natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Reflections of former Presidents of the European Parliament
Svedectvá bývalých predsedov Európskeho parlamentu
B 13 0 - 0 83 25 - EN -
B 13 0 - 0 83 25 - SK
Hans-Gert PÖTTERING, President of the European Parliament
Hans-Gert PÖTTERINGPredseda Európskeho parlamentu
e fiy-year span between 19 March 1958 and 19 March 2008 was a period marked by numerous historic events and developments which had a significant impact on the life of Europe’s citizens.
Obdobie od 19. marca 1958 do 19. marca 2008 delí od seba 50 rokov, ktoré pre Európsky parlament znamenajú dobu vyznačujúcu sa množstvom historických udalostí a vývojových etáp s výrazným dosahom na život občanov.
A key date here was that of the first direct elections to the European Parliament in June 1979.
Kľúčovým dátumom celého obdobia boli najmä prvé priame voľby do Európskeho parlamentu v roku 1979.
In 1958, 142 Members represented the then 168 million citizens of the six founding Member States of the European Community.
V roku 1958 zastupovalo vtedajších 168 miliónov občanov šiestich zakladateľských štátov Európskeho spoločenstva spolu 142 poslancov.
After the forthcoming European elections in June 2009, 751 Members will represent approximately 500 million inhabitants of 27 Member States!
Po najbližších voľbách do Európskeho parlamentu v júni 2009 bude približne 500 miliónov obyvateľov z teraz už 27 členských štátov zastupovať až 751 europoslancov!
This is not the place to outline the whole history of the European Parliament or to detail the development of its powers.
Od ustanovujúcej schôdze „Európskeho parlamentného zhromaždenia“ (predchodcu EP), uskutočnenej dňa 19. marca 1958 v Štrasburgu, až do chvíle, keď bol Európsky parlament po prvýkrát zvolený v priamych voľbách a občania mohli na európskej úrovni uplatniť svoj vplyv, uplynulo 21 rokov.
As the European Parliament celebrates its 50th anniversary, other works will serve those purposes.
Pojem „Európa občanov“ tým nadobudol nový obsah.
The purpose of this publication is to enable former Presidents of the European Parliament, the record of whose impressions goes back to 1977, to give readers their view of the history of this institution, which in this way will be brought to life by people who lived through the events they are describing.
Toto však nie je priestor na to, aby sme zhrnuli históriu Európskeho parlamentu do niekoľkých riadkov, ani na to, aby sme podrobne opísali vývoj jeho právomocí. Touto témou sa budú pri príležitosti 50. výročia založenia Európskeho parlamentu zaoberať iné práce.
As the current President of the European Parliament, I am part of an unbroken chain with my predecessors.
Ako súčasný predseda Európskeho parlamentu som spolu so svojimi predchodcami súčasťou neprerušenej reťaze udalostí.
I was elected to the oce on 16 January 2007, for two and a half years.
Svoju činnosť v tomto úrade, ktorý zastávam od 16. januára 2007 na obdobie dva a pol roka, vnímam ako plynulé pokračovanie ich činnosti.
I see my work as an unceasing continuation of theirs.
Každý z nich sa vo svojej dobe zasadzoval za to, aby Európsky parlament, a teda aj občania Európy, získali väčšiu váhu, väčší vplyv a širšie spolurozhodovacie práva v európskom rozhodovacom procese.
Each of them in his or her own time sought to gain for the European Parliament, and thus for Europe’s citizens, greater inuence and a bigger say in the European decisionmaking process.
Pri tejto príležitosti by som chcel odhaliť spoločnú niť vývoja Parlamentu a poukázať na vlastnosti, vďaka ktorým má táto inštitúcia svoj jedinečný charakter, ktorým sa
Here I should like to try to indicate the persistent themes which have recurred throughout Parliament’s development and to describe the characteristics which make this institution so unique and so dierent, not only within Europe but internationally. But let us first look back.
Cieľom tejto našej publikácie je umožniť bývalým predsedom Parlamentu, ktorých svedectvá siahajú až do roku 1977, previesť čitateľov históriou tejto inštitúcie, s ktorou sa tak môžu oboznámiť prostredníctvom priamych výpovedí.
What steps were taken?
Aké kroky sa podnikli?
The six founder members1created institutions to implement the European Coal
Šesť zakladajúcich členov1založilo inštitúcie na vykonávanie Zmluvy o založení vyznačuje nielen na európskej, ale aj na medzinárodnej úrovni.
What is the point of having a European Parliament?
Európskeho spoločenstva uhlia a ocele (ESUO), ktorá bola podpísaná 18. apríla 1951.
Parliament represents the citizens who live in our common home, the European Union, and it ensures that their voice is heard in Europe and can exert inuence.
Tento úrad vykonával konzultácie so spoločným zhromaždením ESUO, ktoré pozostávalo z poslancov jednotlivých členských štátov.
and Steel Community (ECSC) Treaty, which they had signed on 18 April 1951.
Kvôli čomu je tu vlastne Európsky parlament?
Executive power was vested in a ‘High Authority’.
Parlament zastupuje občanov, ktorí spolunažívajú pod strechou nášho spoločného domu, dnešnej Európskej únie, a snaží sa, aby mal ich hlas v Európe váhu a vplyv.
The Authority consulted the ECSC Common Assembly, comprising representatives of the Parliaments of the Member States.
Predvídali tým neskorší vývoj a i keď sa im nepodarilo uskutočniť svoj cieľ, predsa len uviedli reformné úsilie do pohybu.
To the younger generation today, the aims of the founding fathers of the European Union may already seem very remote and alien, but we should still remember what they were.
I keď sa ciele zakladateľov Európskej únie môžu súčasnej mladej generácii javiť azda až príliš vzdialené, mali by sme si na ne spomenúť ešte i dnes.
They are no less important now than they were then.
Na svojej aktuálnosti totiž nestratili.
After the Second World War, great visionaries decided to draw a line in the sand and put an end to the horrors of the fratricidal wars which had created a climate of mutual hatred and plunged our continent into disaster.
Po druhej svetovej vojne sa veľkí vizionári Európy rozhodli skoncovať s hrôzami bratovražedných vojen, ktoré vytvorili atmosféru vzájomnej nenávisti a uvrhli náš kontinent do nešťastia.
‘Never again!’ was their watchword, therefore.
„Už nikdy viac!“ – znel preto ich výkrik.
In order to achieve their purpose, however, it was necessary to learn the right lessons from history.
Nato však bolo nevyhnutné vyvodiť z histórie tie správne ponaučenia.
In so doing, they were anticipating subsequent developments, and although they did not succeed in achieving their aim, they did set the reform movement in motion.
Táto predvídavosť a vôľa uskutočniť európsky sen bola založená na upevnení mieru, demokracie a znovu získanej slobody, ako aj na úsilí o zaistenie blaha pre občanov Európy.
This foresight and the desire to make the European dream a reality were born of the urge to consolidate peace, democracy and regained freedom and of a striving to ensure the well-being of Europe’s citizens.
Pritom sme mali stále na pamäti aj susedné národy strednej a východnej Európy, ktoré v tej dobe ešte žili v neslobode.
In the process, it was also intended not to forget the
Sloboda je totiž základom spoločných hodnôt, o ktoré sa Európsky parla-
How was it possible to pursue the new aim?
Ako sa dal tento cieľ uskutočniť?
First of all by placing their countries’ coal and steel industries under common administration, or in other words by learning to manage economic resources jointly, to live together and to build a shared future in the midst of the Cold War.
Najskôr spojením uhliarskeho a oceliarskeho priemyslu niekoľkých krajín alebo inak povedané tým, že sa tieto krajiny naučili spoločne spravovať svoje hospodárske zdroje, spoločne žiť a uprostred studenej vojny rozvíjať spoločnú budúcnosť.
The six founder members were Belgium, Germany, France, Italy, Luxembourg and the Netherlands.
Týmito šiestimi zakladajúcimi členmi boli Belgicko, Nemecko, Francúzsko, Taliansko, Luxembursko a Holandsko.
Freedom is the foundation stone of our common values, on which the European Parliament has always based its policies.
ment v rámci svojej politiky vždy usiloval a i naďalej usiluje.
The first President of the European Parliamentary Assembly was Robert Schuman.
Prvým predsedom Európskeho parlamentného zhromaždenia bol Robert Schuman.
In a speech he armed the European Parliament’s desire to develop a culture of ‘common thinking’, which he described as follows: ‘The formation of groups has enabled the Common Assembly, even from the time of its first sittings, to develop a sense of European cohesion which takes precedence over national interests.’
V jednom zo svojich prejavov potvrdil vôľu Európskeho parlamentu rozvíjať kultúru „spoločného myslenia“, čo vyjadril takto: „Vytvorenie politických skupín uviedlo Spoločné zhromaždenie do situácie, keď sa už od prvých schôdzí tohto zhromaždenia rozvinul pocit európskej spolupatričnosti, ktorý presahuje národné záujmy.“
Chancellor Konrad Adenauer of Germany, who at the time was presiding over the Council of Ministers, quickly perceived the European Parliament’s potential for development.
Nemecký spolkový kancelár Konrad Adenauer, ktorý v tom období predsedal Rade ministrov, rýchlo rozpoznal možnosti ďalšieho vývoja Európskeho parlamentu.
On 12 September 1952, he said: ‘A particularly striking feature of Parliament is its huge dynamism.
V tejto súvislosti 12. septembra 1952 vyhlásil: „Parlament sa vyznačuje najmä výraznou dynamikou.
Within your assembly there are – and this is typical of parliamentary work – those who seek courageously to achieve progress.
Vo vašom zhromaždení badať – a to je charakteristický znak parlamentnej práce – úsilie odvážne vykročiť smerom dopredu.
We believe that Parliament’s dynamism is vital.’ These words, spoken by a great European, are as relevant today as they ever were.
Zastávame názor, že dynamika Parlamentu je absolútne nevyhnutná.“ Slová tohto veľkého Európana dodnes nič nestratili na svojej aktuálnosti.
The political groups2are the main driving force in the institution and its development.
Politické skupiny2sú najdôležitejšími predstaviteľmi tejto inštitúcie a jej vývoja.
The fact that there were no national delegations in the assembly did much to help generate the European spirit, to promote objective debate which was capable of rising above national dierences of interest, and to assist attempts to arrive at compromises which were intended to constitute a synthesis between national and European interests.
Skutočnosť, že v zhromaždení neboli zastúpené žiadne národné delegácie, v rozhodujúcej miere prispela k vytvoreniu európskeho ducha, vecnej debate presahujúcej všetky národné rozdiely a k hľadaniu kompromisu, ktorý mal predstavovať syntézu národných a európskych záujmov.
Georges Spénale, President of Parliament from 1975 to 1977, summarised this development in a remarkable way.
Georges Spénale, ktorý bol predsedom Parlamentu od roku 1975 do roku 1977, zhrnul tento vývoj pozoruhodným spôsobom.
Speaking about European integration, he said: ‘One approach is that which holds that one should first and foremost serve people and only as a second-
V súvislosti s európskou integráciou vyhlásil: „Podľa jednej myšlienkovej koncepcie platí, že najskôr sa treba dať do služby človeku a až potom vlasti, podľa druhej však služba vlasti prevyšuje službu človeku. Nazdávam sa, že v službe Európe sa
It soon became apparent that the capacities of the ECSC were too limited to meet the challenges of the new era.
Čoskoro sa ukázalo, že možnosti ESUO sú príliš obmedzené na to, aby dokázali čeliť výzvam novej doby.
On 25 March 1957 in Rome, therefore, the six founder members signed the treaties establishing the European Economic Community (EEC) and the European Atomic Energy Community (EAEC or Euratom).
Šesť zakladajúcich členov preto 25. marca 1957 v Ríme podpísalo Zmluvu o založení Európskeho hospodárskeho spoločenstva (EHS) a Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (Euratom).
The Common Assembly became the European Parliamentary Assembly and at the same time the single assembly for the three Communities.
Spoločné zhromaždenie (predchodca EP) sa stalo Európskym parlamentným zhromaždením a zároveň jediným zhromaždením všetkých troch spoločenstiev.
It first met on 19 March 1958, with only consultative powers.
Prvýkrát zasadalo 19. marca 1958, pričom malo len poradnú funkciu.
See separate brochure on this subject.
Pozri brožúru Politické skupiny.
In my opinion, serving Europe combines these two approaches, as it involves serving both people and one’s own country equally.’
jednoznačne sa postavil na stranu demokratických hnutí v Španielsku, Portugalsku a Grécku.
Parliament also fully supported the democracy movements in Spain, Portugal and Greece and gave them hope.
obe tieto myšlienkové koncepcie spájajú, keďže táto služba zahŕňa v rovnakej miere službu človeku i službu vlasti.“
Eorts to arrive at viable compromises have always been the main focus of the work of our Parliament.
Úsilie o dosiahnutie nosnej rovnováhy bolo vždy stredobodom práce nášho Parlamentu.
This is particularly true when it comes to defending
Platí to najmä so zreteľom na ochranu európskych hodnôt3a rov-
Since 1988, the European Parliament has awarded the Sakharov Prize for Freedom of Thought.
Od roku 1988 udeľuje Európsky parlament každoročne Sacharovovu cenu za slobodu myslenia.
All the winners, for example Nelson Mandela, Alexander Dubček, Aung San Suu Kyi or Alexander Milinkevich, have appreciated Parliament’s support for their campaigns for freedom.
Všetci jej držitelia, medzi ktorými sú napríklad Nelson Mandela, Alexander Dubček, Aung San Suu Kyi či Alexander Milinkievič, ocenili podporu Parlamentu pre boj za slobodu.
As early as 1958, Parliament armed the universal character of the defence of human rights, thus anticipating the future political direction of the Union, giving it signicant impetus and so going beyond the purely economic framework of the Communities.
Už v roku 1958 Parlament potvrdil univerzálny charakter boja za ľudské práva a predurčil tým budúce politické smerovanie Únie, poskytol jej významné podnety a presiahol tak výlučne hospodársky orientovaný rámec spoločenstiev.
It was also the European Parliament that, over many years, again and again advocated that all cooperation agreements concluded with third States by the European Community and later by the European Union should include a human rights clause.
Bol to takisto Európsky parlament, ktorý sa po mnohé roky neustále zasadzoval za zahrnutie doložky o ľudských právach do všetkých dohôd o spolupráci, ktoré Európske spoločenstvo a neskôr i Európska únia uzatvorili s tretími krajinami.
It was in this spirit that Parliament expressed its solidarity with those peoples in Europe who were forced to live under dictatorships.
V tomto zmysle prejavoval solidaritu s tými národmi v Európe, ktoré museli žiť pod diktatúrou.
In August 1961, for example, Parliament condemned the building of the Berlin Wall.
V tejto súvislosti tiež Parlament odsúdil postavenie Berlínskeho múru v auguste 1961.
Internally too, Parliament has been active in various fields.
Aj v rámci vnútorných záležitostí bol Parlament aktívny v rôznych oblastiach.
These include combating racism, xenophobia and anti-Semitism, combating terrorism while preserving personal liberties, and campaigning for gender equality.
Tu treba spomenúť boj proti rasizmu, xenofóbii a antisemitizmu, boj proti terorizmu pri súčasnom zachovaní ochrany osobných slobôd, alebo boj za rodovú rovnosť.
All these eorts were aimed at safeguarding and consolidating fundamental rights.
Cieľom všetkých týchto snáh bola ochrana a upevnenie základných práv. Pod tlakom Európskeho parlamentu sa v týchto oblastiach dosiahlo veľa.
See brochure on‘Values’.
Pozri brožúru Hodnoty.
decit’ in this field, as the Member States decided the European budget without involving the national parliaments.
Aby to bolo možné dosiahnuť, Parlament využil všetky svoje možnosti a v roku 1980 po prvýkrát zamietol rozpočet Spoločenstva.
sure from the European Parliament, much has been achieved in these fields.
je pre jednotlivé členské štáty a európske inštitúcie, s výnimkou Veľkej Británie a Poľska, rovnako záväzná.
For example, in October 2007 it was possible by means of the Lisbon Treaty to render a Charter of Fundamental Rights binding which will protect our citizens.
Dňa 12. decembra 2007 ju slávnostne vyhlásili a podpísali predsedovia Európskeho parlamentu, Európskej komisie a Európskej rady v Štrasburgu.
On 12 December 2007 in Strasbourg, the Charter was solemnly proclaimed and signed by the Presidents of the European Parliament, the European Commission and the European Council.
Úsilie o rovnováhu sa prejavuje aj v súvislosti so snahami Európskeho parlamentu o rozširovanie jeho právomocí.
The Lisbon Treaty will give it force of law.
Tieto však nie sú samoúčelné, ale musia slúžiť blahu občanov.
After long, hard struggles, the European Parliament became one arm of the budgetary authority – the other being the Council of Ministers – in the mid1970s.
Podobne ako v prípade ľudských práv dokázal Európsky parlament aj tu predvídať vývoj udalostí a vyvinul úsilie o dosiahnutie rovnováhy medzi vnútroštátnym a európskym uhlom pohľadu.
It has adhered unshakably to its principle that the European Union must have sucient funds to attain its objectives.
Pôvodne sa z rozpočtu financovala najmä spoločná poľnohospodárska politika.
In order to attain this objective, Parliament has used all its powers: in 1980, for example, it rejected the Community budget for the first time.
Mala sa tým zabezpečiť samostatnosť a nezávislosť poľnohospodárstva Európskych spoločenstiev.
The eorts to reach a consensus are also evident from the way in which the European Parliament has sought to increase its powers.
Postupne sa Európsky parlament zasadil za to, aby sa prostriedky na ostatné oblasti pridelili jednotlivým krajinám a regiónom na základe zásady solidarity.
However, these are not an end in themselves but must serve the good of citizens.
Túto zásadu Parlament obhajoval aj počas rokovaní s desiatimi členskými štátmi, ktoré vstúpili do Európskej únie v máji 2004.
As in the case of human rights, here too the European Parliament displayed foresight about future events and sought a compromise between national and European viewpoints.
Európsku úniu bolo treba vybaviť potrebnými prostriedkami na to, aby bolo možné úspešne zrealizovať jej rozšírenie. Bez finančnej solidarity nemožno zaručiť úspešný rozvoj ani prekonať existujúce rozdiely.
With regard to the budget, Parliament was able to expand its powers in gradual stages.
V oblasti rozpočtu Parlament dokázal postupne rozširovať svoje právomoci.
As long ago as 1958 it pointed out that there was a ‘democratic
V tejto súvislosti už v roku 1958 upozornil na „demokratický decit“, keďže členské štáty rozhodli o európskom rozpočte bez toho, aby do veci zapojili národné parlamenty.
Originally the budget served mainly to finance the common agricultural policy, the aim being to guarantee the independence and autonomy of agriculture in the European Communities.
V súčasnosti je úlohou Parlamentu zabezpečiť, aby bol rozpočet Únie4zostavený tak, že umožní rie- šiť aktuálne výzvy. Ochrana životného prostredia
Gradually the European Parliament managed to secure acceptance that funds for other fields should be distributed among countries and regions on the basis of the principle of solidarity.
Po dlhom a únavnom boji sa Európsky parlament v polovici sedemdesiatych rokov stal spolu s Radou ministrov rozpočtovým orgánom.
Parliament also defended this principle in the negotiations with the ten Member States which joined the European Union in May 2004.
Pevne sa riadi zásadou, podľa ktorej musí Európska únia na usku-
These include reducing the cost of incoming and outgoing mobile telephone calls abroad, drawing up a ‘black list’ of airlines which fall short of the required safety standards and are therefore not permitted to enter EU airspace, or the ban on carcinogens in toys.
a najmä boj proti klimatickej zmene, vývoj nových technológií a prínos k zaisteniu širokého prístupu k poznatkom sú pre EÚ predpokladom na to, aby mohla plniť svoje medzinárodné záväzky.
Since the enlargement of 2004, the EU has been in a fundamentally dierent situation with regard to legislation as well.
Po rozšírení v roku 2004 sa EÚ ocitla v zásadne odlišnej situácii, aj pokiaľ ide o zákonodarstvo.
It is becoming increasingly dicult to arrive at compromises with 27 Member States within the Council.
Dosahovať kompromisy v Rade ministrov je pre 27 členských štátov čoraz ťažšie.
This was particularly true of two proposals with major implications: the Services Directive6and the
Tak to bolo najmä v prípade dvoch návrhov legislatívy s výrazným dosahom: smernice o službách5 a nariadenia o chemických látkach (známeho pod skratkou REACH)6. V zložitých rokovaniach to bol
Whereas in 1958 Parliament was a purely consultative assembly, once the Lisbon Treaty enters into force its legislative powers will be equal to those of the Council in virtually 100% of cases.
Kým v roku 1958 bol Parlament len poradným zhromaždením, vstupom Lisabonskej zmluvy do platnosti sa dostane ako zákonodarca v takmer všetkých legislatívnych oblastiach na rovnocennú úroveň s Radou.
Chemicals Regulation (‘REACH’)7. Here it was ultimately the European Parliament that brought about a compromise and thus made it possible to adopt both of these legislative acts.
napokon Európsky parlament, kto vytvoril podmienky pre dosiahnutie kompromisu a tým umožnil aj schválenie oboch spomínaných legislatívnych aktov.
The European Parliament uses its legislative powers to simplify the everyday lives of citizens. Numer-
Tento kompromis bolo možné dosiahnuť vďaka tomu, že sa urovnali vnútroštátne a politické rozdiely v celoeurópskom záujme.
Liberalisation of services provided by a service-provider from another Member State while respecting the labour law of the Member State where the service is provided.
S týmto cieľom bolo prijatých viacero rozhodnutí; spomedzi nich by som rád poukázal na tie, ktoré majú najvýraznejší symbolický charakter.
Stricter monitoring of possible risks to human health from chemicals.
Prísnejšie kontroly prípadných rizík chemických látok pre ľudské zdravie.
All the observers were members of their countries’ national parliaments.
Parlament môže byť na prácu, ktorú vykonal v tejto oblasti, plným právom hrdý.
The European Parliament was able to make this important contribution because it had anticipated the enlargement in the European Parliament and prepared for the new state of aairs. Parliament has every reason to be proud of its work here.
Táto kultúra porozumenia je základom pre to, aby sa v Európskom parlamente podarilo dosiahnuť politicky potrebné kompromisy, napríklad tie, ktoré boli spomínané v súvislosti so smernicou o službách a nariadením o chemických látkach.
Since 1958, everyday cooperation in Parliament between people from dierent political and cultural backgrounds, the constant exchange of experiences, have been a specic characteristic of the European Parliament and the source of its rich vitality.
Spoločná každodenná spolupráca v Parlamente medzi osobami s rozdielnym politickým a kultúrnym pozadím a neustála výmena skúseností sú od roku 1958 charakteristickým znakom Európskeho parlamentu a predstavujú jeho bohatstvo.
After the fall of the Berlin Wall, the European Parliament invited observers from the new Länder, selected by the Bundestag, to come to Parliament as early as 1991 to promote the integration of citizens of the former GDR into the EU.
Po páde Berlínskeho múru už v roku 1991, s cieľom podporiť integráciu občanov z bývalej NDR do EÚ, pozval Európsky parlament poslancov-pozorova-teľov z nových spolkových krajín, vymenovaných Spolkovým snemom.
They were involved in Parliament’s work without having the status of Members.
Pozorovatelia boli zapojení do práce Parlamentu bez toho, aby mali status europoslanca.
This was a great success, as it enabled them to familiarise themselves with the procedures of our institution and with the European Union as a whole at an earlier stage.
Stretlo sa to s veľkým úspechom, keďže pozorovatelia sa týmto spôsobom mohli rýchlejšie oboznámiť s metódami práce našej inštitúcie a Európskej únie vôbec.