natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Operators of public telecommunications networks in a dominant position within the meaning of Paragraph 19 of the Law on restriction of competition [(Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen)] must, pursuant to the third sentence, ensure on their networks that each user has the opportunity to choose telecommunications services of all operators of public telecommunications networks which are directly interconnected, either by selecting the carrier on an individual basis by dialling a given prefix or by means of carrier preselection, provided however, in the latter case, that there is the facility on each call to override the preselected choice by dialling the prefix of another carrier.
„Prevádzkovatelia verejných telekomunikačných sietí s dominantným postavením na trhu podľa § 19 zákona o obmedzovaní hospodárskej súťaže [Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen] musia podľa tretej vety zabezpečiť na svojich sieťach, aby každý účastník mal možnosť vybrať si telekomunikačné služby všetkých prevádzkovateľov verejných telekomunikačných sietí, ktoré sú priamo prepojené, a to tak výberom prevádzkovateľa podľa postupu individuálneho výberu zadaním číselného kódu, ako aj prostredníctvom predvoľby prevádzkovateľa, pričom však v prípade predvoľby prevádzkovateľa musí pri každom volaní existovať možnosť zrušiť stanovenú predvoľbu zadaním číselného kódu iného prevádzkovateľa.
The user must also be able to introduce different presettings for local and long-distance calls.
Užívateľ musí mať taktiež možnosť vykonať rôzne nastavenia pre miestne a diaľkové hovory.
In the implementation of the interconnection of networks which must be carried out to meet that obligation, it must be ensured that, when decisions are taken pursuant to the third, fourth and sixth parts of this Law, there is no disincentive to effective investment in infrastructure equipment to guarantee stronger competition in the long term and it must also be ensured that the existing network is used effectively through interconnection at the lowest level.
V rámci uskutočnenia prepojenia sietí, ktoré je nevyhnutné na vykonanie tejto povinnosti, je vhodné dbať na to, aby sa prijatím rozhodnutí na základe tretej, štvrtej a šiestej časti tohto zákona nepoškodila atraktívnosť účinných investícií do infraštruktúr, ktoré dlhodobo zabezpečia silnejšiu hospodársku súťaž, a taktiež dbať na to, aby bola existujúca sieť účinne využívaná prostredníctvom blízkeho pripojenia tak, že bude zabezpečená možnosť prístupu do akéhokoľvek bodu siete vrátane bezprostredne vyššej úrovne.
In doing so, it is necessary in particular to ensure that the network operator [carrier] chosen by the user bears a reasonable share of the costs of the local loop provided to the user.
Pritom je potrebné obzvlášť dbať na to, aby sa prevádzkovateľ siete, ktorého si účastníci vybrali, primerane podieľal na nákladoch na pripojenie, ktoré bolo užívateľovi sprístupnené.
The regulatory authority may suspend, in whole or in part, the obligation laid down in the first sentence, for as long as and to the extent that this is technically justified.
Regulačný úrad môže úplne alebo čiastočne pozastaviť povinnosť stanovenú v prvej vete po dobu a v rozsahu, v akom to odôvodňujú technické príčiny.
As regards the operators of mobile telephone networks, the obligation to facilitate carrier selection or preselection shall be suspended.
Pre prevádzkovateľov mobilných telefónnych sietí je povinnosť umožniť voľbu alebo predvoľby prevádzkovateľa pozastavená.
That obligation will be reconsidered on transposition of the requirements of Article 19(2) of Directive 2002/22/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on universal service and users’ rights relating to electronic communications networks and ser -vices [Universal Service Directive] (OJ 2002 L 108, p. 51).’
Bude preskúmaná v rámci prebratia požiadaviek stanovených v článku 19 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby) (Ú. v. ES L 108, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 367).“
It is clear from the orders for reference that, by decision of 29 April 2003, upon application by Deutsche Telekom, the regulatory authority approved, as from 1 July 2003 until 30 November 2003, a connection charge of EUR 0.004 per minute in respect of call charges for the Telekom-B2 (local) facility.
Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že regulačný úrad na žiadosť Deutsche Telekom vydal 29. apríla 2003 rozhodnutie, ktorým schválil s účinnosťou od 1. júla 2003 do 30. novembra 2003 poplatok za pripojenie vo výške 0,004 eura za minútu spojenia za poskytnutie služby Telekom-B.2 (miestna sieť).
That approval extended to all the interconnections agreed or ordered up to 7 May 2003.
Toto povolenie sa vzťahovalo na všetky dohodnuté alebo nariadené prepojenia do 7. mája 2003.
The ground for that decision, taken on the basis of the fourth sentence of Paragraph 43(6) of the TKG 1996, was the fact that the costs of the local loop would not have been covered by revenue derived from provision of the loop, with the result that there would have been a deficit.
Uvedené rozhodnutie, ktoré bolo prijaté na základe § 43 ods. 6 štvrtej vety TKG 1996, bolo odôvodnené skutočnosťou, že náklady na pripojenie účastníkov neboli pokryté príjmami za aktiváciu pripojenia účastníkov, čím vznikal deficit.
The regulatory authority, by decision of 23 September 2003, revoked the decision of 29 April 2003, on the ground that Deutsche Telekom no longer had any connection cost deficit, since an increase in the price paid by the end-user for provision of the local loop had been approved in the interim.
Rozhodnutím z 23. septembra 2003 regulačný úrad zrušil rozhodnutie z 29. apríla 2003, pretože už neexistoval deficit nákladov na pripojenie z toho dôvodu, že medzičasom bolo povolené zvýšenie ceny platenej konečným užívateľom za aktiváciu pripojenia účastníkov.
Arcor, TELE2 and 01051 Telekom each brought an action against the decision of 29 April 2003 before the Verwaltungsgericht Köln (Administrative Court, Cologne).
Spoločnosti Arcor, TELE2 a 01051 Telekom podali odvolanie proti tomuto rozhodnutiu z 29. apríla 2003 na Verwaltungsgericht Köln (Správny súd v Kolíne).
By judgments of 3 November 2005, that court annulled that decision.
Tento súd zrušil uvedené rozhodnutie v rozsudkoch z 3. novembra 2005.
Appeals on a point of law (‘Revision’) against those judgments were brought before the Bundesverwaltungsgericht (Federal Administrative Court) by all the parties to the main proceedings in Case C-152/07 and by the defendants and interveners in the main proceedings in Cases C-153/07 and C-154/07.
Proti uvedeným rozsudkom podali všetci účastníci konania pred vnútroštátnym súdom vo veci C-152/07, ako aj žalovaní a vedľajší účastníci konania pred vnútroštátnym súdom vo veciach C-153/07 a C-154/07 opravný prostriedok „Revision“ na Bundesverwaltungsgericht (Nemecký spolkový správny súd).
In those circumstances, the Bundesverwaltungsgericht, in the three cases in the main proceedings, decided to stay proceedings and to refer to the Court the following questions for a preliminary ruling:
Za týchto okolností Bundesverwaltungsgericht rozhodol prerušiť všetky tri konania vo veci samej a Súdnemu dvoru položil nasledujúce prejudiciálne otázky:
By order of 1 June 2007, the President of the Court ordered the joinder of Cases C-152/07 to C-154/07 for the purposes of the written and oral procedure and the judgment.
Uznesením z 1. júna 2007 predseda Súdneho dvora nariadil spojenie vecí C-152/07 až C-154/07 na účely písomnej aj ústnej časti konania, ako aj na vydanie rozsudku.
By its first question, the referring court essentially asks whether Directives 90/388 and 97/33 preclude a national regulatory authority from being able to require an operator
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či smernice 90/388 a 97/33 bránia tomu, aby vnútroštátny regulačný úrad mohol zaviazať prevádzkovateľa siete
ARCOR AND OTHERS of a network interconnected with a public network to pay to the market-dominant subscriber network operator a charge intended to compensate the latter operator for the deficit incurred as a result of providing the local loop.
vzájomne prepojenej s verejnou účastníckou sieťou zaplatiť prevádzkovateľovi účastníckej siete s dominantným postavením poplatok na vyrovnanie deficitu vzniknutého z dôvodu poskytovania pripojenia účastníka.
It is undisputed that the connection charge at issue in the main proceedings, imposed pursuant to the fourth sentence of Paragraph 43(6) of the TKG 1996, is separate from and paid in addition to the interconnection charge, which is based on another provision of the TKG 1996, namely Paragraph 39.
Je zrejmé, že poplatok za pripojenie, ktorý je predmetom sporu vo veci samej a ktorý je stanovený na základe § 43 ods. 6 štvrtej vety TKG 1996, sa odlišuje od poplatku za prepojenie, platí sa osobitne, pričom poplatok za prepojenie sa zakladá na inom ustanovení — § 39 TKG.
The principle of that connection charge was introduced when Directive 98/61 was transposed into German law.
Tento poplatok za pripojenie sa zaviedol pri preberaní smernice 98/61 do nemeckého práva.
The amount of the connection charge is calculated by reference to the deficit incurred by Deutsche Telekom as a result of the fact that revenue generated by provision of the local loop does not cover the costs associated with the effective provision of that loop.
Výška uvedeného poplatku za pripojenie je stanovená na základe deficitu, ktorý vznikol Deutsche Telekom z dôvodu, že príjmy z poskytovania účastníckeho pripojenia nepokrývajú náklady na účinné poskytovanie tohto pripojenia.
According to the referring court, the obligation to contribute to the costs of the local loop falls on the interconnected network operator (carrier) chosen by the subscriber by direct selection or by preselection.
Podľa vnútroštátneho súdu prislúcha povinnosť podieľať sa na nákladoch za pripojenie prevádzkovateľovi telekomunikačnej siete, ktorú si účastník vybral prostredníctvom priamej voľby alebo predvoľby.
That obligation can be seen however as compensation for the deficit arising from the costs of provision of the local loop on the part of Deutsche Telekom, the market-dominant subscriber network operator, and not as consideration for a service provided by Deutsche Telekom to the interconnected network operator.
Tento poplatok však predstavuje kompenzáciu za súčasný deficit nákladov na pripojenie, ktorý znáša Deutsche Telekom, prevádzkovateľ účastníckej siete s dominantným postavením, a nie protihodnotu za plnenie poskytnuté týmto prevádzkovateľom prevádzkovateľovi telekomunikačnej siete.
The purpose therefore of the connection charge at issue in the main proceedings is to provide additional remuneration in the form of a contribution to the costs of providing the local loop which are not covered by ‘customer’ charges.
Účelom poplatku za pripojenie, ktorý je predmetom sporu vo veci samej, je teda stanovenie dodatočného poplatku z dôvodu rozdelenia nákladov účastníckeho pripojenia, ktoré nepokrývajú „zákaznícke“ poplatky.
The charge is payable solely by the operators of networks which have concluded an interconnection agreement with Deutsche Telekom concerning carrier direct selection or pre-selection services on the local networks.
Predmetný poplatok je platený iba prevádzkovateľmi telekomunikačných sietí, ktorí uzavreli zmluvu o prepojení s Deutsche Telekom týkajúcu sa služieb priamej voľby alebo predvoľby prevádzkovateľa na miestnych sieťach.
It is clear from Article 12(7) of Directive 97/33 that national regulatory authorities are to ensure that pricing for interconnection related to the provision of voice telephony services, which allow the subscriber to choose those services by means of preselection, with a facility to override any preselected choice on a call-by-call basis
Z ustanovení článku 12 ods. 7 smernice 97/33 vyplýva, že vnútroštátne regulačné úrady musia dbať na to, aby tarifikácia za prepojenie v súvislosti s poskytovaním hlasových telefónnych služieb, ktoré umožňujú účastníkovi vybrať si služby prostredníctvom predvoľby a systému, ktorý mu umožní pri každom volaní túto predvoľbu
2008 — JOINED CASES C-152/07 TO C-154/07 by dialling a short prefix, is cost-oriented and that direct charges do not act as a disincentive to the consumer for the use of this facility.
2008 — SPOJENÉ VECI C-152/07 AŽ C-154/07 zrušiť zadaním krátkeho číselného kódu, bola nákladovo orientovaná a aby poplatky, ktoré má spotrebiteľ platiť, neodrádzali zákazníka od využívania tejto služby.
It is however clear that the connection charge at issue in the main proceedings, which is dependent on the existence of an interconnection agreement in respect of carrier preselection services, is paid by the interconnected network operators and that it comes at a time of increased liberalisation of the telecommunications market.
Je však potrebné uviesť, že poplatok za pripojenie, ktorý je predmetom sporu vo veci samej a ktorý je podmienený existenciou zmluvy o prepojení pre služby predvoľby prevádzkovateľa, je platený prevádzkovateľmi telekomunikačných sietí a bol zavedený v rámci postupnej liberalizácie trhu telekomunikácií.
It follows that the charge is within the scope of Article 12(7) of Directive 97/33 and must therefore be subject to the same pricing conditions as the interconnection charge stricto sensu, namely with due regard to the principle of the cost orientation of tariffs.
Z uvedeného vyplýva, že sa na tento poplatok vzťahuje článok 12 ods. 7 smer -nice 97/33, a preto sa pri stanovení jeho výšky musia splniť rovnaké podmienky ako pri poplatku za prepojenie stricto sensu, t. j. dodržiavať zásadu nákladovej orientácie cien.
That principle, laid down in Article 7(2) of Directive 97/33, requires that charges be derived from actual costs.
V zmysle tejto zásady zakotvenej v článku 7 ods. 2 smernice 97/33 musí byť poplatok stanovený podľa skutočných nákladov.
Consequently, it is clear that Article 12(7) of Directive 97/33 does not allow a national regulatory authority to approve a connection charge the rate of which is not cost-oriented, when it has the same characteristics as an interconnection charge and is levied as a supplement to such a charge.
Z tohto dôvodu je namieste konštatovať, že článok 12 ods. 7 smernice 97/33 neumožňuje vnútroštátnemu regulačnému orgánu povoliť poplatok za pripojenie, ktorého výška nebola stanovená v závislosti od nákladov, a to aj napriek tomu, že tento poplatok má rovnaké charakteristiky ako poplatok za prepojenie a je vyberaný dodatočne k tomuto poplatku.
Moreover, it is also undisputed that Deutsche Telekom’s tariff rebalancing, intended to adapt its rates to actual costs and to bring to an end the form of cross-subsidisa-tion from subscriber line rental fees, as reported by the referring court, consisting in the use of a proportion of the fees paid by end-users for connection services as compensation for the deficit relating to the costs of local loop provision, was initiated in 1996, but was not completed in 2002.
Okrem toho je zrejmé, že proces vyrovnania taríf Deutsche Telekom, ktorého cieľom bolo prispôsobiť tarify tohto prevádzkovateľa skutočným nákladom a ukončiť krížové dotácie za prenájom účastníckeho vedenia, ktoré boli preukázané vnútroštátnym súdom a ktoré spočívali v určení časti odmien platených konečnými zákazníkmi za služby pripojenia na vyrovnanie deficitu nákladov na pripojenie, bol zahájený v roku 1996, ale nebol dokončený až do roku 2002.
It is moreover equally uncontested that universal service obligations have not been defined in Germany and have therefore not been imposed on Deutsche Telekom, since the needs to be met by such obligations have been met through normal market forces.
Účastníci konania sa okrem toho zhodujú na tom, že povinnosti univerzálnej služby neboli v Nemecku definované, a teda neboli uložené Deutsche Telekom, pretože potreby, ktoré bolo potrebné uspokojiť, boli zabezpečené bežným fungovaním trhu.
None the less, to ensure that those needs continue to be met through the forces of the free market, it is necessary to ensure that the rules of competition are maintained and safeguarded.
Nato, aby boli tieto potreby uspokojené voľným fungovaním trhu, je však potrebné zabezpečiť, že budú zachované a zaručené pravidlá hospodárskej súťaže.
It is evident, first, that the existence of a connection charge such as that at issue in the main proceedings makes it possible in fact for the deficit of the market-domi-nant subscriber network operator to be funded by the subscribers of the other operators of interconnected networks and, secondly, that such funding, which is separate from any funding of universal service obligations, is contrary to the principle of free competition.
Je však potrebné konštatovať, že existencia takéhoto poplatku za pripojenie, akým je poplatok v spore vo veci samej, v skutočnosti umožňuje financovať deficit prevádzkovateľa účastníckej siete s dominantným postavením na trhu účastníkmi iných prevádzkovateľov prepojených sietí a že takéto financovanie, ku ktorému dochádza mimo financovania povinnosti univerzálnej služby, je v rozpore so zásadou voľnej hospodárskej súťaže.
Contrary to what is contended by Deutsche Telekom, it is not obvious that the charge serves to prevent distortions of competition between operators which have invested in a telecommunications network and other operators which are new entrants to the local market.
V tomto smere sa v rozpore s tvrdením Deutsche Telekom nezdá, že by cieľom tohto poplatku bolo zabrániť narušeniu hospodárskej súťaže medzi prevádzkovateľmi, ktorí investovali do telekomunikačnej siete, a inými prevádzkovateľmi, ktorí sa len nedávno začlenili na miestny trh.
It is not disputed that the effect of the connection charge at issue in the main proceedings is only to protect the market-dominant subscriber network operator by enabling it to maintain a cost for the calls of its own subscribers which is below the actual cost and, accordingly, to fund its own deficit.
Je totiž nesporné, že jediným vplyvom poplatku za pripojenie, ktorý je predmetom sporu vo veci samej, je ochrana prevádzkovateľa účastníckej siete s dominantným postavením na trhu, pretože mu umožňuje zachovať náklady za telefónne hovory svojich vlastných účastníkov na nižšej úrovni ako skutočné náklady, a týmto spôsobom financovať svoj vlastný deficit.
Moreover, although Article 4c of Directive 90/388 does not lay down a period within which the obligation to rebalance tariffs must be fulfilled, the fact remains that several elements of Directive 96/19 indicate that the rebalancing was to be carried out at a sustained rate in order to facilitate the opening of the telecommunications market to competition.
Okrem toho je v tejto súvislosti potrebné zdôrazniť, že článok 4c smernice 90/388 nestanovuje lehotu na splnenie povinnosti vyrovnania taríf, pričom však z tohto článku vyplýva, že viacero prvkov smernice 96/19 naznačuje, že k predmetnému vyrovnaniu by malo dochádzať konštantným rytmom s cieľom umožniť otvorenie trhu v oblasti telekomunikácií hospodárskej súťaži.
Indeed, it is clear from recital 5 in the preamble to Directive 96/19 in conjunction with recital 20 therein, and from Article 4c of Directive 90/388, that the Member States were bound to bring an end to restrictions on rebalancing as soon as
Zo spoločného výkladu odôvodnení č. 5 a 20 smernice 96/19, ako aj článku 4c smernice 90/388, zavedeného smernicou 96/19, vyplýva, že členské štáty mali povinnosť odstrániť prekážky vyrovnaniu
2008 — JOINED CASES C-152/07 TO C-154/07 possible after the entry into force of Directive 96/19, and at the latest by 1 January 1998 (see Case C-500/01 Commission v Spain [2004] ECR I-583, paragraph 32).
2008 — SPOJENÉ VECI C-152/07 AŽ C-154/07 taríf v čo najkratšej lehote od nadobudnutia účinnosti smernice 96/19 a najneskôr do 1. januára 1998 (rozsudok zo 7. januára 2004, Komisia/Španielsko, C-500/01, Zb. s. I-583, bod 32).
That phase was to be completed before 1 January 2000.
Táto fáza mala byť ukončená pred 1. januárom 2000.
However, it is clear that Paragraph 43(6) of the TKG 1996, in the version taking effect on 1 December 2002, comes after 1 January 2000, the final date for completion of that tariff rebalancing, while the Federal Republic of Germany has not submitted any rebalancing plan to the Commission.
Je však potrebné konštatovať, že § 43 ods. 6 TKG 1996 v znení, ktoré nadobudlo účinnosť 1. decembra 2002, začal vyvíjať svoje účinky po 1. januári 2000, teda v posledný deň na dosiahnutie vyrovnania taríf, pretože Spolková republika Nemecko nepredložila Komisii plán na dosiahnutie vyrovnania.
In any event, a provision such as that in the fourth sentence of Paragraph 43(6) does not encourage the subscriber network operator in receipt of the connection charge to take steps to eliminate the deficit incurred by adjusting its rates.
V každom prípade takéto ustanovenie, aké je vo štvrtej vete uvedeného § 43 ods. 6, nemotivuje prevádzkovateľa účastníckej siete, ktorý vyberá poplatky za pripojenie stanovené týmto článkom, aby odstránil vzniknutý deficit tým, že upraví svoje tarify.
It follows that Directive 90/388 does not allow a national regulatory authority to approve the levy, by the market-dominant subscriber network operator, of a connection charge which is additional to the interconnection charge for the year 2003.
Z uvedeného vyplýva, že smernica 90/388 neumožňuje regulačnému úradu povoliť, aby prevádzkovateľ účastníckej siete s dominantným postavením na trhu vyberal poplatok za pripojenie k poplatku za prepojenie za rok 2003.
It follows from all of the foregoing that the answer to the first question must be that Article 12(7) of Directive 97/33 and Article 4c of Directive 90/388, the latter read in conjunction with recitals 5 and 20 in the preamble to Directive 96/19, must be interpreted as precluding a national regulatory authority from requiring an operator of a network interconnected with a public network to pay to the market-dominant subscriber network operator a connection charge which is additional to an interconnection charge and is intended to compensate the latter operator for the deficit incurred as a result of providing the local loop for the year 2003.
Z uvedeného vyplýva, že na prvú položenú otázku treba odpovedať, že článok 12 ods. 7 smernice 97/33 a článok 4c smernice 90/388 v spojení s odôvodneniami č. 5 a 20 smernice 96/19 sa musia vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny regulačný úrad nemôže zaviazať prevádzkovateľa siete vzájomne prepojenej s verejnou účastníckou sieťou zaplatiť prevádzkovateľovi účastníckej siete s dominantným postavením poplatok za pripojenie doplňujúci poplatok za prepojenie, ktorý je určený na vyrovnanie deficitu vzniknutého dominantnému prevádzkovateľovi z dôvodu poskytovania pripojenia účastníkov za rok 2003.
In the light of the answer given to the first question, an answer must be given to the second question, by which the referring court asks essentially whether, in circumstances such as those of the main proceedings, an individual can rely before that court on Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33.
Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku, ktorou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa jednotlivec môže za okolností, akými sú okolnosti v sporoch vo veci samej, odvolávať na tomto súde na článok 4c smer nice 90/388 a článok 12 ods. 7 smernice 97/33.
It should be recalled that, according to settled caselaw, a directive cannot of itself impose obligations on an individual, but can only confer rights.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry smernica sama osebe môže jednotlivcovi stanovovať iba práva, a nemôže mu ukladať povinnosti.