natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Examination of the applications lodged by FIAMM and Fedon before the Court of First Instance reveals, first of all, that the assertion relating to the possible direct effect of the DSB’s decision of 25 September 1997 does not appear at all in the section of those applications intended to establish that an infringement of the WTO agreements by the Community exists or can be relied upon.
Pritom preskúmanie žalôb predložených podnikmi FIAMM a Fedon na Súde prvého stupňa preukázalo, že tvrdenie týkajúce sa prípadného priameho účinku rozhodnutia OUS z 25. septembra 1997 sa vôbec nenachádzalo v tej časti žalôb, ktorou sa domáhali určenia existencie alebo možnosti sa odvolávať na porušenie dohôd WTO Spoločenstvom.
The assertion can be found in a section of the applications seeking to demonstrate that the higherranking rules of law which are thus alleged to have been infringed, and which include, in particular, the principle pacta sunt servanda and the WTO agreements, are ‘intended to protect individuals’, so that there would be compliance in that regard with one of the conditions which the caselaw requires to be met in order for liability of the Community for unlawful conduct of its institutions to be put in issue.
Toto tvrdenie sa totiž nachádza v tej časti žalôb, ktorou sa snažili preukázať, že pravidlá vyššej právnej sily, ktorých porušenie takto tvrdili a medzi ktorými sa predovšetkým nachádzajú zásada pacta sunt servanda a dohody WTO, sú „určené na ochranu jednotlivcov“ a z tohto pohľadu by tak bola splnená jedna z podmienok, ktorou judikatúra podmieňuje možnosť uplatnenia zodpovednosti Spoločenstva za protiprávne konanie jeho inštitúcií.
Also, that assertion was expressed, from the angle described above, only very much as a subsidiary point, since FIAMM and Fedon simply submitted that, if direct effect and the resulting status of a rule protecting individuals were not to be accepted in the case of the WTO agreements, they should be as regards decisions of the DSB.
Ďalej toto tvrdenie bolo vo vyššie uvedenej súvislosti spomenuté len obzvlášť subsidiárne, pričom FIAMM a Fedon len uviedli, že ak sa dohodám WTO nemá priznať priamy účinok a povaha opatrenia zameraného na ochranu jednotlivcov, ktoré z tohto priameho účinku vyplýva, musia byť priznané rozhodnutiam OUS.
Finally, that assertion, which, as regards FIAMM, takes up two paragraphs of an application of 177 paragraphs and, as regards Fedon, is contained in a footnote, is not, either in the applications or in the replies subsequently lodged by FIAMM and Fedon, expanded upon or accompanied by a specific line of argument intended to support it.
Nakoniec uvedené tvrdenie sa nachádza len v dvoch zo 177 bodov žaloby podniku FIAMM a v poznámke pod čiarou v žalobe podniku Fedon, pričom nebolo ani v týchto žalobách, ani v neskôr podaných replikách podnikov FIAMM a Fedon nijako osobitne rozvinuté, ani doplnené osobitnou argumentáciou, ktorá by ho podporila.
It follows from the foregoing that, contrary to what FIAMM and Fedon contend in the very specific arguments which they devote to this question in the context of their appeals under the cover of a request that the reasoning of the judgments under appeal be reviewed, they did not in their applications to the Court of First Instance in any way state with the clarity and precision which would have been required that the direct effect which may attach to decisions of the DSB would justify the establishment of failure to comply with them as a new, third, exception to the principle that the WTO agreements cannot be relied upon for the purposes of reviewing the legality of secondary Community legislation.
Z uvedeného vyplýva, na rozdiel od toho čo tvrdia FIAMM a Fedon vo svojich veľmi osobitných úvahách týkajúcich sa tejto otázky v odvolaniach pod zámienkou návrhu na preskúmanie odôvodnenia napadnutých rozsudkov, pričom vo svojich žalobách pred Súdom prvého stupňa vôbec s jasnosťou a presnosťou, aká by sa vyžadovala, neuviedli, že by prípadný priamy účinok viažuci sa na rozhodnutia OUS mal odôvodňovať to, že jeho nedodržanie by malo byť zakotvené ako nová a tretia výnimka zo zásady nemožnosti odvolávať sa na dohody WTO na účely preskúmania zákonnosti aktov sekundárneho práva Spoločenstva.
As is apparent from Fedon’s application and FIAMM’s reply, they, on the contrary, expressly invoked one of the two traditionally accepted exceptions to that principle, submitting that in this instance the Community indicated that it intended to implement a specific obligation assumed within the framework of the GATT.
Ako zo žaloby podniku Fedon a z repliky podniku FIAMM vyplýva, títo odvolatelia sa naopak výslovne odvolávali na jednu z dvoch výnimiek z nemožnosti sa odvolávať, ktoré sú bežne prípustné, pričom tvrdili, že Spoločenstvo malo v uvedenom prípade uviesť, že zamýšľalo vykonať konkrétny záväzok prijatý v rámci GATT.
Second, it should also be recalled that the obligation to state reasons does not require the Court of First Instance to provide an account which follows exhaustively and one by one all the arguments put forward by the parties to the case and that the reasoning may therefore be implicit on condition that it enables the persons concerned to know why the Court of First Instance has not upheld their arguments and provides the Court of Justice with sufficient material for it to exercise its power of review (see, in particular, Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 372, and the judgment of 25 October 2007 in Case C-167/06 P Komninou and Others v Commission, paragraph 22).
V druhom rade treba tiež pripomenúť, že povinnosť odôvodnenia neukladá Súdu prvého stupňa povinnosť vypracovať odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom rozoberalo jednotlivo všetky úvahy vyjadrené účastníkmi sporu, a že odôvodnenie teda môže byť implicitné, avšak pod podmienkou, že umožní zúčastneným osobám oboznámiť sa s dôvodmi, pre ktoré Súd prvého stupňa neprijal ich tvrdenia a poskytne Súdnemu dvoru dostatok prostriedkov, aby mohol vykonať svoje preskúmanie (pozri najmä rozsudky zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P a C-219/00 P, Zb. s. I-123, bod 372, a z 25. októbra 2007, Komninou a i./Komisia, C-167/06 P, bod 22).
It is apparent, first of all, from paragraph 108 of the FIAMM judgment and paragraph 101 of the Fedon judgment that in the case in point the Court of First Instance sought to decide whether the WTO agreements, including the DSU and its provisions devoted to the implementation of decisions of the DSB, confer on persons the right to rely on those agreements when contesting the validity of Community legislation ‘if the DSB has declared that both that legislation and the subsequent legislation adopted by the Community in order to comply with the WTO rules in question are incompatible with those rules’.
Pritom z bodu 108 rozsudku FIAMM a z bodu 101 rozsudku Fedon v prvom rade vyplýva, že v prejednávanom prípade Súd prvého stupňa sa snažil vyriešiť otázku, či dohody WTO, vrátane DUS a jeho ustanovení týkajúcich sa vykonaní rozhodnutí OUS, priznávajú osobám podliehajúcim súdnej právomoci právo odvolávať sa na ne pred súdom s cieľom spochybniť platnosť právnej úpravy Spoločenstva „v prípade, ak OUS vyhlásil, že tak táto právna úprava, ako aj následná právna úprava Spoločenstva, prijatá predovšetkým s cieľom dosiahnuť súlad s predmetnými pravidlami WTO, sú nezlučiteľné s týmito pravidlami“.
Next, likewise referring to ‘the WTO agreements’ as so defined, the Court of First Instance explained, in paragraphs 110 to 112 of the FIAMM judgment and paragraphs 103 to 105 of the Fedon judgment, that, in accordance with settled caselaw and for the reasons recalled by the Court of First Instance, those agreements are not in principle among the rules in the light of which the Community courts review the legality of action by the Community institutions.
Ďalej Súd prvého stupňa, odvolávajúc sa taktiež na takto definované „dohody WTO“, spresnil v bodoch 110 až 112 rozsudku FIAMM a v bodoch 103 až 105 rozsudku Fedon, že podľa ustálenej judikatúry a z dôvodov, ktoré pripomenul, uvedené dohody v zásade nepatria k normám, s ohľadom na ktoré súd Spoločenstva skúma zákonnosť konania inštitúcií Spoločenstva.
Finally, it is to be noted that the judgments under appeal do contain considerable explanation of the legal effects that may attach to a decision of the DSB, in particular where the period of time allowed for implementation of the decision has expired.
Napokon treba uviesť, že napadnuté rozsudky sa skutočne venujú dôležitým úvahám právneho dosahu, ktorý sa môže týkať rozhodnutia OUS, predovšetkým v prípade, že uplynula lehota stanovená na vykonanie tohto rozhodnutia.
While it is true that that explanation appears in passages of the judgments under appeal in which the Court of First Instance examined whether one of the two exceptions traditionally accepted by the caselaw to the principle that the WTO agreements cannot be relied upon by individuals was applicable in the case in point, the fact remains that the findings made by the Court of First Instance at that juncture responded in an implicit, but nevertheless certain, manner to the specific arguments which are alleged in the appeals not to have been dealt with by the Court.
Uvedené úvahy sa síce nachádzajú v tých častiach napadnutých rozsudkov, v ktorých Súd prvého stupňa preskúmal, či je v prejednávanej veci uplatniteľná niektorá z dvoch tradične podľa judikatúry prípustných výnimiek zo zásady nemožnosti jednotlivcov odvolávať sa na dohody WTO, nič to však nemení na skutočnosti, že posúdenie Súdu prvého stupňa v tejto súvislosti odpovedá síce implicitne, avšak určito na konkrétne tvrdenia, pričom podľa odvolaní sa Súd prvého stupňa s nimi nevysporiadal.
Thus, it is apparent in particular from paragraphs 129 to 131 of the FIAMM judgment and paragraphs 122 to 124 of the Fedon judgment that the Court of First Instance held, after an examination of the relevant provisions of the DSU, that the expiry of the period of time allowed for the Community to bring its banana import regime into conformity with the DSB’s decision of 25 September 1997 had
Najmä z bodov 129 až 131 rozsudku FIAMM a z bodov 122 až 124 rozsudku Fedon vyplýva, že Súd prvého stupňa po preskúmaní relevantných ustanovení DUS predovšetkým rozhodol, že uplynutím lehoty stanovenej pre Spoločenstvo na zosúladenie jeho režimu pre dovoz banánov s rozhodnutím OUS z 25. septembra 1997 neboli vyčerpané spôsoby riešenia sporov, ktoré DUS ponúka. V tejto súvislosti Súd prvého
The Court also stated in this connection that review of the legality of the conduct of the defendant institutions could have the effect of weakening the position of the Community negotiators in the search for a mutually acceptable solution to the dispute consistent with WTO rules and, in some cases, of thus depriving the legislative or executive organs of a contracting party of the possibility afforded in particular in Article 22 of the DSU of entering into a negotiated arrangement even on a temporary basis.
2008 — SPOJENÉ VECI C-120/06 P A C-121/06 P stupňa tiež uviedol, že preskúmanie zákonnosti konania žalovaných inštitúcií by mohlo oslabiť postavenie vyjednávačov Spoločenstva pri hľadaní riešenia sporu, ktoré by bolo vzájomne prijateľné a v súlade s pravidlami WTO, a prípadne takto zbaviť normotvorné a výkonné orgány niektorej zmluvnej strany možnosti ponúknutej predovšetkým článkom 22 DUS aspoň dočasne dosiahnuť dohodnuté riešenie.
Furthermore, in paragraph 132 of the FIAMM judgment and paragraph 125 of the Fedon judgment, the Court of First Instance concluded its analysis in this regard, holding that the applicants were therefore wrong in inferring from Articles 21 and 22 of the DSU an obligation on the WTO member to comply, within a specified period, with the recommendations and rulings of the WTO bodies and in contending that DSB rulings are enforceable unless the contracting parties unanimously oppose this.
Navyše treba zdôrazniť, že v bode 132 rozsudku FIAMM a v bode 125 rozsudku Fedon uzavrel Súd prvého stupňa svoje posúdenie rozhodnutím, že odvolatelia z článkov 21 a 22 DUS nesprávne vyvodili povinnosť zaťažujúcu člena WTO dosiahnuť v stanovenej lehote súlad s odporúčaniami a rozhodnutiami orgánov WTO a nesprávne tvrdili, že rozhodnutia OUS sú vykonateľné, pokiaľ ich jednohlasne nenapadnú zmluvné strany.
In so deciding, the Court of First Instance ruled, implicitly at the very least, on the applicants’ assertion that direct effect should be accorded to such recommendations or such rulings once the period of time allowed for their implementation has expired.
Takýmto rozhodnutím sa Súd prvého stupňa vyjadril prinajmenšom implicitne k tvrdeniu odvolateľov, podľa ktorého má byť priznaný priamy účinok takým odporúčaniam alebo rozhodnutiam, ktorým uplynula lehota na ich vykonanie.
It follows from all of the foregoing that the grounds of the judgments under appeal deal adequately with the arguments set out by the applicants at first instance and that they in particular enable the Court of Justice to exercise its power of judicial review, so that the first part of the plea must be declared unfounded.
Z toho všetkého vyplýva, že odôvodnenie napadnutých rozsudkov dostatočne odpovedá na argumentáciu žalobcov v prvom stupni konania a predovšetkým umožňuje Súdnemu dvoru vykonať svoje súdne preskúmanie, takže prvá časť tohto odvolacieho dôvodu musí byť vyhlásená za nedôvodnú.
Second part of the plea
O druhej časti odvolacieho dôvodu
The following should be stated in relation to the second part of the first plea, alleging an error of law regarding the circumstances in which liability for unlawful conduct of the Community can found an action.
Čo sa týka druhej časti prvého odvolacieho dôvodu, založenej na nesprávnom právnom posúdení podmienok, za ktorých môže byť uplatnená zodpovednosť za protiprávne konanie Spoločenstva, treba uviesť toto.
Here, the applicants essentially contended in support of their claim for compensation before the Court of First Instance that the Community institutions acted unlawfully, and therefore wrongfully, in failing to bring the Community legislation into conformity with the WTO agreements within the reasonable period of time that the Community was allowed for that purpose after a decision of the DSB had found that legislation to be incompatible with the WTO agreements.
V tomto prípade žalobcovia pred Súdom prvého stupňa na podporu svojho návrhu na náhradu škody v podstate tvrdili, že inštitúcie Spoločenstva konali protiprávne, a teda so zavinením, keď neuviedli v primeranej lehote stanovenej Spoločenstvu na tento účel právnu úpravu Spoločenstva do súladu s dohodami WTO po tom, ako OUS rozhodol o nezlučiteľnosti danej právnej úpravy s uvedenými dohodami.
It is to be observed in that regard that the effects within the Community of provisions of an agreement concluded by the Community with nonmember States may not be determined without taking account of the international origin of the provisions in question.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že účinky ustanovení dohôd uzavretých medzi Spoločenstvom a tretími štátmi v právnom poriadku Spoločenstva nemožno určiť bez ohľadu na ich medzinárodný vznik.
If that question has not been expressly dealt with in the agreement, it is the courts having jurisdiction in the matter and in particular the Court of Justice within the framework of its jurisdiction under the EC Treaty that have the task of deciding it, in the same
V prípade, že táto otázka nie je v danej dohode výslovne upravená, prináleží príslušným súdom, a v tejto veci Súdnemu dvoru, aby v rámci svojej právomoci, ktorá mu je zverená Zmluvou ES, rozhodol o tejto otázke rovnako ako o akejkoľvek inej otázke výkladu v súvislosti s uplatňovaním predmetnej dohody v Spoločenstve (pozri najmä rozsudky z 26. októbra 1982, Kupferberg,
Therefore, specifically, it falls to the Court to determine, on the basis in particular of the abovementioned criteria, whether the provisions of an international agreement confer on persons subject to Community law the right to rely on that agreement in legal proceedings in order to contest the validity of a Community measure (see, with regard to the GATT 1947, Joined Cases 21/72 to 24/72 International Fruit Company and Others [1972] ECR 1219, paragraph 19).
Preto prináleží predovšetkým Súdnemu dvoru na základe vyššie uvedených kritérií určiť, či ustanovenia medzinárodnej dohody priznávajú osobám podliehajúcim súdnym orgánom Spoločenstva právo odvolávať sa na ne pred súdom s cieľom spochybniť platnosť určitého aktu Spoločenstva (pozri, čo sa týka dohody GATT z roku 1947, rozsudok z 12. decembra 1972, International Fruit Company a i., 21/72 až 24/72, Zb. s. 1219, bod 19).
As is apparent from its caselaw, the Court considers that it can examine the validity of secondary Community legislation in the light of an international treaty only where the nature and the broad logic of the latter do not preclude this and, in addition, the treaty’s provisions appear, as regards their content, to be unconditional and sufficiently precise (see, in particular, Case C-308/06 Intertanko and Others [2008] ECR I-4057, paragraph 45 and the caselaw cited).
V tejto súvislosti predovšetkým z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že Súdny dvor zastáva názor, že môže pristúpiť ku skúmaniu platnosti sekundárnej legislatívy Spoločenstva vzhľadom na medzinárodnú dohodu, iba ak charakter a štruktúra uvedenej dohody tomu nebránia, a okrem toho, ak sa jej ustanovenia z pohľadu ich obsahu zdajú byť nepodmienečné a dostatočne presné (pozri najmä rozsudok z 3. júna 2008, Intertanko a i., C-308/06, Zb. s. I-4057, bod 45 a citovanú judikatúru).
As regards, more specifically, the WTO agreements, it is settled caselaw that, given their nature and structure, those agreements are not in principle among the rules in the light of which the Court is to review the legality of measures adopted by the Community institutions (see, in particular, Portugal v Council, paragraph 47; Biret International v Council, paragraph 52; and Van Parys, paragraph 39).
Čo sa týka presnejšie dohôd WTO, z ustálenej judikatúry vyplýva, že dohody WTO vzhľadom na ich charakter a štruktúru v zásade nepatria k normám, s ohľadom na ktoré súd Spoločenstva skúma zákonnosť konania inštitúcií Spoločenstva (pozri najmä rozsudky Portugalsko/Rada, už citovaný, bod 47; Biret International/Rada, už citovaný, bod 52, a Van Parys, už citovaný, bod 39).
It is only where the Community has intended to implement a particular obligation assumed in the context of the WTO, or where the Community measure refers expressly to the precise provisions of the WTO agreements, that it is for the Court to review the legality of the Community measure in question in the light of the WTO rules (see Biret International v Council, paragraph 53, and Van Parys, paragraph 40 and the caselaw cited).
Súd Spoločenstva by mal právomoc preskúmať zákonnosť dotknutého aktu Spoločenstva s ohľadom na pravidlá WTO len za predpokladu, že Spoločenstvo chcelo vykonať konkrétny záväzok prijatý v rámci WTO, alebo v prípade, že akt Spoločenstva výslovne odkazuje na konkrétne ustanovenia dohôd WTO (rozsudky Biret Inter-national/Rada, už citovaný, bod 53, ako aj Van Parys, už citovaný, bod 40 a citovaná judikatúra).
The Court has already held that the common organisation of the market in bananas, as introduced by Regulation No 404/93 and subsequently amended, is not designed to ensure the implementation in the Community legal order of a particular obligation assumed in the context of the GATT and does not refer expressly to specific provisions of the GATT either (order in OGT Fruchthandelsgesellschaft, paragraph 28).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že spoločná organizácia trhu v oblasti banánov, ktorá bola zavedená nariadením č. 404/93 a následne zmenená a doplnená, nesmeruje k zabezpečeniu vykonateľnosti osobitných povinností prevzatých v rámci GATT do právneho poriadku Spoločenstva a ani výslovne neodkazuje na jej konkrétne ustanovenia (uznesenie OGT Fruchthandelsgesellschaft, už citované, bod 28).
As regards, in particular, Regulation No 1637/98 and the regulations adopted to implement it, the Court stated in Van Parys, paragraph 52, that they do not expressly refer to specific provisions of the WTO agreements.
Čo sa presnejšie týka nariadenia č. 1637/98 a nariadení prijatých na jeho vykonanie, Súdny dvor v bode 52 už citovaného rozsudku Van Parys uviedol, že tieto akty tiež výslovne neodkazujú na špecifické ustanovenia dohôd WTO.
The Court also held in that judgment that, by undertaking after the adoption of the DSB’s decision of 25 September 1997 to comply with the WTO rules and, in particular, with Articles I(1) and XIII of the GATT 1994, the Community did not intend to assume a particular obligation in the context of the WTO, capable of justifying an exception to the principle that WTO rules cannot be relied upon before the Community courts and enabling the Community courts to review the legality of Regulation No 1637/98 and the regulations adopted to implement it in the light of those rules (see, to this effect, Van Parys, paragraphs 41 and 52).
V tom istom rozsudku Súdny dvor tiež rozhodol, že po prijatí rozhodnutia OUS z 25. septembra 1997 záväzok zosúladenia s pravidlami WTO, ktorý na seba prevzalo Spoločenstvo, a najmä s článkom I ods. 1 a s článkom XIII dohody GATT z roku 1994, Spoločenstvo nezamýšľalo prevziať osobitnú povinnosť v rámci WTO, ktorá by mohla odôvodniť výnimku z nemožnosti odvolávať sa na pravidlá WTO pred súdom Spoločenstva a umožniť mu preskúmať zákonnosť nariadenia č. 1637/98 a nariadení prijatých na jeho vykonanie s ohľadom na tieto pravidlá (pozri v tomto zmysle rozsudok Van Parys, už citovaný, body 41 a 52).
It should be remembered that the decisive factor here is that the resolution of disputes concerning WTO law is based, in part, on negotiations between the contracting parties.
Treba pripomenúť, že ústredným prvkom v tejto veci je to, že urovnávanie sporov týkajúcich sa práva WTO sa čiastočne zakladá na rokovaniach medzi zmluvnými stranami.
Withdrawal of unlawful measures is admittedly the solution recommended by WTO law, but other solutions are also authorised (Omega Air and Others, paragraph 89).
Isteže, odstránenie protiprávnych ustanovení predstavuje právom odporúčané riešenie, ale podľa tohto práva sú tiež možné aj iné riešenia (rozsudok Omega Air a i., už citovaný, bod 89).
The Court thus held in Van Parys, paragraph 51, that the expiry of the period granted by the DSB for implementation of its decision of 25 September 1997 does not imply that the Community had exhausted the possibilities under the DSU of finding a solution to the dispute between it and the other parties.
V bode 51 už citovaného rozsudku Van Parys Súdny dvor teda rozhodol, že uplynutie lehoty stanovenej OUS na účely vykonania rozhodnutia z 25. septembra 1997 neznamená, že Spoločenstvo vyčerpalo možnosti stanovené DUS pre hľadanie riešenia sporu, ktorý má s ostatnými stranami.
In those circumstances, to require the Community courts, merely on the basis that that period has expired, to
Za takýchto okolností uložením povinnosti súdu Spoločenstva preskúmať zákonnosť predmetných opatrení Spoločenstva
2008 — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P review the legality of the Community measures concerned in the light of the WTO rules could have the effect of undermining the Community’s position in its attempt to reach a mutually acceptable solution to the dispute in conformity with those rules.
2008 — SPOJENÉ VECI C-120/06 P A C-121/06 P s ohľadom na pravidlá WTO len v dôsledku samotnej skutočnosti uplynutia tejto lehoty, by mohla byť oslabená pozícia Spoločenstva pri hľadaní vzájomne prijateľného riešenia sporu, ktoré by bolo v súlade s týmito pravidlami.