natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Pursuant to the Supplementary Fund Protocol, only sovereign States may be party to it; it is not therefore possible for the Community to ratify or accede to the Protocol, nor is there a prospect that it will be able to do so in the near future.’
„Podľa protokolu o doplnkovom fonde, môžu byť jeho stranami iba suverénne štáty, nie je teda možné, aby spoločenstvo ratifikovalo protokol, alebo k nemu pristúpilo, a ani sa nepredpokladá, že by to mohlo urobiť v blízkej budúcnosti.“
Articles 1(1) and 4 of Decision 2004/246 read as follows:
Článok 1 ods. 1 a článok 4 rozhodnutia 2004/246 znejú takto:
Member States shall, at the earliest opportunity, use their best endeavours to ensure that the Supplementary Fund Protocol, and the underlying instruments, are amended in order to allow the Community to become a Contracting Party to them.’
Členské štáty sa čo najskôr zasadia o to, aby boli protokol o doplnkovom fonde a zásadné dokumenty zmenené a doplnené, aby sa spoločenstvo mohlo stať ich zmluvnou stranou.“
Article 2 of Loi no 75-633 relative à l’élimination des déchets et à la récupération des matériaux (Law No 75-633 on the disposal of waste and the recovery of materials) of 15 July 1975 (JORF, 16 July 1975, p.
Článok 2 zákona č. 75-633 z 15. júla 1975 o zneškodňovaní odpadov a zhodnotení materiálov (JORF zo 16. júla 1975, s.
7279), now Article L. 541-2 of the Code de l’environnement (Code of the Environment), provides:
7279), teraz článok L. 541-2 kódexu životného prostredia, stanovuje:
‘Any person who produces or holds waste under conditions likely to produce harmful effects on soils, flora and fauna, to damage sites or landscapes, to pollute the air or water, to cause noise and odours and, in general, to harm human health or the environment, is obliged to dispose of it or have it disposed of in accordance with the provisions of this Chapter, under the conditions required to avoid the above effects.
„Každá osoba, ktorá je pôvodcom alebo držiteľom odpadov za podmienok, za ktorých by mohlo dôjsť ku škodlivým účinkom na pôdu, rastliny a živočíchy, poškodeniu lokalít alebo krajiny, znečisteniu ovzdušia alebo vôd, spôsobeniu hluku a zápachu a vo všeobecnosti k poškodeniu zdravia človeka a životného prostredia, je povinná zabezpečiť alebo nechať zabezpečiť ich zneškodnenie v súlade s ustanoveniami tejto kapitoly, a to za podmienok, ktoré môžu zabrániť uvedeným účinkom.
The disposal of waste includes the operations of collection, transport, storage, sorting and treatment required for the recovery of reusable elements and materials or energy, and for the deposit or discharge into the natural environment of all other products under the conditions required to avoid the harmful effects mentioned in the previous paragraph.’
Zneškodnenie odpadov zahŕňa činnosti, ako je zber, preprava, skladovanie, triedenie a spracovanie nevyhnutné na zhodnocovanie opätovne použiteľných zložiek a materiálov alebo energie, ako aj na skládkovanie alebo vypúšťanie všetkých ostatných produktov do prírodného prostredia za podmienok, ktoré môžu zabrániť poškodzovaniu uvedenému v predchádzajúcej vete.“
The dispute in the main proceedings and the reference for a preliminary ruling
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
On 12 December 1999 the oil tanker Erika, flying the Maltese flag and chartered by Total International Ltd, sank about 35 nautical miles south-west of the Pointe de Penmarc’h (Finistère, France), spilling part of her cargo and oil from her bunkers at sea and causing pollution of the Atlantic coast of France.
Dňa 12. decembra 1999 sa ropný tanker Erika, plávajúci pod maltskou vlajkou a prenajatý spoločnosťou Total International Ltd, potopil približne 35 námorných míľ juhozápadne od mysu Penmarc’h (Finistère, Francúzsko), pričom časť nákladu z jeho zásobníkov unikla do mora, spôsobiac znečistenie francúzskeho atlantického pobrežia.
It appears from the order for reference and the observations submitted to the Court that the Italian company ENEL concluded a contract with Total International Ltd for the delivery of heavy fuel oil intended to be used as fuel for electricity production.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania a z pripomienok podaných pred Súdnym dvorom vyplýva, že talianska spoločnosť ENEL uzavrela so spoločnosťou Total International Ltd zmluvu týkajúcu sa dodávky ťažkého vykurovacieho oleja, ktorý mal byť použitý ako palivo na výrobu elektrickej energie.
In order to carry out the contract, Total raffinage distribution, now Total France SA, sold the heavy fuel oil to Total International Ltd, which chartered the vessel Erika to carry it from Dunkirk (France) to Milazzo (Italy).
Na splnenie tejto zmluvy Total raffinage distribution, teraz Total France SA, predal predmetný ťažký vykurovací olej spoločnosti Total International Ltd, ktorá si prenajala tanker Erika na jeho dopravu z prístavu Dunkerque (Francúzsko) do prístavu Milazzo (Taliansko).
On 9 June 2000 the Commune de Mesquer brought proceedings against the Total companies in the Tribunal de commerce de Saint-Nazaire (Commercial Court, Saint-Nazaire), seeking inter alia a ruling that the companies should, pursuant to Law No 75-633, be liable for the consequences of the damage caused by the waste spread on the territory of the municipality and be ordered jointly and severally to pay the costs incurred by the municipality for cleaning and anti-pollution measures, namely EUR 69 232.42.
Proti spoločnostiam Total podala obec Mesquer 9. júna 2000 žalobu pred Tribunal de commerce de Saint-Nazaire smerujúcu najmä k tomu, aby tieto spoločnosti podľa zákona č. 75-633 prevzali zodpovednosť za dôsledky škôd spôsobených odpadmi rozšírenými po jej území a boli zaviazané spoločne a nerozdielne na zaplatenie súm, ktoré obec vynaložila na čistenie a zneškodnenie odpadu, teda 69 232,42 eur.
The action was unsuccessful, and the Commune de Mesquer appealed to the Cour d’appel de Rennes (Court of Appeal, Rennes), which by judgment of 13 February 2002 confirmed the decision at first instance, taking the view that the heavy fuel oil did not in this case constitute waste but was a combustible material for energy production manufactured for a specific use.
Keďže žaloba bola zamietnutá, obec Mesquer podala odvolanie na Cour d’appel de Rennes, ktorý rozsudkom z 13. februára 2002 potvrdil prvostupňový rozsudok, konštatujúc, že ťažký vykurovací olej predstavoval v danom prípade nie odpad, ale palivovú látku, ktorá predstavovala energetickú surovinu slúžiacu na určitý účel.
The Cour d’appel de Rennes accepted that the heavy fuel oil thus spilled and mixed with water and sand formed waste, but nevertheless considered that there was no provision under which the Total companies could be held liable, since they could not be regarded as producers or holders of that waste.
Cour d’appel de Rennes síce uznal, že ťažký vykurovací olej, ktorý unikol a zmenil sa svojím zmiešaním s vodou a pieskom, vytvoril odpad, ale napriek tomu zastával názor, že žiadne ustanovenie neumožňuje určiť zodpovednosť spoločností Total, keďže tieto spoločnosti nemôžu byť považované za pôvodcov alebo držiteľov predmetného odpadu.
The municipality appealed on a point of law to the Cour de cassation (Court of Cassation).
Obec Mesquer teda podala kasačný opravný prostriedok.
Since it considered that the case raised a serious problem of interpretation of Directive 75/442, the Cour de cassation decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Keďže Cour de cassation zastával názor, že spor obsahuje závažný problém výkladu smernice 75/442, rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
Can heavy fuel oil, as the product of a refining process, meeting the user’s specifications and intended by the producer to be sold as a combustible fuel, and referred to in [Directive 68/414] be treated as waste within the meaning of Article 1 of [Directive 75/442] as … codified by [Directive 2006/12]?
Môže sa ťažký vykurovací olej, teda produkt procesu rafinácie zodpovedajúci špecifikáciám užívateľa, ktorý výrobca určil na predaj ako palivo a ktorý je uvedený v smernici 68/414…, kvalifikovať ako odpad v zmysle článku 1 smer -nice 75/442… a kodifikovanej smernicou 2006/12…?
Does a cargo of heavy fuel oil, transported by a ship and accidentally spilled into the sea, constitute — either in itself or on account of being mixed with water and sediment — waste falling within category Q4 in Annex I to [Directive 2006/12]?
Je náklad ťažkého vykurovacieho oleja dopravovaný loďou, ktorý unikol do mora v dôsledku nehody, sám osebe alebo v dôsledku jeho zmiešania s vodou a usadeninami odpadom v zmysle bodu Q4 prílohy I smernice 2006/12…?
If the first question is answered in the negative and the second in the affirmative, can the producer of the heavy fuel oil (Total raffinage [distribution]) and/or the seller and carrier (Total International Ltd) be regarded as the producer and/or holder of waste within the meaning of Article 1(b) and (c) of [Directive 2006/12] and for the purposes of applying Article 15 of that directive, even though at the time of the accident which transformed it into waste the product was being transported by a third party?’
V prípade zápornej odpovede na prvú otázku a kladnej odpovede na druhú otázku, možno výrobcu ťažkého vykurovacieho oleja (Total raffinage [distribution]) a/alebo predajcu a nájomcu lode (Total international Ltd) považovať za pôvodcu a/alebo držiteľa odpadu v zmysle [článku] 1 písm. b) a c) smer -nice 2006/12… a na účely uplatnenia článku 15 tej istej smernice, hoci ho v čase nehody, keď sa z neho stal odpad, dopravovala tretia osoba?“
The Total companies submit that the reference for a preliminary ruling must be declared inadmissible in so far as the Commune de Mesquer has already received compensation from the Fund and consequently has no legal interest in bringing proceedings.
Spoločnosti Total uvádzajú, že tento návrh na začatie prejudiciálneho konania musí byť vyhlásený za neprípustný, keďže obec Mesquer už získala odškodnenie prostredníctvom FIPOL a v dôsledku toho stratila záujem na konaní.
In those circumstances the request for a preliminary ruling is hypothetical.
Za týchto podmienok má návrh na začatie prejudiciálneho konania hypotetickú povahu.
It is settled caselaw that questions on the interpretation of Community law referred by a national court, in the factual and legislative context which that court is responsible for defining and the accuracy of which is not a matter for the Court to determine, enjoy a presumption of relevance.
Podľa ustálenej judikatúry pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Spoločenstva položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na svoju vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti.
The Court may refuse to rule on a question referred by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, to that effect, Joined Cases C-222/05 to C-225/05 Van der Weerd and Others [2007] ECR I-4233, paragraph 22 and the caselaw cited).
Zamietnutie návrhu vnútroštátneho súdu Súdnym dvorom je možné len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Spoločenstva nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sa mu položili (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júna 2007, van der Weerd a i., C-222/05 až C-225/05, Zb. s. I-4233, bod 22 a citovanú judikatúru).
Moreover, according to settled caselaw, it is for the national court hearing a dispute to determine both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court (Joined Cases C-393/04 and C-41/05 Air Liquide Industries Belgium [2006] ECR I-5293, paragraph 24 and the caselaw cited).
Rovnako treba uviesť, že v súlade s ustálenou judikatúrou je úlohou vnútroštátnych súdov, ktoré konajú o spore, aby posúdili tak nevyhnutnosť rozhodnutia o prejudiciálnej otázke na vydanie ich rozsudku, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladú Súdnemu dvoru (rozsudok z 15. júna 2006, Air Liquide Industries Belgium, C-393/04 a C-41/05, Zb. s. I-5293, bod 24 a citovaná judikatúra).
It may be seen from the documents in the case that the Commune de Mesquer has indeed received payments from the Fund, made following the claim for compensation it brought against inter alia the owner of the Erika and the Fund.
V tejto súvislosti zo spisu vyplýva, že obec Mesquer skutočne prijala platby od FIPOL, ktoré boli vyplatené v nadväznosti na žiadosť o náhradu škody, ktorú podala proti vlastníkovi lode Erika a FIPOL.
Those payments were the subject of settlements by which the municipality expressly agreed not to bring any actions or proceedings, on pain of having to repay the sums paid.
Tieto platby boli predmetom dojednaní, ktorými sa menovaná obec výslovne vzdala akýchkoľvek konaní a žalôb, pod hrozbou vrátenia predmetných vyplatených súm.
It is apparent that the Cour de cassation had that information before it, but none the less did not consider that the dispute in the main proceedings had ceased or that the Commune de Mesquer had lost its legal interest in bringing proceedings, and did not decide not to refer its questions to the Court for a preliminary ruling.
Zdá sa, že vnútroštátny súd disponoval týmito informáciami, ale napriek tomu sa nedomnieval, že konanie vo veci samej bolo zastavené a že obec Mesquer nemá právny záujem na konaní, a ani neodmietol položiť Súdnemu dvoru prejudiciálne otázky.
In those circumstances the questions put by the Cour de cassation must be answered.
Za týchto okolností je potrebné odpovedať na otázky, ktoré položil Cour de cassation.
By its first question, the referring court seeks to know whether heavy fuel oil sold as a combustible fuel may be classified as waste within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442.
Svojou prvou otázkou chce vnútroštátny súd vedieť, či sa ťažký vykurovací olej predávaný na použitie ako palivo má kvalifikovať ako odpad v zmysle článku 1 písm. a) smernice 75/442.
The Total companies, the Member States which have submitted observations, and the Commission take the view that the question should be answered in the negative.
Spoločnosti Total, členské štáty, ktoré predložili pripomienky, ako aj Komisia zastávajú názor, že na túto otázku je potrebné odpovedať záporne.
Only the Commune de Mesquer submits that such heavy fuel oil is to be classified as waste and that the substance in question falls, moreover, within the category of dangerous and illegal products.
Iba obec Mesquer uvádza, že takýto ťažký vykurovací olej má byť považovaný za odpad a že okrem toho predmetná látka patrí do kategórie nebezpečných a zakázaných odpadov.
It should be recalled that under Article 1(a) of Directive 75/442 any substance or object in the categories set out in Annex I to the directive which the holder discards or intends or is required to discard is to be regarded as waste.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa článku 1 písm. a) smernice 75/442 sa za odpad považuje akákoľvek látka alebo predmet v kategórii ustanovenej v prílohe I tejto smernice, ktorej sa jej držiteľ zbavuje, chce sa jej zbaviť alebo je povinný sa jej zbaviť.
The Court has also held that, in view of the aim pursued by Directive 75/442, the concept of waste cannot be interpreted restrictively (see ARCO Chemie Nederland, paragraph 40).
Súdny dvor už tiež rozhodol, že vzhľadom na cieľ sledovaný smernicou 75/442 pojem odpad nemôže byť vykladaný reštriktívne (pozri rozsudok ARCO Chemie Nederland a i., už citovaný, bod 40).
That concept can cover all objects and substances discarded by their owner, even if they have a commercial value and are collected on a commercial basis for recycling, reclamation or reuse (see, in particular, Case C-9/00 Palin Granit and Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus [2002] ECR I-3533, paragraph 29 and the caselaw cited).
Tento pojem môže pokrývať všetky predmety a látky, ktorých sa ich majiteľ zbavuje, hoci majú obchodnú hodnotu a sú z komerčných dôvodov zbierané na recykláciu, spätné spracovanie alebo opätovné použitie (pozri najmä rozsudok z 18. apríla 2002, Palin Granit a Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus, C-9/00, Zb. s. I-3533, ďalej len „rozsudok Palin Granit“, bod 29 a citovanú judikatúru).
In this respect, certain circumstances may constitute evidence that a substance or object has been discarded or of an intention or requirement to discard it within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442.
V tejto súvislosti určité okolnosti môžu naznačovať existenciu úkonu, úmyslu alebo povinnosti zbaviť sa látky alebo predmetu v zmysle článku 1 písm. a) smernice 75/442.
That will be the case in particular where the substance used is a production residue, that is to say, a product not sought as
Takým je najmä prípad, keď použitou látkou je odpad z výroby, čiže produkt, ktorý ako taký nebol predmetom danej výroby (rozsudok ARCO Chemie
2008 — CASE C-188/07 such (ARCO Chemie Nederland, paragraphs 83 and 84).
2008 — VEC C-188/07
The Court has thus said that leftover stone from extraction processes of a granite quarry which is not the product primarily sought by the operator in principle constitutes waste (Palin Granit, paragraphs 32 and 33).
Nederland a i., už citovaný, body 83 a 84). Takto Súdny dvor spresnil, že zostatky pri ťažbe v žulovom lome, ktoré nie sú hlavným predmetom ťažby, v podstate predstavujú odpad (rozsudok Palin Granit, body 32 a 33).
However, goods, materials or raw materials resulting from a manufacturing or extraction process which is not primarily intended to produce that item may constitute not a residue but a by-product which the undertaking does not wish to discard but intends to exploit or market on economically advantageous terms in a subsequent process without prior processing (see Palin Granit, paragraph 34, and order in Case C-235/02 Saetti and Frediani [2004] ECR I-1005, paragraph 35).
Látka, materiál alebo surovina ako výsledok výrobného procesu alebo ťažby, ktorých hlavným účelom však nie je ich produkcia, nemusia predstavovať ich zostatok, ale môžu byť vedľajším produktom, ktorého sa podnik nechce zbaviť, ale chce ho využiť alebo predať za hospodársky výhodných podmienok v neskoršom procese bez predchádzajúceho spracovania (pozri rozsudok Palin Granit, bod 34, ako aj uznesenie z 15. januára 2004, Saetti a Frediani, C-235/02, Zb. s. I-1005, bod 35).
There is no reason to apply the provisions of Directive 75/442 to goods, materials or raw materials which have an economic value as products regardless of any form of processing and which, as such, are subject to the legislation applicable to those products (see Palin Granit, paragraph 35, and order in Saetti and Frediani, paragraph 35).
Nie je žiaden dôvod podriadiť ustanoveniam smernice 75/442 látky, materiály alebo suroviny, ktoré majú hospodársky hodnotu výrobkov nezávisle od akéhokoľvek spracovania a ktoré ako také spadajú pod právnu úpravu vzťahujúcu sa na tieto výrobky (pozri rozsudok Palin Granit, bod 35, ako aj uznesenie Saetti a Frediani, už citované, bod 35).
However, having regard to the obligation to interpret the concept of waste widely in order to limit its inherent nuisance and harmful effects, the reasoning concerning by-products should be confined to situations in which the reuse of goods, materials or raw materials is not a mere possibility but a certainty, without prior processing and as an integral part of the production process (Palin Granit, paragraph 36, and order in Saetti and Frediani, paragraph 36).
Vzhľadom na povinnosť širšie vykladať pojem odpad, s cieľom obmedziť nevýhody alebo škodlivosť obsiahnuté v ich povahe, použitie argumentácie týkajúcej sa vedľajších produktov musí byť zúžené na situácie, keď opätovné použitie látky, materiálu alebo suroviny nie je iba eventuálne, ale určité, bez predchádzajúceho spracovania a v nepretržitosti výrobného procesu (rozsudok Palin Granit, bod 36, ako aj uznesenie Saetti a Frediani, už citované, bod 36).
In addition to the criterion of whether a substance constitutes a production residue, a second relevant criterion for determining whether or not the substance is waste within the meaning of Directive 75/442 is thus the degree of likelihood that the substance will be reused without prior processing.
Okrem kritéria založeného na tom, či nejaká látka má, alebo nemá povahu zostatku po výrobnom procese, stupeň pravdepodobnosti opätovného použitia tejto látky bez predchádzajúceho spracovania predstavuje teda druhé závažné kritérium posúdenia toho, či je, alebo nie je odpadom v zmysle smernice 75/442.
If, in addition to the mere possibility of reusing the substance, there is also an economic advantage to the holder in so
Ak okrem obyčajnej možnosti opätovného použitia látky existuje aj ekonomický osoh pre držiteľa tak urobiť, pravdepodobnosť opätovného použitia je vysoká. Za takého predpokladu
In that case, the substance in question can no longer be considered a substance which its holder seeks to ’discard’ and must be regarded as a genuine product (see Palin Granit, paragraph 37).
COMMUNE DE MESQUER predmetnú látku nemožno považovať za záťaž, ktorej sa držiteľ snaží „zbaviť“, ale za pravý výrobok (pozri rozsudok Palin Granit, bod 37).
In the case at issue in the main proceedings, it appears that the substance in question is obtained as a result of the process of refining oil.
V konaní vo veci samej sa zdá, že predmetná látka je získavaná ako výsledok procesu rafinácie ropy.
However, this residual substance is capable of being exploited commercially on economically advantageous terms, as is confirmed by the fact that it was the subject of a commercial transaction and meets the buyer’s specifications, as the referring court points out.
Táto zostatková látka však môže byť komerčne využitá za hospodársky výhodných podmienok, ako to potvrdzuje skutočnosť, že bola predmetom obchodnej transakcie a zodpovedá špecifikáciám kupujúceho, ako to zdôrazňuje vnútroštátny súd.
The answer to the first question must therefore be that a substance such as that at issue in the main proceedings, namely heavy fuel oil sold as a combustible fuel, does not constitute waste within the meaning of Directive 75/442, where it is exploited or marketed on economically advantageous terms and is capable of actually being used as a fuel without requiring prior processing.
Na prvú otázku je teda potrebné odpovedať, že látka, akou je látka v konaní vo veci samej, a to ťažký vykurovací olej predávaný ako palivo, nepredstavuje odpad v zmysle smernice 75/442, ak je využitý alebo predaný za hospodársky výhodných podmienok a ak môže byť skutočne používaný ako palivo bez potreby predchádzajúceho spracovania.
By its second question the referring court seeks essentially to know whether heavy fuel oil that is accidentally spilled into the sea following a shipwreck must in such circumstances be classified as waste within the meaning of category Q4 in Annex I to Directive 75/442.
Svojou druhou otázkou chce vnútroštátny súd v podstate vedieť, či sa ťažký vykurovací olej, ktorý unikol do mora v dôsledku stroskotania, má za takýchto okolností kvalifikovať ako odpad v zmysle kategórie Q4 prílohy I smernice 75/442.
The Commune de Mesquer, with which the French and Italian Governments and the Commission substantially agree, takes the view that where such hydrocarbons are discharged into the sea, and all the more so if they are mixed with water and sediment, they must be classified as waste within the meaning of Directive 75/442.
Obec Mesquer, v podstate zhodne s francúzskou a talianskou vládou, ako aj Komisiou, zastáva názor, že takéto ropné látky, keďže unikli do mora, a teda zmiešali sa s vodou a usadeninami, majú byť kvalifikované ako odpad v zmysle smernice 75/442.