natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That documentary evidence is annexed to the application in a file consisting of approximately 150 pages.
Tieto dôkazy sú priložené k žalobe v rámci spisu, ktorý tvorí približne 150 strán.
As stated by the Bundesgerichtshof, the content of those documents is partially reproduced in the application.
Ako uvádza vnútroštátny súd, ich obsah je navyše čiastočne reprodukovaný v žalobe.
The annexes include the architect’s contract concluded between the parties, an addendum and the draft thereof, an extract of the contractual specifications, a large number of documents or extracts such as technical reports or statements of account, as well as several letters, including some from Grimshaw, relating to the correspondence with the companies entrusted with establishing and repairing the defects complained of in the main proceedings.
Uvedené prílohy zahŕňajú zmluvu o architektonické dielo, ktorá bola uzavretá medzi zmluvnými stranami, dodatok k tejto zmluve, ako aj jeho návrh, výpis zo zoznamu výkonov, mnohé písomnosti, akými sú technické správy, zúčtovania alebo výňatky z nich, ako aj viacero listov, vrátane listov od Grimshaw, ktoré sa týkali korešpondencie s podnikmi poverenými zisťovaním a odstránením vád, ktoré sú predmetom sporu vo veci samej.
After Grimshaw had initially refused to accept the application on the ground that there was no English translation, an English translation of the application and the annexes in German, which were not translated, were delivered to it in London on 23 May 2003.
Po tom, ako kancelária Grimshaw odmietla prevziať žalobu z dôvodu absencie jej prekladu do angličtiny, jej bola 23. mája 2003 v Londýne doručená anglická verzia tejto žaloby spolu s nepreloženými prílohami v nemčine.
By written pleading of 13 June 2003, Grimshaw complained that service was defective because the annexes had not been translated into English.
Podaním z 13. júna 2003 namietala kancelária Grimshaw neplatnosť doručenia z dôvodu, že prílohy žaloby neboli preložené do angličtiny.
For that reason, relying on Article 8(1) of Regulation No 1348/2000, it refused to accept the application and submits that the application was not properly served.
Preto odmietla prevziať žalobu, ktorej doručenie považovala s odvolaním sa na článok 8 ods. 1 nariadenia č. 1348/2000 za neplatné.
Grimshaw raises the objection that the application is time-barred.
Kancelária Grimshaw súčasne vzniesla námietku premlčania.
The Landgericht Berlin held that the application was properly served on 23 May 2003.
Landgericht Berlin však rozhodol, že žaloba bola riadne doručená 23. mája 2003.
Grimshaw’s appeal against that decision was dismissed by the Kammergericht Berlin.
Odvolanie podané kanceláriou Grimshaw bolo Kammergericht Berlin zamietnuté.
Weiss lodged an appeal on a point of law before the Bundesgerichtshof against the judgment on the appeal.
Následne kancelária Weiss podala proti tomuto rozsudku odvolacieho súdu opravný prostriedok „revision“ na súd Bundesgerichtshof.
The Bundesgerichtshof states that, under the German Code of Procedure, an application which refers to annexes attached forms a whole with those annexes and that all the evidence relied on by the applicant which is necessary for the defendant’s defence must be made available to him.
Vnútroštátny súd uvádza, že na základe nemeckého občianskeho súdneho poriadku tvoria žaloba a prílohy, na ktoré odkazuje, jeden celok a že žalovanému musia byť poskytnuté všetky žalobcom uvádzané informácie, ktoré sú potrebné na jeho obranu.
It is not therefore appropriate to determine whether an application has been properly served without having regard to the service of the annexes, on the assumption that the essential information is already clear from the application and the right to be heard remains protected by virtue of the fact that the defendant can still adequately prepare his defence in the proceedings in so far as concerns the content of the annexes.
Preto teda nemožno posudzovať platnosť doručenia žaloby oddelene od doručenia príloh z dôvodu, že údajne podstatné informácie vyplývajú zo žaloby a že právo byť vypočutý je zabezpečené tým, že žalovaný sa v súvislosti s obsahom príloh môže ešte v dostatočnej miere brániť v priebehu konania.
An exception to that principle is permissible if the defendant’s need for information is not significantly prejudiced, for example, because an annex which was not attached to the application was sent at virtually the same time as the action was brought or because the defendant was already familiar with the documents before the proceedings were instituted.
Výnimka z tejto zásady je prípustná vtedy, ak potreba informovanosti žalovaného nie je podstatne narušená, napríklad z dôvodu, že jedna príloha, ktorá nebola priložená k žalobe, bola doručená žalovanému skoro súčasne s podaním žaloby, alebo vtedy, ak sú žalovanému písomnosti známe ešte pred podaním žaloby.
The Bundesgerichtshof states that, in the present case, Grimshaw was not familiar with all the documents, in particular those establishing the defects and how to remedy them as well as those relating to costs.
Vnútroštátny súd uvádza, že v prejednávanej veci neboli kancelárii Grimshaw známe všetky písomnosti, najmä tie, ktoré sa týkali zistenia a opráv vád a nákladov s tým spojených.
Such documents cannot be regarded as insignificant since the decision on whether to submit a defence may be dependent on their content being assessed.
Takéto písomnosti nemožno považovať za bezvýznamné podrobnosti, pretože od ich posúdenia môže závisieť rozhodnutie týkajúce sa podania vyjadrenia k žalobe.
The referring court is uncertain whether Grimshaw was correct to refuse the application.
Vnútroštátny súd si kladie otázku, či kancelária Grimshaw oprávnene odmietla žalobu.
It states that none of the bodies authorised to represent that firm understands German.
Upresňuje, že ani jeden z orgánov kancelárie oprávnených na jej zastupovanie nerozumie nemeckému jazyku.
According to the Bundesgerichtshof, Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 can be interpreted as meaning that service cannot be refused on the ground that annexes have not been translated.
Podľa Bundesgerichtshof by sa mohol článok 8 ods. 1 nariadenia č. 1348/2000 vykladať v tom zmysle, že doručenie žaloby nemožno odmietnuť z dôvodu, že prílohy neboli preložené.
That provision is in fact silent on the refusal to accept the service of annexes.
Toto ustanovenie nehovorí o odmietnutí prevzatia príloh.
Moreover, the standard form to be used pursuant to the first sentence of Article 4(3) of the regulation for requests for service in the Member States of the European Union requires information on the nature and language of the document only as regards the document to be served (Paragraphs 6.1 and 6.3) and not as regards the annexes attached to it, for which only the number is required to be stated (Paragraph 6.4).
Navyše vzorové tlačivo upravené v tomto nariadení, ktoré sa má podľa článku 4 ods. 3 prvej vety nariadenia použiť pri žiadostiach o doručenie do členských štátov Európskej únie, požaduje uvedenie údajov o druhu písomnosti a použitom jazyku len vo vzťahu k doručovanej písomnosti (body 6.1 a 6.3), nie však vo vzťahu k prílohám, pri ktorých sa požaduje len uvedenie ich počtu (bod 6.4).
Should it be possible to refuse service on the sole ground that the annexes have not been translated, the referring court states that, in its view, the right of the defendant to refuse to accept a document pursuant to Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 cannot be denied simply because the contract between the applicant and the defendant provides that correspondence is to be in German.
Pre prípad, že by bolo možné odmietnuť doručenie písomnosti výlučne z dôvodu, že jej prílohy neboli preložené, vnútroštátny súd uvádza, že podľa neho zmluva, v ktorej sa žalobca a žalovaný dohodli, že jazykom písomného styku bude nemčina, nepostačuje na to, aby zbavila žalovaného práva na odmietnutie prevzatia žaloby na základe článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1348/2000.
That clause does not mean that the defendant understands that language within the meaning of that regulation.
Toto zmluvné ustanovenie totiž neznamená, že žalovaný v zmysle nariadenia rozumie tomuto jazyku.
However, as the referring court pointed out, academic opinion is divided, some writers considering that a clause specifying the use of a particular language in a contractual relationship may give rise to a presumption of knowledge of that language for the purpose of that regulation.
V každom prípade, ako uvádza vnútroštátny súd, právna náuka je v tomto ohľade protichodná, niektorí autori sa domnievajú, že ustanovenie o použití určitého jazyka v zmluvných vzťahoch svedčí o predpokladanej znalosti tohto jazyka v zmysle uvedeného nariadenia.
Finally, where knowledge of the language in question cannot be inferred from a contractual provision, the Bundesgerichtshof is uncertain whether it is possible in all cases to refuse service of an application where the annexes are not translated or whether there are exceptions, for example, if the defendant already has a translation of the annexes or if the content of the annex is reproduced word-for-word in the translated application.
Nakoniec sa vnútroštátny súd pýta, či je v prípade, že zmluvné ustanovenie nemôže byť dôkazom poznania dotknutého jazyka, možné vždy odmietnuť doručenie takej žaloby, ktorej prílohy nie sú preložené, alebo či existujú výnimky, napríklad vtedy, keď žalovaný už disponuje prekladom príloh alebo keď je obsah prílohy doslovne prebratý do preloženej žaloby.
That could also apply if the annexed documents were in a language which was validly chosen by the parties pursuant to a contract.
O takýto prípad by mohlo ísť aj vtedy, keď sú priložené písomnosti vyhotovené v jazyku, na ktorom sa zmluvné strany v rámci zmluvy platne dohodli.
The referring court also mentions the case of weaker parties who may need protection, such as crossborder consumers who have contractually agreed that correspondence is to be conducted in the language of the undertaking.
Vnútroštátny súd uvádza príklad zmluvnej strany so slabším postavením, ktorú by bolo prípadne potrebné chrániť, akými sú napríklad cezhraniční spotrebitelia, ktorí zmluvne súhlasili s tým, že jazykom písomného styku bude jazyk podnikateľa.
The Bundesgerichtshof states, however, that in the case in the main proceedings Grimshaw concluded the contract in the course of its business.
Zdôrazňuje však, že vo veci samej kancelária Grimshaw uzavrela zmluvu v rámci svojej podnikateľskej činnosti.
It sees no special need to protect that firm or therefore any need to recognise that it has a right to refuse to accept service.
Nevidí nijakú osobitnú potrebu ochrany tejto kancelárie, a teda ani nutnosť priznať jej právo odmietnuť prevziať žalobu.
Against that background, the Bundesgerichtshof decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Za týchto okolností Bundesgerichtshof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
WEISS UND PARTNER where only the annexes to a document to be served are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands?
WEISS UND PARTNER v jazyku prijímajúceho členského štátu alebo v jazyku odosielajúceho členského štátu, ktorému adresát rozumie, vyhotovené len prílohy doručovanej písomnosti?
Must Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 be interpreted as meaning that the addressee is deemed to “understand” the language of a Member State of transmission within the meaning of that regulation where, in the course of his business, he agreed in a contract with the applicant that correspondence was to be conducted in the language of the Member State of transmission?
Má sa článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1348/2000 vykladať v tom zmysle, že adresát ‚rozumie‘ jazyku odosielajúceho členského štátu v zmysle tohto nariadenia už len z toho dôvodu, lebo sa v rámci výkonu svojej podnikateľskej činnosti v zmluve so žalobcom dohodol, že písomný styk bude prebiehať v jazyku odosielajúceho členského štátu?
Must Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 be interpreted as meaning that the addressee may not in any event rely on that provision in order to refuse acceptance of annexes to a document which are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands if the addressee concludes a contract in the course of his business in which he agrees that correspondence is to be conducted in the language of the Member State of transmission and the annexes concern that correspondence and are written in the agreed language?’
Má sa článok 8 ods. 1 nariadenia č. 1348/2000 vykladať v tom zmysle, že adresát sa nesmie odvolávať na tento článok na účely odmietnutia prevzatia takých príloh k písomnosti, ktoré neboli vyhotovené v jazyku prijímajúceho členského štátu alebo v jazyku odosielajúceho členského štátu, ktorému adresát rozumie, ak v rámci výkonu svojej podnikateľskej činnosti uzatvorí zmluvu, ktorou dohodne, že písomný styk bude prebiehať v jazyku odosielajúceho členského štátu, a tieto prílohy sa jednak týkajú tohto písomného styku a jednak sú vyhotovené v dohodnutom jazyku?“
By its first question, the Bundesgerichtshof asks whether Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 must be interpreted as meaning that the addressee of a document to be served does not have the right to refuse to accept service where only the annexes to the document are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands.
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa článok 8 ods. 1 nariadenia č. 1348/2000 musí vykladať v tom zmysle, že adresát doručovanej písomnosti nemá právo odmietnuť prevzatie doručovanej písomnosti, ak neboli v jazyku prijímajúceho členského štátu alebo v jazyku odosielajúceho členského štátu, ktorému adresát rozumie, vyhotovené len prílohy tejto písomnosti.
A preliminary point to be noted is that Regulation No 1348/2000 applies to documents to be served which can be very different in nature, depending on whether they are judicial or extrajudicial documents and, if the former, on whether it is a document instituting the proceedings, a judicial decision, an enforcement measure or any other document.
Na úvod je potrebné zdôrazniť, že nariadenie č. 1348/2000 sa uplatňuje na doručované písomnosti rôznej povahy, v závislosti od toho, či ide o súdne alebo mimosúdne písomnosti, či ide o návrh na začatie konania, súdne rozhodnutie, vykonávacie opatrenie alebo akúkoľvek inú písomnosť.
The question referred to the Court concerns a document instituting proceedings.
Otázka predložená Súdnemu dvoru sa týka návrhu na začatie konania.
Since the role and importance of annexes to a document to be served may vary according to the nature of the document, the reasoning and answers in this judgment must be confined to documents instituting proceedings.
Keďže úloha a dôležitosť príloh k určitej písomnosti sa môžu v závislosti od povahy doručovanej písomnosti líšiť, je potrebné obmedziť úvahy a odpovede uvedené v tomto rozsudku výlučne na návrh na začatie konania.
It is apparent from the observations submitted to the Court that the number and nature of documents which must be annexed to a document instituting proceedings vary considerably according to the legal system concerned.
Z pripomienok predložených Súdnemu dvoru v tomto ohľade vyplýva, že počet a povaha dokumentov, ktoré sa musia priložiť k návrhu na začatie konania, sa v závislosti od právnych poriadkov podstatne líšia.
Under some systems, such a document need only contain the subjectmatter and a summary of the pleas
V niektorých právnych poriadkoch totiž takáto písomnosť musí obsahovať len predmet a vyjadrenie skutkových a právnych
WEISS UND PARTNER of fact and law of the application, the documentary evidence being communicated separately, whereas under other legal systems, such as German law, the annexes must be produced at the same time as the application and form an integral part of it.
WEISS UND PARTNER dôvodov návrhu, pričom dokumenty obsahujúce dôkazy sa doručujú samostatne, kým v iných právnych poriadkoch, ako napríklad nemecký právny poriadok, sa prílohy musia doručiť v rovnakom čase ako žaloba, pričom tvoria jej neoddeliteľnú súčasť.
Article 8 of Regulation No 1348/2000 does not refer to annexes to a document to be served.
Je nutné konštatovať, že článok 8 nariadenia č. 1348/2000 nehovorí o prílohách doručovanej písomnosti.
However, the reference in paragraph 2 of that article to ‘documents of which a translation is requested’ indicates that a ‘document to be served’ may consist of a number of documents.
V každom prípade z formulácie „písomnosti, ktorých preklad sa vyžaduje“, uvedenej v odseku 2 tohto článku, možno rozumieť, že určitá písomnosť sa môže skladať z viacerých dokumentov.
In the absence of useful guidance in the wording of Article 8 of Regulation No 1348/2000, that provision must be interpreted in the light of its objectives and its context and, more generally, the objectives and context of Regulation No 1348/2000 itself (see, to that effect, Case C-287/98 Linster [2000] ECR I-6917, paragraph 43).
Keďže znenie článku 8 nariadenia č. 1348/2000 neobsahuje potrebné upresnenia, je nutné vykladať toto ustanovenie v duchu jeho cieľov a kontextu a všeobecnejšie v duchu cieľov a kontextu samotného nariadenia č. 1348/2000 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. septembra 2000, Linster, C-287/98, Zb. s. I-6917, bod 43).
As is apparent from recital 2 of the preamble, the objectives of Regulation No 1348/2000 are to improve and expedite the transmission of documents.
Ako vyplýva z jeho odôvodnenia č. 2, cieľom nariadenia č. 1348/2000 je zlepšiť a zrýchliť doručovanie aktov.
Those objectives are reiterated in recitals 6 to 8.
Tieto ciele sú pripomenuté v odôvodneniach č. 6 a 8.
Recital 8 thus states that ‘[t]o secure the effectiveness of this Regulation, the possibility of refusing service of documents is confined to exceptional situations’.
Posledné uvedené odôvodnenie stanovuje, že „na dosiahnutie efektívnosti tohto nariadenia sa možnosť odmietnuť doručenie písomností obmedzuje iba na výnimočné situácie“.
In addition, Article 4(1) of that regulation provides that judicial documents are to be transmitted as soon as possible.
Článok 4 ods. 1 tohto nariadenia navyše stanovuje, že súdne písomnosti sa zasielajú čo najrýchlejšie.
However, those objectives cannot be attained by undermining in any way the rights of the defence (see, by analogy, with regard to Regulation No 44/2001, Case C-283/05 ASML [2006] ECR I-12041, paragraph 24).
Tento cieľ však nemožno dosiahnuť tým, že sa akýmkoľvek spôsobom oslabí právo na obranu (pozri analogicky v súvislosti s nariadením č. 44/2001 rozsudok zo 14. decembra 2006, ASML, C-283/05, Zb. s. I-12041, bod 24).
Every effort must therefore be made to reconcile the objectives of effectiveness and speed in the transmission of procedural documents, which are necessary for the sound administration of justice, with that of the protection of the rights of the defence, in particular in interpreting Article 8 of the Regulation No 1348/2000 and, specifically, the term ‘document to be served’, where that is a document instituting proceedings, in order to be able to determine whether such a document must include annexes consisting of documentary evidence.
Preto je potrebné snažiť sa zosúladiť ciele účinnosti a rýchlosti doručenia procesných aktov, ktoré sú nevyhnutné pre riadny výkon spravodlivosti, s cieľom ochrany práva na obranu, najmä pri výklade článku 8 nariadenia č. 1348/2000 a osobitne pojmu doručovanej písomnosti v prípade, keď je ňou návrh na začatie konania, aby sa mohlo určiť, či takáto písomnosť musí obsahovať prílohy zložené z dokumentov obsahujúcich dôkazy.
It is clear that the term ‘document instituting the proceedings’ in the context of Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 cannot be interpreted in the light of the objectives of that regulation alone for the purpose of determining whether such a document can or must include annexes.
Je však nutné konštatovať, že tieto ciele nariadenia č. 1348/2000 samy osebe neumožňujú vykladať pojem návrh na začatie konania v rámci článku 8 ods. 1 nariadenia č. 1348/2000 v tom zmysle, aby sa mohlo určiť, či takáto písomnosť môže alebo musí obsahovať prílohy.
Nor do those objectives make it possible to establish whether the translation of a document instituting the proceedings is a vital component of the defendant’s rights of defence, which might clarify the scope of the translation obligation referred to in Article 8 of that regulation.
Taktiež neumožňujú, aby sa určilo, či preklad návrhu na začatie konania tvorí podstatnú súčasť práva žalovaného na obranu, čo by mohlo objasniť rozsah povinnosti prekladu stanovenej v článku 8 tohto nariadenia.
However, the interpretation of Regulation No 1348/2000 cannot be dissociated from the context of developments in the field of judicial cooperation in civil matters, which include that regulation, in particular Regulation No 44/2001, Article 26(3) and (4) of which expressly refers to Regulation No 1348/2000.
Výklad nariadenia č. 1348/2000 však nemožno vyňať z kontextu vývoja v oblasti súdnej spolupráce v občianskych veciach, do ktorej toto nariadenie patrí, a osobitne z kontextu nariadenia č. 44/2001, ktoré vo svojom článku 26 ods. 3 a 4 výslovne odkazuje na nariadenie č. 1348/2000.
Various provisions require the court, before delivering a default judgment or recognising a judicial decision, to verify whether the means by which a document instituting proceedings was served were such that the rights of the defence have been respected (see, inter alia, with regard to default judgments, Article 19(1) of Regulation No 1348/2000, Article 26(2) of Regulation No 44/2001 and the second paragraph of Article 20 of the Brussels Convention and, with regard to the recognition of judgments, Article 34(2) of Regulation No 44/2001 and Article 27(2) of the Brussels Convention).
Rôzne ustanovenia totiž ukladajú súdu, aby predtým, ako vyhlási rozsudok pre zmeškanie alebo uzná súdne rozhodnutie, overil, či návrh na začatie konania bol doručený takým spôsobom, že sa dodržalo právo na obranu (čo sa týka zmeškania, pozri najmä článok 19 ods. 1 nariadenia č. 1348/2000, článok 26 ods. 2 nariadenia č. 44/2001, ako aj článok 20 druhý odsek Bruselského dohovoru; čo sa týka uznania rozhodnutí, pozri najmä článok 34 bod 2 nariadenia č. 44/2001 a článok 27 bod 2 Bruselského dohovoru).
Before Regulation No 1348/2000 entered into force, crossborder service between the Member States was effected in accordance with the 1965 Hague Convention, to which Article 26(4) of Regulation No 44/2001 and the third paragraph of Article 20 of the Brussels Convention refer, or bilateral agreements concluded between Member States.
Predtým, ako nariadenie č. 1348/2000 nadobudlo účinnosť, sa cezhraničné písomnosti medzi členskými štátmi doručovali podľa Haagskeho dohovoru z roku 1965, na ktorý odkazuje článok 26 ods. 4 nariadenia č. 44/2001 a článok 20 tretí odsek Bruselského dohovoru, alebo podľa dvojstranných dohôd uzavretých medzi členskými štátmi.
However, The Hague Convention and the majority of those agreements do not lay down a general obligation to translate all the documents to be served, so that the national courts have considered that the rights of the defence are adequately protected if the addressee of a document served has had sufficient time to enable him to have it translated and prepare his defence.
Haagsky dohovor a väčšina týchto dohôd však nestanovujú všeobecnú povinnosť preložiť všetky doručované písomnosti, a teda sa zdá, že vnútroštátne súdy sa domnievali, že právo na obranu je dostatočne chránené, pokiaľ mal adresát doručovanej písomnosti k dispozícii dostatočnú lehotu na to, aby si mohol dať preložiť takúto písomnosť a pripraviť svoju obranu.