natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission also observes that that internal memo mentions the ‘company Chisso’.
Komisia tiež uvádza, že tento interný záznam uvádza „spoločnosť Chisso“.
That proves that Chisso’s lawyers referred to their client by name.
To dokazuje, že advokáti Chisso presne označili svojho klienta.
Had they not done so, the author of the memo would not have been made aware of the identity of that undertaking.
V opačnom prípade by autor záznamu nepoznal identitu tohto podniku.
The fact that the internal memo of 2 October 1998 makes reference to an ‘undertaking unknown’ is not inconsistent.
Okolnosť, že interný záznam z 2. októbra 1998 odkazuje na „neznámy podnik“ tomu neodporuje.
That indicates solely the reference under which the meeting with the lawyers had been agreed.
To len znamená, s akým odkazom bolo stretnutie s advokátmi dohodnuté.
Furthermore, the fact that that memo mentions another undertaking involved in the context of another procedure is a mere typographical error.
Okrem toho skutočnosť, že tento záznam spomína iný dotknutý podnik v rámci iného konania je len chyba v písaní.
The undertaking referred to was really Chisso.
Dotknutý podnik bol v skutočnosti Chisso.
As regards the internal memo dated 1 October 1998 (which covers two cases, including the sorbic acid case), the Commission emphasises that two officials joined the meeting from 17.30.
Čo sa týka interného záznamu z 1. októbra 1998 (vzťahujúci sa na dve veci, pričom v jednej išlo o kyselinu sorbovú) Komisia zdôrazňuje, že dvaja úradníci sa pridali k spoločnému stretnutiu až o 17.30.
The explanation for the fact that that internal memo mentions that the undertaking wishing to provide information on a cartel in the sorbates sector was not identified lies in the fact that Chisso was not named before the two officials concerned, one of whom is the author of the internal memo.
To, že tento interný záznam uvádza, že podnik, ktorý chcel poskytnúť informácie o karteli v sektore sorbátov nebol identifikovaný, je možné odôvodniť tým, že podnik Chisso nebol pomenovaný pred dotknutými úradníkmi, z ktorých je jeden autorom interného záznamu.
Second, it is incorrect to assert that Hoechst described the main aspects of the sorbates cartel at the meeting of 29 October 1998.
Po druhé bolo by nesprávne tvrdiť, že Hoechst opísal hlavné prvky kartelu v sektore sorbátov na stretnutí z 29. októbra 1998.
Hoechst itself stated in a letter of 27 October 1998, moreover, that it proposed a ‘first discussion designed to clarify the other details’.
Sám Hoechst neskôr spresnil v liste z 27. októbra 1998, že išlo len o „prvú diskusiu s cieľom objasniť si ostatné detaily“.
According to the Commission’s internal memo of 6 November 1998, Hoechst stated at the beginning of the meeting that it needed more time to obtain information in sufficient detail, in order to supply full information.
Podľa interného záznamu Komisie zo 6. novembra 1998 Hoechst od začiatku stretnutia tvrdil, že potrebuje viac času, aby sa dostatočne detailne informoval o karteli a mohol poskytnúť komplexné informácie.
The information provided by Hoechst at that meeting of 29 October 1998 was very general and the facts were described in very vague terms.
Informácie predložené podnikom Hoechst na tomto stretnutí 29. októbra 1998 boli veľmi všeobecné a skutočnosti boli opísane veľmi neurčito.
Furthermore, Hoechst mentioned half-yearly meetings at which no specific agreement had been concluded.
Navyše Hoechst spomenul polročné stretnutia, na ktorých nebola uzavretá nijaká konkrétna dohoda.
It also referred to the informal and social nature of the meetings (recital 456 to the Decision).
Tiež spomenul neformálnu a priateľskú povahu stretnutí (odôvodnenie č. 456 rozhodnutia).
In the relevant part of the section of the Decision devoted to the description of the events (recitals 79 to 251), the Commission did not refer once to the statements made by Hoechst on 29 October 1998.
V relevantnej časti súhrnu skutkových okolností rozhodnutia (odôvodnenia č. 79 až 251), Komisia ani raz neodkázala na výhrady podniku Hoechst predložené 29. októbra 1998.
Hoechst’s comments concerning the agreements also differed considerably from the facts indicated in the Decision.
Pripomienky podniku Hoechst týkajúce sa dohôd sa navyše značne odlišovali od skutočností uvedených v rozhodnutí.
Third, the Commission contends that Hoechst was not ready to cooperate fully until 19 March 1999.
Po tretie Komisia zdôrazňuje, že Hoechst až do 19. marca 1999 úplne nespolupracoval.
That is clear from the letters of 21 December 1998 and 28 January 1999 in which Hoechst informed the Commission that, owing to the criminal and civil proceedings pending in the United States, it had decided not to provide all the useful information at that time, or the documents or evidence of the cartel available to it.
To zreteľne vyplýva z listov z 21. decembra 1998 a 28. januára 1999, v ktorých Hoechst oznámil Komisii, že z dôvodu trestných a občianskoprávnych konaní prebiehajúcich v Spojených štátoch sa rozhodol ešte v tom čase nepredložiť všetky užitočné informácie, ani dokumenty či dôkazy o karteli, ktoré mal.
In the letter of 19 January 1999, the Commission stated however that that attitude constituted a refusal to cooperate within the meaning of the 1996 Leniency Notice.
V liste z 19. januára 1999 Komisia však spresnila, že tento prístup predstavuje odmietnutie spolupráce v zmysle oznámenia o spolupráci z roku 1996. Takým konaním sa Hoechst vystavil riziku, že mu bude uložená pokuta.
Contrary to what Hoechst appears to contend, the Commission emphasises that the failure to take the oral contributions into account was not inconsistent with the practice observed at the time.
V rozpore s tým, čo tvrdí Hoechst, Komisia zdôrazňuje, že nezohľadnenie ústnych príspevkov nebolo v rozpore s vtedajšou praxou.
That practice changed only after the adoption of the 2002 Leniency Notice.
Táto prax sa zmenila až po prijatí oznámenia o spolupráci z roku 2002.
Furthermore, as regards the objection relating to obstruction during the proceedings, the Commission emphasises that, in its letter of 29 March 1999, on which Hoechst relies, it stated that if Hoechst wished to benefit from the 1996 Leniency Notice it must at least provide information, documents or other evidence contributing to establishing the existence of the cartel.
Okrem toho, čo sa týka výhrady o obštrukciách Komisie počas konania, Komisia zdôrazňuje, že vo svojom liste z 29. marca 1999, na ktorý sa Hoechst odvoláva, spresnila, že ak chce, aby bol oslobodený od pokút podľa oznámenia o spolupráci z roku 1996, musí poskytnúť aspoň informácie, dokumenty alebo iné dôkazy, na ktorých základe je možné potvrdiť existenciu kartelu.
Those words are the words of Section D, paragraph 2, first indent, of the 1996 Leniency Notice.
Tak to stanovuje bod D ods. 2 prvá zarážka oznámenia o spolupráci z roku 1996.
The letter of 29 March 1999 therefore indicates that, in the Commission officials’ view, Hoechst did not thus far even fulfil the conditions of that first indent.
List z 29. marca 1999 teda oznamoval, že až dovtedy Hoechst podľa názoru úradníkov Komisie nespĺňal ani podmienky tejto prvej zarážky.
The minute drawn up by Hoechst’s lawyers of certain parts of the telephone conversation of 5 March 1999 with the Commission official responsible for the case does not indicate otherwise.
Nič iné nevyplýva ani zo zápisnice vyhotovenej advokátmi podniku Hoechst na základe niektorých častí telefonického rozhovoru z 5. marca 1999 s úradníkom Komisie povereného touto vecou.
That does not constitute obstruction, but provides a true account of the situation in accordance with the 1996 Leniency Notice.
V tejto veci nešlo o obštrukcie, ale o správne objasnenie situácie v súlade s oznámením o spolupráci z roku 1996.
Fourth, the Commission submits that it is incorrect to assert that Chisso handed over a small number of documents at the meeting of 13 November 1998.
Po štvrté Komisia tvrdí, že je nepresné tvrdenie, že Chisso predložil na stretnutí 13. novembra 1998 len málo dokumentov.
In the internal memo of 19 November 1998, the Commission refers to several documents relating to contacts between competitors in 1995 and 1996.
V internom zázname z 19. novembra 1998 Komisia spomína viacero dokumentov týkajúcich sa kontaktov medzi konkurentmi v rokoch od 1995 do 1996.
Those documents are agenda of meetings and personal notes.
Uvedené dokumenty boli programy rokovaní stretnutí a poznámky osôb z týchto rokovaní.
Furthermore, Chisso submitted tables with the target prices agreed for the entire period of the cartel.
Navyše Chisso predložil tabuľky dohodnutých cenových cieľov pre celú dobu trvania kartelu.
That written evidence, which was also explained orally, assumed decisive importance for the Commission in the adoption of the Decision (recital 440 to the Decision), since, for the first time during the administrative procedure, they made it possible to prove the infringement, even though that evidence did not cover all the period found or all the details of the cartel.
Tieto písomné dôkazy, ktoré boli tiež ústne vysvetlené, mali pre Komisiu rozhodujúci význam pri prijatí rozhodnutia (odôvodnenie č. 440 rozhodnutia), pretože Komisii umožnili po prvýkrát počas správneho konania preukázať, že došlo k porušeniu, napriek tomu, že tieto dôkazy nezahŕňali celú dĺžku trvania, ako bola konštatovaná, ani všetky detaily kartelu.
It cannot be inferred from the promise given to Chisso at that meeting to warn it that that undertaking did not yet satisfy the conditions to benefit from immunity.
Na základe varovania sľúbeného podniku Chisso na tomto stretnutí sa nebolo možné domnievať, že tento podnik v tom čase ešte nesplnil podmienky na oslobodenie od pokút.
The very most that can be inferred is that it was not certain that Chisso would obtain immunity on the basis of its acts of cooperation at that time.
Nanajvýš sa bolo možné domnievať, že nebolo isté, či bude podnik Chisso oslobodený na základe vtedajších úkonov spolupráce.
On the other hand, it was not until 19 March 1999 that Hoechst provided the Commission with information that might be regarded as the beginning of effective cooperation.
Naopak, Hoechst poskytol Komisii informácie, ktoré môžu byť považované za začiatok účinnej spolupráce, až 19. marca 1999.
However, the written communication of 19 March 1999 does not contain a detailed description of the meetings and procedures of the cartel.
Písomné oznámenie z 19. marca 1999 neobsahovalo totiž podrobný opis stretnutí a činností kartelu.
Hoechst did not provide those details until 28 April 1999, in answer to specific questions from the Commission.
Hoechst poskytol tieto detaily až 28. apríla 1999 vo svojej odpovedi na konkrétne otázky Komisie.
It must be borne in mind that Section B of the 1996 Leniency Notice provides, among other conditions, that the undertaking which ‘is the first to adduce decisive evidence of the cartel’s existence’ (Section B(b) of the 1996 Leniency Notice) will benefit from a reduction of at least 75% of the fine or even from total exemption from the fine that would have been imposed if it had not cooperated.
Treba pripomenúť, že bod B oznámenia o spolupráci z roku 1996 stanovuje, okrem iných podmienok, že podniku, ktorý „ako prvý poskytne rozhodujúce skutočnosti preukazujúce existencie kartelu“ [neoficiálny preklad] [bod B písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 1996], bude znížená výška pokuty minimálne o 75 % z pokuty, ktorá by mu bola uložená, ak by nespolupracoval, pričom toto zníženie môže viesť až k tomu, že vôbec nebude uložená pokuta.
It follows from the very wording of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice that the ‘first’ undertaking is not required to have provided all the evidence proving all the details of the functioning of the cartel, but that it is sufficient for it to adduce ‘decisive evidence’.
Zo samotného znenia bodu B písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 1996 vyplýva, že „prvý“ podnik nemusí uviesť všetky okolnosti preukazujúce všetky detaily fungovania kartelu, ale že stačí oznámiť „niektoré“ rozhodujúce skutkové okolnosti.
That text does not require that the evidence adduced is in itself ‘sufficient’ for the purpose of drafting a statement of objections, or indeed for the adoption of a final decision finding an infringement (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
Podľa tohto ustanovenia sa nevyžaduje, aby oznámené informácie boli samy osebe „dostatočné“ na prípravu oznámenia o výhradách, alebo dokonca na prijatie konečného rozhodnutia konštatujúceho existenciu porušenia (rozsudok z 15. júna 2005, Tokai Carbon a i./Komisia, už citovaný v bode 118 vyššie, bod 362).
However, although the evidence referred to in Section B(b) of the 1996 Leniency Notice need not necessarily be sufficient in itself to establish the existence of the cartel, it must none the less be decisive for that purpose.
Hoci dôkazy, na ktoré sa vzťahuje bod B písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 1996, nemusia byť nevyhnutne samy osebe dostatočné na dokázanie existencie kartelu, musia byť minimálne rozhodujúce pre tento účel.
It must therefore not be simply an indication as to the direction which the Commission’s investigation should take but must be material which may be used directly as the principal evidence supporting a decision finding an infringement (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 493).
Musí teda ísť nielen o orientačný zdroj pre vyšetrovania, ktoré má viesť Komisia, ale o dôkazy, ktoré možno priamo použiť ako hlavný dôkazný podklad rozhodnutia konštatujúceho porušenie (rozsudok BASF/Komisia, už citovaný v bode 120 vyššie, bod 493).
It must be further emphasised that decisive evidence within the meaning of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice may also be adduced orally (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 506).
Treba tiež zdôrazniť, že rozhodujúce dôkazy v zmysle bodu B písm. b) oznámenia o spolupráci z roku 1996 možno poskytnúť aj ústne (rozsudok BASF/Komisia, už citovaný v bode 120 vyššie, bod 506).
Last, it must be borne in mind that the Commission has a certain discretion in determining whether the cooperation in question was ‘decisive’ in facilitating its task of finding the existence of an infringement and putting an end to it and it is only where it manifestly exceeds that discretion that it may be criticised (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
Napokon treba pripomenúť, že Komisia má určitú mieru voľnej úvahy pri posúdení otázky, či daná spolupráca bola „rozhodujúca“ pre uľahčenie jej úlohy pri konštatovaní existencie porušenia a jeho ukončenie, pričom len zjavné prekročenie tejto miery voľnej úvahy sa môže považovať za protiprávne (rozsudok z 15. júna 2005, Tokai Carbon a i./Komisia, už citovaný v bode 118 vyššie, bod 362).
It is in the light of the foregoing considerations that the Court must examine whether, in this case, the Commission made a manifest error of assessment in finding that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
V súvislosti s predchádzajúcimi úvahami treba posúdiť, či sa Komisia v prejednávanej veci dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď rozhodla, že Chisso bol prvý podnik, ktorý poskytol rozhodujúce skutočnosti preukazujúce existenciu kartelu.
In that regard, it must be borne in mind that, at recital 440 to the Decision, the Commission states that ‘[a]t a meeting held on 13 November 1998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence’ and that it ‘considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence [of] the existence of the cartel which is found in this Decision’.
V tejto súvislosti treba po prvé pripomenúť, že v odôvodnení č. 440 rozhodnutia, Komisia uviedla, že „na stretnutí z 13. novembra 1998 Chisso ústne opísal činnosti kartelu a predložil listinné dôkazy“ a že Komisia „preto považuje, že Chisso bol prvý podnik, ktorý poskytol rozhodujúce dôkazy preukazujúce existenciu kartelu konštatovaného v tomto rozhodnutí“.
It follows that the Commission relied solely on the oral description of the cartel’s activities and on the documentary evidence provided at the meeting of 13 November 1998, and not later, in order to find that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
Z toho vyplýva, že Komisia svoje posúdenie založila len na ústnom opise činnosti kartelu a na písomných dôkazoch predložených na stretnutí z 13. novembra 1998 a nie neskôr, keď rozhodla, že Chisso bol prvý podnik, ktorý poskytol rozhodujúce skutočnosti preukazujúce existenciu kartelu.
Second, it must be observed that, at the meeting of 13 November 1998, Chisso provided a detailed oral description of the cartel’s activities.
Po druhé treba uviesť, že na stretnutí 13. novembra 1998 podnik Chisso poskytol podrobný ústny opis činností kartelu.
It follows from the minute of that meeting, drawn up by the Commission, that Chisso stated who were the participants in the cartel, the duration of the cartel, 19 dates of meetings and the places at which they were held, the object and the functioning of the cartel.
Zo zápisnice z tohto stretnutia vyhotoveného Komisiou vyplýva, že Chisso oznámil, kto boli účastníci kartelu, dĺžku jeho trvania, 19 dátumov a miest stretnutí kartelu, jeho predmet i fungovanie.
On the last two points, Chisso stated, in particular, that the undertakings concerned had concluded agreements on prices and volumes of sorbates and that, while the cartel was in force, they were aware that their activities were unlawful.
K predmetu a fungovaniu kartelu Chisso najmä spresnil, že dotknuté podniky sa dohodli o cenách a množstvách sorbátov a že počas trvania kartelu si boli vedomí toho, že ich konanie je protiprávne.
Chisso also described the method of fixing quotas and any problems encountered, the conduct of the meetings and the preparatory meetings between the Japanese producers, the names of Chisso’s employees who had participated in the meetings and the names of certain employees of the other undertakings concerned, the terms of the contacts between Hoechst and Daicel and the system of monitoring the meetings and the method of setting target prices.
Chisso tiež spresnil spôsob stanovovania kvót a problémy, ktoré sa vyskytli, priebeh stretnutí a prípravné stretnutia medzi japonskými výrobcami, mená zamestnancov Chisso, ktorí sa zúčastnili stretnutí, ako aj mená niektorých zamestnancov ostatných dotknutých podnikov, rozsah kontaktov medzi podnikmi Hoechst a Daicel a systém stretávania a spôsob stanovenia cieľových cien.
Third, it must be emphasised that, in addition to a detailed oral description of the cartel’s activities, Chisso also provided at the meeting of 13 November 1998 documentary evidence which is found in the case-file (156 pages in all).
Po tretie treba zdôrazniť, že Chisso okrem detailného ústneho opisu činností kartelu tiež poskytol na stretnutí z 13. novembra 1998 písomné dôkazy nachádzajúce sa vo vyšetrovacom spise (spolu 156 strán).
More particularly, Chisso sent detailed notes (handwritten in Japanese with a translation into English) taken at the cartel meetings in spring and autumn 1995 and 1996 (which reflected
Presnejšie Chisso predložil podrobné záznamy (ručne písané záznamy po japonsky spolu s prekladom do angličtiny) z jarných a jesenných stretnutí v rokoch 1995 a 1996 (preukazujúce úroveň cieľových cien stanovenej medzi účastníkmi kartelu), program rokovania na týchto stretnutiach,
2008 — CASE T-410/03 the level of target prices fixed between the members of the cartel), the agenda of those meetings, the visiting cards of the persons who participated in the meetings and the sales quota volumes agreed for 1992 to 1995.
2008 — VEC T-410/03 vizitky osôb, ktoré sa zúčastnili na stretnutiach, ako aj dohodnuté množstevné kvóty predaja na roky 1992 až 1995.
Contrary to Hoechst’s contention, those documents were used by the Commission, since a number of pages are referred to in the Decision, in connection, in particular, with the conduct of and the actual results of the joint meetings (see, in particular, footnotes 82, 140, 141, 144 and 150 to the Decision).
V rozpore s tým, čo tvrdí Hoechst, boli tieto dokumenty použité Komisiou, pretože na viaceré strany sa odkazuje v rozhodnutí, najmä vo vzťahu k priebehu a konkrétnym výsledkom spoločných stretnutí (pozri najmä poznámky pod čiarou č. 82, 140, 141, 144 a 150 rozhodnutia).
Accordingly, those documents were relevant for the purpose of proving, for the purposes of the 1996 Leniency Notice, the ‘cartel’s existence’.
Takže tieto dokumenty boli relevantné na preukázanie v zmysle oznámenia o spolupráci z roku 1996 „existencie kartelu“.
In addition, contrary to Hoechst’s contention, those documents were sufficiently clear, in spite of the fact that an employee of Chisso who had participated in the joint meetings provided further information about them at a meeting held with the Commission’s services on 9 December 1998.
Navyše v rozpore s tým, čo tvrdí Hoechst, boli tieto dokumenty dostatočne zrozumiteľné, napriek tomu, že jeden zamestnanec podniku Chisso, ktorý sa zúčastnil na spoločných stretnutiach, poskytol spresnenia na stretnutí so zástupcami Komisie, ktoré sa uskutočnilo 9. decembra 1998.
As shown in the minute of that meeting drawn up by the Commission, the information relating to those documents was provided not with a view to their general comprehension but in order to explain certain details connected, in particular, with the use of abbreviations.
Ako totiž vyplýva zo zápisnice vyhotovenej Komisiou z tohto stretnutia, spresnenia poskytnuté k týmto dokumentom sa netýkali ich všeobecného pochopenia, ale niektorých detailov spojených predovšetkým s používaním skratiek.
Fourth, it must be observed that Hoechst met the Commission’s services on 29 October 1998, that is to say before Chisso, to provide an oral description of the meetings in question.
Po štvrté treba uviesť, že Hoechst sa stretol so službami Komisie 29. októbra 1998, teda pred podnikom Chisso, aby ústne opísal dotknuté stretnutia.
In particular, Hoechst mentioned the participants in the meetings, the approximate duration of the meetings (from the end of the 1970s/beginning of the 1980s until 1995/1996), the frequency of the meetings and their object.
Hoechst konkrétne uviedol účastníkov stretnutí, približnú dĺžku trvania týchto stretnutí (od konca sedemdesiatych rokov/začiatku osemdesiatych rokov až do rokov 1995/1996), frekvenciu týchto stretnutí a ich predmet.
However, it must be emphasised that at that meeting Hoechst provided no written document to support its statements.
Treba však zdôrazniť, že na tomto stretnutí Hoechst nepredložil nijaký písomný dokument, ktorý by podporoval jeho tvrdenia.
In that regard, according to the minute drawn up by the Commission and not contested by Hoechst, Hoechst’s representative mentioned ‘the great difficulties which Nutrinova had in finding all the relevant details of those meetings’.
V tejto súvislosti podľa zápisnice vyhotovenej Komisiou a nespochybnenej podnikom Hoechst zástupca podniku Hoechst uviedol, že „Nutrinova má veľké ťažkosti s nájdením všetkých relevantných detailov týchto stretnutí“.
In the same minute, moreover, it is stated that ‘the object of those meetings was to share customers or fix prices, within the strict meaning of the word’ and that ‘no monitoring system existed’ or again that Hoechst’s lawyer ‘was categoric about the fact that the level of the agreements at those meetings was moderate and not typical of a price-fixing or market-sharing cartel’.
Okrem toho v tej istej zápisnici bolo uvedené, že „predmetom týchto stretnutí nebolo rozdelenie si zákazníkov alebo určenie cien v presnom slova zmysle“ a že „žiadny systém kontroly neexistoval“ alebo tiež aj to, že advokát podniku Hoechst „kategoricky trval na tom, že úroveň dohôd na týchto stretnutiach bola mierna a neštandardná pre kartelovú dohodu o určení cien alebo rozdelení si zákazníkov“.