natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of First Instance concluded, in paragraph 147 of the judgment under appeal, that the fiveyear limitation period provided for in Article 46 of the Statute of the Court of Justice could not have begun to run before 28 November 1994, with the result that the action under Article 235 EC brought in 1998 could not be considered to be out of time.
V bode 147 uvedeného rozsudku Súd prvého stupňa rozhodol, že päťročná premlčacia lehota stanovená článkom 46 Štatútu Súdneho dvora nemohla začať plynúť pred 28. novembrom 1994, takže žaloba o náhradu škody, podaná podľa člán -ku 235 ES v roku 1998, nemôže byť považovaná za oneskorenú.
It therefore stated, in paragraph 148 of the judgment under appeal, that the Commission’s plea that the action was timebarred had to be dismissed and, in paragraph 150 of that judgment, ruled that the claim for compensation was admissible.
V bode 148 napadnutého rozsudku preto Súd prvého stupňa prehlásil, že dôvod Komisie založený na premlčaní musí byť odmietnutý a v bode 150 uvedeného rozsudku rozhodol, že uvedená žaloba je prípustná.
Forms of order sought before the Court of Justice
Návrhy účastníkov konania pred Súdnym dvorom
— set aside the judgment under appeal in so far as it upholds the claim for compensation against it;
— zrušil napadnutý rozsudok v časti, v ktorej vyhovel žalobe o náhradu škody podanej proti nej,
— by giving final judgment in the matter, dismiss the appeal as inadmissible; and
— vydal konečný rozsudok sám a odmietol uvedenú žalobu ako neprípustnú a
— order the Cantine to pay the costs of the present proceedings and of those incurred before the Court of First Instance.
— zaviazal výrobcov vína na náhradu trov konania na tomto stupni a trov konania pred Súdom prvého stupňa.
— in the alternative, if the appeal is allowed, uphold the judgment under appeal in so far as it orders the Commission to pay compensation for damage by dismissing the objection of limitation raised by the latter; and
— subsidiárne v prípade, že odvolanie bude prijaté, potvrdil napadnutý rozsudok v časti, v ktorej zaväzuje Komisiu na náhradu škody a odmieta námietku premlčania podanú Komisiou, a
In support of its appeal the Commission raises a single plea alleging infringement, in paragraphs 129 to 150 of the judgment under appeal, of Article 46 of the Statute of the Court of Justice and of the principle of legal certainty.
Na podporu svojho odvolania Komisia predkladá jediný odvolací dôvod založený na porušení článku 46 Štatútu Súdneho dvora a zásady právnej istoty v bodoch 129 až 150 napadnutého rozsudku.
The Commission submits that the settled caselaw of the Court of Justice and the Court of First Instance lays down the principle that the fiveyear limitation period for proceedings against the Community for noncontractual liability provided for in Article 46 of the Statute of the Court of Justice does not begin to run until the damage to be made good has materialised.
Komisia zastáva názor, že ustálená judikatúra Súdneho dvora a Súdu prvého stupňa založila zásadu, podľa ktorej premlčacia lehota piatich rokov pri žalobách o mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva podľa článku 46 Štatútu Súdneho dvora začína plynúť vtedy, keď nastala škoda, ktorú treba nahradiť.
If that liability has its origin in a legislative measure, the limitation period can begin to run only once the persons concerned were bound to have incurred damage which was certain in character.
V prípade, že uvedená zodpovednosť vychádza z normatívneho aktu, táto lehota začína plynúť vtedy, keď dotknuté osoby utrpeli určitú škodu.
In particular, the Commission criticises the Court of First Instance for failing to take account, in the judgment under appeal, of the fact that since 1983 Regulation No 2499/82 had caused actual damage to the Cantine by failing to provide for the possibility of Community aid being paid directly to the producer if the distiller became insolvent.
Komisia vytýka Súdu prvého stupňa najmä to, že v napadnutom rozsudku nezohľadnil skutočnosť, že od roku 1983 nariadenie č. 2499/82 konkrétne spôsobilo ujmu výrobcom vína, keď nestanovilo možnosť vyplatiť pomoc Spoločenstva v prípade insolventnosti destilátora priamo výrobcovi.
The point at which that limitation period began to run should therefore have been fixed as the day on which, because of DAI’s insolvency, the Cantine were unable to obtain payment of that aid within the 90-day period after the entry of the wine into the distillery provided for by that regulation.
Začiatok plynutia uvedenej premlčacej lehoty mal byť teda určený na deň, keď z dôvodu insolventnosti DAI nemohli výrobcovia vína získať platbu uvedenej pomoci v lehote 90 dní po dodaní vína do liehovaru stanovenej v uvedenom nariadení.
According to the Commission, the Court of First Instance based its judgment, to the contrary, on the perception that the Cantine had suffered harmful effects from Regulation No 2499/82.
Podľa Komisie Súd prvého stupňa naopak založil svoj rozsudok na názore, že nariadenie č. 2499/82 malo na výrobcov vína nepriaznivé účinky.
In that regard, it submits that the Court of First Instance, which considered as being insufficient the fact that the Cantine knew that they had suffered damage stemming from the application of that regulation, held that a wholly subjective element was required, namely that the Cantine should be aware that they
V tejto súvislosti tvrdí, že Súd prvého stupňa, ktorý považoval za nedostatočnú okolnosť, že výrobcovia vína vedeli, že utrpia ujmu vyplývajúcu z uplatnenia tohto nariadenia, rozhodol o nevyhnutnosti úplne subjektívnej skutočnosti, t. j. vedomosti výrobcov vína o tom, že môžu získať uspokojenie iba prostredníctvom žaloby o zodpovednosti podanej
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS could obtain redress only by way of an action for compensation brought against the Commission after the failure in this case of their attempts to obtain in the national courts payment of the Community aid by means of the attribution to them of the security provided by Assedile.
proti Komisii po neúspešných pokusoch získať v prejednávanej veci zaplatenie pomoci Spoločenstva prostredníctvom vnútroštátnych súdov zo zábezpeky zriadenej prostredníctvom Assedile vyplatenej v ich prospech.
The Commission also submits that the judgment under appeal does not even comply with the principles laid down in Case 145/83 Adams v Commission [1985] ECR 3539.
Komisia rovnako tvrdí, že napadnutý rozsudok nie je ani v súlade so zásadami vyjadrenými v rozsudku Súdneho dvora zo 7. novembra 1985, Adams/Komisia (145/83, Zb. s. 3539).
As held in paragraphs 139 and 140 of the judgment under appeal, there is no doubt that the Cantine were aware of the procedure under Regulation No 2499/82.
Ako bolo uvedené aj v bodoch 139 a 140 napadnutého rozsudku, skutočnosť, že výrobcovia vína mali vedomosť o podmienkach nariadenia č. 2499/82, nie je sporná.
The Commission also claims that the Court of First Instance failed to respect, in the judgment under appeal, the requirement of legal certainty necessary for the application of limitation periods.
Komisia Súdu prvého stupňa okrem toho vytýka, že v napadnutom rozsudku nedodržal požiadavku právnej istoty požadovanú pri uplatňovaní lehôt premlčania.
Linking the determination of the point at which the fiveyear limitation period laid down in Article 46 of the Statute of the Court of Justice starts to run to the subjective perception that any interested party may have of the certainty of the harm suffered would amount to leaving it up to the injured party to decide when the action for compensation would be finally timebarred.
Spojiť určenie začiatku plynutia lehoty piatich rokov uvedenej v článku 46 Štatútu Súdneho dvora so subjektívnym vnímaním, ktoré o určitosti utrpenej škody môže mať každá dotknutá osoba, totiž necháva rozhodnutie o momente, keď je žaloba o zodpovednosti konečne premlčaná, na voľnej úvahe poškodenej osoby.
The Commission adds, in that connection, that the appeal proceedings brought by the Cantine could not, moreover, have had any influence on their conviction as to the certainty of the damage.
Komisia v tejto súvislosti dodáva, že odvolacie a kasačné konanie začaté výrobcami vína v uvedenej veci nijako neumožnilo ovplyvniť ich presvedčenie o určitosti škody.
The Commission also submits that the Court of First Instance vitiated its judgment by a contradiction in the grounds thereof.
Komisia okrem toho uvádza, že Súd prvého stupňa uviedol vo svojom rozsudku vzájomne si odporujúce dôvody.
First, it refused to consider the exhaustion of domestic remedies as a condition for admissibility of the action for compensation brought by the Cantine against the Commission and, second, it linked the point from which the limitation period applicable to that action started to run to the date of a definitive judgment delivered at national level, in this case the judgment of the Corte suprema di cassazione of 28 November 1994.
Na jednej strane totiž odmietol zohľadniť vyčerpanie prostriedkov odvolania vo vnútroštátnom konaní ako podmienku prípustnosti žaloby o mimozmluvnej zodpovednosti podanej výrobcami vína proti Komisii a na druhej strane spojil začatie plynutia premlčacej lehoty uplatniteľnej na túto žalobu s dátumom vyhlásenia konečného rozsudku na vnútroštátnej úrovni, v prejednávanej veci rozsudku Corte suprema di cassazione z 28. novembra 1994.
For their part, the Cantine submit that the appeal is unfounded and that the Court of First Instance correctly held in the judgment under appeal that the conditions
Výrobcovia vína tvrdia, že odvolanie je nedôvodné a že Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku správne rozhodol, že podmienky týkajúce sa podania žaloby
2008 — CASE C-51/05 P for bringing proceedings against the Commission on the ground of noncontractual liability were not satisfied until the action brought before the national courts was settled by the judgment of the Corte suprema di cassazione.
2008 — VEC C-51/05 P o zodpovednosť podanej proti Komisii neboli splnené dovtedy, kým v konaní pred vnútroštátnymi súdmi nebol spor vyriešený vydaním rozsudku Corte suprema di cassazione.
The Cantine take the view that it was necessary for them to await the outcome of the litigation at national level before referring the matter to the Community authorities, taking account, in particular, of the absence in this case of any provision regulating the position of the insolvent distiller.
Výrobcovia vína zastávajú názor, že boli nútení počkať na vyriešenie sporu na vnútroštátnej úrovni predtým, ako podali žalobu na orgány Spoločenstva, s ohľadom najmä na neexistenciu akejkoľvek normy upravujúcej v prejednávanej veci situáciu insolventného destilátora.
In that connection, they add that the Court of First Instance would undoubtedly have dismissed their action claiming liability on the ground that the domestic rights of action had not been exhausted.
V tejto súvislosti dopĺňajú, že Súd prvého stupňa by určite zamietol ich žaloby o zodpovednosti v dôvodu, že neboli vyčerpané všetky prostriedky odvolania vo vnútroštátnom práve.
The Cantine submit that the action is therefore not timebarred because the limitation period for proceedings against the Commission for noncontractual liability began to run only when the Corte suprema di cassazione dismissed their appeals, thereby rendering the judgment of the Tribunale civile di Roma res judicata.
Podľa výrobcov vína k žiadnemu premlčaniu neprišlo, pretože premlčanie žaloby o mimozmluvnej zodpovednosti podanej proti Komisii začalo plynúť až po tom, ako Corte suprema di cassazione zamietol ich žaloby, čím rozsudok Tribunale civile di Roma nadobudol právnu silu rozhodnutej veci.
Furthermore, the Cantine reply to the Commission that its argument that the judgment under appeal contains a contradiction as regards the admissibility of the action against the Commission for noncontractual liability and the time from which the limitation period applicable to that action starts to run is, in any event, unfounded inasmuch as it is based on the juxtaposition of two parts of that judgment dealing with distinct legal concepts and events.
Výrobcovia vína okrem toho argumentujú, že tvrdenia Komisie, podľa ktorých napadnutý rozsudok obsahuje protirečenie, pokiaľ ide o prípustnosť žaloby o mimozmluvnej zodpovednosti podanej proti Komisii a začiatkom plynutia premlčacej lehoty uplatniteľnej na túto žalobu, sú v každom prípade nedôvodné, pretože sú založené na porovnaní dvoch častí tohto rozsudku týkajúcich sa odlišných právnych pojmov a skutočností.
If the Court accepts the Commission’s arguments that the proceedings against the Commission for noncontractual liability are timebarred, and if it were to set another point from which the limitation period for those proceedings began to run, the Cantine submit that such a limitation period cannot start to run against them before the unjust enrichment of the Community occurred by virtue of AIMA’s reassignment in 1991 to the EAGGF of the security provided by Assedile.
V prípade, ak by Súdny dvor vyhovel tvrdeniam Komisie týkajúcim sa premlčania žaloby o mimozmluvnej zodpovednosti podanej proti Komisii a stanovil nový začiatok plynutia premlčacej lehoty tejto žaloby, výrobcovia vína tvrdia, že táto lehota nemohla začať plynúť proti nim dovtedy, kým neprišlo k bezdôvodnému obohateniu Spoločenstva spätným prevodom zábezpeky zriadenej prostredníctvom Assedile, ktorý vykonala v roku 1991 AIMA v prospech EPUZF-u.
The Cantine submit that they learned of that reassignment to the EAGGF, and therefore of the unjust enrichment of the Community, only after receiving the Commission’s letter of 8 December 1997.
Výrobcovia vína tvrdia, že o tomto spätnom prevode v prospech EPUZF-u, a teda bezdôvodnom obohatení Spoločenstva, sa dozvedeli, až keď im bol doručený list Komisie z 8. decembra 1997.
The limitation period for those proceedings should therefore start to run from that date.
Premlčacia lehota uvedenej žaloby by preto mala začať plynúť až od tohto dátumu.
The Cantine rely, in that connection, on the settled caselaw of the Court of Justice and, in particular, Adams v Commission, according to which the expiry of a limitation period cannot constitute a valid defence to a claim by a person who has suffered damage where that person only belatedly became aware of the event giving rise to that damage and thus could not have had a reasonable time in which to bring an action.
Výrobcovia vína sa v tejto súvislosti odvolávajú na ustálenú judikatúru Súdneho dvora a najmä na už citovaný rozsudok Adams/Komisia, podľa ktorého voči poškodenému, ktorý sa mohol dozvedieť o škodovej udalosti, z ktorej škoda vznikla až oneskorene a ktorý nemohol disponovať primeranou lehotou pre podanie svojej žaloby pred uplynutím premlčacej lehoty, nemôže byť namietané žiadne premlčanie.
The Cantine also state that they did not cease to safeguard their rights by applying to AIMA to obtain payment of the debts owed to them by DAI by way of the security provided by Assedile, and subsequently to the Commission in order to make a complaint concerning the irregularity committed by AIMA.
Výrobcovia vína zdôrazňujú, že neprestali chrániť svoje práva, keďže sa obrátili na AIMA na účely uspokojenia svojich pohľadávok od DAI zo zábezpeky zriadenej prostredníctvom Assedile a následne na Komisiu, aby oznámili protiprávnosť konania AIMA.
No culpable delay can therefore be attributed to them in this case.
Z tohto dôvodu im v prejednávanej veci nemôže byť vytýkané žiadne zavinené oneskorenie.
It must be recalled, as a preliminary point, that the right to bring an action before the Community Courts can be exercised only under the conditions laid down in that regard by the provisions governing each specific action, in this case, an action for damages under Article 235 EC.
Na úvod je potrebné zdôrazniť, že právo na podanie žaloby na súd Spoločenstva je možné uplatniť iba podľa podmienok stanovených na tento účel v ustanoveniach upravujúcich každý osobitný druh žaloby, v tejto veci žalobu o náhradu škody upravenú v článku 235 ES.
As a consequence, that right will have been properly exercised before the Court of First Instance only if the latter correctly applied, in particular, the provisions governing the limitation rules specific to that action (see, to that effect, order in Case C-136/01 P Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi v Commission [2002] ECR I-6565, paragraph 26).
Následne môže byť toto právo platne uplatnené na Súde prvého stupňa iba vtedy, ak Súd prvého stupňa správne uplatnil najmä ustanovenia upravujúce pravidlá premlčania vlastné uvedenej žalobe (pozri v tomto zmysle uznesenie z 18. júla 2002, Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi/Komisia, C-136/01 P, Zb. s. I-6565, bod 26).
In accordance with Article 46 of the Statute of the Court of Justice, proceedings against the Community in matters relating to noncontractual liability are barred after a period of five years from the occurrence of the event giving rise thereto.
V súlade s článkom 46 Štatútu Súdneho dvora sa žaloby proti Spoločenstvu týkajúce sa mimozmluvnej zodpovednosti premlčujú po uplynutí piatich rokov od udalosti, ktorá ich vyvolala.
The fiveyear limitation period referred to in that provision cannot begin to run until all the requirements governing the obligation to provide compensation for damage are satisfied and, in particular, until the damage to be made good has materialised.
Premlčacia lehota piatich rokov stanovená v uvedenom ustanovení začína plynúť vtedy, keď sú splnené všetky podmienky, ktorým je podriadená povinnosť náhrady škody, najmä keď je konkretizovaná škoda, ktorá sa má nahradiť.
Therefore, in cases where, as in this instance, the liability of the Community has its origin in a legislative measure, that period of limitation does not begin until the damaging effects of that measure have arisen and, therefore, until the time at which the persons concerned were bound to have suffered certain damage (see, in
Preto v prípadoch, akým je prejednávaná vec, keď sa zdroj zodpovednosti Spoločenstva nachádza v normatívom akte, táto premlčacia lehota nemohla začať plynúť pred vznikom škodlivých účinkov tohto aktu, a teda pred momentom, keď mohli dotknuté osoby utrpieť určitú škodu [pozri najmä rozsudky z 27. januára 1982, Birra Wührer a i./Rada
In the present case the Court of First Instance held, in paragraph 131 of the judgment under appeal, that the limitation period began to run when the damage resulting from the total or partial absence of payment of Community aid was suffered for certain by the Cantine.
V prejednávanej veci Súd prvého stupňa v bode 131 napadnutého rozsudku rozhodol, že premlčacia lehota začala plynúť od momentu, keď bola výrobcami vína škoda vyplývajúca z úplnej alebo čiastočnej absencie úhrady pomoci Spoločenstva utrpená určitým spôsobom.
It also stated, in paragraph 132 thereof, that it was not contested that DAI should have paid them the minimum buyingin price for wine not later than the end of June 1983 under Article 9(1) of Regulation No 2499/82.
Okrem toho v bode 132 uvedeného rozsudku uviedol, že nie je napádané, že táto platba im mala byť vyplatená DAI podľa článku 9 ods. 1 nariadenia č. 2499/82 najneskôr na konci júna 1983.
However, in the specific circumstances of the case, the Court of First Instance held, in paragraph 133 of the judgment under appeal, that the damage suffered by the Cantine at the end of June 1983 could not be regarded as being certain, that is to say, imminent and foreseeable, from that date on.
V bode 133 napadnutého rozsudku však Súd prvého stupňa nerozhodol, že za osobitných podmienok tohto konania škoda utrpená výrobcami vína na konci júna 1983 musí byť považovaná za škodu majúcu v uvedený dátum určitú povahu, teda ako škodu bezprostrednú a predvídateľnú.
In order to assess whether the damage was certain, the Court of First Instance found, in paragraphs 136 and 145 of the judgment under appeal, that it was necessary to take into consideration the proceedings brought by DAI before the Italian courts specifically concerning the fate of the security provided by Assedile, in the light of the complexity of the system introduced by Regulation No 2499/82 and the exceptional circumstances of the case, in which it was extremely difficult for a prudent and wellinformed trader to be certain, before the outcome of those proceedings, that he could not obtain payment of the aid concerned by way of that security before a national court.
Na účely posúdenia určitej povahy škody Súd prvého stupňa v bodoch 136 a 145 napadnutého rozsudku rozhodol, že je potrebné zobrať do úvahy konania, ktoré začala DAI na talianskych súdoch týkajúce sa špecificky postavenia zábezpeky zriadenej prostredníctvom Assedile, so zohľadnením zložitosti systému zavedeného nariadením č. 2499/82 a výnimočných okolností prejednávanej veci, za ktorých bolo pre opatrný a dobre informovaný podnikateľský subjekt mimoriadne zložité pred začatím uvedených konaní kalkulovať s tým, že nebude môcť získať úhradu predmetnej pomoci z uvedenej zábezpeky prostredníctvom vnútroštátneho súdu.
The Court of First Instance accordingly held, in paragraphs 145 to 147 of the judgment under appeal, that it was only after the judgment of the Corte suprema di cassazione of 28 November 1994 that the Cantine could have become aware that they would not obtain payment of the aid in question by way of that security and that the damage which they had suffered could therefore not have been certain before that date, with the result that the fiveyear limitation period laid down in Article 46 of the Statute of the Court of Justice could not have begun to run before that date.
Súd prvého stupňa teda v bodoch 145 až 147 napadnutého rozsudku rozhodol, že až rozsudkom Corte suprema di cassazione z 28. novembra 1994 si výrobcovia vína mohli uvedomiť, že z uvedenej zábezpeky nezískajú zaplatenie uvedenej pomoci a že následne škoda utrpená výrobcami vína nemohla byť pred týmto dňom konečným spôsobom určená tak, aby päťročná premlčacia lehota uvádzaná článkom 46 Štatútu Súdneho dvora mohla začať plynúť pred uvedeným dňom.
In that regard it must be stated that, in proceeding in that manner, the Court of First Instance adopted a subjective approach to the question whether the conditions giving rise to the noncontractual liability of the Community had been established, according to which the damage caused by an unlawful legislative act cannot be regarded as certain as long as the allegedly injured party does not perceive it as such.
V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že Súd prvého stupňa tak prijal subjektívny prístup splnenia podmienok vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva, podľa ktorého ujma vzniknutá protiprávnym normatívnym aktom sa môže považovať za určitú, až keď ju za takú považuje poškodený účastník konania.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance made the assessment of whether the damage caused to the Cantine was certain contingent on their becoming aware that they would not obtain compensation for their damage before the national courts.
V napadnutom rozsudku Súd prvého stupňa totiž podmienil posúdenie určitosti škody, ktorú utrpeli výrobcovia vína, ich uvedomeniu si, že náhradu škody prostredníctvom vnútroštátnych súdov nedosiahnu.
The conditions to which the obligation to make good the damage referred to in the second paragraph of Article 288 EC is subject, and, therefore, the rules on limitation periods which govern actions for compensation in respect of that damage may be based only on strictly objective criteria.
Podmienky, ktorým je však povinnosť náhrady škody uvedená v článku 288 druhom odseku ES podriadená, a teda pravidlá premlčania, ktoré upravujú žaloby smerujúce k náhrade tejto škody, nemôžu byť založené na iných ako striktne objektívnych kritériách.