natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The present proceedings originate in a dispute between Corporación Dermoestética SA, 12 a company constituted under Spanish law with the object of providing cosmetic treatments and medical and surgical services in that field, and To Me Group Advertising Media Srl, an advertising agency. 13
V súlade so zásadou Spoločenstva o slobodnej hospodárskej súťaži a zásadou voľného pohybu osôb a služieb, ako aj na účely zabezpečenia spotrebiteľom skutočnej možnosti voľby pri výkone ich práv a možnosti porovnania služieb poskytovaných na trhu sa odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto dekrétu zrušujú legislatívne a iné právne ustanovenia, ktoré s odkazom na výkon slobodných povolaní a duševnej činnosti stanovujú: nosťou založenou podľa španielskeho práva, ktorej predmetom činnosti je poskytovanie služieb starostlivosti o krásu, ako aj lekárskych a chirurgických služieb v tejto oblasti, a spoločnosťou To Me Group Advertising Media Srl, 13 reklamnou agentúrou.
Dermoestética started its business in 2003 in Italy, where it has 24 beauty centres and 21 medical centres, located in 23 cities.
Dermoestética vykonáva od roku 2003 svoju činnosť v Taliansku, kde otvorila 24 kozmetických salónov a 21 lekárskych stredísk rozmiestnených v 23 mestách.
(b) a prohibition, even a partial one, on placing advertisements providing information relating to professional qualifications and specialisations, the features of the services provided as well as the price and overall costs of the services, in accordance with the principles of transparency and accuracy in advertising, the observance of which shall be guaranteed by the relevant professional association;
b) zákaz, aj čiastočný, vykonávať informatívnu reklamu týkajúcu sa profesijných titulov a špecializácií, vlastností ponúkaných služieb, ako aj ceny a celkových nákladov služieb, v súlade s kritériami transparentnosti a pravdivosti reklamného oznamu, ktorých dodržiavanie je zabezpečené komorou;
On 10 October 2005, Dermoestética entered into an agreement with Advertising Media under which the latter was to arrange for five television advertisements to be broad-
Dňa 10. októbra 2005 uzavrela Dermoestética dohodu s Advertising Media, podľa ktorej sa Advertising Media zaviazala odvysielať v hlavnom vysielacom čase
12 — ‘Dermoestética’.13 — ‘Advertising Media’.
12 — Ďalej len „Dermoestética“.13 — Ďalej len „Advertising Media“.
III — The questions referred to the Court cast in prime time during the programme ‘Verissimo’ on Canale 5, a national Italian station.
III — Prejudiciálne otázky päť reklamných oznamov počas televíznej relácie „Verissimo“ vysielanej talianskou celoplošnou stanicou Canale 5.
The agreed price was EUR 46 000, before tax, plus agency fees of EUR 4 000.
Dohodnutá cena bola 46 000 eur bez dane a 4 000 eur ako odplata agentúre.
It was in those circumstances that the Giudice di Pace di Genova decided to stay proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Za týchto okolností Giudice di pace di Genova rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
After taking receipt of a payment on account of EUR 2 000, Advertising Media informed Dermoestética that, in view of the applicable Italian legislation, it would not be possible to broadcast the advertisements proposed in the contract on the national television network.
Advertising Media po prijatí zálohy 2 000 eur oznámila spoločnosti Dermoestética, že vzhľadom na platnú právnu úpravu v Taliansku nemôže na televíznej stanici s celoplošnou pôsobnosťou odvysielať reklamné oznamy uvedené v zmluve.
It proposed finding advertising slots on local television stations, subject to an increase in the agreed price.
Navrhla jej umiestnenie v reklamných priestoroch vo vysielaniach talianskych lokálnych televíznych staníc, ale za vyššiu cenu, ako bola dohodnutá.
Dermoestética asked for its payment on account of EUR 2 000 to be refunded.
Dermoestética žiadala vrátenie zálohy 2 000 eur.
When Advertising Media refused to do so, it brought an action against it before the Giudice di Pace di Genova (Italy) for payment of that sum.
Po tom, ako Advertising Media tejto žiadosti nevyhovela, podala na ňu žalobu na Giudice di pace di Genova (Taliansko) na zaplatenie tejto sumy.
(2) Is it incompatible with Article 43 EC for national legislation, such as that under Articles 4, 5 and 9a of [the 1992 Law] and Ministerial Decree No 657/1994, and/or administrative practices to prohibit the broadcasting on national television networks of advertisements for medical and surgical treatments carried out in private health care establishments duly authorised for that purpose, even though that same advertising is permitted on local television networks, and, at the same time, to require in relation to the broadcasting of those advertisements,
Sú s článkom 43 ES zlučiteľné vnútroštátne právne predpisy, akými sú ustanovenia článkov 4, 5 a 9a zákona [z roku 1992] a ustanovenia vyhlášky ministerstva č. 657/1994 a/alebo správna prax, ktoré v rámci celoplošného vysielania zakazujú televíznu reklamu lekárskych a chirurgických zákrokov vykonávaných v súkromných zdravotníckych zariadeniach vlastniacich príslušné povolenia, hoci sa tá istá reklama môže vysielať lokálnymi televíznymi stanicami, a ktoré súčasne pre tento druh vysielania
Before that court, Cliniche Futura Srl, a subsidiary of Dermoestética established in Genoa, at whose premises the contract at issue had been signed, applied for leave to intervene, arguing that the Italian legislation on television advertising for medical activities was contrary to the freedom of establishment enshrined in Article 43 EC.
Cliniche Futura Srl, janovská dcérska spoločnosť spoločnosti Dermoestética, v ktorej bola uzavretá sporná dohoda, podala návrh na vstup do konania ako vedľajší účastník a tvrdila, že talianska právna úprava týkajúca sa televíznej reklamy na zdravotnícke činnosti je v rozpore so slobodou usadiť sa stanovenou v článku 43 ES.
OPINION OF BOT — CASE C-500/06 prior authorisation from each individual municipally and the opinion of the provincial professional association and to impose a ceiling on expenditure of 5% of declared income for the preceding year?
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-500/06
(5) In any event, is the interpretative practice adopted by FNOMCEO incompatible with Articles 3(1)(g) EC, 4 EC, 98 EC, 10 EC, 81 EC and, possibly, Article 86 EC, in so far as the practice is permitted by a national law which requires the competent provincial professional associations to verify that advertisements by medical practitioners are transparent and accurate without indicating the criteria and procedures to be applied in exercising that authority?’
Bez ohľadu na uvedené je prax FNOMCEO vykladajúca platnú právnu úpravu v oblasti reklamy v zdravotníctve v rozpore s článkom 3 ods. 1 písm. g) ES a článkami 4 ES, 98 ES, 10 ES, 81 ES, prípadne s článkom 86 ES, ak túto prax umožňuje vnútroštátny predpis, ktorý od príslušných komôr na úrovni provincií požaduje, aby preverili transparentnosť a pravdivosť reklamných oznamov, ale neupravuje kritériá a spôsob výkonu tejto právomoci?“
(3) Is it contrary to Articles 43 EC and/or 49 EC for the broadcasting of advertisements providing information on medical and surgical treatments of a cosmetic nature in private health care establishments, duly authorised for that purpose, to be made subject to additional prior authorisation by the local authorities and/or professional associations?
Bránia články 43 ES a/alebo 49 ES tomu, aby vysielanie informatívnej reklamy týkajúcej sa lekárskych a chirurgických zákrokov estetickej povahy poskytovaných v súkromných zdravotníckych zariadeniach vlastniacich príslušné povolenia podliehalo ďalšiemu predchádzajúcemu povoleniu vydanému miestnym správnym orgánom a/alebo komorou?
A — The purpose of the questions referred to the Court and their admissibility
A — O predmete prejudiciálnych otázok a ich prípustnosti
(4) By adopting a code of conduct which imposes limits on the advertising of professional health care services and by construing the legislation in force concerning the advertising of medical services in a manner which considerably restricts the right of doctors to advertise their own activities, both measures being binding on all doctors, have the Federazione Nazionale degli Ordini dei Medici (National Federation of Associ -ations of Doctors, Surgeons and Dentists) (‘FNOMCEO’) and the associations of group practices restricted competition beyond what is permitted under the relevant national legislation and in breach of Article 81(1) EC?
Došlo zo strany Federazione nazionale degli ordini dei medici (FNOMCEO) [(národná federácia lekárskych komôr, ďalej len ‚FNOMCEO‘)] a pridružených lekárskych komôr — tým, že prijali etický kódex stanovujúci obmedzenia reklamy zdravotníckych povolaní, ako aj prax vykladajúcu platnú právnu úpravu v oblasti reklamy v zdravotníctve spôsobom, ktorý silne obmedzuje právo lekárov na propagovanie svojej činnosti, pričom v oboch prípadoch ide o obligatórne pravidlá platné pre všetkých lekárov — k obmedzeniu hospodárskej súťaže, pričom tieto subjekty prekročili rámec povolený platnou vnútroštátnou úpravou a porušili článok 81 ods. 1 ES?
The questions referred by the Giudice di Pace di Genova may be divided into two groups.
Otázky položené vnútroštátnym súdom môžu byť rozdelené do dvoch skupín.
The first group is composed of the first, second and third questions.
Prvá skupina sa skladá z prvej až tretej otázky.
By those three questions, the national court is seeking to ascertain whether the 1992 Law is compatible with Articles 43 EC and 49 EC in so far as it prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature on national television networks.
Týmito tromi otázkami sa vnútroštátny súd snaží zistiť, či je zákon z roku 1992 zlučiteľný s článkami 43 ES a 49 ES v rozsahu, v akom zakazuje vysielať na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou reklamu na lekárske a chirurgické zákroky estetickej povahy.
I share the Commission’s opinion as to the admissibility of both groups of questions.
Čo sa týka prípustnosti týchto dvoch skupín otázok, súhlasím s názorom Komisie.
The second group of questions covers the fourth and fifth questions.
Druhá skupina otázok zahŕňa štvrtú a piatu otázku.
Those two questions concern a code of conduct adopted by FNOMCEO and the practice adopted by that federation in applying the code.
Tieto otázky sa týkajú etického kódexu prijatého FNOMCEO a praxe tejto federácie pri vykladaní uvedeného kódexu.
Their purpose is to ascertain whether the code and the practice are compatible with a number of provisions of the Treaty, in particular Article 81 EC, which prohibits agreements between undertakings which are incompatible with the common market.
Ich účelom je posúdiť zlučiteľnosť daného kódexu a praxe s viacerými ustanoveniami Zmluvy, najmä s článkom 81 ES, ktorý zakazuje také dohody medzi podnikateľmi, ktoré sú nezlučiteľné so spoločným trhom.
The Italian Government argues that all of the questions are inadmissible, on the ground that the national court did not take account of the fact that Decree-Law No 223 of 4 July 2006, 14 repealed the laws and regulations prohibiting the professions and those engaged in intellectual work from providing information by way of advertising.
Talianska vláda tvrdí, že všetky tieto otázky sú neprípustné z dôvodu, že vnútroštátny súd nezohľadnil zákonný dekrét č. 223 zo 4. júla 2006 14, ktorým boli zrušené legislatívne a iné právne ustanovenia zakazujúce vykonávať informatívnu reklamu na slobodné povolania a duševnú činnosť.
By way of preliminary remark, it must be recalled that, according to settled caselaw, in proceedings for a preliminary ruling, it is solely for the national court before which the dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
V prvom rade treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v rámci prejudiciálneho konania prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorý vec prejednáva a ktorý musí prevziať zodpovednosť za rozhodnutie sporu, aby s prihliadnutím na osobitosti konkrétneho prípadu posúdil potrebu prejudiciálneho rozhodnutia na vydanie svojho rozhodnutia, ako aj relevantnosť otázok položených Súdnemu dvoru.
Consequently, where the questions submitted concern the interpretation of Community law, the Court of Justice is, in principle, bound to give a ruling. 15
Preto pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu práva Spoločenstva, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť. 15
It also contends that the third to fifth questions are not relevant to the resolution of the main proceedings because the non-performance of the contract between Dermoestética and Advertising Media is due to the position adopted by the latter and not to a refusal on the part of the Canale 5 television company.
Taktiež tvrdí, že tretia až piata otázka nie sú pre rozhodnutie v konaní vo veci samej relevantné, lebo neplnenie zmluvy medzi Dermoestética a Advertising Media bolo spôsobené postojom Advertising Media, a nie odmietnutím zo strany televíznej stanice Canale 5.
It is only where it is quite obvious that the interpretation of a provision of Community law that is sought by the national court bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it that those questions may be declared inadmissible. 16
Za neprípustné možno považovať položené prejudiciálne otázky len vtedy, ak je zjavné, že výklad práva Spoločenstva požadovaný vnútroštátnym súdom nemá nijaký vzťah k realite ani k predmetu sporu vo veci samej, alebo ak Súdny dvor nemá k dispozícii skutkové alebo právne podklady nevyhnutné na užitočné zodpovedanie otázok, ktoré sú mu položené. 16
The Commission considers that the first group of questions is admissible.
Komisia sa domnieva, že prvá skupina otázok je prípustná.
15 — See, in particular, Case C-318/00 Bacardi-Martini and Cellier des Dauphins [2003] ECR I-905, paragraph 41 and the caselaw cited.
15 — Pozri najmä rozsudok z 21. januára 2003, Bacardi-Martini a Cellier des Dauphins, C-318/00, Zb. s. I-905, bod 41 a citovanú judikatúru.
14 — GURI No 153 of 4 July 2006, p.
14 — GURI č. 153 zo 4. júla 2006, s.
4, hereinafter referred to as ‘Decree-Law No 223/2006’.
4, ďalej len „zákonný dekrét č. 223/2006“.
In addition, the question whether the contested provisions of the 1992 Law are compatible with Articles 43 EC and 49 EC is not manifestly irrelevant to the outcome of the dispute in the main proceedings.
Okrem toho otázka zlučiteľnosti sporných ustanovení zákona z roku 1992 s článkami 43 ES a 49 ES nie je zjavne irelevantná pre rozhodnutie v konaní vo veci samej.
In addition, in the procedure laid down in Article 234 EC providing for cooperation between the national courts and the Court of Justice, the functions of the Court of Justice and the national courts are clearly separate and the latter has exclusive jurisdiction to interpret its national legislation. 17
Okrem toho v rámci postupu spolupráce medzi súdmi podľa článku 234 ES sú úlohy Súdneho dvora a vnútroštátneho súdu oddelené a výklad vnútroštátnych právnych predpisov prináleží výhradne vnútroštátnemu súdu. 17
If those articles, or one of them, must be interpreted as meaning that they preclude provisions, such as those introduced by the 1992 Law, which prohibit television advertising, the national court must set aside such provisions, in accordance with the caselaw on the primacy of rules of Community law which are directly applicable. 19
Ak sa totiž majú tieto články, alebo niektorý z nich, vykladať v tom zmysle, že bránia takým právnym predpisom upravujúcim zákaz televíznej reklamy, ako je zákon z roku 1992, nesmie tieto predpisy vnútroštátny súd uplatniť podľa judikatúry týkajúcej sa prednosti priamo uplatniteľných pravidiel práva Spoločenstva. 19
In the light of those considerations, the first group of questions is indeed admissible.
Vzhľadom na tieto úvahy sa prvá skupina otázok zdá byť prípustnou.
It is for the referring court to assess the effects of Decree-Law No 223 on the resolution of the main proceedings and not the government of the Member State from which the reference is made.
Posúdiť účinky zákonného dekrétu č. 223/2006 na rozhodnutie sporu vo veci samej prináleží vnútroštátnemu súdu, a nie vláde členského štátu, v ktorom vykonáva tento súd svoju právomoc.
18In referring these questions to the Court of Justice for a preliminary ruling, the Giudice di Pace di Genova considered that Decree-law No 223, Article 12 of which it sets out, did not prevent the application of the 1992 Law to the case before it.
18Podaním tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor dospel Giudice di pace di Genova k názoru, že zákonný dekrét, ktorého článok 12 citoval, nemá vplyv na uplatnenie zákona z roku 1992 v prejednávanom spore.
It is not for the Court to challenge that assessment.
Súdny dvor nemôže spochybniť toto posúdenie.
On the other hand, I share the Commission’s doubts as to the admissibility of the second group of questions.
Naopak, čo sa týka prípustnosti druhej skupiny otázok, podporujem pochybnosti Komisie.
The Italian Government’s argument that Decree-law No 223 repealed the provisions of the 1992 Law prohibiting advertising, as it did all laws and regulations prohibiting the professions and those engaged in intellectual work from providing information by way of advertising, cannot therefore be accepted and deprive the first group of questions of their purpose.
Na tvrdenie talianskej vlády, podľa ktorého boli zákonným dekrétom zrušené ustanovenia zákona z roku 1992 zakazujúce reklamu, ako aj všetky legislatívne a iné právne ustanovenia, ktoré zakazovali vykonávať informatívnu reklamu na slobodné povolania a duševnú činnosť, sa teda nemôže prihliadať a z tohto tvrdenia nemôže ani vyplývať bezpredmetnosť prvej skupiny otázok.
The purpose of that group of questions is to ascertain whether a code of conduct adopted by a federation of doctors and that federation’s practice in applying the code are compatible with Community law.
Predmetom tejto skupiny otázok je totiž posúdenie súladu etického kódexu prijatého federáciou lekárov a praxe tejto federácie pri uplatňovaní uvedeného kódexu s právom Spoločenstva.
However, the Giudice di Pace di Genova has not provided any details as to the content of that code or that practice.
Vnútroštátny súd však neposkytol nijaký údaj o obsahu tohto kódexu či praxe.
Nor did it explain how the Court’s examination of that code and that practice would be relevant to the outcome of the main proceedings.
Rovnako nevysvetlil, ako by preskúmanie tohto kódexu a uvedenej praxe Súdnym dvorom malo byť relevantné pre rozhodnutie v konaní vo veci samej.
17 — See, in particular, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited.
17 — Pozri najmä rozsudok zo 17. júna 1999, Piaggio, C-295/97, Zb. s. I-3735, bod 29 a citovanú judikatúru.
19 — Case 106/77 Simmenthal [1978] ECR 629, paragraph 21.
19 — Rozsudok z 9. marca 1978, Simmenthal, 106/77, Zb. s. 629, bod 21.
Since rules on television advertising for medical treatments have been harmonised in Directive 89/552, it is necessary to consider whether the compatibility of the provisions of the 1992 Law at issue must be examined in the light of that directive or the provisions of the Treaty on freedom of movement.
Keďže televízna reklama v oblasti lekárskych zákrokov bola harmonizovaná smernicou 89/552, treba zistiť, či je zlučiteľnosť týchto sporných ustanovení zákona z roku 1992 potrebné skúmať z hľadiska tejto smernice, alebo z hľadiska ustanovení Zmluvy týkajúcich sa slobody pohybu.
Indeed, it would appear to be obvious that those questions are irrelevant since, according to the information supplied by the referring court, Advertising Media explained that it was impossible for it to fulfil its contractual obligations because of the 1992 Law, in so far as it prohibited the broadcasting of all advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, and not because of the code adopted by FNOMCEO or its practice in applying it.
Tento nedostatok relevantnosti sa tiež môže zdať zjavný vzhľadom na skutočnosť, že podľa údajov poskytnutých vnútroštátnym súdom Advertising Media odôvodnila nemožnosť plnenia svojich zmluvných záväzkov zákonom z roku 1992, ktorý zakazuje akúkoľvek reklamu na lekárske a chirurgické zákroky estetickej povahy vykonávané v súkromných zdravotníckych zariadeniach na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou, a nie na základe uplatnenia kódexu prijatého FNOMCEO a praxe, ktorá z neho vyplýva.
The relevant provisions of Community law
Príslušné ustanovenia práva Spoločenstva
That is why I propose that the Court should decide that the fourth and fifth questions are manifestly irrelevant to the outcome of the main proceedings and should be declared inadmissible.
Preto navrhujem Súdnemu dvoru rozhodnúť, že štvrtá a piata otázka sa zdajú byť zjavne irelevantné pre rozhodnutie v konaní vo veci samej a vyhlásiť ich za neprípustné.
Article 14(1) of Directive 89/552 expressly prohibits television advertising for medicinal products and medical treatment available only on prescription in the Member State within whose jurisdiction the broadcaster falls.
Pripomínam, že článok 14 ods. 1 smernice 89/552 výslovne zakazuje televíznu reklamu na lieky a lekárske ošetrenie, ktoré sú dostupné iba na lekársky predpis v členských štátoch, ktorých právomoc sa vzťahuje na prevádzkovateľa televízneho vysielania.
B — The first three questions
B — O otázkach
The question is therefore whether the 1992 Law, to the extent that it prohibits the broadcasting of advertisements for medical and surgical treatments of a cosmetic nature carried out in private health care establishments on national television networks, is an implementation of Article 14(1) of Directive 89/552.
Treba teda posúdiť, či zákon z roku 1992 v rozsahu, v akom zakazuje vysielať reklamu na lekárske a chirurgické zákroky estetickej povahy vykonávané v súkromných zdravotníckych zariadeniach na televíznych staniciach s celoplošnou pôsobnosťou, predstavuje uplatnenie článku 14 ods. 1 smer nice 89/552.
The directive does not give a more precise definition of the medical treatments which are covered by the ban on television advertising laid down in Article 14(1).
Táto smernica nespresňuje lekárske ošetrenia, na ktoré sa vzťahuje zákaz televíznej reklamy podľa článku 14 ods. 1.
At the hearing, the Commission stated that the concept of ‘medical treatment’ in that article must be interpreted by analogy with that of ‘medicinal products available only on prescription’.
Na pojednávaní Komisia uviedla, že pojem „lekárske ošetrenie“ uvedený v tomto článku sa má vykladať per analogiam s pojmom „lieky dostupné iba na lekársky predpis“.
The concept at issue thus corresponds to acts performed by a doctor on the basis of a prescription issued by another doctor.
Uvedený pojem by teda zodpovedal úkonom vykonávaným lekárom na základe predpisu vydaného iným lekárom.
In the field of plastic surgery, it covers, for example, operations intended to rectify the consequences of an accident or to correct a congenital deformity.
V oblasti estetickej chirurgie by teda predstavoval napríklad operácie zamerané na nápravu dôsledkov nehody alebo korekciu vrodenej chyby.
On the other hand, it does not apply to acts performed solely at the patient’s request.
Tento pojem by sa naopak nevzťahoval na úkony vykonávané na základe vlastnej žiadosti pacienta.