essential objective.
Zamestnávateľovi teda prislúcha preukázať, že to, čo je vo všeobecnosti pravdou a to, že počet odpracovaných rokov ide ruka v ruke so skúsenosťou a vo všeobecnosti umožňuje zamestnancovi lepšie zvládnuť jeho úlohy, je pravdou, aj pokiaľ ide o predmetné zamestnanie.
By letting it be understood that, while employers cannot prevent the minimum rest periods from being taken by workers, they are under no obligation to ensure that the latter are actually able to exercise such a right, such guidelines are clearly liable to render the rights enshrined in the directive meaningless and are incompatible with the objective of the directive, in which minimum rest periods are considered to be essential for the protection of workers’health and safety.
Ak je totiž pre určenie odmeny uplatnený systém profesionálnej klasikácie založený na ohodnotení vykonávanej práce, nie je potrebné preukazovať, že zamestnanec, posudzovaný individuálne počas relevantného obdobia, získal skúsenosť, ktorá mu umožňuje lepšie vykonávať svoju prácu. Na druhej strane je potrebné objektívne zobrať do úvahy povahu vykonávanej práce.
In Case C-17/05 Cadman (judgment of 3 October 2006, not yet published in the ECR), the Court found it necessary to interpret Article 141 EC and to explain the judgment in Case 109/88 Danfoss [1989] ECR 3199 where, after stating that recourse to the criterion of length of service may involve less advantageous treatment of women than of men, the Court had held that the employer does not have to provide special justication for recourse to that criterion.
Vo veci Adeneler a i. (rozsudok zo 4. júla 2006, C-212/04, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) Súdny dvor bol požiadaný o výklad doložky 1 a 5 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzatvorenej 18. marca 1999, ktorá sa nachádza v prílohe smernice 1999/70, týkajúcej sa rámcovej dohody ETUC, UNICE a CEEP o práci na dobu určitú36.
The Court conrmed that since, as a general rule, recourse to the criterion of length of service is appropriate to attain the legitimate objective of rewarding experience acquired which enables the worker to perform his duties better, where recourse to that criterion as a determinant of pay leads to disparities in pay, in respect of equal work or work of equal value, between the men and women to be included in the comparison the employer does not have to establish specically that recourse to that criterion is appropriate to attain that objective as regards a particular job, unless the worker provides evidence capable of raising serious doubts in that regard.
Konštatujúc, že uvedená rámcová dohoda neobsahuje všeobecnú povinnosť členských štátov zakotviť premenu pracovných zmlúv na dobu určitú na zmluvy na dobu neurčitú, Súdny dvor rozhodol, že použitie opätovne uzatváraných pracovných zmlúv na dobu určitú, ktoré by bolo odôvodnené iba tým, že to stanovuje všeobecné zákonné alebo podzákonné ustanovenie členského štátu, je v rozpore s doložkou 5 bodom 1 písm. a) rámcovej dohody.
It is in such circumstances for the employer to prove that that which is true as a general rule, namely that length of service goes hand in hand with experience and that experience enables the worker to perform his duties better, is also true as regards the job in question.
Naopak, pojem „objektívne dôvody“ v zmysle spomínanej doložky, odôvodňujúci opätovné uzatváranie zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov, vyžaduje, aby využitie tohto osobitného druhu pracovnoprávnych vzťahov, tak ako to určuje vnútroštátna právna úprava, bolo odôvodnené existenciou konkrétnych prvkov súvisiacich najmä s predmetnou činnosťou a s podmienkami jej výkonu.
Also, where a job classication system based on an evaluation of the work to be carried out is used in determining pay, there is no need to show that an individual worker has acquired experience during the relevant period which has enabled him to perform his duties better. By contrast, the nature of the work to be carried out must be considered objectively.
Aj vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje, že za„opätovne uzatvárané“, resp.„opätovne zakladané“ v zmysle uvedenej doložky sa majú považovať iba tie pracovné zmluvy alebo pracovnoprávne vzťahy na dobu určitú, medzi ktorými neuplynula dlhšia lehota ako 20 pracovných, je v rozpore s touto dohodou.Takéto ustanovenie ohrozuje cieľ, účel a potrebný účinok rámcovej dohody v tom zmysle, že umožňuje zamestnanie pracovníkov za neistých podmienok na celé roky, pretože v praxi by títo nemali inú možnosť, ako súhlasiť s prerušeniami v dĺžke 20 pracovných dní v rámci reťazca zmlúv, ktoré ich viažu k ich zamestnávateľom.
While stating that the framework agreement does not lay down a general
Výročná správa 2006
Court of Justice
Spolupráca v občianskych a súdnych veciach
Proceedings obligation on the Member States to provide for the conversion of fixed-term employment contracts into contracts of indenite duration, it held that the use of successive fixed-term employment contracts where the justication advanced for their use is solely that it is provided for by a general provision of statute or secondary legislation of a Member State is contrary to clause 5(1)(a) of the framework agreement.
V tejto oblasti Súdny dvor musel vykladať Bruselský dohovor z roku 1968 a nariadenie č. 1346/2000 o konkurzných konaniach.
The concept of‘objective reasons’, within the meaning of that clause, which justify the renewal of successive fixed-term employment contracts or relationships requires recourse to this particular type of employment relationship, as provided for by national legislation, to be justied by the presence of specic factors relating in particular to the activity in question and the conditions under which it is carried out.
V rámci protokolu z 3. júna 1971 o výklade Dohovoru z 27. septembra 1968 o súdnej právomoci a výkone rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach37 Súdnym dvorom sa Súdny dvor vyjadril k rozsahu ustanovenia o výlučnej právomoci podľa článku 16 bodu 4 v oblasti konaní týkajúcich sa registrácie alebo platnosti patentov.
In addition, a national rule under which only fixed-term employment contracts or relationships that are not separated from one another by a period of time longer than 20 working days are to be regarded as ‘successive’ within the meaning of that clause is contrary to the framework agreement.
Vo veci GAT (rozsudok z 13. júla 2006, C-4/03, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) Súdny dvor mal odpovedať na otázku, či sa právomoc súdov zmluvného štátu, v ktorom bolo požiadané o registráciu alebo udelenie ochrany, v ktorom sa registrácia alebo udelenie ochrany vykonali alebo sa podľa medzinárodného dohovoru považujú za vykonané, týka všetkých konaní registrácie alebo platnosti patentov, alebo len tých konaní, v ktorých je otázka nastolená v žalobe.
Such a national provision compromises the object, the aim and the practical eect of the framework agreement inasmuch as it allows insecure employment of a worker for years since, in practice, the worker would as often as not have no choice but to accept breaks in the order of 20 working days in the course of a series of contracts with his employer.
V zmysle teleologického výkladu článku 16 bodu 4 tohto dohovoru Súdny dvor dospel k záveru, že výlučná právomoc stanovená týmto ustanovením sa musí uplatniť bez ohľadu na to, v akom procesnom rámci je otázka registrácie alebo platnosti patentu nastolená, či už je to v žalobe, alebo formou námietky, v čase podania návrhu na začatie konania alebo v neskoršom štádiu konania.
Finally, the framework agreement precludes the application of national legislation which, in the public sector alone, prohibits absolutely the conversion into an employment contract of indenite duration of a succession of fixed-term contracts that, in fact, have been intended to cover ‘xed and permanent needs’ of the employer and must therefore be regarded as constituting an abuse.
Jedine toto riešenie v skutočnosti umožňuje zaručiť, aby sa kogentná povaha uvedeného pravidla právomoci neobišla a bola zachovaná predvídateľnosť pravidiel právomoci stanovených v dohovore a aby sa odstránilo riziko navzájom si odporujúcich rozhodnutí.
Cooperation in civil and judicial matters
Vo veci Eurofood IFSC (rozsudok z 2. mája 2006, C-341/04, Zb. s.
In this field, the Court had to interpret the Brussels Convention of 1968 and Regulation (EC) No 1346/2000 on insolvency proceedings.
I-3813) Súdny dvor poskytol dôležité informácie týkajúce sa nariadenia č. 1346/2000 o konkurzných konaniach38.
Within the framework of the Protocol of 3 June 1971 on the interpretation by the Court of Justice of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters 37, the Court ruled on the scope of the rule of exclusive jurisdiction, laid down in Article 16(4) of the Convention, for proceedings concerning the registration or validity of patents.
Ak majú materská spoločnosť a jej dcérska spoločnosť svoje registrované sídla v dvoch rôznych členských štátoch, potom je určenie centra hlavných záujmov dcérskej spoločnosti mimoriadne dôležité v systéme určovania právomoci súdov členských štátov, ktorý zaviedlo nariadenie (v danom prípade išlo o dcérsku spoločnosť talianskej spoločnosti Parmalat).
In Case C-4/03 GAT (judgment of 13 July 2006, not yet published in the ECR) the question referred to the Court was whether the jurisdiction of the courts of the Contracting State in which the deposit or registration has been applied for, has taken place or is under the terms of an international convention deemed to have taken place concerns all proceedings regarding the registration or validity of a patent, irrespective of whether the issue is raised by way of an action or a plea in objection, or solely those cases in which the issue is raised by way of an action.
Po vyhlásení, že v spomínanom systéme existuje pre každého dlžníka predstavujúceho osobitnú právnu entitu vlastná súdna právomoc, Súdny dvor uviedol, že na účely zabezpečenia právnej istoty a predvídateľnosti pri určení príslušného súdu, domnienka v prospech sídla spoločnosti môže byť vyvrátená, iba ak okolnosti, ktoré sú objektívne a zistiteľné tretími osobami, umožňujú preukázať existenciu reálnej situácie, ktorá sa odlišuje od situácie, akú má umiestnenie uvedeného sídla odrážať.
The Court interpreted Article 16(4) of the Convention teleologically and concluded that the exclusive jurisdiction provided for by that provision should apply whatever the form of proceedings in which the issue of a patent’s registration or validity is raised, be it by way of an action or a plea in objection, at the time the case is brought or at a later stage in the proceedings.
Súdny dvor poskytol v tejto súvislosti príklad spoločnosti „poštového priečinka“, ktorá nevykonáva žiadnu činnosť na území, kde je umiestnené jej sídlo. Zdôraznil však, že samotná skutočnosť, že ekonomické rozhodnutia spoločnosti sú alebo môžu byť kontrolované materskou spoločnosťou usadenou v inom členskom štáte, nepostačuje na vyvrátenie domnienky.
Only this solution can ensure that the mandatory nature of the rule of jurisdiction laid
Z rozsudku Eurofood IFSC totiž vyplýva, že zásada vzájomnej dôvery vylučuje aby súdy
It stressed, on the other hand, that the mere fact that a company’s economic choices are or can be controlled by a parent company in another Member State is not enough to rebut the presumption.
Súdny dvor členských štátov mohli preskúmavať právomoc súdu členského štátu, v ktorom sa hlavné konkurzné konanie začalo.
In two cases concerning a reference for a preliminary ruling, the Court interpreted Article 54 of the Convention implementing the Schengen Agreement 39, which lays down the non bis in idem principle in the context of police and judicial cooperation in criminal matters; more specically, the Court explained how ‘the same acts’ within the meaning of that provision is to be understood.
V dvoch návrhoch na začatie prejudiciálneho konania Súdny dvor vykladal článok 54 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda39, ktorý stanovuje zásadu non bis in idem v rámci policajnej a súdnej spolupráce v trestných veciach a podrobnejšie vysvetlil, čo je potrebné chápať pod pojmom„tie isté činy“ v zmysle tohto ustanovenia.
In Case C-436/04 Van Esbroeck [2006] ECR I-2333, the Court stated first that the non bis in idem principle must be applied to criminal proceedings brought in a Contracting State for acts for which a person has already been convicted in another Contracting State even though the Convention was not yet in force in the latter State at the time at which that person was convicted, insofar as the Convention was in force in the Contracting States in question at the time of the assessment, by the court before which the second proceedings
Vo veci Van Esbroeck (rozsudok z 9. marca 2006, C-436/04, Zb. s. I-2333) po upresnení, že spomínaná zásada sa musí uplatňovať na trestné súdne konanie začaté v zmluvnom štáte v súvislosti s činmi, za ktoré už dotknutá osoba bola odsúdená v inom zmluvnom štáte, hoci uvedený dohovor v čase, keď došlo k uvedenému odsúdeniu, ešte nenadobudol platnosť v poslednom uvedenom štáte, ak bol tento dohovor v platnosti v predmetných zmluvných štátoch v čase posudzovania podmienok uplatnenia zásady ne bis in idem súdnym orgánom, pred ktorým prebieha druhé súdne konanie, Súdny dvor rozhodol, že článok 54 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda sa má vykladať v tom zmysle, že na jednej strane príslušným kritériom na účely uplatnenia uvedeného článku je kritérium zhodnosti skutkovej podstaty činov, ktorým sa rozumie existencia celku okolností, ktoré sú navzájom nerozlučiteľne spojené, nezávisle na právnom posúdení týchto činov alebo na chránenom oprávnenom záujme, a na druhej strane, že trestné činy spočívajúce vo vývoze alebo dovoze tých istých omamných látok, ktoré sú trestne stíhané v rôznych zmluvných štátoch tohto dohovoru, sa v zásade považujú za„tie isté činy“ v zmysle tohto článku 54, pričom konečné posúdenie tohto bodu prináleží príslušným vnútroštátnym orgánom.
B — Composition of the Court of Justice
B – Zloženie Súdneho dvora
(Order of precedence as at 12 October 2006)
(Protokolárny poriadok k 12. októbru 2006)
First row, from left to right:
Prvý rad, zľava doprava:
E. Juhász, President of Chamber; P. Kūris, President of Chamber; R. Schintgen, President of Chamber; A. Rosas, President of Chamber; P. Jann, President of Chamber; V. Skouris, President of the Court; C. W. A. Timmermans, President of Chamber; K. Lenaerts, President of Chamber; J. Kokott, First Advocate General; J. Klučka, President of Chamber.
Predsedovia komory E. Juhász, P. Kūris, R. Schintgen, A. Rosas a P. Jann; predseda Súdneho dvora V. Skouris; predsedovia komory C.W.A.Timmermans a K. Lenaerts; prvá generálna advokátka J. Kokott; predseda komory J. Klučka.
Second row, from left to right:
Druhý rad, zľava doprava:
G. Arestis, Judge; K. Schiemann, Judge; R. Silva de Lapuerta, Judge; A. Tizzano, Judge; D. Ruiz-Jarabo Colomer, Advocate General; J. N. Cunha Rodrigues, Judge; M. Poiares Maduro, Advocate General; J. Makarczyk, Judge; M. Ilešič, Judge.
Sudcovia G. Arestis, K. Schiemann, sudkyňa R. Silva de Lapuerta a sudca A.Tizzano; generálny advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer; sudca J. N. Cunha Rodrigues; generálny advokát M. Poiares Maduro; sudcovia J. Makarczyk a M. Ilešič.
Third row, from left to right:
Tretí rad, zľava doprava:
E. Levits, Judge; P. Mengozzi, Advocate General; L. Bay Larsen, Judge; U. Lõhmus, Judge; J. Malenovský, Judge; A. Borg Barthet, Judge; E. Sharpston, Advocate General; P. Lindh, Judge.
Sudca E. Levits; generálny advokát P. Mengozzi; sudcovia L. Bay Larsen, U. Lõhmus, J. Malenovský a A. Borg Barthet; generálna advokátkaE. Sharpston; sudkyňa P. Lindh.
Fourth row, from left to right:
Štvrtý rad, zľava doprava:
V. Trstenjak, Advocate General; J.-C. Bonichot, Judge; A. Ó Caoimh, Judge; Y. Bot, Advocate General; J. Mazák, Advocate General; T. von Danwitz, Judge; R. Grass, Registrar.
Generálna advokátka V. Trstenjak; sudcovia J.-C. Bonichot a A. Ó Caoimh; generálny advokát Y. Bot; generálny advokát J. Mazák; sudca T. von Danwitz a tajomník R. Grass.
Members of the Court of Justice
Členovia Súdneho dvora
(in order of their entry into oce)
(podľa poradia nástupu do funkcie)
Born 1948; graduated in law from the Free University, Berlin (1970); awarded doctorate in constitutional and administrative law at Hamburg University (1973); Assistant Professor at Hamburg University (1972–77); Professor of Public Law at Bielefeld University (1978); Professor of Public Law at the University of Thessaloniki (1982); Minister of Internal Aairs (1989 and 1996); Member of the Administrative Board of the University of Crete (1983–87); Director of the Centre for International and European Economic Law, Thessaloniki (1997–2005); President of the Greek Association for European Law (1992–94); Member of the Greek National Research Committee (1993–95); Member of the Higher Selection Board for Greek Civil Servants (1994–96); Member of the Academic Council of the Academy of European Law, Trier (from 1995); Member of the Administrative Board of the Greek National Judges’College (1995–96); Member of the Scientic Committee of the Ministry of Foreign Aairs (1997–99); President of the Greek Economic and Social Council in 1998; Judge at the Court of Justice since 8 June 1999; President of the Court of Justice since 7 October 2003.
Vassilios Skouris narodený roku 1948; ukončené magisterské štúdium práva na Slobodnej univerzity v Berlíne (1970); doktor ústavného a správneho práva na univerzite v Hamburgu (1973); profesor na univerzite v Hamburgu (1972 – 1977); profesor verejného práva na univerzite v Bielefelde (1978); profesor verejného práva na univerzite v Solúne (1982); minister vnútra (1989 a 1996); člen správnej rady Krétskej univerzity (1983 – 1987); riaditeľ Centra medzinárodného a európskeho hospodárskeho práva v Solúne (od roku 1997); predseda Gréckeho združenia pre európske právo (1992 – 1994); člen Gréckeho národného výboru pre výskum (1993 – 1995); člen Vyššieho výboru pre výber gréckych úradníkov (1994 – 1996); člen vedeckej rady Akadémie európskeho práva v Trieri (od roku 1995); člen správnej rady Gréckej národnej justičnej akadémie (1995 – 1996); člen vedeckej rady ministerstva zahraničných vecí (1997 – 1999); predseda Gréckej ekonomickej a sociálnej rady v roku 1998; sudca Súdneho dvora od 8. júna 1999; predseda Súdneho dvora od 7. októbra 2003.
Born 1939; Barrister; Queen’s Counsel; Ocial in the Secretariat of the European Commission of Human Rights; Legal Secretary to Advocate General J.-P. Warner; Professor of European Law, University of London; Director, Centre of European Law, King’s College London; Author of several works on European law; Advocate General at the Court of Justice from 7 October 1988 to 10 January 2006.
Francis Georey Jacobs narodený roku 1939; barrister; Queen’s Counsel; úradník kancelárie Európskej komisie pre ľudské práva; referendár generálneho advokáta J. P. Warnera; profesor európskeho práva na univerzite v Londýne; riaditeľ Centra európskeho práva na Kráľovskom kolégiu v Londýne; autor viacerých publikácií o európskom práve; generálny advokát Súdneho dvora od 7. októbra 1988.
Born 1942; Ocial at the Ministry of Justice; Legal Secretary to Judge Max Sørensen; Professor of Public International Law and Dean of the Law School of the University of Copenhagen; in private practice; Chairman and member of arbitral tribunals; Member of Administrative Appeal Tribunal; Advocate General at the Court of Justice from 7 October 1991 to 6 October 1994; Judge at the Court of Justice from 7 October 1994 to 10 January 2006.
Claus Christian Gulmann narodený roku 1942; úradník ministerstva spravodlivosti; referendár sudcu Maxa Sørensena; profesor medzinárodného práva verejného a dekan Právnickej fakulty Kodanskej univerzity; advokát; predseda a člen arbitrážnych súdov; sudca odvolacieho správneho súdu; generálny advokát Súdneho dvora od 7. októbra 1991 do 6. októbra 1994; sudca Súdneho dvora od 7. októbra 1994.
Born 1931; Professor of Constitutional Law and General and Comparative Public Law at the Universities of Padua, Bologna and Rome; Member of the High Council of the Judiciary (1976–78); Member of the Constitutional Court and President of the Constitutional Court (1986–87); Minister for Community Policy (1987–89); elected to the European Parliament (1989–94); Judge at the Court of Justice from 7 October 1994 to 31 December 1994; Advocate General at the Court of Justice from 1 January 1995 to 14 December 1999; Judge at the Court of Justice from 15 December 1999 to 3 May 2006.
Antonio Mario La Pergola narodený roku 1931; profesor ústavného práva a medzinárodného verejného a komparatívneho práva (univerzity v Padove, Bologni a Ríme); člen Súdnej rady (1976 – 1978); sudca Ústavného súdu a predseda Ústavného súdu (1986 – 1987); minister politík Spoločenstva (1987 – 1989); poslanec Európskeho parlamentu (1989 – 1994); sudca Súdneho dvora od 7. októbra 1994 do 31. decembra 1994; generálny advokát Súdneho dvora od 1. januára 1995 do 14. decembra 1999; sudca Súdneho dvora od 15. decembra 1999.
Born 1936; State Counsellor (France); Director, subsequently Director-General, of the Legal Service of the Council of the European Communities (1968–73); Director-General of the Agence nationale pour l’emploi (1973–75); Director of General Administration, Ministry of Industry (1977–79); Director of Legal Aairs at the OECD (1979–85); Director of the Institut international d’administration publique (1985–87); Jurisconsult, Director of Legal Aairs at the Ministry of Foreign Aairs (1987–94); Judge at the Court of Justice from 7 October 1994 to 6 October 2006.
Jean-Pierre Puissochet narodený roku 1936; štátny radca (Francúzsko); riaditeľ, neskôr generálny riaditeľ právneho servisu Rady Európskych spoločenstiev (1968 – 1973); generálny riaditeľ Národného úradu práce (1973 – 1975); riaditeľ všeobecnej správy ministerstva priemyslu (1977 – 1979); riaditeľ právneho oddelenia OECD (1979 – 1985); riaditeľ Medzinárodného inštitútu verejnej správy (1985 – 1987); jurisconsulte, riaditeľ právneho oddelenia ministerstva zahraničných vecí (1987 – 1994); sudca Súdneho dvora od 7. októbra 1994.
Born 1938; A member of the judiciary serving at the Ministry of Justice (1966–70); Head of, and subsequently Technical Adviser at, the Private Oce of the Minister for Living Standards in 1976; Technical Adviser at the Private Oce of the Minister for Justice (1976–78); Deputy Director of Criminal Aairs and Reprieves at the Ministry of Justice (1978–83); Senior Member of the Court of Appeal, Paris (1983–86); Deputy Director of the Private Oce of the Minister for Justice (1986); President of the Regional Court at Bobigny (1986–93); Head of the Private Oce of the Minister for Justice, and Advocate General at the Court of Appeal, Paris (1993–94); Associate Professor at René Descartes University (Paris V) (1988–93); Advocate General at the Court of Justice from 7 October 1994 to 6 October 2006.
Philippe Léger narodený roku 1938; magistrat na Ministerstve spravodlivosti (Francúzsko) (1966 – 1970); vedúci kancelárie, neskôr odborný poradca v kancelárii ministra životnej úrovne v roku 1976; odborný poradca v kancelárii garde des Sceaux – ministra spravodlivosti (1976 – 1978); zástupca riaditeľa oddelenia trestných vecí a otázok milosti na ministerstve spravodlivosti (1978 – 1983); sudca odvolacieho súdu v Paríži (1983 – 1986); zástupca riaditeľa kancelárie garde des Sceaux – ministra spravodlivosti (1986); predseda Tribunal de grande instance v Bobigny (1986 – 1993); riaditeľ kancelárie ministra spravodlivosti, garde des Sceaux, a generálny advokát na odvolacom súde v Paríži (1993 – 1994); mimoriadny profesor na Univerzite René Descartes – Paríž V (1988-1993); generálny advokát Súdneho dvora od 7. októbra 1994.