natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Clearly, therefore, the question submitted relates to the subjectmatter of the main proceedings, as defined by the referring court, and the answer to that question may be useful to that court in enabling it to decide whether the provisions of the Code are in conformity with Community law.
Preto je zrejmé, že položená otázka má vzťah k predmetu sporu vo veci samej, ako ho vymedzuje vnútroštátny súd, a že odpoveď na túto otázku môže byť pre tento súd užitočná, aby mu umožnila rozhodnúť, či ustanovenia uvedeného zákona sú v súlade s právom Spoločenstva.
Admittedly, the Belgian Government denies that there is a link between Ms Eckelkamp’s debt to her brother and the immovable property in question such as to indicate the existence of a charge on that property, and points out, moreover, that the periods prescribed under the relevant provisions of Belgian law for the submission of new information to be taken into consideration in determining the basis of assessment of the transfer duties payable had expired by the date on which the action in the main proceedings was brought.
Iste, belgická vláda jednak spochybňuje existenciu súvislosti medzi dlhom pani Eckelkampovej voči jej bratovi a nehnuteľným majetkom, ktorý je predmetom dedenia, z ktorej by vyplývala existencia záväzku zaťažujúceho tento majetok, a jednak zdôrazňuje, že lehoty stanovené relevantnými ustanoveniami belgického práva, ktoré umožňujú doplnenie nových skutočností do základu výpočtu dane z prechodu, už uplynuli ku dňu podania žaloby vo veci samej.
However, it must be borne in mind that the national court alone has jurisdiction to find and assess the facts in the case before it and to interpret and apply national law (see Case C-262/96 Sürül [1999] ECR I-2685, paragraph 95).
Treba však na jednej strane pripomenúť, že iba vnútroštátny súd je príslušný na zistenie a posúdenie skutkového stavu sporu, ktorý mu bol predložený, ako aj na výklad a uplatnenie vnútroštátneho práva (pozri rozsudok zo 4. mája 1999, Sürül, C-262/96, Zb. s. I-2685, bod 95).
Furthermore, it is apparent from the case-file submitted to the Court that, first, the absence of a reference to the disputed debt in the declaration filed by the appellants in the main proceedings was based on the provisions of the Code, which make no provision for the inclusion of such debts where the person whose estate is being administered was not residing in Belgium at the time of death — provisions which led the national court to refer a question concerning the interpretation of Community law for a preliminary ruling.
Navyše zo spisu predloženého Súdnemu dvoru po prvé vyplýva, že nespomenutie sporného dlhu v daňovom priznaní, ktoré podali žalobcovia vo veci samej, sa opieralo o ustanovenia zákona, ktoré nestanovovali zahrnutie takých dlhov, ak osoba, ktorej majetok je predmetom dedenia, nemala v čase svojej smrti bydlisko v Belgicku — ustanovenia, ktoré viedli vnútroštátny súd k položeniu prejudiciálnej otázky týkajúcej sa výkladu práva Spoločenstva.
Second, prior to the filing of the declaration of estate at issue, the competent authorities had informed the appellants in the main proceedings that Ms Eckelkamp’s debt could not be taken into account for the purposes of assessing duties on the transfer of property mortis causa, as she was not residing in Belgium at the date of her death.
Po druhé pred podaním sporného daňového priznania o dedičstve príslušné orgány informovali žalobcov vo veci samej, že dlh pani Eckelkampovej nemožno zohľadniť na účely výpočtu dane z prechodu mortis causa, ak nemala ku dňu svojej smrti bydlisko v Belgicku.
Third, as is apparent from paragraph 19 of the present judgment, that declaration appears to have been made by the appellants in the main proceedings without prejudice to any of their rights.
Po tretie, ako vyplýva z bodu 19 tohto rozsudku, zdá sa, že žalobcovia vo veci samej podali uvedené daňové priznanie s výhradou všetkých ich práv.
Moreover, the system of references for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and another, the initiation of which depends entirely on the national court’s assessment as to whether a reference is appropriate and necessary (see Case C-2/06 Kempter [2008] ECR I-411, paragraph 42).
Na druhej strane treba pripomenúť, že návrh na začatie prejudiciálneho konania spočíva na dialógu medzi súdmi, ktorého začiatok závisí výlučne na tom, ako vnútroštátny súd posúdi relevantnosť a nevyhnutnosť takéhoto návrhu (pozri rozsudok z 12. februára 2008, Kempter, C-2/06, Zb. s. I-411, bod 42).
It follows that the reference for a preliminary ruling must be considered to be admissible.
Z toho vyplýva, že tento návrh na začatie prejudiciálneho konania treba považovať za prípustný.
By its question, the referring court asks in essence whether the provisions of Art -icles 12 EC, 17 EC and 18 EC, and those of Articles 56 EC and 58 EC, are to be interpreted as precluding legislation of a Member State, such as that at issue in the main proceedings, concerning the assessment of transfer and inheritance duties payable in respect of an immovable property situated in that Member State which makes no provision for the deductibility of debts secured on such property where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, not in that State, in which the immovable property is situated, but in another Member State, whereas provision is made for such deductibility where the person concerned was, at the time of death, residing in the firstmentioned State.
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa ustanovenia jednak člán -kov 12 ES, 17 ES a 18 ES a jednak článkov 56 ES a 58 ES majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, o akú ide vo veci samej, týkajúcej sa výpočtu dane z prechodu a dedičskej dane z nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa v tomto členskom štáte, ktorá nestanovuje odpočítateľnosť dlhov zaťažujúcich tento nehnuteľný majetok, ak osoba, ktorej majetok je predmetom dedenia, nemala v čase svojej smrti bydlisko v štáte, kde sa nachádza tento nehnuteľný majetok, ale v inom členskom štáte, hoci táto odpočítateľnosť je stanovená pre prípad, ak dotknutá osoba mala v čase svojej smrti bydlisko v štáte, kde sa nachádza uvedený nehnuteľný majetok.
Article 56(1) EC lays down a general prohibition on restrictions on the movement of capital between Member States (Joined Cases C-463/04 and C-464/04 Federconsumatori and Others [2007] ECR I-10419, paragraph 19 and the caselaw cited).
Článok 56 ods. 1 ES vo všeobecnosti zakazuje obmedzenia pohybu kapitálu medzi členskými štátmi (rozsudok zo 6. decembra 2007, Federconsumatori a i., C-463/04 a C-464/04, Zb. s. I-10419, bod 19 a citovaná judikatúra).
In that regard, the Court — noting, in particular, that inheritances consisting in the transfer to one or more persons of assets left by a deceased person or, in other words, a transfer to the heirs of ownership of the various items of property, rights, and so
V tejto súvislosti Súdny dvor pripomenul najmä to, že na dedenie, ktoré pozostáva z prechodu majetku zanechaného zosnulou osobou na jednu alebo viac osôb, alebo inými slovami, z prechodu vlastníckeho práva k rozličným veciam, právam,
2008 — CASE C-11/07 on which make up those assets fall under heading XI of Annex I to Directive 88/361, entitled ‘Personal capital movements’ — has held that an inheritance is a movement of capital for the purposes of Article 56 EC, except in cases where its constituent elements are confined within a single Member State (see Case C-364/01 Barbier [2003] ECR I-15013, paragraph 58; Hilten-van der Heijden, paragraph 42; and Jäger, paragraph 25).
2008 — VEC C-11/07 atď., z ktorých pozostáva dedičstvo, na dedičov, sa vzťahuje bod XI prílohy I smernice 88/361, nazvaný „Pohyby kapitálu osobnej povahy“, a rozhodol, že dedenie predstavuje pohyb kapitálu v zmysle článku 56 ES s výnimkou prípadov, keď jeho podstatné prvky sú obmedzené na jediný členský štát (pozri rozsudky z 11. decembra 2003, Barbier, C-364/01, Zb. s. I-15013, bod 58; van Hilten-van der Heijden, už citovaný, bod 42, a Jäger, už citovaný, bod 25).
A situation in which a person resident in Germany at the time of death leaves to persons resident in Germany and in the Netherlands an immovable property situated in Belgium and the subject of a transfer duty assessment in Belgium is certainly not a situation purely internal to a Member State.
Situácia, v ktorej osoba s bydliskom v Nemecku v čase svojej smrti zanechá ako dedičstvo iným osobám s bydliskom v Nemecku a Holandsku nehnuteľný majetok nachádzajúci sa v Belgicku, ktorý je predmetom výpočtu dane z prechodu v Belgicku, nie je v žiadnom prípade čisto vnútroštátnou záležitosťou.
Consequently, the inheritance at issue in the main proceedings constitutes a movement of capital for the purposes of Article 56(1) EC.
Preto dedenie, o aké ide vo veci samej, predstavuje pohyb kapitálu v zmysle článku 56 ods. 1 ES.
It is necessary to examine, first, whether, as the appellants in the main proceedings and the Commission of the European Communities maintain, national rules such as those at issue in the main proceedings amount to a restriction on the movement of capital.
Najprv je potrebné preskúmať, či, ako tvrdia žalobcovia vo veci samej a Komisia Európskych spoločenstiev, vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, predstavuje obmedzenie pohybu kapitálu.
In that regard, it should be borne in mind that the effect of national rules which determine the value of immovable property for the purposes of assessing the amount of tax payable when it is acquired through inheritance may be not only to discourage the purchase of immovable property situated in the Member State concerned, but also to reduce the value of the inheritance of a resident of a Member State other than that in which that property is situated (see, to that effect, Barbier, paragraph 62, and Jäger, paragraph 30).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že vnútroštátne ustanovenia, ktoré určujú hodnotu nehnuteľného majetku na účely výpočtu sumy dane splatnej v prípade nadobudnutia dedením, môžu byť nielen schopné odrádzať od kúpy nehnuteľností nachádzajúcich sa v predmetnom členskom štáte, ale ich účinkom môže tiež byť zníženie hodnoty dedičstva osoby s bydliskom v členskom štáte odlišnom od štátu, kde sa nachádza uvedený majetok (pozri v tomto zmysle rozsudky Barbier, už citovaný, bod 62, a Jäger, už citovaný, bod 30).
As regards inheritances, the caselaw has confirmed that the measures prohibited by Article 56(1) EC as being restrictions on the movement of capital include those the
Pokiaľ ide o dedičstvá, judikatúra potvrdila, že opatrenia zakázané článkom 56 ods. 1 ES z dôvodu, že sú obmedzeniami pohybu kapitálu, zahŕňajú opatrenia, ktorých
ECKELKAMP AND OTHERS effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44, and Jäger, paragraph 31).
účinkom je zníženie hodnoty dedičstva osoby s bydliskom v štáte odlišnom od členského štátu, kde sa nachádza predmetný majetok a ktorý zdaňuje dedenie predmetného majetku (rozsudky van Hilten-van der Heijden, už citovaný, bod 44, a Jäger, už citovaný, bod 31).
In the present case, the national rules at issue in the main proceedings — in so far as they result in an inheritance consisting of immovable property situated in the Kingdom of Belgium being subject to transfer duties that are higher than the inheritance duties payable if the person whose estate is being administered had, at the time of death, been residing in that Member State — have the effect of restricting the movement of capital by reducing the value of an inheritance which includes such an asset.
V tomto prípade vnútroštátne ustanovenia, o aké ide vo veci samej, vedú k tomu, že dedičstvo, ktoré zahŕňa nehnuteľný majetok nachádzajúci sa na území Belgického kráľovstva, podlieha vyššej dani z prechodu, než je dedičská daň, ktorá by sa platila, ak by osoba, ktorej majetok je predmetom dedenia, mala v čase svojej smrti bydlisko v tomto členskom štáte, a teda ich účinkom je obmedzenie pohybu kapitálu tým, že znižujú hodnotu dedičstva, ktoré zahŕňa taký majetok.
Where those rules make the deductibility of certain debts secured on the immovable property in question dependent on the place where, at the time of death, the person whose estate is being administered was residing, the greater tax burden to which the inheritance of nonresidents is consequently subject constitutes a restriction on the free movement of capital.
Ak totiž táto právna úprava podmieňuje odpočítateľnosť určitých dlhov, ktoré zaťažujú predmetný nehnuteľný majetok, miestom bydliska osoby, ktorej majetok je predmetom dedenia, v čase jej smrti, vyššia daňová záťaž, ktorej v dôsledku toho podlieha dedičstvo po nerezidentoch, predstavuje obmedzenie voľného pohybu kapitálu.
That conclusion cannot be called into question by the Belgian Government’s argument that the Code does not constitute a restriction inasmuch as there is an object- ive difference between the situations of residents and nonresidents as regards the assessment of inheritance and transfer duties, since only the Member State in which the person whose estate is being administered was residing can, logically, be in a position to take account, in the assessment of inheritance tax, of all components of the estate: assets, liabilities, movable property and immovable property.
Tento záver nemožno spochybniť argumentom belgickej vlády, podľa ktorého zákon nepredstavuje obmedzenie, ak existuje objektívny rozdiel medzi situáciou rezidentov a nerezidentov pri výpočte dedičskej dane a dane z prechodu, keďže logicky iba členský štát, kde mala osoba, ktorej majetok je predmetom dedenia, bydlisko, je schopný zohľadniť pri výpočte dane z dedičstva všetky zložky dedičstva, ktoré sa skladá z aktív a pasív, z hnuteľných vecí i nehnuteľností.
That circumstance is irrelevant in the light of the criteria resulting from the caselaw referred to in paragraphs 43 and 44 of the present judgment (see also, to that effect, Jäger, paragraph 34).
Tieto okolnosti sú totiž irelevantné vzhľadom na kritériá, ktoré vyplývajú z judikatúry citovanej v bodoch 43 a 44 tohto rozsudku (pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Jäger, už citovaný, bod 34).
The Belgian Government contends, however, that, unlike the case which gave rise to the judgment in Barbier, the case in the main proceedings is characterised by the absence of an unconditional obligation to transfer legal title to the immovable
Belgická vláda však uvádza, že na rozdiel od veci, ktorá viedla k už citovanému rozsudku Barbier, je konanie vo veci samej charakterizované absenciou bezpodmienečnej povinnosti previesť vlastnícke právo k predmetnému nehnuteľnému majetku,
2008 — CASE C-11/07 property in question, and also by the absence both of the prior transfer of financial ownership of that property and of a charge on that property, since the mortgage mandate relied on by the appellants in the main proceedings does not in any way constitute a debt encumbering that immovable property, within the meaning of that judgment.
2008 — VEC C-11/07 rovnako ako absenciou tak predchádzajúceho prevodu tzv. hospodárskeho vlastníckeho práva k tomuto majetku, ako aj ťarchy, ktorá ho zaťažuje, keďže splnomocnenie na zriadenie záložného práva, ktorého sa dovolávajú žalobcovia vo veci samej, nijako nepredstavuje dlh zaťažujúci uvedený nehnuteľný majetok v zmysle tohto rozsudku.
It must be borne in mind that, in the case giving rise to the judgment in Barbier, the question referred concerned the assessment of tax payable on the inheritance of immovable property situated in a Member State and the taking into account, for the purposes of assessing the property’s value, of the fact that the holder of the legal title was under an unconditional obligation to transfer that title to a third party who had financial ownership of the property.
Je vhodné pripomenúť, že vo veci, ktorá viedla k už citovanému rozsudku Barbier, sa položená otázka týkala výpočtu sumy dane splatnej v prípade nadobudnutia nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa v členskom štáte dedením a zohľadnenia bezpodmienečnej povinnosti držiteľa vecného práva vydať tento majetok tretej osobe, ktorá má k nemu tzv. hospodárske vlastnícke právo, pri určení hodnoty tohto majetku.
That debt was therefore directly linked to the immovable property included in the estate.
Tento dlh teda priamo súvisel s nehnuteľným majetkom, ktorý bol predmetom dedenia.
Similarly, in relation to Articles 49 EC and 50 EC, the Court has already held that national rules which, in matters of taxation, refuse to allow nonresidents to deduct business expenses which are directly linked to the activity that generated the taxable income in the Member State concerned, while allowing residents to do so, risk operating mainly to the detriment of nationals of other Member States and are contrary to those articles (see, to that effect, Case C-234/01 Gerritse [2003] ECR I-5933, paragraphs 27 and 28).
Rovnako v rámci článkov 49 ES a 50 ES Súdny dvor už uviedol, že existuje nebezpečenstvo, že vnútroštátna právna úprava, ktorá nerezidentom v daňovej oblasti neumožňuje odpočítanie prevádzkových nákladov priamo súvisiacich s činnosťou, z ktorej pochádzajú príjmy zdaniteľné v dotknutom členskom štáte, hoci rezidentom ho naopak umožňuje, bude pôsobiť v zásade na úkor príslušníkov iných členských štátov, a preto je v rozpore s uvedenými článkami (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júna 2003, Gerritse, C-234/01, Zb. s. I-5933, body 27 a 28).
At the hearing before the Court, both the appellants in the main proceedings and the Commission submitted that, by virtue of the mortgage mandate at issue, there was sufficient connection between the immovable property inherited and the debt in question.
Na pojednávaní pred Súdnym dvorom tak žalobcovia vo veci samej, ako aj Komisia uviedli, že na základe predmetného splnomocnenia na zriadenie záložného práva existovala dostatočná súvislosť medzi nehnuteľným majetkom nadobudnutým dedením a dotknutým dlhom.
The Commission acknowledged, however, that, once the mortgage mandate no longer encumbers the immovable property concerned, which is situated in Belgium, but other immovable properties, the link between the debt and that immovable property could be called into question.
Komisia však pripustila, že len čo splnomocnenie na zriadenie záložného práva nezaťažuje predmetný nehnuteľný majetok, ktorý sa nachádza v Belgicku, ale prípadne iné nehnuteľnosti, možno spochybniť súvislosť medzi dlhom a uvedeným nehnuteľným majetkom.
However, according to the wording of the question referred by the national court, a debt secured by a mortgage mandate relating to an immovable property constitutes a charge on that property.
Podľa znenia otázky, ktorú položil vnútroštátny súd, však dlh zabezpečený splnomocnením na zriadenie záložného práva k nehnuteľnému majetku predstavuje ťarchu, ktorá ho zaťažuje.
In proceedings under Article 234 EC, the Court of Justice is empowered to rule on the interpretation or validity of Community provisions only
V rámci konania podľa článku 234 ES je Súdny dvor oprávnený
ECKELKAMP AND OTHERS on the basis of the facts which the national court puts before it (see, to that effect, Case C-235/95 Dumon and Froment [1998] ECR I-4531, paragraph 25).
rozhodnúť o výklade alebo o platnosti textu Spoločenstva iba na základe skutkových okolností, ktoré mu uvedie vnútroštátny súd (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 1998, Dumon a Froment, C-235/95, Zb. s. I-4531, bod 25).
As is apparent from paragraph 32 of the present judgment, it is for the referring court, not for the Court of Justice, to ascertain the nature and effect under Belgian law of a mortgage mandate such as that at issue in the main proceedings, and to determine whether there is in fact a direct link between the debt being relied on and the immovable property to which the assessment of transfer duties that is at issue in the main proceedings relates.
Ako vyplýva z bodu 32 tohto rozsudku, overenie povahy a účinkov splnomocnenia na zriadenie záložného práva, o aké ide vo veci samej, a určenie, či v skutočnosti existuje priama súvislosť medzi uvádzaným dlhom a nehnuteľným majetkom, ktorý je predmetom výpočtu dane z prechodu, o akú ide vo veci samej, podľa belgického práva je úlohou vnútroštátneho súdu, a nie Súdneho dvora.
In any event, it must be held that the fact that the deductibility of debts secured on an immovable property is conditional upon the person whose estate is being administered having been resident, at the time of death, in the State in which that immovable property is situated constitutes a restriction on the free movement of capital which is prohibited, in principle, under Article 56(1) EC.
V každom prípade treba uviesť, že podmienenie odpočítateľnosti dlhov zaťažujúcich nehnuteľný majetok tým, že osoba, ktorej majetok je predmetom dedenia, mala v čase svojej smrti bydlisko v štáte, kde sa tento nehnuteľný majetok nachádza, predstavuje obmedzenie voľného pohybu kapitálu, ktoré je v zásade zakázané článkom 56 ods. 1 ES.
Next, it is necessary to consider whether the restriction on the free movement of capital thus established can be justified under the provisions of the Treaty.
Ďalej je potrebné preskúmať, či takto konštatované obmedzenie voľného pohybu kapitálu môže byť odôvodnené vo vzťahu k ustanoveniam Zmluvy.
In that respect, it should be noted that, under Article 58(1)(a) EC, ‘Article 56 shall be without prejudice to the right of Member States … to apply the relevant provisions of their tax law which distinguish between taxpayers who are not in the same situation with regard to their place of residence or with regard to the place where their capital is invested’.
V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že podľa článku 58 ods. 1 písm. a) ES „ustanovenia článku 56 majú bez toho, aby boli [článkom 56 nie sú — neoficiálny preklad] dotknuté práva členských štátov… uplatňovať príslušné ustanovenia ich daňových zákonov, ktoré rozlišujú daňových poplatníkov podľa miesta bydliska alebo podľa miesta, kde investovali kapitál“.
That provision of Article 58 EC, in so far as it is a derogation from the fundamental principle of the free movement of capital, must be interpreted strictly.
Toto ustanovenie článku 58 ES musí byť ako výnimka zo základnej zásady voľného pohybu kapitálu vykladané striktne.
It cannot therefore be interpreted as meaning that all tax legislation which draws a distinction between taxpayers based on their place of residence or the Member State in which they invest their capital is automatically compatible with the Treaty (see Jäger, paragraph 40).
Preto ho nemožno vykladať v tom zmysle, že akákoľvek daňová právna úprava rozlišujúca medzi daňovníkmi v závislosti od miesta, kde majú bydlisko, alebo od členského štátu, v ktorom investujú svoj kapitál, je automaticky zlučiteľná so Zmluvou (pozri rozsudok Jäger, už citovaný, bod 40).
Moreover, in order to be justified, the difference in treatment established in relation to inheritance and transfer duties payable in respect of an immovable property situated in the Kingdom of Belgium between the person who, at the time of death, was residing in that Member State and the person who, at the time of death, was residing in another Member State, must not go beyond what is necessary to achieve the objective pursued by the legislation at issue.
Navyše nato, aby rozdielne zaobchádzanie stanovené v oblasti dedičskej dane a dane z prechodu, ktoré sa platia z nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa na území Belgického kráľovstva, s osobou, ktorá mala v čase svojej smrti bydlisko v tomto členskom štáte, a osobou, ktorá mala v tom istom čase bydlisko v inom členskom štáte, bolo odôvodnené, nesmie ísť nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa sledovaného predmetnou právnou úpravou.
A distinction must therefore be made between the unequal treatment permitted under Article 58(1)(a) EC and the arbitrary discrimination prohibited under Article 58(3) EC.
Preto je potrebné rozlišovať medzi nerovnosťou zaobchádzania povolenou podľa článku 58 ods. 1 písm. a) ES a svojvoľnou diskrimináciou zakázanou podľa odseku 3 rovnakého článku.