natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The second instance, where costs increase and supply therefore decreases, thus also resulting in inflation, is often labelled as “cost-push inflation”.
Druhý prípad, keď sa zvýšia náklady, a v dôsledku toho sa zníži ponuka, čo takisto vedie k inflácii, sa často označuje ako „inflácia tlačená nákladmi (nákladová inflácia)“.
The opposite happens, i.e. deflationary pressures emerge, if aggregate demand falls or aggregate supply increases.
Opačný prípad, teda vznik deflačných tlakov, nastane vtedy, ak agregátny dopyt klesne alebo ak sa zvýši agregátna ponuka.
In general, monetary policy often has to respond to such developments in order to ensure price stability.
Menová politika na takýto vývoj musí väčšinou reagovať, aby zabezpečila cenovú stabilitu.
In cases of inflationary pressure, the central bank would normally increase (real) interest rates to prevent that pressure from translating into more persistent deviations from price stability.
V prípade inflačných tlakov centrálna banka zvyčajne zvýši (reálne) úrokové miery, aby zabránila premietnutiu týchto tlakov do trvalejších odchýlok od cenovej stability.
For a given price level, if wages or the costs of raw materials, such as oil, rise, firms are forced to reduce the number of people they employ and to cut production.
Ak sa pri danej úrovni cien zvýšia mzdy alebo ceny surovín (napr. ropy), podniky sú nútené znížiť počet zamestnancov a objem výroby.
As this is the result of supply-side effects, the resulting inflation is often referred to as “cost-push inflation”.
Keďže ide o faktory na strane ponuky, výsledná inflácia sa často nazýva „nákladová inflácia“.
Increases in the external demand for export products could have an impact on current consumption and investment.
Zvýšenie zahraničného dopytu po vývoze môže ovplyvniť súčasnú spotrebu a investície.
Various circumstances could cause the price of inputs to rise, for instance, if the supply of raw materials such as oil falls short of expectations, or if the worldwide demand for raw materials rises.
Rast cien vstupov môžu spôsobiť rôzne okolnosti, napr. ak ponuka surovín (napr. ropy) nedosiahne očakávanú úroveň, alebo ak sa zvýši celosvetový dopyt po surovinách.
Increases in real wages (which are not matched by increased productivity) will also lead to a decline in aggregate supply and lower employment.
Nárast reálnych miezd (ktorý nie je sprevádzaný zodpovedajúcim zvýšením produktivity) tiež spôsobí pokles agregátnej ponuky a zníženie zamestnanosti.
Such wage increases may result from a decline in the labour supply, which in turn may have been caused by a government regulation which has the effect of reducing the incentives to work (e.g. higher taxes on labour income).
Dôvodom na takéto zvyšovanie miezd môže byť pokles ponuky práce, ktorý môže byť dôsledkom vládneho nariadenia znižujúceho motiváciu k práci (napr. vyššie dane z príjmu z pracovnej činnosti).
An increase in the power of trade unions can also result in higher real wages.
K rastu reálnych miezd môže viesť aj posilnenie moci odborov.
negotiations.
zvýšenie nominálnej mzdy.
Firms’ costs increase if wage settlements are based on these expectations and these costs could be passed on to customers in the form of higher prices.
V prípade, že dohodnuté mzdové podmienky tieto očakávania zohľadnia, podniky by svoje zvýšené náklady mohli preniesť na zákazníkov v podobe vyšších cien.
A similar case can be made for price-setting on the part of firms.
Podobná situácia nastáva pri cenotvorbe.
As many individual prices remain fixed for a particular period (for one month or one year, for example; see Box 4.1), firms which had planned to publish a new price list may increase their individual prices with immediate effect if they anticipate increases in the general price level or in wages in the future.
Vzhľadom na to, že veľa konkrétnych cien platí určitú dobu (napr. mesiac alebo rok; pozri box 4.1), podniky, ktoré pripravujú nový cenník, môžu svoje ceny zvýšiť s okamžitou platnosťou, ak v budúcnosti očakávajú rast všeobecnej cenovej hladiny alebo miezd.
So if people expect inflation in the future, their behaviour can already cause arise in inflation today.
Ak teda ľudia očakávajú infláciu v budúcnosti, ich správanie môže spôsobiť nárast inflácie už dnes.
This is another reason why it is very important for monetary policy to be credible in its objective of maintaining price stability – in order to stabilise longerterm inflation expectations at low levels, in line with price stability.
A to je ďalší dôvod, prečo je veľmi dôležité, aby menová politika presvedčivým spôsobom plnila svoj cieľ udržiavania cenovej stability – aby stabilizovala dlhodobejšie inflačné očakávania na nízkej úrovni, ktorá zodpovedá cenovej stabilite.
If the factors described above work in the other direction, we will see an increase in aggregate supply.
Ak horeuvedené faktory pôsobia opačným smerom, výsledkom bude zvýšenie agregátnej ponuky.
For example, an increase in productivity (e.g. based on new technologies) would, all things being equal, lead to lower prices and higher employment in the short run as it becomes more profitable to hire labour at given wages.
Napríklad nárast produktivity (napr. vďaka novým technológiám) pri nezmenených ostatných podmienkach vyvolá krátkodobý pokles cien a zvýšenie zamestnanosti, pretože pri danej úrovni miezd bude výhodnejšie zamestnať nových pracovníkov.
However, if real wages were to increase in line with productivity, employment would remain unchanged.
Ak by ale zároveň s produktivitou vzrástli aj reálne mzdy, úroveň zamestnanosti by sa nezmenila.
Taken together, a variety of factors and shocks can influence the price level in the short run.
Celkovo teda možno konštatovať, že cenovú hladinu môže krátkodobo ovplyvniť celý rad faktorov a šokov.
Among them are developments in aggregate demand and its various components, including developments in fiscal policy.
Medzi ne patrí vývoj agregátneho dopytu a jeho rôznych zložiek vrátane vývoja rozpočtovej politiky.
Further changes could relate to changes in input prices, in costs and productivity, in developments in the exchange rate, and in the global economy.
Ďalším dôvodom môžu byť zmeny cien vstupov, nákladov alebo produktivity, vývoj výmenného kurzu alebo vývoj svetového hospodárstva.
All these factors could affect real activity and prices over shorter-term horizons.
Všetky tieto faktory môžu mať vplyv na úroveň reálnej hospodárskej aktivity a cien v krátkodobejšom horizonte.
But what about longerterm horizons?
Ale ako je to z dlhodobejšieho hľadiska?
Expected inflation matters for current wage settlements, as future price rises will reduce the quantity of goods and services that a given nominal wage can buy.
Touto otázkou sa dostávame k ďalšej dôležitej hranici v ekonomickej teórii.
So, if inflation is expected to be high, employees might demand a higher nominal wage increase during wage
Ekonómovia všeobecne rozlišujú vývoj z krátkodobého a dlhodobého hľadiska (pozri aj box 4.2).
This brings us to another important distinction in economics.
Úloha očakávanej inflácie Keď podniky vyjednávajú mzdy so svojimi zamestnancami a stanovujú svoje ceny, snažia sa odhadnúť mieru inflácie v príslušnom období, napr. v nasledujúcom roku.
Economists generally draw a distinction between the short run and the long run (see also Box 4.2).
Očakávaná miera inflácie je dôležitým faktorom pri stanovovaní výšky miezd, pretože rast cien v budúcnosti zníži množstvo tovarov a služieb, ktoré bude možné za danú nominálnu mzdu kúpiť.
FACTORS DRIVING PRICE DEVELOPMENTS OVER LONGER-TERM HORIZONS
FAKTORY URČUJÚCE VÝVOJ CIEN Z DLHODOBEJŠIEHO HĽADISKA
What is the relative importance of these factors on inflation over longerterm horizons?
Aký je relatívny význam týchto faktorov v dlhodobejšom horizonte?
Or in other words: are they all of equal relevance as regards inflationary trends?
Alebo inak povedané, majú všetky z nich v určovaní inflačných trendov rovnaký význam?
The answer is clearly “no”.We shall see that monetary policy plays a crucial role here.
Odpoveď znie jednoznačne – nie. Ukážeme si, že v tomto prípade hrá zásadnú úlohu menová politika.
How does this distinction influence our results?
Aký má toto rozlišovanie vplyv na naše závery?
Without going into too much detail, it can be argued that output does not depend on the price level in the long run.
Bez toho, aby sme príliš zachádzali do podrobností, môžeme tvrdiť, že výška produkcie v dlhodobom horizonte nezávisí od cenovej úrovne.
It is determined by the given stock of capital; by the labour force available and the quality of that labour force; by structural policies which influence incentives to work and to invest; and by any technological developments in the field of production.
Jej výšku určuje daný objem kapitálu, množstvo a kvalita pracovnej sily, štrukturálna politika, ktorá ovplyvňuje motiváciu k práci a investíciám, ako aj technický pokrok vo výrobných odvetviach.
In other words, the long-term level of output depends on a number of real or supply-side factors.These factors determine the exact position of the aggregate supply curve.
Inými slovami, dlhodobá úroveň produkcie závisí od celého radu reálnych, resp. ponukových faktorov. Tieto faktory rozhodujú o presnej polohe krivky agregátnej ponuky.
As already mentioned in previous paragraphs, there is a time lag of about one to three years between changes in monetary policy and the impact on prices.
Ako už bolo spomenuté v predchádzajúcich odsekoch, medzi zmenou menovej politiky a jej účinkom na ceny je časový sklz v dĺžke jedného až troch rokov.
This implies that monetary policy cannot prevent unexpected real economic developments or shocks from having some short-run impact on inflation.
Z toho vyplýva, že menová politika nedokáže zabrániť určitému krátkodobému vplyvu, ktorý má na infláciu neočakávaný vývoj reálnej ekonomiky alebo šoky.
However, there is widespread agreement among economists that monetary policy can control price developments over the longerterm and therefore also the “trend” of inflation, i.e. the change in the price level when the economy has fully incorporated shortterm disturbances.
Ekonómovia však vo všeobecnosti zastávajú názor, že menová politika je schopná riadiť cenový vývoj v dlhodobejšom horizonte, a tým riadiť aj „trend“ inflácie, t. j. finálnej zmeny cenovej hladiny v ekonomike po vyrovnaní sa so všetkými krátkodobými rušivými vplyvmi.
In the long run, prices are flexible and can respond fully to changes in supply and demand.
Z dlhodobého hľadiska sú ceny pružné a v plnej miere reagujú na zmeny ponuky a dopytu.
However, in the short run many individual prices are sticky and will remain at their current levels for some time (see Box 4.1).
Z krátkodobého hľadiska sú však jednotlivé ceny často nehybné a istú dobu trvá, kým sa zmenia (pozri box 4.1).
The other curve that determines the state of equilibrium of the economy is the aggregate demand curve.
Druhou krivkou, ktorá určuje polohu rovnovážneho bodu ekonomiky, je krivka agregátneho dopytu.
As we have seen, a number of factors can lead to increases in aggregate demand.
Zistili sme, že zvýšenie agregátneho dopytu môžu spôsobiť rôzne faktory.
Among them are increases in government expenditures, in external demand for exports, and in improved expectations of future productivity developments which might have an impact on current consumption and investment.
Medzi ne patrí zvýšenie vládnych výdavkov, zahraničného dopytu po vývoze alebo optimistickejšie očakávania budúceho rastu produktivity, ktoré môžu ovplyvniť súčasnú spotrebu a investície.
It is obvious, however, that although many of these factors can increase even for a protracted period, a sustained increase in the general price level can, in the long run, only be driven by a sustained and ongoing expansionary monetary policy.This point is often made in terms of the famous statement according to which “inflation is always and everywhere a monetary phenomenon”.
Aj keď veľa z týchto faktorov môže rásť pomerne dlhú dobu, je zrejmé, že dlhodobé a trvalé zvýšenie všeobecnej cenovej hladiny môže spôsobiť jedine trvalo expanzívna menová politika. Tento záver sa často vyjadruje v podobe známeho tvrdenia, že „inflácia je vždy a všade menovým javom“.
Indeed, a number of empirical studies have provided evidence in favour of this hypothesis.The ultimate reason for an inflationary process in the longer run is, therefore, a sustained increase in money supply which is equivalent to a sustained expansionary monetary policy.
Túto hypotézu potvrdzuje veľa empirických štúdií. Základným dôvodom vzniku inflácie z dlhodobého hľadiska je teda trvalý rast ponuky peňazí, ktorý zodpovedá trvalo expanzívnej menovej politike.
In a longerterm perspective, monetary policy actions thus determine whether inflation is allowed to rise or is kept low.
Inak povedané, o tom, či inflácia bude v dlhodobejšom horizonte rásť, alebo bude udržiavaná na nízkej úrovni, rozhodujú opatrenia menovej politiky.
In other words, a central bank that controls the money supply and the shortterm interest rate has ultimate control over the rate of inflation over longerterm horizons.
To znamená, že centrálna banka, ktorá riadi ponuku peňazí a výšku krátkodobých úrokových mier, v konečnom dôsledku riadi aj mieru inflácie v dlhodobejšom horizonte.
If the central bank keeps shortterm interest rates too low and
Ak centrálna banka udržiava krátkodobé úrokové miery na príliš nízkej úrovni alebo nadmerne zvýši ponuku peňazí, v konečnom dôsledku dôjde aj k rastu cenovej hladiny.
BOX 4.3 THE QUANTITY THEORY OF MONEY
BOX 4.3 KVANTITATÍVNA TEÓRIA PEŇAZÍ spoločnosti, jej požiadaviek a preferencií.
It then follows that the quantity of money supply – which is determined by the decisions taken by the monetary authorities – is, in the long run, linked to the price level.
Z toho okrem iného vyplýva, že inštitúcia, ktorá rozhoduje o ponuke peňazí, teda centrálna banka, je v konečnom dôsledku zodpovedná za dlhodobejšie inflačné trendy.
One implication of this is that the institution which determines the supply of money, namely the central bank, is ultimately responsible for longerterm trends in inflation.
12 Vyplýva to zo skutočnosti, že ľavá strana rovnice vyjadruje celkový objem použitých peňazí, pričom pravá strana vyjadruje hodnotu transakcií.
This relationship is a socalled identity, i.e. a relationship that can obviously not be falsified.
V tomto vzťahu ide o identickú rovnosť, t. j. vzťah, ktorý sa nedá skresliť. To zároveň znamená, že neobsahuje žiadne tvrdenia o príčinnosti.
It therefore does not provide any statements about causality.A sense of causality can only be inferred if further assumptions regarding the determinants of the variables are taken into account.
Príčinné vzťahy je možné odvodiť len po zohľadnení ďalších predpokladov týkajúcich sa určujúcich faktorov jednotlivých premenných.
In particular, the following two assumptions allow the quantity equation to be transformed into the quantity
Premenu kvantitatívnej rovnice na kvantitatívnu teóriu umožňujú najmä nasledujúce dva predpoklady.
12Th is reflects the fact that the left-hand side of the equation sums up the amount of money used, whereas the right-hand side reflects the value of the transaction.
Po prvé, objem produkcie sa dá z dlhodobého hľadiska považovať za dôsledok reálnych faktorov, ako napr. výrobných príležitostí
THE ECB’S MONETARY POLICY
MENOVÁ POLITIKA ECB
This chapter provides detailed information to help answer questions such as how EMU came about, which body is responsible for the single monetary policy in the euro area, what the primary objective of the Eurosystem is, and how it tries to achieve its mandate.
Táto kapitola obsahuje odpovede na rôzne otázky, napríklad ako vznikla hospodárska a menová únia (HMÚ), ktorý orgán zodpovedá za jednotnú menovú politiku v eurozóne, aké sú ciele Eurosystému alebo ako Eurosystém plní svoj mandát.
5.1 gives a short historical overview.
podáva stručný historický prehľad.
5.2 elaborates on the institutional framework.
5.1 rozoberá inštitucionálny rámec.
5.3 focuses on the ECB’s monetary policy strategy.
5.3 sa zameriava na stratégiu menovej politiky ECB.
5.4 sheds some light on the Eurosystem’s operational framework.
5.4 vysvetľuje operačný rámec Eurosystému.
Stage One of EMU Following the Delors Report, the European Council, in June 1989, decided that the first stage of EMU should be launched on 1 July 1990.At the same time, the Committee of Governors of the central banks of the Member States of the European Economic Community, which had played an increasingly important role in monetary cooperation since it was established in May 1964, was given additional responsibilities.
Prvá etapa HMÚ Po predložení Delorsovej správy Európska rada v júni 1989 rozhodla, že prvá etapa HMÚ by mala začať 1. júla 1990. Výbor guvernérov centrálnych bánk členských štátov Európskeho hospodárskeho spoločenstva, ktorý hral od svojho založenia v máji 1964 čoraz významnejšiu úlohu v oblasti menovej spolupráce, zároveň dostal širšie kompetencie.
History – the three stages of Economic and Monetary Union The idea that Europe should have a single, unified and stable monetary system has its roots far back in history (see Box 5.1).
História – tri etapy hospodárskej a menovej únie Myšlienka jednotného a stabilného menového systému v Európe má dlhú históriu (pozri box 5.1).
After one unsuccessful attempt in the early 1970s, a decisive impetus to the integration process came about in June 1988, when the European Council reconfirmed the objective to gradually achieve economic and monetary union.
Po neúspešnom pokuse začiatkom sedemdesiatych rokov 20. storočia sa prvý rozhodný krok na ceste integračného procesu uskutočnil v júni 1988, keď Európska rada opätovne potvrdila zámer postupne vytvoriť hospodársku a menovú úniu.
A committee chaired by Jacques Delors, the then President of the European Commission, was set up to study and propose concrete stages leading to this union.The committee’s report (the socalled “Delors Report”), presented in April 1989, proposed the introduction of an Economic and Monetary Union (EMU) in three discrete but evolutionary steps.
Poverila výbor pod vedením Jacquesa Delorsa, vtedajšieho prezidenta Európskej komisie, aby posúdil a navrhol konkrétne etapy smerujúce k vytvoreniu únie. Výbor vo svojej správe (tzv. Delorsovej správe), ktorú predložil v apríli 1989, navrhol realizáciu hospodárskej a menovej únie (HMÚ) v troch samostatných, na seba nadväzujúcich krokoch.
In order for Stages Two and Three to take place, the Treaty establishing the European Community (the socalled “Treaty of Rome”) had to be revised so that the required institutional structure could be established.
Pred realizáciou druhej a tretej etapy HMÚ bolo potrebné novelizovať Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva (tzv. „Rímsku zmluvu“), aby bolo možné vytvoriť potrebnú inštitucionálnu štruktúru.
For this purpose, an Intergovernmental Conference on EMU was held in 1991 in parallel with the Intergovernmental Conference on political union.The Committee of Governors submitted the draft Statute of the ESCB and of the ECB to the Intergovernmental Conference.
Na tento účel bola zvolaná medzivládna konferencia o HMÚ, ktorá sa konala v roku 1991 súčasne s medzivládnou konferenciou o politickej únii. Výbor guvernérov predložil na medzivládnej konferencii návrh Štatútu ESCB a ECB.
The negotiations resulted in the Treaty on European Union, which was agreed in December 1991 and signed in Maastricht on 7 February 1992.
Rokovania vyústili do prijatia Zmluvy o Európskej únii, ktorá bola schválená v decembri 1991 a podpísaná v Maastrichte dňa 7. februára 1992.
However, owing to delays in the ratification process, it did not come into force until 1 November 1993.
V dôsledku zdĺhavého ratifikačného procesu však vstúpila do platnosti až 1. novembra 1993.
BOX 5.1 THE ROAD TO THE SINGLE CURRENCY, THE EURO
BOX 5.1 CESTA K ZAVEDENIU JEDNOTNEJ MENY – EURA december 1995
1962 The European Commission makes its first proposal
Európska komisia podáva svoj prvý návrh
Dec. 1995 The Madrid European Council decides on the name of
Zasadanie Európskej rady v Madride – prijatie
(Marjolin-Memorandum) for economic and monetary the single currency and sets out the scenario for its union.
(Marjolinovo memorandum) na vytvorenie názvu jednotnej meny, stanovenie scenára hospodárskej a menovej únie.
adoption and the cash changeover.
prijatia a prechodu na novú menu.
A Committee of Governors of central banks of the
V rámci inštitucionalizácie spolupráce medzi december
Dec. 1996 The EMI presents specimen banknotes to the European
EMI predstavuje Európskej rade vzory bankoviek.
Member States of the European Economic Community
centrálnymi bankami Európskeho hospodárskeho jún
Council.
Európska rada schvaľuje Pakt stability a rastu.
(EEC) is formed to institutionalise cooperation among
1996 1997 1998 spoločenstva (EHS) vzniká Výbor guvernérov máj
June 1997 The European Council agrees on the “Stability and
Belgicko,
Growth Pact”.
Španielsko,
1970 The Werner Report sets out a plan to realise an
Francúzsko, centrálnych bánk členských štátov EHS.
May 1998 Belgium,
Írsko,
Italy, economic and monetary union in the Community by
Wernerova správa navrhuje plán realizácie
Luxembourg, the
Rakúsko,
and Finland are considered to fulfil the necessary
svojej spoločnej meny; vymenovanie členov apríl
Member States of the European Economic Community is
Zavedenie systému na progresívne zužovanie
ECB are appointed.
Výkonnej rady ECB.
The ECB and the ESCB are established.
Založenie ECB a ESCB.
The European Monetary Cooperation Fund (EMCF) is set
členských štátov EHS (tzv. menový had).
The ECB announces the strategy and the operational up to ensure the proper operation of the snake.
ECB oznamuje stratégiu a operačný rámec apríl
The European Monetary System (EMS) is created.
Vznik Európskeho fondu pre menovú spoluprácu jednotnej menovej politiky, ktorú bude
from January 1999.
(EMCF), ktorý mal zabezpečiť správne vykonávať od januára 1999.
The Single European Act (SEA) is signed.
fungovanie „menového hada“.
Jan. 1999
január
Stage Three of EMU begins; the euro becomes the single
Začiatok tretej etapy HMÚ; euro sa stáva marec
The European Council mandates a committee of experts currency of the euro area; conversion rates are fixed under the chairmanship of Jacques Delors (the “Delors irrevocably for the former national currencies of the par-
Európska rada poveruje výbor odborníkov pod výkonu jednotnej menovej politiky v eurozóne.
Committee”) to make proposals for the realisation of EMU.
2001 2002 vypracovaním návrhov na realizáciu HMÚ.
ticipating Member States; a single monetary policy is con-
Výmena peňazí: dokonca februára 2002 sa máj
The “Delors Report” is submitted to the European Council.
Predloženie „Delorsovej správy“ Európskej rade.
ducted for the euro area.
zavádzajú eurové bankovky a mince a euro sa jún
The European Council agrees on the realisation of EMU
Európska rada schvaľuje realizáciu HMÚ v troch stáva jediným zákonným platidlom v eurozóne.
Stage One of EMU begins.
Začiatok prvej etapy HMÚ.
2002 The euro cash changeover: euro banknotes and coins are
banky desiatich nových členských štátov EÚ.
An Intergovernmental Conference to prepare for Stages introduced and become sole legal tender in the euro area
Vstupom Bulharska a Rumunska do EÚ sa počet druhú a tretiu etapu HMÚ.
Two and Three of EMU is launched.
jej členských štátov zvyšuje na 27.
by the end of February 2002.
Podpísanie
Feb. 1992
Zmluvy o
The Treaty on European Union (the “Maastricht Treaty”)
banky oboch krajín sa zároveň stávajú členmi
Frankfurt am Main is chosen as these at of the European
Frankfurt nad Mohanom je vybratý ako budúce ktorý vstupuje do eurozóny.
Monetary Institute (EMI) and of the ECB, and a President
sídlo Európskeho menového inštitútu (EMI) január
of the EMI is nominated.
Vstupom Cypru a Malty do eurozóny sa počet a ECB; nominovanie kandidátov na prezidenta EMI.
Slovenia becomes the 13th Member State to join the
jej členských štátov zvyšuje na 15.
The Treaty on European Union enters into force.
Zmluva o Európskej únii vstupuje do platnosti.
euro area.
január
Alexandre Lamfalussy is appointed President of the EMI,
Vstupom Slovenska do eurozóny sa počet jej december