natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If medical or administrative checks make it necessary for the recipient of a benefit such as that at issue in the main proceedings to be in the territory of the Member State concerned, nothing precludes that Member State from requesting that the recipient go to that State for the purpose of undergoing such a check, including on pain of suspension of payment of the benefit if there is an unwarranted refusal on the part of the recipient.
Ak by sa totiž na účely lekárskej prehliadky alebo správneho konania vyžadovala na území daného štátu prítomnosť oprávneného na dávku, o ktorú ide v konaní vo veci samej, nič nebráni štátu vyzvať tohto oprávneného, aby sa dostavil do daného členského štátu na účely prehliadky alebo konania, aj pod podmienkou zastavenia vyplácania dávky v prípade neodôvodneného odmietnutia zo strany uvedeného oprávneného.
Consequently, a residence condition such as that at issue in the main proceedings goes beyond what is necessary to achieve the objective of verifying that the recipient of a benefit continues to satisfy the conditions for grant of the benefit and, therefore, it fails to comply with the principle of proportionality referred to in paragraphs 34 and 40 of this judgment.
Podmienka bydliska, ako je tá vo veci samej, ide teda nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa, ktorým je overiť, či oprávnený na určitú dávku stále spĺňa podmienky na jej priznanie, a preto táto podmienka porušuje zásadu proporcionality uvádzanú v bodoch 34 a 40 tohto rozsudku.
In view of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 18(1) EC is to be interpreted as precluding legislation of a Member State under which it refuses, generally and in all circumstances, to pay to its nationals a benefit granted to civilian victims of war or repression solely because they are not resident in the territory of that State throughout the period of payment of the benefit, but in the territory of another Member State.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné na položenú otázku odpovedať, že článok 18 ods. 1 ES sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave členského štátu, na základe ktorej tento členský štát odmieta všeobecne a za všetkých okolností vyplácať svojim štátnym príslušníkom dávku poskytovanú civilným obetiam vojny alebo represií len z toho dôvodu, že nie sú počas celého obdobia vyplácania tejto dávky usadení na území daného štátu, ale na území iného členského štátu.
Case C-162/07
Vec C-162/07
(Sixth VAT directive — Taxable persons — Second subparagraph of Article 4(4) — Parent companies and subsidiaries — Implementation by the Member State of the single taxable person scheme — Conditions — Consequences)
„Šiesta smernica DPH — Zdaniteľné osoby — Článok 4 ods. 4 druhý pododsek — Materská a dcérske spoločnosti — Uplatnenie režimu jedinej zdaniteľnej osoby členským štátom — Podmienky — Dôsledky“
Judgment of the Court (Third Chamber), 22 May 2008 . . . . . . . . . . . .
Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 22. mája 2008 . . . . . . . . . .
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Taxable persons
Daňové ustanovenia — Harmonizácia právnych predpisov — Dane z obratu — Spoločný systém dane z pridanej hodnoty — Zdaniteľné osoby
(Council Directive 77/388, Art. 4(4), second subpara.)
(Smernica Rady 77/388, článok 4 ods. 4 druhý pododsek)
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Mechanism to simplify declarations and payments of value added tax
Daňové ustanovenia — Harmonizácia právnych predpisov — Dane z obratu — Spoločný systém dane z pridanej hodnoty — Systém zjednodušeného podávania daňového priznania a platenia dane z pridanej hodnoty
The principle of fiscal neutrality does not preclude national legislation which simply treats taxable persons wishing to opt for a mechanism to simplify value added tax declarations and payments differently according to whether the parent company or body has held more than 50% of the share capital or stock of the persons with whom it is linked since at least the beginning of the calendar year preceding that in which the declaration was made or, on the contrary, satisfies those conditions only after that date.
Zásada daňovej neutrality nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá by sa obmedzovala na rôzne zaobchádzanie so zdaniteľnými osobami, ktoré si chcú zvoliť ustanovenie o zjednodušenom podaní daňového priznania a zaplatení dane z pridanej hodnoty podľa toho, či materský subjekt alebo spoločnosť vlastní viac ako nadpolovičnú väčšinu akcií alebo podielov ovládaných osôb najneskôr od začiatku kalendárneho roka, ktorý predchádza roku, keď bolo podané daňové priznanie, alebo naopak spĺňa tieto podmienky len po uplynutí tohto dňa.
Moreover, neither the principle prohibiting the abuse of rights nor the principle of proportionality precludes such legislation.
Ďalej ani zásada zákazu zneužitia práva, ani zásada proporcionality nebránia takejto právnej úprave.
The second subparagraph of Article 4(4) of Sixth Directive 77/388 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes is a provision which, in order to be implemented by a Member State, requires prior consultation by that State of the Advisory Committee on value added tax and the adoption of national legislation authorising persons, in particular companies, established in the territory of the country who, while legally independent, are closely bound to one another by financial, economic and organisational links, no longer to be treated as separate taxable persons for the purposes of value added tax in order to be treated as a single taxable person to whom a single value added tax identification number is allocated and, accordingly, the sole person entitled to submit value added tax declarations.
Článok 4 ods. 4 druhý pododsek šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu je normou, ktorej uplatňovanie členským štátom predpokladá predbežnú poradu tohto štátu s Poradným výborom pre daň z pridanej hodnoty a prijatie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá umožňuje osobám, najmä obchodným spoločnostiam, sídliacim na území štátu a ktoré sú právne nezávislé, ale súčasne vzájomne úzko viazané finančnými, hospodárskymi a organizačnými prepojeniami, aby prestali byť považované za odlišné zdaniteľné osoby dane z pridanej hodnoty preto, aby sa považovali za jedinú zdaniteľnú osobu dane z pridanej hodnoty, jediného nositeľa individuálneho identifikačného čísla uvedenej dane a následne jedinú osobu oprávnenú podať daňové priznania dane z pridanej hodnoty.
Where there has been no prior consultation of the Advisory Committee on value added tax, national legislation which meets those criteria constitutes legislation adopted in breach of the procedural requirement laid down in the second subparagraph of Article 4(4) of Sixth Directive 77/388.
V prípade, že sa vopred neuskutoční porada s Poradným výborom pre daň z pridanej hodnoty, vnútroštátna právna úprava, ktorá by spĺňala uvedené kritériá, by bola prebratím v rozpore s procesnou požiadavkou zakotvenou v článku 4 ods. 4 druhom pododseku šiestej smernice 77/388.
(see para. 23, operative part 1)
(pozri bod 23, bod 1 výroku)
(see para. 32, operative part 2)
(pozri bod 32, bod 2 výroku)
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Corte Suprema di Cassazione (Italy), made by decision of 30 November 2006, received at the Court on 26 March 2007, in the proceedings
Vo veci C-162/07, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Corte suprema di cassazione (Taliansko) z 30. novembra 2006 a doručený Súdnemu dvoru 26. marca 2007, ktorý súvisí s konaním:
Advocate General: J. Mazák, Registrar: M. Ferreira, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 30 January 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
2008 — VEC C-162/07 generálny advokát: J. Mazák, tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka, so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 30. januára 2008, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— the Italian Government, by I. M. Braguglia, acting as Agent, and G. De Bellis, Avvocato dello Stato,
— talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. De Bellis, avvocato dello Stato,
— the Cypriot Government, by E. Syméonidou, acting as Agent,
— cyperská vláda, v zastúpení: E. Syméonidou, splnomocnená zástupkyňa,
— the United Kingdom Government, by C. Gibbs, acting as Agent, and I. Hutton, Barrister,
— vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: C. Gibbs, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci I. Hutton, barrister,
— the Commission of the European Communities, by A. Aresu and M. Afonso, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion,
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: A. Aresu a M. Afonso, splnomocnení zástupcovia, so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
AMPLISCIENTIFICA AND AMPLIFIN gives the following
AMPLISCIENTIFICA A AMPLIFIN vyhlásil tento
1, the ‘Sixth Directive’).
23, ďalej len „šiesta smernica“).
The reference was made in proceedings between Ampliscientifica Srl (‘Ampliscientifica’) and Amplifin SpA (‘Amplifin’) on the one hand and the Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministry of Finance) and the Agenzia delle Entrate (Revenue Authority) on the other concerning an additional assessment to value added tax (‘VAT’) which was addressed to Amplifin in respect of the years 1990 and 1991.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Ampliscientifica Srl (ďalej len „Ampliscientifica“) a Amplifin SpA (ďalej len „Amplifin“) (na jednej strane) a Ministero dell’Economia e delle Finanze a Agenzia delle Entrate (na strane druhej) vo veci výzvy na zaplatenie dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) za obdobie rokov 1990 a 1991, zaslanej Amplifin.
Article 4(1) of the Sixth Directive provides as follows:
Článok 4 ods. 1 šiestej smernice uvádza:
2008 — CASE C-162/07
2008 — VEC C-162/07
The second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive is worded as follows:
Článok 4 ods. 4 druhý pododsek šiestej smernice uvádza:
‘Subject to the consultations provided for in Article 29, each Member State may treat as a single taxable person persons established in the territory of the country who, while legally independent, are closely bound to one another by financial, economic and organisational links.’
„Na základe konzultácií uvedených v článku 29 môže každý členský štát považovať za samostatnú osobu podliehajúcu dani [za nezávislú zdaniteľnú osobu — neoficiálny preklad] osoby sídliace na území štátu, ktoré sú právne nezávislé, ale súčasne vzájomne úzko viazané finančnými, hospodárskymi a organizačnými prepojeniami.“
Article 27(1) of the Sixth Directive provides as follows:
Článok 27 ods. 1 šiestej smernice ustanovuje:
Measures intended to simplify the procedure for charging the tax, except to a negligible extent, may not affect the amount of tax due at the final consumption stage.’
Opatrenia zamerané na zjednodušenie postupu pri účtovaní [spôsobu výberu — neoficiálny preklad] dane, s výnimkou zanedbateľnej čiastky [ibaže by išlo o zanedbateľnú čiastku — neoficiálny preklad], nesmú mať vplyv na sumu splatnej dane v konečnej spotrebnej etape.“
Article 29 of the Sixth Directive sets up an Advisory Committee on VAT.
Článok 29 šiestej smernice zriaďuje Poradný výbor pre daň z pridanej hodnoty.
The Decree of the President of the Republic No 6337
Dekrét prezidenta Talianskej republiky č. 633
The third paragraph of Article 73 of the Decree of the President of the Republic No 633 of 26 October 1972 establishing and regulating value added tax (ordinary
Článok 73 ods. 3 dekrétu prezidenta Talianskej republiky č. 633 z 26. októbra 1972 o zavedení a právnej úprave dane z pridanej hodnoty (riadny dodatok k GURI
AMPLISCIENTIFICA AND AMPLIFIN supplement to GURI No 292 of 11 November 1972), as amended by the Decree of the President of the Republic No 24 of 29 January 1979 (GURI No 30 of 31 January 1979), provides as follows:
AMPLISCIENTIFICA A AMPLIFIN č. 292, z 11. novembra 1972), zmenený a doplnený dekrétom prezidenta Talianskej republiky č. 24, z 29. januára 1979 (GURI č. 30, z 31. januára 1979) stanovuje:
‘The Minister of Finance shall have authority to issue decrees laying down appropriate rules which provide that declarations of subsidiary companies may be submitted by the parent company or body to the office for the place at which it is registered for tax purposes and that payments … may be made to that office of the total amount due by the parent company or body and by the subsidiary companies, net of any deductible excess.
„Minister financií môže na základe vyhlášky stanoviť s tým súvisiace postupy, podľa ktorých môžu byť daňové priznania dcérskych spoločností podané materským subjektom alebo spoločnosťou na úrade, ktorý sa nachádza v mieste jej sídla na daňové účely a úhrady… celkovej sumy dlhovanej materským subjektom alebo spoločnosťou a dcérskymi spoločnosťami po odrátaní odpočítateľných položiek, vykonané na tomto istom úrade.
The declarations, which are also to be signed by the parent company or body, must also be submitted to the offices for the places at which the subsidiary companies are registered for tax purposes, without prejudice to the other obligations and liabilities of those companies.
Priznania podpísané tiež materským subjektom alebo spoločnosťou musia byť tiež podané na úrade, ktorý sa nachádza v mieste sídla dcérskych spoločností na daňové účely, bez toho, že by tým boli dotknuté iné povinnosti a zodpovednosti uvedených spoločností.
A company shall be regarded as a subsidiary where over 50% of the shares or stock in that company has been held by another company since the beginning of the previous calendar year.’
Za dcérsku spoločnosť sa považuje spoločnosť, ktorej nadpolovičná väčšina akcií alebo podielov je od predchádzajúceho kalendárneho roka vo vlastníctve materskej spoločnosti.“
The Ministerial Decree of 13 December 1979
Vyhláška ministerstva z 13. decembra 1979
The authority provided for in the third paragraph of Article 73 was implemented by the Ministerial Decree of 13 December 1979 adopting rules on value added tax relating to payments and declarations by subsidiary companies (GURI No 344 of 19 December 1979), as amended by the Ministerial Decree of 18 December 1989 (GURI No 301 of 28 December 1989 (‘the 1979 Decree’).
Možnosť, ktorú stanovuje uvedený článok 73 ods. 3 uskutočnila vyhláška ministerstva z 13. decembra 1979 o pravidlách pre daň z pridanej hodnoty, ktoré sa týkajú úhrad a daňových priznaní dcérskych spoločností (GURI č. 344, z 19. decembra 1979), zmenená a doplnená vyhláškou ministerstva z 18. decembra 1989 (GURI č. 301, z 28. decembra 1989, ďalej len „vyhláška z 1979“).
The 1979 Decree organises and facilitates the manner in which payments and declarations can be made by parent companies and subsidiaries by enabling the parent company, to a certain extent, to act on behalf of its subsidiary company or companies.
Vyhláška z 1979 organizuje a uľahčuje spôsoby úhrady a podania daňového priznania materských a dcérskych spoločností tým, že umožňuje materskej spoločnosti konať do určitej miery vo svojom mene a v mene svojich dcérskych spoločností.
Article 2 of the 1979 Decree states that ‘only … companies in which the parent company or body or other subsidiary of that company or body within the meaning of this article has held more than 50% of the share capital or stock since the beginning of the previous calendar year shall be regarded as subsidiary companies’.
V zmysle článku 2 vyhlášky z 1979, „za dcérske sa považujú iba tie spoločnosti… ktorých akcie alebo podiely, ktoré predstavujú viac ako 50% ich základného imania, vlastnia už od začiatku predchádzajúceho kalendárneho roka materské subjekty alebo spoločnosti priamo alebo prostredníctvom iných nimi ovládaných spoločností v zmysle tohto článku“.
Article 3 of the 1979 Decree states accordingly that the declaration of the parent company ’also to be signed by the representatives of the subsidiary company, must indicate … the VAT number of the subsidiary companies as well as the competent (VAT) office for each of them’.
Článok 3 vyhlášky z 1979 takto uvádza, že daňové priznanie materskej spoločnosti „podpísané tiež osobami, ktoré sú členmi štatutárneho orgánu musí obsahovať… číslo DPH dcérskych spoločností, ako aj úrad [DPH] príslušný pre každé z nich“.
The first paragraph of Article 5 of the 1979 Decree provides as follows:
Článok 5 ods. 1 vyhlášky z 1979 stanovuje:
‘A parent company or body wishing to rely on this decree must also submit the annual declarations of its subsidiaries to the [VAT] office for the place at which it is registered for tax purposes.
„Materský subjekt alebo spoločnosť, ktorá chce nechať uplatniť vo svojom prípade túto vyhlášku, musí tiež podať ročné daňové priznania svojich dcérskych spoločností na úrade [DPH], ktorý sa nachádza v mieste svojho sídla na daňové účely.
Those declarations, which are also to be signed by the representative of the parent company or body, must also be submitted, together with their annexes, by the subsidiary companies to the competent VAT office for each of them.
Tieto daňové priznania, ktoré podpísala tiež osoba, ktorá je členom štatutárneho orgánu materského subjektu alebo spoločnosti, musia tiež spolu s prílohami podať dcérske spoločnosti na úrade [DPH], ktorý je príslušný pre každú z nich.
The name of the parent company or body along with the appropriate VAT number must be stated in the declarations of the subsidiary company.’
V týchto daňových priznaniach dcérskej spoločnosti sa uvedie príslušné číslo DPH, materský subjekt alebo spoločnosť.“
The dispute in the main proceedings concerns the tax declarations submitted by Ampliscientifica for 1990 and by Amplifin for 1990 and 1991 (‘the contetsted
Spor vo veci samej súvisí s daňovými priznaniami, ktoré podala za rok 1990 Ampliscientifica a za roky 1990 a 1991 Amplifin (ďalej len „sporné daňové priznania“),
AMPLISCIENTIFICA AND AMPLIFIN declarations’). Ampliscientfica and Amplifin are companies incorporated under Italian law which formed part of the Amplifon group, which was engaged in the research and development of new scientific instruments.
AMPLISCIENTIFICA A AMPLIFIN keďže Ampliscientifica a Amplifin boli spoločnosťami založenými podľa talianskeho práva v rámci skupiny Amplifon, ktorej činnosť sa týka výskumu a vývoja nových vedeckých nástrojov.
More than 50% of the share capital of Amplifscientifica, which was formed in February 1989, was subscribed by Amplaid SpA, 99% of which was in turn controlled by Amplifin.
Ampliscientifica, založená v priebehu februára 1989, bola ovládaná v rozsahu väčšom ako 50 % Amplaid SpA, v ktorej mala v tom čase 99 % kontrolu materská spoločnosť Amplifin.
Ampliscientifica’s business ceased in February 1993.
Ampliscientifica prestala vykonávať činnosť v priebehu roku 1993.
For the 1990 tax year, Amplifin submitted to the Milan VAT office the declaration provided for under the 1979 Decree, after making an entry in its accounts transferring a VAT debt for which Ampliscientifica had previously been liable.
Za rok 1990 podala Amplifin úradu DPH v Miláne daňové priznanie, tak ako to určuje vyhláška z roku 1979, potom ako začlenila do svojich účtovných zápisov nedoplatok na DPH, ktorý bol prv zaúčtovaný na ťarchu Ampliscientifica.
For the 1991 tax year, it did the same with another of its subsidiaries that was involved in the real estate sector, Ampliare Srl, formed in November 1990, which resulted in a significant VAT credit being transferred to it.
Pokiaľ ide o rok 1991, postupovala rovnakým spôsobom s ďalšou z jej dcérskych spoločností podnikajúcich v oblasti nehnuteľností, Ampliare Srl, založenou v novembri 1990, čo viedlo k postúpeniu významnej sumy odpočtu DPH na ňu ako na postupníka.
The Milan VAT office took the view that Amplifin was not entitled to submit the contested declarations, since Article 2 of the 1979 Decree provides that, in order for the simplified VAT payment scheme to be applicable, the link between the parent company or body and the subsidiary company must have existed ‘from the beginning of the calendar year’ preceding the year in which the declaration was made.
Úrad DPH v Miláne sa domnieval, že Amplifin nebola oprávnená podať sporné daňové priznania, keďže článok 2 vyhlášky z roku 1979 určuje, čo sa týka existencie vzťahov, ktoré umožňujú prijatie režimu zjednodušeného vysporiadania záväzkov týkajúcich sa DPH, že vzťah medzi materským subjektom alebo spoločnosťou a dcérskymi spoločnosťami musí existovať „od začiatku kalendárneho roka“, ktorý predchádza roku, v ktorom bolo podané daňové priznanie.
It therefore issued notices of additional assessment for 1990 (in respect of the VAT debt of Ampliscientifica) and 1991 (in respect of the VAT credit of Ampliare Srl).
Teda vydal opravný daňový výmer, ktorý sa týkal roku 1990 (pre daňový nedoplatok spoločnosti Apliscientifica na DPH) a roku 1991 (pre nadmerný odpočet DPH spoločnosti Ampliare Srl).
Ampliscientfica and Amplifin challenged those notices before the Commissione tribuatria provinciale di Milano (Provincial Tax Court, Milan), which granted their applications in separate judgments on 5 November 1996.
Ampliscientifica a Amplifin napadli tieto opravné daňové výmery na Commissione tributaria provinciale di Milano, ktorý vyhovel ich návrhom odlišnými rozsudkami z 5. novembra 1996.
The Milan VAT office appealed before the Commissione tributaria della Lombardia (Tax Court, Lombardy), which granted its appeals by judgements of 31 May and 17 November 1999, taking the view that, under the 1979 Decree, Amplifin had failed to comply with the condition stipulating the period for which share capital must be held in subsidiary companies and was not at that time entitled to submit the contested declarations.
Úrad DPH v Miláne podal odvolanie na Commissione tributaria della Lombardia, ktorý svojím rozsudkom z 31. mája a zo 17. novembra 1999 vyhovel jeho odvolaniu a svoje rozhodnutie odôvodnil tým, že na základe vyhlášky z roku 1979 nebola podmienka, ktorá sa týka obdobia, počas ktorého je vo vlastníctve základné imanie dcérskych spoločností, splnená spoločnosťou Amplifin, ktorá ešte nemala právo podať sporné daňové priznania.
Ampliscientifica and Amplifin lodged appeals before the Corte Suprema di Cassazione, which decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Ampliscientifica a Amplifin podali dovolanie na Corte suprema di cassazione, ktorý rozhodol o prerušení konania a o položení týchto prejudiciálnych otázok Súdnemu dvoru:
The first question is based on the premiss that the 1979 Decree, under which the reminders for VAT non-payment at issue in the main proceedings were issued, constitutes an implementation of the authority conferred on all Member States by the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive to treat as a single taxable person for VAT purposes different persons who are established in the territory of the country but are legally independent where those persons are closely bound to one another by financial, economic and organisational links.
Prvá otázka spočíva na predpoklade, že vyhláška z roku 1979, na základe ktorej boli vydané predmetné výzvy na zaplatenie DPH, je uskutočnením možnosti, ktorú priznáva článok 4 ods. 4 druhý pododsek šiestej smernice každému členskému štátu, považovať viacej osôb, ktoré sídlia na území štátu a sú právne nezávislé, za jedinú zdaniteľnú osobu DPH, keď tieto osoby sú súčasne vzájomne úzko viazané finančnými, hospodárskymi a organizačnými prepojeniami.
In other words, the 1979 Decree is, at least in part, a measure transposing the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive.
Inak povedané vyhláška z roku 1979 je prinajmenšom súbežným opatrením, ktorým sa prebral článok 4 ods. 4 druhý pododsek šiestej smernice.