natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 12 of Decision No 5/72 provides that ‘[the Republic of] Turkey, the Member States and the Community shall each take the steps necessary to implement this Decision’.
Článok 12 toho istého rozhodnutia stanovuje, že „Turecká republika, členské štáty a Spoločenstvo prijmú každý v rozsahu, v akom sa ich týka, opatrenia nevyhnutné na vykonanie ustanovení rozhodnutia“.
Decision No 1/95 lays down detailed rules for the implementation of the final phase of customs union and Annex 7 to that decision concerns mutual assistance on customs matters between the competent administrative authorities of the Community and those of the Republic of Turkey.
Rozhodnutie č. 1/95 podrobne upravuje uskutočnenie záverečného obdobia colnej únie a jeho príloha 7 sa týka vzájomnej pomoci medzi príslušnými správnymi orgánmi Spoločenstva a príslušnými správnymi orgánmi Tureckej republiky v colnej oblasti.
Articles 3 and 7 of that Annex set out the rules governing respectively the assistance which those authorities have a duty to provide at the request of one or other of them and the execution of such a request for assistance.
Články 3 a 7 tejto prílohy stanovujú predpisy upravujúce pomoc, ktorú si tieto orgány musia na žiadosť jedného z nich poskytnúť, a vykonanie takejto žiadosti o pomoc.
Furthermore, under Article 15 of Decision No 1/96 of the EC-Turkey Customs Cooperation Committee of 20 May 1996 laying down detailed rules for the application of Decision No 1/95 (OJ 1996 L 200, p.
Okrem toho podľa článku 15 rozhodnutia č. 1/96 Výboru pre colnú spoluprácu ES-Turecko z 20. mája 1996, ktorým sa vykonáva rozhodnutie č. 1/95 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 200, s.
14), in order to ensure the proper application of the provisions of that decision the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations and within the framework of mutual assistance provided for in Annex 7 to Decision No 1/95, in checking the authenticity and accuracy of the certificates.
14), si členské štáty a Turecká republika prostredníctvom svojich colných správ a v rámci vzájomnej pomoci podľa prílohy 7 rozhodnutia č. 1/95 poskytujú vzájomnú pomoc pri kontrole pravosti a zákonnosti osvedčení s cieľom zabezpečiť správne uplatnenie tohto rozhodnutia.
In addition, Article 13(2) of Decision No 1/96 states:
Okrem toho článok 13 ods. 2 rozhodnutia č. 1/96 stanovuje:
‘The office at which the division shall take place shall issue an extract of the A.TR. certificate for each part of the divided consignment, using for this purpose an A.TR. certificate.
„Colná správa, kde sa vykoná oddelenie, vystaví výpis z osvedčenia A. TR. pre každú časť oddelenej zásielky, používajúc na tento účel formulár osvedčenia A. TR.
Box 12 of the extract shall show the registration number, date, office and country of issue of the initial certificate …’
Odsek 12 výpisu musí uvádzať číslo registrácie, dátum, označenie správy a krajinu vydania pôvodného osvedčenia…“
Legislation on repayment and remission of customs duty
Právna úprava týkajúca sa vrátenia a odpustenia cla
1) (‘the CCC’) states:
307, ďalej len „CKS“), stanovuje:
‘Import duties … may be repaid or remitted in situations …:
„Dovozné clo… môže byť vrátené alebo odpustené aj v… prípadoch:
The situations in which this provision may be applied and the procedures to be followed to that end shall be defined in accordance with the Committee procedure …’
Prípady, kedy je možné toto ustanovenie uplatniť, a postupy na ich uplatnenie sa stanovia v súlade s postupom výboru….“
1) (‘the CCC implementation regulation’) provides:
3, ďalej len „vykonávacie nariadenie CKS“), stanovuje:
‘Where the decisionmaking customs authority to which an application for repayment or remission under Article 239(2) of the [CCC] has been submitted cannot take a decision on the basis of Article 899, but the application is supported by evidence which might constitute a special situation resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned, the Member State to which this authority belongs shall transmit the case to the Commission to be settled under the procedure laid down in Articles 906 to 909 …’
„Ak rozhodujúci colný orgán, ktorému bola predložená žiadosť o vrátenie alebo odpustenie podľa článku 239 ods. 2 [CKS], nemôže prijať rozhodnutia na základe článku 899, pričom je žiadosť podporovaná dôkazmi, ktoré môžu zakladať špeciálnu situáciu vyplývajúcu z okolností, ktorým nemožno pripísať žiadny podvod alebo zjavné zanedbanie zo strany príslušnej osoby, členský štát, ktorý má toto oprávnenie, zašle prípad Komisii na vyriešenie podľa postupu ustanoveného v článkoch 906 až 909….“
Article 904(c) of the CCC implementation regulation provides:
Článok 904 písm. c) vykonávacieho nariadenia CKS stanovuje:
(c) presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment of goods declared for free circulation, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.’
… c) predloženie, na účely získania preferenčného sadzobného zaobchádzania s tovarom prihláseným do voľného obehu, dokumentov, o ktorých sa následne zistí, že boli sfalšované alebo neplatné na tento účel, aj keď boli takéto dokumenty predložené v dobrej viere.“
Article 220(2)(b) of the CCC provides that subsequent entry in the accounts of duty resulting from a customs debt is not to occur where the amount of duty legally owed failed to be entered in the accounts as a result of an error on the part of the customs
Článok 220 ods. 2 písm. b) CKS stanovuje, že dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie sa nevykoná, pokiaľ sa suma cla dlžná podľa zákona nezapísala do účtovných dokladov v dôsledku chyby na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná
2008 — CASE C-204/07 P authorities which could not reasonably have been detected by the person liable for payment, the latter for his part having acted in good faith and complied with all the provisions laid down by the legislation in force as regards the customs declaration.
2008 — VEC C-204/07 P za zaplatenie cla nemohla zistiť, pričom na svojej strane konala v dobrej viere a dodržala všetky ustanovenia vyplývajúce z platných právnych predpisov týkajúcich sa colného vyhlásenia.
The appellant is a company incorporated under Italian law and a 95.1% subsidiary of Steinhauser GmbH, established in Ravensburg.
Odvolateľka je spoločnosťou založenou podľa talianskeho práva, pričom je dcérskou spoločnosťou s 95,1 %-nou majetkovou účasťou spoločnosti Steinhauser GmbH so sídlom v Ravensburgu.
The appellant’s core business consists in processing imported fruit juice concentrates and it is also an importer of such products in Italy.
Podstatný predmet činnosti odvolateľky spočíva v prepracovaní dovezených koncentrátov ovocných štiav a súčasne vykonáva činnosť dovozcu týchto tovarov do Talianska.
According to the facts as stated by the Court of First Instance, between 5 April 1995 and 20 November 1997 the appellant imported and put into free circulation in the Community apple and pear juice concentrates declared as being from and originating in Turkey.
Podľa konštatovaní Súdu prvého stupňa medzi 5. aprílom 1995 a 20. novembrom 1997 odvolateľka doviezla a uviedla do voľného obehu v Spoločenstve koncentrovanú jablkovú šťavu a koncentrovanú hruškovú šťavu prihlásené ako pochádzajúce z Turecka.
The customs services in Ravenna (Italy) carried out a postclearance documentary check on the authenticity of A.TR.1 certificate D 141591 submitted by the appellant in the course of one of the import operations for the abovementioned period.
Colná správa v Ravenne (Taliansko) vykonala následnú kontrolu dokladov týkajúcu sa pravosti osvedčenia A. TR. 1 D 141591 predloženého odvolateľkou v priebehu jednej z dovozných operácií vo vyššie uvedenom období.
In accordance with the relevant provisions, the request for verification of the authenticity of that certificate was sent to the Turkish authorities.
V súlade s ustanoveniami uplatniteľnými v tejto oblasti bola žiadosť o overenie pravosti tohto osvedčenia zaslaná tureckým orgánom.
By letter of 15 May 1998, the Turkish authorities notified the Ravenna customs ser -vices that the checks carried out showed that that certificate was not authentic since it had not been issued by the Turkish customs authorities.
Listom z 15. mája 1998 turecké orgány colnej správe v Ravenne oznámili, že z vykonanej kontroly vyplynulo, že uvedené osvedčenie nie je pravé, lebo nebolo vydané tureckými colnými orgánmi.
They stated, moreover, that further checks were to be carried out.
Okrem iného uviedli, že uskutočnia ešte ďalšie kontroly.
Consequently, the Italian authorities carried out postclearance checks on 103 A.TR.1 certificates submitted by the appellant in the course of various import operations.
V dôsledku toho pristúpili talianske orgány k následnej kontrole 103 osvedčení A. TR. 1 predložených odvolateľkou počas rôznych dovozných operácií.
By letter of 10 July 1998, the Permanent Representation of the Republic of Turkey to the European Union (‘the Turkish Permanent Representation’) notified the Commission that 22 A.TR.1 certificates submitted by the appellant, listed in an annex to that letter and concerning exports by the Turkish company Akman to Italy, were ‘false’.
Listom z 10. júla 1998 stále zastúpenie Tureckej republiky pri Európskej únii (ďalej len „turecké stále zastúpenie“) informovalo Komisiu, že 22 osvedčení A. TR. 1 predložených odvolateľkou a označených v prílohe tohto listu, ktoré sa týkajú vývozov tureckej spoločnosti Akman do Talianska, bolo sfalšovaných.
Following that letter, between 12 and 15 October 1998 and between 30 November and 2 December 1998, the European Commission’s Unit for the Coordination of Fraud Prevention (UCLAF), the predecessor to the European Anti-Fraud Office (OLAF), carried out checks in Turkey.
V nadväznosti na tento list vykonala medzi 12. a 15. októbrom 1998, ako aj 30. novembrom a 2. decembrom 1998 jednotka Komisie pre koordináciu predchádzania podvodom (UCLAF), predchodkyňa Európskeho úradu pre boj proti podvodom (OLAF), kontroly v Turecku.
By letter of 8 March 1999, the Turkish Permanent Representation notified the customs services in Ravenna that 32 A.TR.1 certificates submitted by the appellant (‘the certificates at issue’), including 18 of the certificates listed in the annex to the letter of 10 July 1998, were not in order and had been neither issued nor validated by the Turkish authorities.
Turecké stále zastúpenie informovalo colnú správu v Ravenne listom z 8. marca 1999, že 32 osvedčení A. TR. 1 predložených odvolateľkou (ďalej len „sporné osvedčenia“) vrátane 18 osvedčení uvedených v prílohe listu z 10. júla 1998 nebolo ani vydaných, ani uznaných za platné tureckými orgánmi.
Those certificates were identified in the annex to that letter.
Tieto osvedčenia boli označené v prílohe uvedeného listu.
Thereafter, the inauthentic or irregular nature of a significant number of A.TR.1 certificates was the subjectmatter of a large amount of correspondence between the Commission, the Turkish authorities and the Italian authorities, correspondence which included, inter alia, the Turkish authorities’ letters of 22 April 1999 and 16 July 1999.
Následne sa sfalšovanie alebo nesprávnosť značného množstva osvedčení A. TR. 1 stalo predmetom rozsiahlej korešpondencie medzi Komisiou, tureckými orgánmi a talianskymi orgánmi, v ktorej figurujú najmä listy tureckých orgánov z 22. apríla 1999 a zo 16. júla 1999.
The Italian authorities took the view that it was clear from all the correspondence that the Turkish authorities considered 48 A.TR.1 certificates, including the certificates at issue, to be either inauthentic or irregular.
Talianske colné orgány sa domnievali, že z tejto korešpondencie vyplýva, že turecké orgány považovali 48 osvedčení A. TR. 1, vrátane sporných osvedčení, za sfalšované alebo nesprávne.
In the present case, the certificates at issue were considered to be ‘forged’, given that they had been neither issued nor validated by Turkish customs offices.
V predmetnej veci sa sporné osvedčenia považovali za „sfalšované“, keďže neboli ani vydané, ani uznané tureckými colnými orgánmi.
On the other hand, the 16 other certificates (corresponding to customs duties totalling ITL 1 904 763 758 or EUR 983 728.38) were classified as invalid, given that, whilst they had been issued by the Turkish customs authorities, the goods concerned did not originate in Turkey.
Ďalších šestnásť osvedčení (ktoré predstavujú clo v celkovej výške 1 904 763 758 ITL alebo 983 728,38 eura) bolo vyhlásených za „neplatné“, keďže napriek tomu, že osvedčenia boli vydané tureckými colnými orgánmi, dotknuté tovary nepochádzali z Turecka.
Since all 48 certificates had been classified as either ‘forged’ or ‘invalid’, the goods to which they related could not qualify for the preferential treatment accorded to imported Turkish agricultural products.
Vzhľadom na to, že celkovo 48 osvedčení bolo vyhlásených za „sfalšované“ alebo „neplatné“, na tovary, na ktoré sa tieto osvedčenia vzťahovali, sa nemohlo uplatniť preferenčné zaobchádzanie priznané dovozom tureckých poľnohospodárskych výrobkov.
By letter of 28 March 2000 to the Ravenna customs services, the appellant, relying on Articles 220(2)(b), 236 and 239 of the CCC, claimed that import duties should not have been entered in the accounts postclearance and that the import duties claimed should be ‘repaid’.
Listom z 28. marca 2000 odvolateľka zaslala colnej správe v Ravenne žiadosť o dodatočné nezapísanie do účtovnej evidencie a o „vrátenie“ vymáhaného dovozného cla, pričom vychádzala z článku 220 ods. 2 písm. b) a z článkov 236 a 239 CKS.
In support of its claim, the appellant pleaded its good faith, errors on the part of the competent authorities that could not have been detected and deficiencies attributable to those authorities.
Na podporu svojej žiadosti odvolateľka poukázala na svoju dobrú vieru, chyby na strane príslušných orgánov, ktoré nemohla zistiť, ako aj na nesplnenie povinností, ktoré im možno pripísať.
Following the appellant’s claim, the Italian Republic asked the Commission to decide whether it was appropriate to waive subsequent entry in the accounts of the import duties claimed from the appellant pursuant to Article 220(2)(b) of the CCC, or to ‘repay’ those duties under Article 239 of the CCC.
V nadväznosti na žiadosť odvolateľky talianske orgány požiadali Komisiu o rozhodnutie, či je na jednej strane odôvodnené nevykonať dodatočné zapísanie dovozného cla požadovaného od odvolateľky do účtovnej evidencie podľa článku 220 ods. 2 písm. b) CKS a na strane druhej priznať „vrátenie“ tohto cla podľa článku 239 CKS.
By letter of 3 June 2002, the Commission requested certain additional information from the Italian authorities, which replied by letter of 7 June 2002.
Listom z 3. júna 2002 Komisia požadovala niektoré dodatočné informácie od talianskych orgánov, ktoré odpovedali listom zo 7. júna 2002.
Before taking a final decision, however, the Commission invited the appellant to advise it of any observations it may have and to have access to the file so that it could inspect the non-confidential documents.
Pred prijatím konečného rozhodnutia však Komisia vyzvala odvolateľku, aby jej poslala svoje prípadné pripomienky a aby sa nazretím do spisu oboznámila s dokumentmi, ktoré nie sú dôverné.
On 6 August 2002, the appellant’s representatives consulted the administrative file at the Commission’s offices.
Zástupcovia odvolateľky 6. augusta 2002 v priestoroch Komisie nazreli do správneho spisu.
On 18 October 2002, the Commission adopted the contested decision, which was notified to the appellant on 21 November 2002.
Dňa 18. októbra 2002 Komisia prijala sporné rozhodnutie, ktoré bolo odvolateľke oznámené 21. novembra 2002.
Firstly, the Commission concluded that it was appropriate to enter in the accounts the import duties that were the subjectmatter of the claim.
Komisia v prvom rade dospela k záveru, že bolo dôvodné dodatočne zapísať do účtovnej evidencie dovozné clo, ktoré bolo predmetom žiadosti.
Secondly, the Commission concluded that it was appropriate to ‘repay’ import duties in respect of the part of the claim relating to the 16 invalid certificates since, in that regard, the appellant was in a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
V druhom rade Komisia dospela k záveru, že bolo dôvodné pristúpiť k „vráteniu“ dovozného cla v časti žiadosti týkajúcej sa šestnástich „neplatných“ osvedčení, keďže odvolateľka sa vo vzťahu k nim nachádzala v špeciálnej situácii v zmysle článku 239 CKS.
Thirdly, with regard to the certificates at issue, the Commission concluded, on the other hand, that the circumstances relied on by the appellant could not give rise to a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
V treťom rade, pokiaľ ide o sporné osvedčenia, Komisia naopak dospela k záveru, že okolnosti uvedené odvolateľkou nemohli založiť špeciálnu situáciu v zmysle článku 239 CKS.
Consequently, in Article 2 of the contested decision, the Commission decided that it was not appropriate to ‘repay’ the import duties relating to those certificates, amounting to EUR 1 702 340.25.
V dôsledku toho Komisia v článku 2 sporného rozhodnutia rozhodla, že nie je dôvodné pristúpiť k „vráteniu“ im zodpovedajúceho dovozného cla vo výške 1 702 340,25 eura.
The proceedings before the Court of First Instance and the judgment under appeal
Žaloba pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 29 January 2003, the applicant sought the annulment of Article 2 of the contested decision.
Žalobou podanou do kancelárie Súdu prvého stupňa 29. januára 2003 odvolateľka žiadala zrušenie článku 2 sporného rozhodnutia.
In support of its action, the applicant put forward three pleas in law, alleging infringement of its rights of defence, of Article 239 of the CCC and of Article 220(2)(b) of the CCC respectively.
Na podporu svojich návrhov odvolateľka uvádzala tri žalobné dôvody založené na porušení jej práva na obhajobu, porušení článku 239 CKS a porušení článku 220 ods. 2 písm. b) CKS.
The Court of First Instance dismissed the action in its entirety.
Súd prvého stupňa zamietol žalobu v celom rozsahu.
The first plea
O prvom žalobnom dôvode
By it first plea, the applicant maintained that its rights of defence were infringed during the administrative procedure in that, although it had access to the file containing the documents on which the Commission had based the contested decision, it did not have access to documents which had a decisive influence on the Commission’s overall assessment of the situation.
Svojím prvým žalobným dôvodom odvolateľka uplatňovala, že jej právo na obhajobu bolo v priebehu správneho konania porušené, keďže hoci mala prístup k spisu obsahujúcemu listiny, na ktorých Komisia založila sporné rozhodnutie, nemala prístup k dokumentom majúcim rozhodujúci význam pre celkové posúdenie, ktoré Komisia vyvodila zo situácie.
However, the Court of First Instance dismissed that plea on the grounds set out in paragraphs 87 to 102 of the judgment under appeal.
Súd prvého stupňa však zamietol tento žalobný dôvod z dôvodov uvedených v bodoch 87 až 102 napadnutého rozsudku.
The second plea
O druhom žalobnom dôvode
The second plea, alleging infringement of Article 239 of the CCC, is composed of four parts.
Druhý žalobný dôvod, založený na porušení článku 239 CKS, sa opiera o štyri časti.
The first part concerns incorrect classification of A.TR.1 movement of goods certificate D 437214.
Prvá časť sa týka nesprávneho posúdenia sprievodného osvedčenia A. TR. 1 D 437214.
The second and third parts set out, respectively, serious deficiencies attributable to the Turkish authorities and to the Commission in order to establish that there was a special situation for the purposes of that article.
Druhá a tretia časť sa zaoberajú závažným nesplnením si povinností zo strany tureckých orgánov a nadväzne Komisiou s cieľom preukázať existenciu špeciálnej situácie v zmysle predmetného článku.
Lastly, the fourth part concerns lack of obvious negligence on the part of the applicant and the assessment of commercial risks.
Posledná, štvrtá časť sa týka neexistencie hrubej nedbanlivosti zo strany odvolateľky a posúdenia podnikateľských rizík.
As regards the first part of that plea, after pointing out that determination of the origin of goods is based on a division of powers between the authorities of the exporting country and those of the importing country, inasmuch as origin is established by the authorities of the exporting country, the Court of First Instance first examined the correspondence exchanged between the Commission and the Italian and Turkish authorities.
Pokiaľ ide o prvú časť tohto žalobného dôvodu, po tom, čo Súd prvého stupňa pripomenul, že určenie pôvodu tovaru sa zakladá na rozdelení právomoci medzi orgány štátu vývozu a orgány štátu dovozu v tom zmysle, že pôvod je stanovený orgánmi štátu vývozu, pristúpil najskôr ku skúmaniu korešpondencie medzi Komisiou a talianskymi a tureckými orgánmi.
In this connection, the Court of First Instance noted, in paragraph 122 of the judgment under appeal, that, with regard to the part of the contested decision concerning the certificates at issue, the Commission based its decision essentially on the Turkish authorities’ letter of 8 March 1999 to the Ravenna customs services.
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa v bode 122 napadnutého rozsudku konštatoval, že pokiaľ ide o časť sporného rozhodnutia týkajúcu sa predmetných osvedčení, Komisia vychádzala predovšetkým z listu tureckých orgánov z 8. marca 1999 zaslaného colnej správe v Ravenne.
However, in comparing the wording of that letter and the wording of subsequent communications from the Turkish authorities, the Court of First Instance pointed out, in paragraphs 124 to 128 of the judgment under appeal, that there were ambiguities as to the classification of certificate D 437214 and that the Commission had not been in a position properly to conclude that that certificate had been forged prior to the adoption of the contested decision.
Porovnávajúc obsah tohto listu a obsah nasledujúcich oznámení tureckých orgánov, Súd prvého stupňa však v bodoch 124 až 128 napadnutého rozsudku zdôraznil existenciu pochybností, pokiaľ ide o posúdenie osvedčenia D 437214, a to, že Komisia nemohla platne dospieť k záveru o sfalšovaní predmetného osvedčenia pred prijatím sporného rozhodnutia.
However, on the basis of a letter of 22 August 2003, and thus subsequent to the contested decision, in which the Turkish authorities confirmed the conclusions set out in their letter of 8 March 1999, the Court of First Instance held that that
Napriek tomu na základe listu z 22. augusta 2003, teda z neskoršieho dátumu ako je sporné rozhodnutie, v ktorom turecké orgány potvrdili svoje závery uvedené v ich liste z 8. marca 1999, Súd prvého stupňa konštatoval, že tieto úvahy nepostačujú na
2008 — CASE C-204/07 P consideration did not, of itself, suffice to annul the contested decision because the applicant had no legitimate interest in the annulment of a decision on the ground of a procedural defect, where annulment of the decision could only lead to the adoption of another decision identical in substance to the decision annulled.
2008 — VEC C-204/07 P to, aby mali za dôsledok zrušenie sporného rozhodnutia, lebo odvolateľka nemala nijaký právny záujem na zrušení z dôvodu formálneho nedostatku rozhodnutia v prípade, ak zrušenie rozhodnutia môže viesť iba k vydaniu nového rozhodnutia, vo svojej podstate zhodného so zrušeným rozhodnutím.
Next, the Court of First Instance examined the second part of the second plea relating to various claims that there were deficiencies attributable to the Turkish authorities which are essentially based on the proposition that those authorities did in fact issue and endorse the certificates at issue.
Súd prvého stupňa následne skúmal druhú časť druhého žalobného dôvodu týkajúcu sa rôznych tvrdení o nesplnení povinností pripísateľnom tureckým orgánom, ktoré vychádzajú z predpokladu, že uvedené orgány skutočne vydali a potvrdili sporné osvedčenia.