natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In a situation like the one in the main proceedings, where the benefit at issue was intended to provide income for an unemployed applicant for an invalidity pension who had worked as an employed person in the Member State concerned, it must be stated that since, as the Advocate General points out in point 72 of his Opinion, such a benefit is linked to the risks of both unemployment and invalidity, it flows directly from an ‘employment relationship’ within the meaning of Article 39 EC.
Keďže v takej situácii, o akú ide vo veci samej, je sporná dávka určená nato, aby zabezpečila príjem žiadateľovi o invalidný dôchodok, ktorý je nezamestnaný a predtým vykonával pracovnú činnosť v zamestnaneckom pomere v dotknutom členskom štáte, je nutné konštatovať, že vzhľadom na to, že táto dávka je viazaná, tak ako to zdôraznil generálny advokát v bode 72 svojich návrhov, súčasne aj na riziko nezamestnanosti, aj na riziko invalidity, vyplýva priamo z pracovnoprávneho vzťahu v zmysle článku 39 ES.
It follows that a national of a Member State in a situation such as that of Mr Petersen must be regarded as continuing to be a ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC for the purposes of obtaining the benefit at issue and, consequently, such a national comes within the scope of that article.
Z toho vyplýva, že na štátneho príslušníka členského štátu, ktorý sa nachádza v takej situácii ako pán Petersen, treba hľadieť tak, že si zachoval postavenie „pracovníka“ v zmysle článku 39 ES na účely priznania spornej dávky, a teda že takýto štátny príslušník patrí do pôsobnosti tohto článku.
It must therefore be considered whether a residence requirement such as that imposed for the grant of the benefit at issue in the main proceedings constitutes an ‘obstacle to the freedom of movement for workers’ within the meaning of Article 39 EC.
Preto je potrebné preskúmať, či taká podmienka bydliska, aká je uložená na priznanie spornej dávky, predstavuje prekážku voľného pohybu pracovníkov v zmysle článku 39 ES.
Unless it is objectively justified and proportionate to the aim pursued, a provision of national law must be regarded as indirectly discriminatory if it is intrinsically liable to affect migrant workers more than national workers and if there is a consequent risk that it will place the former at a particular disadvantage (Meints, cited above, paragraph 44; Hartmann, cited above, paragraph 30; and Geven, cited above, paragraph 19).
Pokiaľ vnútroštátne opatrenie nie je objektívne odôvodnené a primerané sledovanému cieľu, treba ho považovať za nepriamo diskriminačné, ak je samotnou svojou povahou spôsobilé dotknúť sa viac migrujúcich pracovníkov ako vlastných pracovníkov a v dôsledku toho hrozí, že podstatnejšie znevýhodní migrujúcich pracovníkov (rozsudky Meints, už citovaný, bod 44; Hartmann, už citovaný, bod 30, a Geven, už citovaný, bod 19).
That is true of a residence condition such as the one to which the grant of the benefit at issue in the main proceedings is subject, which can be more easily met by national workers than by those from other Member States, since the latter workers above all, particularly in the case of unemployment or invalidity, tend to leave the country in which they were formerly employed to return to their countries of origin (see, to that effect, Paraschi, cited above, paragraph 24, and Case C-290/00 Duchon [2002] ECR I-3567, paragraph 38).
To je prípad podmienky bydliska, od ktorej závisí priznanie spornej dávky a ktorú ľahšie splnia domáci pracovníci než pracovníci z iných členských štátov, pretože práve títo pracovníci majú tendenciu, a to najmä v prípade nezamestnanosti alebo invalidity, opustiť krajinu pôvodného zamestnania a vrátiť sa do svojej krajiny pôvodu (pozri v tomto zmysle rozsudky Paraschi, už citovaný, bod 24, a z 18. apríla 2002, Duchon, C-290/00, Zb. s. I-3567, bod 38).
The Austrian Government has not sought to explain the objective which is to be achieved by the residence requirement imposed by the national rules for the grant of the benefit at issue in the main proceedings and, consequently, has not put forward any factor whatsoever to justify that condition in relation to the overriding reasons in the general interest protected by Article 39 EC.
Pritom je nutné konštatovať, že rakúska vláda sa nesnažila opísať, aký cieľ sleduje podmienka bydliska stanovená vnútroštátnou legislatívou na priznanie spornej dávky, a teda neuviedla ani len najmenší argument, aby uvedenú podmienku odôvodnila naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu chránenými článkom 39 ES.
In addition, it must be pointed out that the residence requirement at issue in the main proceedings seems disproportionate since it is imposed in respect of a social security benefit which, like the benefit at issue in the main proceedings, is intended to be paid to applicants for an invalidity pension for a limited period which, according to the Austrian Government, does not exceed, on average, three to four months during which, while waiting for a definitive decision on the grant of such a pension, they are not required to be capable of working, willing to work and available for work (see, to that effect, Collins, cited above, paragraphs 68 and 69).
Navyše je potrebné si všimnúť, že sporná podmienka bydliska je neprimeraná, keďže sa ukladá vo vzťahu k sociálnej dávke, ktorá — ako uvádza rakúska vláda — má byť v predmetnom prípade vyplácaná žiadateľom o invalidný dôchodok počas obdobia nepresahujúceho v priemere tri až štyri mesiace, počas ktorého sa až do vydania konečného rozhodnutia o priznaní tohto dôchodku od nich nevyžaduje ani schopnosť, ani ochota pracovať, ani aby boli k dispozícii pre trh práce (pozri v tomto zmysle rozsudok Collins, už citovaný, body 68 a 69).
If, at the end of that waiting period, the invalidity pension is granted, the competent authorities in the Member State concerned, who must deduct from it the amounts paid by way of the benefit at issue in the main proceedings, will, in any event be required by Article 10(1) of Regulation No 1408/71 to pay the pension in question, even if the recipient transfers his residence to another Member State.
Pritom ak je na konci tohto čakacieho obdobia invalidný dôchodok priznaný, príslušné orgány dotknutého členského štátu, ktoré od neho budú musieť odpočítať sumy zaplatené z titulu spornej dávky, budú mať v každom prípade v zmysle článku 10 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 povinnosť vyplácať uvedený dôchodok bez ohľadu na presun bydliska poberateľa do iného členského štátu.
If, on the other hand, at the end of the said period, the invalidity pension is refused, in which case the benefit at issue must be changed, in regard both to its amount and to its duration, to the entitlement to unemployment benefit, the competent author -ities of that Member State are no longer required to pay the latter benefit to the re -cipient unless he can show that that he fulfils the conditions laid down in Article 69 of Regulation No 1408/71 for the retention of the right to benefits as a worker seeking employment in another Member State, which implies that he must fulfil all the conditions laid down in the national law of the Member State of origin for entitlement to unemployment benefit.
Naopak, ak je na konci tohto obdobia žiadosť o invalidný dôchodok zamietnutá, pričom v tomto prípade sa sporná dávka čo do výšky a doby vyplácania musí započítať na nárok na dávky v nezamestnanosti, príslušné orgány daného členského štátu nebudú ďalej musieť poberateľovi vyplácať tieto dávky v nezamestnanosti, ak nepreukáže, že spĺňa podmienky stanovené v článku 69 nariadenia č. 1408/71, aby si na ne zachoval nárok ako pracovník hľadajúci si zamestnanie v inom členskom štáte, z čoho vyplýva, že musí splniť všetky podmienky vyžadované vnútroštátnym právom členského štátu pôvodu na zachovanie nároku na dávky v nezamestnanosti.
In addition, the residence requirement at issue in the main proceedings also seems disproportionate since it is clear from the order for reference that, during the waiting period while a decision is being made on the application for an invalidity pension, applicants for the benefit at issue in the main proceedings, like the unemployed persons seeking work in another Member State to whom Article 69 of Regulation No 1408/71 applies, (Case 139/78 Coccioli [1979] ECR 991, paragraph 7), are not subject to any particular checks by the employment service of the Member State concerned, since they are dispensed from the obligations concerning capacity to work, willingness to work and availability for work.
Navyše podmienka bydliska vo veci samej sa zdá byť neprimeraná aj preto, že z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že počas obdobia čakania na rozhodnutie o žiadosti o invalidný dôchodok nepodliehajú žiadatelia o spornú dávku, rovnako ako nezamestnané osoby hľadajúce si zamestnanie v inom členskom štáte a spadajúce pod článok 69 nariadenia č. 1408/71 (rozsudok z 20. marca 1979, Coccioli, 139/78, Zb. s. 991, bod 7), žiadnej osobitnej kontrole zo strany úradu práce dotknutého členského štátu, pretože sú oslobodení od povinnosti spĺňať podmienky, pokiaľ ide o schopnosť a ochotu pracovať, ako aj o disponibilitu pre trh práce.
In any event, even if such checks were provided for, it would still have to be ascertained whether it was not sufficient to request that the recipient go to the Member State concerned for the purpose of undergoing such checks, if necessary, on pain of suspension of payment of the benefit in the event of unwarranted refusal on the part of the recipient (see, to that effect, Case C-499/06 Nerkowska [2008] ECR I-3993, paragraph 45).
V každom prípade, aj keby sa s takýmito kontrolami počítalo, bolo by ešte potrebné overiť, či nestačí, aby bol poberateľ vyzvaný dostaviť sa do tohto členského štátu na účely kontroly, prípadne aj pod hrozbou pozastavenia vyplácania dávky v prípade neodôvodneného odmietnutia zo strany poberateľa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. mája 2008, Nerkowska, C-499/06, Zb. s. I-3993, bod 45).
It follows from the foregoing that, with regard to the grant of a benefit such as the one at issue in the main proceedings and inasmuch as the file submitted to the Court does not contain any factor which might objectively justify a residence requirement, that requirement must be regarded as incompatible with Article 39 EC.
Z uvedeného vyplýva, že vzhľadom na to, že zo spisu predloženého Súdnemu dvoru nevyplýva žiadna skutočnosť, ktorá by objektívne odôvodňovala podmienku bydliska pri priznávaní takej dávky, o akú ide vo veci samej, treba túto podmienku považovať za nezlučiteľnú s článkom 39 ES.
Consequently, the answer to the second question must be that, inasmuch as no factor has been put forward which shows that such a condition is objectively justified and proportionate, Article 39 EC must be interpreted as preventing a Member State from making the grant of a benefit such as the one at issue in the main proceedings, which must be regarded as an ‘unemployment benefit’ within the meaning of Article 4(1)(g) of Regulation No 1408/71, subject to the condition that the recipients be resident in the national territory of that State.
V dôsledku toho je na druhú otázku potrebné odpovedať v tom zmysle, že článok 39 ES sa má vykladať tak, že bráni tomu, aby členský štát podmienil priznanie takej dávky, o akú ide vo veci samej, ktorú je potrebné považovať za „dávku v nezamestnanosti“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. g) nariadenia č. 1408/71, splnením podmienky, aby mal poberateľ bydlisko na území tohto štátu, ak tento štát neuviedol žiadnu skutočnosť, ktorá by preukazovala, že táto podmienka je objektívne odôvodnená a primeraná.
A benefit such as the one at issue in the main proceedings must be regarded as an ‘unemployment benefit’ within the meaning of Article 4(1)(g) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996;
Takú dávku, o akú ide vo veci samej, treba považovať za „dávku v nezamestnanosti“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. g) nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996.
Inasmuch as no factor has been put forward which shows that such a condition is objectively justified and proportionate, Article 39 EC must be interpreted as preventing a Member State from making the grant of a benefit such as the one at issue in the main proceedings, which must be regarded as an ‘unemployment benefit’ within the meaning of Article 4(1)(g) of Regulation No 1408/71, subject to the condition that the recipients be resident in the national territory of that State.
Článok 39 ES sa má vykladať tak, že bráni tomu, aby členský štát podmienil priznanie takej dávky, o akú ide vo veci samej, ktorú je potrebné považovať za „dávku v nezamestnanosti“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. g) nariadenia č. 1408/71, splnením podmienky, aby mal poberateľ bydlisko na území tohto štátu, ak tento štát neuviedol žiadnu skutočnosť, ktorá by preukazovala, že táto podmienka je objektívne odôvodnená a primeraná.
Case C-251/07
Vec C-251/07
(Reference for a preliminary ruling from the Högsta domstolen)
(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Högsta domstolen)
(Environment — Directive 2000/76/EC — Incineration of waste — Classification of an installation for the production of heat and electricity — Concepts of incineration plant and co-incineration plant)
„Životné prostredie — Smernica 2000/76/ES — Spaľovanie odpadov — Kvalifikácia zariadenia na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie — Pojmy ‚spaľovňa odpadov‘ a ‚zariadenie na spoluspaľovanie odpadov‘“
Opinion of Advocate General Kokott delivered on 22 May 2008 . . . . . . . .
Návrhy prednesené 22. mája 2008 — generálna advokátka J. Kokott . . . . . .
Environment — Waste — Incineration — Directive 2000/76 (European Parliament and Council Directive 2000/76, Art. 3(4) and (5))
Životné prostredie — Odpad — Spaľovanie — Smernica 2000/76 (Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/76, článok 3 body 4 a 5)
For the purposes of applying Direct- ive 2000/76 on the incineration of waste, where a co-generation plant comprises a number of boilers, each boiler and its associated equipment is to be regarded as constituting a separate plant.
Pokiaľ má zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie viacero kotlov, potom sa musí na účely uplatnenia smernice 2000/76/ES o spaľovaní odpadov každý kotol spolu s jeho technickým vybavením považovať za odlišné zariadenie.
authorities to identify that purpose on the basis of an assessment of the facts existing at the time at which that assessment is carried out.
vnútroštátnych orgánov je identifikovať tento cieľ na základe posúdenia skutkových okolností, ktoré existujú v čase, ku ktorému sa vykonáva toto posúdenie.
In the context of such an assessment, account must be taken, in particular, of the volume of energy generated or material products produced by the plant in question in relation to the quantity of waste incinerated in that plant and the stability and continuity of that production.
V rámci takéhoto posúdenia treba najmä zohľadniť, v akom rozsahu sa vyrába energia alebo materiály vzhľadom na množstvo odpadov spálených v predmetnom zariadení, ako aj vzhľadom na stabilitu alebo nepretržitú povahu tejto výroby.
It is on the basis of its main purpose that a plant is to be classified as an ‘incineration plant’ or a ‘co-incineration plant’ within the meaning of Article 3(4) and (5) of Directive 2000/76 on the incineration of waste.
V závislosti od základného cieľa sa má zariadenie kvalifikovať ako „spaľovňa odpadov“ alebo „zariadenie na spoluspaľovanie odpadov“ v zmysle článku 3 bodov 4 a 5 smernice 2000/76 o spaľovaní odpadov.
It is for the competent
Úlohou príslušných
(see para. 46, operative part 2)
(pozri bod 46, bod 2 výroku)
OPINION OF ADVOCATE GENERALKOKOTT delivered on 22 May 2008 1
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKYJULIANE KOKOTT prednesené 22. mája 2008 1
Article 1 of the Waste Incineration Direct- ive sets out its objectives, as follows:
Článok 1 smernice o spaľovaní odpadov uvádza svoje ciele v tomto znení:
‘The aim of this Directive is to prevent or to limit as far as practicable negative effects on the environment, in particular pollution by emissions into air, soil, surface water and groundwater, and the resulting risks to human health, from the incineration and co-incineration of waste.
„Cieľom tejto smernice je v najväčšej možnej miere predchádzať záporným vplyvom na životné prostredie alebo ich obmedzovať, najmä znečisťovanie emisiami zo spaľovania a spoluspaľovania odpadov do ovzdušia, pôdy, povrchových a podzemných vôd a z toho vyplývajúce riziká pre zdravie ľudí.
More precisely, it is necessary to establish whether a plant for the production of heat and electricity (‘co-gener-ation plant’) 3falls to be considered as a whole or whether each boiler must be taken into account separately and new incineration plants are to be distinguished from co-incin-eration plants.
Presnejšie, treba určiť, či sa má zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie (ďalej „zariadenie na kombinovanú výrobu tepla a elektrickej energie“) 3posu-dzovať ako celok, alebo sa má posudzovať jednotlivo každý kotol, a nakoniec ako rozlíšiť spaľovňu odpadov od zariadenia na spoluspaľovanie odpadov.
1 — Original language: German.2 — OJ 2000 L 332, p. 91.
1 — Jazyk prednesu: nemčina.2 — Ú. v. ES L 332, s. 91; Mim. vyd. 15/005 s. 353.
3 — See the definition in Article 3 of Directive 2004/8/EC of the European Parliament and of the Council of 11 February 2004 on the promotion of co-generation based on a useful heat demand in the internal energy market and amending Dir -ective 92/42/EEC (OJ 2004 L 52, p. 50).
3 — Pozri vymedzenie v článku 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/8/ES z 11. februára 2004 o podpore kogenerácie založenej na dopyte po využiteľnom teple na vnútornom trhu s energiou, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 92/42/EHS (Ú. v. EÚ L 52, s. 50; Mim. vyd. 12/003 s. 3).
This aim shall be met by means of stringent operational conditions and technical requirements, through setting emission limit values for waste incineration and co-incin-eration plants within the Community and
Tento cieľ sa musí dosahovať prostredníctvom prísnych prevádzkových podmienok a technických požiadaviek, stanovením limitných hodnôt emisií zo spaľovní a zariadení na spoluspaľovanie odpadov v spoločenstve
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-251/07 also through meeting the requirements of Directive 75/442/EEC.’
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — J. KOKOTT — VEC C-251/07
Incineration plants and co-incineration plants are defined in Article 3(4) and (5):
Spaľovne odpadov a zariadenia na spoluspaľovanie odpadov vymedzuje článok 3 body 4 a 5:
‘For the purposes of this Directive:
„Pre účely tejto smernice:
“co-incineration plant” means any stationary or mobile plant whose main purpose is the generation of energy or production of material products and:
‚zariadenie na spoluspaľovanie odpadov‘znamená akékoľvek stále alebo mobilné zariadenie, ktorého hlavným účelom je výroba energie alebo materiálnych výrobkov a:
— which uses wastes as a regular or additional fuel; or
— ktoré využíva odpady ako základné alebo prídavné palivo; alebo
“incineration plant” means any stationary or mobile technical unit and equipment dedicated to the thermal treatment of wastes with or without recovery of the combustion heat generated.
‚spaľovňa odpadov‘znamená akúkoľvek stálu alebo mobilnú technickú jednotku a [alebo — neoficiálny preklad] zariadenie určené pre tepelné spracovanie odpadov so zužitkovaním vznikajúceho spaľovacieho tepla alebo bez neho.
If co-incineration takes place in such a way that the main purpose of the plant is not the generation of energy or production of material products but rather the thermal treatment of waste, the plant shall be regarded as an incineration plant within the meaning of point 4.
Ak spoluspaľovanie prebieha takým spôsobom, že hlavným účelom zariadenia nie je výroba energie alebo materiálnych výrobkov, ale skôr tepelné spracovanie odpadov, zariadenie sa považuje za spaľovňu v zmysle odseku 4.
Incineration plants shall be operated in order to achieve a level of incineration such that the slag and bottom ashes total organic carbon (TOC) content is less than 3% or their loss on ignition is less than 5% of the dry weight of the material.
Spaľovacie zariadenia sa musia prevádzkovať tak, aby bola dosiahnutá úroveň spálenia, pri ktorej je celkové množstvo organického uhlíka (TOC) v troske a spodnom popole z pece nižší než 3 % alebo strata žíhaním je menšia než 5 % suchej hmotnosti materiálu.
If necessary appropriate techniques of waste pretreatment shall be used.
Ak je to potrebné, musia sa používať vhodné techniky predúpravy odpadov.
Incineration plants shall be designed, equipped, built and operated in such a way that the gas resulting from the process is raised, after the last injection of combustion air, in a controlled and homogeneous fashion and even under the most unfavourable conditions, to a temperature of 850°C, as measured near the inner wall or at another representative point of the combustion chamber as authorised by the competent authority, for two seconds.
Spaľovne musia byť navrhnuté, vybavené, vybudované a prevádzkované takým spôsobom, aby teplota spalín, ktoré vznikajú v priebehu procesu, vzrástla po poslednom vtlačení spaľovacieho vzduchu kontrolovaným a homogénnym spôsobom, a to aj v najnepriaznivejších podmienkach, na 2 sekundy na 850 °C, merané v blízkosti vnútornej steny alebo na inom reprezentatívnom mieste spaľovacej komory, ktoré schváli príslušný orgán.
If hazardous wastes with a content of more than 1% of halogenated organic substances, expressed as chlorine, are incinerated, the temperature has to be raised to 1 100°C for at least two seconds.
Pri spaľovaní nebezpečných odpadov obsahujúcich viac než 1 % halogénovaných organických látok, vyjadrených vo forme obsahu chlóru, musí teplota najmenej na 2 sekundy vzrásť na 1 100 °C.
Each line of the incineration plant shall be equipped with at least one auxiliary burner.
Každá linka spaľovne musí byť vybavená aspoň jedným pomocným horákom.
This burner must be switched on automatically when the temperature of the combus -tion gases after the last injection of combustion air falls below 850°C or 1 100°C as the case may be.
Tento horák sa musí automaticky zapnúť, keď teplota spalín po poslednom vtlačení spaľovacieho vzduchu klesne pod 850 °C alebo pod 1 100 °C v závislosti od toho, o aké odpady ide.
It shall also be used during plant start-up and shut-down operations in order to ensure that the temperature of 850°C or 1 100°C as the case may be is maintained
Musí sa využívať aj v priebehu operácií nábehu a odstavenia zariadenia, aby bolo zabezpečené, že sa po celý čas trvania týchto operácií a tiež dovtedy, kým sa v spaľovacej
Article 6(1) and (2) lays down different requirements for the operation of inciner -ation plants and co-incineration plants:
Článok 6 ods. 1 a 2 smernice stanovuje rôzne podmienky prevádzkovania spaľovní odpadov a zariadení na spoluspaľovanie:
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-251/07 at all times during these operations and as long as unburned waste is in the combustion chamber.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — J. KOKOTT — VEC C-251/07 komore nachádzajú nespálené odpady, udržiava teplota 850 °C alebo 1 100 °C v závislosti od toho, o aké odpady ide.
which concerns the relationship of that directive with Council Directive 96/61/EC of 24 September 1996 concerning integrated pollution prevention and control: 4
týka smernice Rady 96/61/ES z 24. septembra 1996 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia 4a ktoré je formulované takto: