natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The referring court recalls that in Kühne & Heitz the Court of Justice ruled: ‘The principle of cooperation arising from Article 10 EC imposes on an administrative body an obligation to review a final administrative decision, where an application for such review is made to it, in order to take account of the interpretation of the relevant provision given in the meantime by the Court where:
Vnútroštátny súd pripomína, že Súdny dvor vo svojom už citovanom rozsudku Kühne & Heitz rozhodol: „Zo zásady spolupráce, ktorú upravuje článok 10 ES, vyplýva pre správny orgán, rozhodujúci v tomto zmysle o návrhu, povinnosť opätovne preskúmať právoplatné správne rozhodnutie, tak aby bol zohľadnený výklad relevantného ustanovenia, ku ktorému medzičasom dospel Súdny dvor, ak
— the administrative decision in question has become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance;
— sa dotknuté rozhodnutie stalo právoplatným na základe rozsudku vnútroštátneho súdu rozhodujúceho v poslednom stupni,
— that judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under [the third paragraph of Article 234] EC; and
— je uvedený rozsudok vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol prijatý bez toho, aby bol na Súdny dvor podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa podmienok stanovených v článku 234 treťom odseku ES a
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court.’
— dotknutá osoba sa obrátila na správny orgán ihneď po tom, ako sa dozvedela o uvedenej judikatúre.“
The Finanzgericht Hamburg considers that the first two conditions set out in the preceding paragraph are met in the present case given the fact that, first, the Hauptzollamt has the power, under the first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG, to withdraw its repayment decision of 10 August 1995 and, second, that decision did become final by reason of the order of 11 May 2000 of the Bundesfinanzhof which ruled at last instance.
Pokiaľ ide o prvé dve podmienky uvedené v predchádzajúcom bode, Finanzgericht Hamburg sa domnieva, že sú v prejednávanej veci splnené, keďže po prvé Hauptzollamt má podľa § 48 ods. 1 prvej vety VwVfG právomoc zrušiť svoje rozhodnutie o vrátení z 10. augusta 1995 a po druhé toto rozhodnutie sa stalo právoplatným v zmysle uznesenia Bundesfinanzhofu z 11. mája 2000, ktorý rozhodoval v poslednom stupni.
As regards the third condition referred to in Kühne & Heitz, the Finanzgericht is uncertain whether it must be interpreted as meaning that, first, the person concerned must have relied on Community law when he contested the administrative decision in court and, second, the national court must have dismissed the action without referring a question to the Court for a preliminary ruling. If that were the case, this condition I - 455
Pokiaľ ide o tretiu podmienku uvedenú v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, Finanzgericht Hamburg sa pýta, či sa táto podmienka má vykladať jednak tak, že dotknutá osoba mala správny akt napadnúť súdnou cestou s odvolaním sa na právo Spoločenstva, a jednak tak, že vnútroštátny súd mal žalobu zamietnuť bez toho aby na Súdny dvor podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Ak je to tak, táto I - 455
2008 — CASE C-2/06 could not be regarded as met here and, consequently, the action brought by Kempter would have to be dismissed, given that it pleaded misinterpretation of Community law before neither the Finanzgericht Hamburg nor the Bundesfinanzhof.
2008 — VEC C-2/06 podmienka sa v prejednávanej veci nemôže považovať za splnenú a žaloba žalobkyne vo veci samej by mala byť zamietnutá, keďže Kempter sa neodvolával na nesprávny výklad práva Spoločenstva, a to ani na Finanzgerichte Hamburg, ani na Bundesfinanzhofe.
The Finanzgericht Hamburg nevertheless considers that it can be seen from the judgment in Kühne & Heitz that in the case which gave rise to that judgment the claimant likewise did not request that a question be referred to the Court for a preliminary ruling. 23
Finanzgericht Hamburg sa však napriek tomu domnieva, že z už citovaného rozsudku Kühne & Heitz sa môže vyvodiť, že žalobca ani vo veci, v ktorej bol vyhlásený tento rozsudok, nenavrhol položiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku. 23
In the grounds of its order for reference, the Finanzgericht Hamburg suggests, moreover, that the fact that national courts have themselves not understood the significance of a question of interpretation of Community law should not be held against the individual affected.
V rámci odôvodnenia návrhu na začatie prejudiciálneho konania okrem toho Finanzgericht Hamburg uvádza, že ak si samotné vnútroštátne súdy neuvedomili význam otázky výkladu práva Spoločenstva, nie je vhodné to vytýkať poškodenému jednotlivcovi.
The Finanzgericht Hamburg considers that the fourth condition referred to in Kühne & Heitz is met if the individual affected by the administrative decision inconsistent with Community law requests the administrative authority ‘without delay’ or ‘without culpable delay’ to review that decision, once it has ‘positive awareness’ of the relevant decision of the Court. 25
Pokiaľ ide o štvrtú podmienku uvedenú v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, Finanzgericht Hamburg sa domnieva, že je splnená, ak jednotlivec poškodený správnym rozhodnutím, ktoré nie je v súlade s právom Spoločenstva, požiada „okamžite“ alebo „bez meškania z vlastnej viny“ správny orgán, aby toto rozhodnutie preskúmal, akonáhle sa „skutočne dozvedel“ o relevantnej judikatúre Súdneho dvora. 25
In the circumstances of the main proceedings, although Kempter’s application for review to the Hauptzollamt was made 21 months after delivery of the judgment in Emsland-Stärke, it cannot be regarded as too late, considering that it was made on 16 September 2002, that is to say less than three months from when Kempter has claimed to have become aware of the judgment in which the Bundesfinanzhof applied Emsland-Stärke.
Za okolností veci samej nemožno návrh na opätovné preskúmanie podaný Kempter na Hauptzollamt považovať za oneskorený, napriek tomu, že bol podaný 21 mesiacov po vyhlásení už citovaného rozsudku Emsland-Stärke, berúc do úvahy, že bol podaný 16. septembra 2002, teda v lehote kratšej ako 3 mesiace od momentu, kedy Kempter uviedol, že sa dozvedel o rozsudku, ktorým Bundesfinanzhof uplatnil už citovaný rozsudok Emsland-Stärke.
Inasmuch as administrative authorities must apply the interpretation of a provision of Community law supplied by the Court in a preliminary ruling to legal relationships which have arisen before the Court’s judgment, the referring court is unsure whether the possibility of applying for review and withdrawal of an administrative decision that is final and infringes Community law might be temporally unrestricted or whether, on the other hand, it must be subject to a timelimit justified by reasons of legal certainty.
Keďže je správny orgán povinný uplatniť výklad ustanovení práva Spoločenstva, ktorý Súdny dvor uskutočnil v rozsudku vyhlásenom v prejudiciálnom konaní, na právne vzťahy, ktoré vznikli pred týmto rozsudkom, vnútroštátny súd sa pýta, či možnosť požiadať o opätovné preskúmanie a zrušenie právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré porušuje právo Spoločenstva, môže byť časovo neobmedzená alebo či naopak musí byť sprevádzaná časovým obmedzením z dôvodu právnej istoty.
In those circumstances, the Finanzgericht Hamburg decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Za týchto okolností sa Finanzgericht Hamburg rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
(2) Is an application for the review and amendment of a final administrative decision which is contrary to Community law subject to a limit in time for overriding reasons of Community law, apart from the conditions set out in [Kühne & Heitz]?’ Consideration of the questions referred for a preliminary ruling
Podlieha možnosť podať návrh na opätovné preskúmanie a opravu právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva, okrem podmienok uvedených v rozsudku [Kühne & Heitz, už citovanom] aj obmedzeniu z časového hľadiska, a to z naliehavých dôvodov na základe práva Spoločenstva?“ O prejudiciálnych otázkach
Question 1
O prvej otázke
By its first question, the referring court essentially asks whether Kühne & Heitz requires an administrative decision that has become final by virtue of a judgment of I - 457
Vo svojej prvej otázke sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či z už citovaného rozsudku Kühne & Heitz vyplýva povinnosť opätovného preskúmania a opravy I - 457
2008 — CASE C-2/06 a court of final instance to be reviewed and amended only if the claimant relied on Community law in the legal action under domestic law which he brought against that decision.
2008 — VEC C-2/06 správneho rozhodnutia, ktoré sa stalo právoplatným na základe rozsudku súdu v poslednom stupni, len v prípade, že sa žalobca vo veci samej odvolal na právo Spoločenstva v rámci opravného prostriedku podľa vnútroštátneho práva, ktorý proti tomuto rozhodnutiu podal.
Observations submitted to the Court
Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
Kempter, the Finnish Government and the Commission of the European Communities submit that the first question should be answered in the negative.
Kempter, fínska vláda a Komisia Európskych spoločenstiev sa domnievajú, že na prvú otázku je potrebné odpovedať záporne.
First of all, Kempter states that it does not follow from the third paragraph of Article 234 EC that the parties to the main proceedings must have pleaded misinterpretation of Community law before the national court in order for it to be obliged to make a reference for a preliminary ruling.
Kempter predovšetkým tvrdí, že z článku 234 tretieho odseku ES nevyplýva, že účastníci konania musia pred vnútroštátnym súdom poukázať na nesprávny výklad práva Spoločenstva, aby bol tento súd povinný podať návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Nor, the Commission adds, does such a condition follow from the grounds or operative part of the judgment in Kühne & Heitz. 31
Komisia dodáva, že takáto podmienka okrem toho nevyplýva z odôvodnenia ani z výroku už citovaného rozsudku Kühne & Heitz. 31
Second, Kempter and the Commission observe that the obligation, under the third paragraph of Article 234 EC, on national courts ruling at final instance to make a reference for a preliminary ruling cannot depend either on the parties requesting them to make such a reference.
Ďalej Kempter a Komisia uvádzajú, že povinnosť podať návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorú majú podľa článku 234 tretieho odseku ES vnútroštátne súdy rozhodujúce v poslednom stupni, nemôže závisieť ani od toho, či účastníci konania tieto súdy požiadajú, aby návrh na začatie prejudiciálneho konania podali.
Finally, the Finnish Government submits that a need for the parties to the main proceedings to have pleaded misinterpretation of Community law before the national court could render the exercise of rights conferred by Community law impossible in practice and thus run counter to the principle of effectiveness.
Fínska vláda sa napokon domnieva po prvé, že nevyhnutnosť, aby účastníci konania vo veci samej pred vnútroštátnym súdom poukázali na nesprávny výklad práva Spoločenstva, môže v praxi znemožniť uplatňovanie práv priznaných právnym poriadkom Spoločenstva a dostať sa takto do rozporu so zásadou efektivity.
Nor should the fact that a national court has not recognised the significance of a question of Community be held against the citizen affected.
Po druhé, ak si samotné vnútroštátne súdy neuvedomili význam otázky práva Spoločenstva, nie je vhodné to vytýkať poškodenému občanovi.
The Czech Government submits that review and withdrawal of a final decision by an administrative authority can be limited so as to require the person concerned to have relied on Community law when contesting that decision before the national courts only where those courts do not have, under domestic law, the power or the obligation to apply Community law of their own motion and that does not impede observance of the principles of equivalence and effectiveness.
Česká vláda tvrdí, že opätovné preskúmanie a zrušenie právoplatného rozhodnutia správneho orgánu možno obmedziť v súvislosti s tým, či dotknutá osoba napadla toto rozhodnutie na vnútroštátnych súdoch s odvolaním sa na právo Spoločenstva len vtedy, ak by tieto súdy v zmysle vnútroštátneho práva nemali možnosť ani povinnosť bez návrhu uplatniť právo Spoločenstva a táto okolnosť by nepredstavovala prekážku dodržiavania zásad ekvivalencie a efektivity.
The Court’s answer
Odpoveď Súdneho dvora
In answering the first question, it should be remembered first of all that, in accordance with settled case-law, all the authorities of the Member States have the task of ensuring observance of the rules of Community law within the sphere of their competence (see Case C-8/88 Germany v Commission [1990] ECR I-2321, paragraph 13, and Kühne & Heitz, paragraph 20). 35
Aby bolo možné odpovedať na prvú otázku, je predovšetkým potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je povinnosťou všetkých orgánov štátu, aby v rámci výkonu svojich právomocí zabezpečili dodržiavanie pravidiel práva Spoločenstva (pozri rozsudky z 12. júna 1990, Nemecko/Komisia, C-8/88, Zb. s.
It should also be remembered that the interpretation which, in the exercise of the jurisdiction conferred upon it by Article 234 EC, the Court gives to a rule of Community law clarifies and defines, where necessary, the meaning and scope of that rule as it must be, or ought to have been, understood and applied from the time of its
Tiež je potrebné pripomenúť, že výklad pravidla práva Spoločenstva, ktorý podáva Súdny dvor v rámci výkonu svojej právomoci podľa článku 234 ES, objasňuje a v prípade potreby spresňuje význam a pôsobnosť tohto pravidla tak, ako sa má alebo sa malo chápať a uplatňovať od okamihu, keď nadobudlo účinnosť (pozri najmä
2008 — CASE C-2/06 coming into force (see, inter alia, Case 61/79 Denkavit italiana [1980] ECR 1205, paragraph 16; Case C-50/96 DeutscheTelekom [2000] ECR I-743, paragraph 43; and Kühne & Heitz, paragraph 21). In other words, a preliminary ruling does not create or alter the law, but is purely declaratory, with the consequence that in principle it takes effect from the date on which the rule interpreted entered into force (see, to this effect, Case C-137/94 Richardson [1995] ECR I-3407, paragraph 33). 36
I-743, bod 43, ako aj Kühne & Heitz, už citovaný, bod 21). Inak povedané, rozsudok v prejudiciálnom konaní nemá konštitutívny, ale len deklaratórny charakter s tým dôsledkom, že jeho účinky sa v zásade vracajú do času nadobudnutia účinnosti pravidla, ktoré je predmetom výkladu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. októbra 1995, Richardson, C-137/94, Zb. s. I-3407, bod 33). 36
It follows that, in a case such as the main proceedings, a rule of Community law as thus interpreted must be applied by an administrative body within the sphere of its competence even to legal relationships which arose and were formed before the Court gave its ruling on the request for interpretation (see Kühne & Heitz, paragraph 22, and, to this effect, Case C-347/00 Barreira Pérez [2002] ECR I-8191, paragraph 44; Joined Cases C-453/02 and C-462/02 Linneweber and Akritidis [2005] ECR I-1131, paragraph 41; and Case C-292/04 Meilicke and Others [2007] ECR I-1835, paragraph 34). 37
Z toho vyplýva, že v prípadoch ako vo veci samej musí správny orgán v rámci svojich právomocí takto vyložené pravidlo práva Spoločenstva uplatňovať aj na právne vzťahy vzniknuté a založené pred vyhlásením rozsudku Súdneho dvora rozhodujúceho na základe žiadosti o výklad (pozri rozsudok Kühne & Heitz, už citovaný, bod 22, a v tomto zmysle rozsudky z 3. októbra 2002, Barreira Pérez, C-347/00, Zb. s. I-8191, bod 44; zo 17. februára 2005, Linneweber a Akritidis, C-453/02 a C-462/02, Zb. s. I-1131, bod 41, ako aj zo 6. marca 2007, Meilicke a i., C-292/04, Zb. s. I-1835, bod 34). 37
However, as the Court has pointed out, this caselaw must be read in the light of the principle of legal certainty, which is one of the general principles recognised by Community law.
Ako však Súdny dvor pripomenul, túto judikatúru je potrebné vykladať vo svetle zásady právnej istoty, ktorá patrí medzi všeobecné zásady uznané právom Spoločenstva.
Finality of an administrative decision, which is acquired upon expiry of reasonable timelimits for legal remedies or, as in the main proceedings, by exhaustion of those remedies, contributes to such legal certainty, with the consequence that Community law does not require that administrative bodies be placed under an obligation, in principle, to reopen an administrative decision which has become final in that way (Kühne & Heitz, paragraph 24). 38
V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že právoplatnosť správneho rozhodnutia, ktorá nastala uplynutím primeraných lehôt na podanie opravného prostriedku alebo, ako je to vo veci samej, vyčerpaním opravných prostriedkov, prispieva k tejto istote, v dôsledku čoho právo Spoločenstva nevyžaduje, aby bol správny orgán v zásade povinný zrušiť správne rozhodnutie, ktoré sa stalo právoplatným (rozsudok Kühne & Heitz, už citovaný, bod 24). 38
The Court has none the less held that specific circumstances may be capable, by virtue of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, of requiring a national administrative body to review an administrative decision that has become final following the exhaustion of domestic remedies, in order to take account of the
Súdny dvor však rozhodol, že osobitné okolnosti môžu v zmysle zásady spolupráce, ktorá vyplýva z článku 10 ES vyžadovať, aby správny orgán opätovne preskúmal správne rozhodnutie, ktoré sa po vyčerpaní vnútroštátnych opravných prostriedkov stalo právoplatným, aby bol zohľadnený výklad relevantného ustanovenia práva
KEMPTER interpretation of a relevant provision of Community law given subsequently by the Court (see, to this effect, Kühne & Heitz, paragraph 27, and Joined Cases C-392/04 and C-422/04 i-21 Germany and Arcor [2006] ECR I-8559, paragraph 52). 39
Spoločenstva, ku ktorému neskôr dospel Súdny dvor (pozri v tomto zmysle rozsudky Kühne & Heitz, už citovaný, bod 27, ako aj z 19. septembra 2006, i-21 Germany a Arcor, C-392/04 a C-422/04, Zb. s. I-8559, bod 52). 39
As the referring court points out, in light of paragraphs 26 and 28 of Kühne & Heitz, the conditions capable of providing the basis for such an obligation of review that have been taken into account by the Court include the fact that the judgment of the court of final instance, by virtue of which the contested administrative decision became final, was, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC. 40
Ako vo svetle bodov 26 a 28 už citovaného rozsudku Kühne & Heitz pripomína vnútroštátny súd, spomedzi podmienok, na ktorých sa môže zakladať takáto povinnosť opätovného preskúmania, zohľadnil Súdny dvor predovšetkým skutočnosť, že rozsudok súdu v poslednom stupni, na základe ktorého sa napadnuté správne rozhodnutie stalo právoplatným, bol vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ku ktorému sa dospelo bez toho, aby bol na Súdny dvor podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania za podmienok stanovených v článku 234 treťom odseku ES. 40
The present question referred for a preliminary ruling is designed to ascertain solely whether such a condition is met only if the claimant relied on Community law in the legal action brought by him against the administrative decision in question.
Cieľom tejto prejudiciálnej otázky je len zistiť, či je takáto podmienka splnená iba v prípade, že sa žalobca vo veci samej v rámci svojej žaloby podanej proti dotknutému správnemu rozhodnutiu odvolal na právo Spoločenstva.
As the Advocate General explains in points 100 to 104 of his Opinion, the system of references for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and
Ako spresňuje v bodoch 100 až 104 svojich návrhov generálny advokát, návrh na začatie prejudiciálneho konania spočíva na dialógu medzi súdmi a jeho začiatok
2008 — CASE C-2/06 another, the initiation of which depends entirely on the national court’s assessment as to whether a reference is appropriate and necessary (see, to this effect, Case 126/80 Salonia [1981] ECR 1563, paragraph 7).
2008 — VEC C-2/06 závisí výlučne na tom, ako vnútroštátny súd posúdi relevantnosť a potrebu takéhoto návrhu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júna 1981, Salonia, 126/80, Zb. s. 1563, bod 7).
Moreover, as observed by the Commission and by the Advocate General in points 93 to 95 of his Opinion, the wording of Kühne & Heitz does not in any way indicate that the claimant is required to have raised, in his legal action under domestic law, the point of Community law that was subsequently the subject of the Court’s preliminary ruling. 44
Okrem toho, ako uvádza Komisia a generálny advokát v bodoch 93 až 95 svojich návrhov, zo samotného znenia už citovaného rozsudku Kühne & Heitz nijako nevyplýva, že žalobca je povinný v rámci svojej žaloby podľa vnútroštátneho práva poukázať na otázky práva Spoločenstva, ktoré boli predmetom neskoršieho rozsudku Súdneho dvora v rámci prejudiciálneho konania. 44
It cannot therefore be inferred from Kühne & Heitz that, for the purposes of the third condition established by that judgment, the parties must have raised before the national court the point of Community law in question. In order for that condition to be satisfied, it is sufficient if either the point of Community law the interpretation of which proved to be incorrect in light of a subsequent judgment of the Court was considered by the national court ruling at final instance or it could have been raised by the latter of its own motion. 45
Z už citovaného rozsudku Kühne & Heitz preto nemožno vyvodiť, že na účely tretej podmienky, ktorú uvedený rozsudok stanovuje, musia účastníci konania pred vnútroštátnym súdom poukázať na dotknutú otázku práva Spoločenstva. Aby bola táto podmienka splnená, postačí, buď aby bola uvedená otázka práva Spoločenstva, ktorej výklad sa ukázal byť nesprávny vo svetle neskoršieho rozsudku Súdneho dvora, preskúmaná vnútroštátnym súdom rozhodujúcim v poslednom stupni, alebo aby na ňu tento súd mohol poukázať bez návrhu. 45
Accordingly, the answer to the first question referred must be that, in the context of a procedure before an administrative body for review of an administrative decision that became final by virtue of a judgment, delivered by a court of final instance, which, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, was based on a misinterpretation of Community law, Community law does not require the claimant to have relied on Community law in the legal action under domestic law which he brought against the administrative decision.
Na prvú otázku je preto potrebné odpovedať v tom zmysle, že v rámci konania pred správnym orgánom, ktorého cieľom je opätovné preskúmanie správneho rozhodnutia, ktoré sa na základe rozsudku súdu v poslednom stupni stalo právoplatným, pričom tento rozsudok je s ohľadom na judikatúru Súdneho dvora, ktorá po ňom nasledovala, založený na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, toto právo nevyžaduje, aby sa žalobca vo veci samej v rámci opravného prostriedku podľa vnútroštátneho práva, ktorý proti tomuto rozhodnutiu podal, dovolával práva Spoločenstva.
Question 2
O druhej otázke
By its second question, the referring court essentially asks whether Community law imposes a limit in time for making an application for review of an administrative decision that has become final.
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či právo Spoločenstva stanovuje časové obmedzenie na podanie návrhu na opätovné preskúmanie správneho rozhodnutia, ktoré sa stalo právoplatným.