natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the authors, in electing between repair and replacement the consumer cannot require anything disproportionate; whether the remedy is disproportionate depends on what it costs for the seller.
Autori uvádzajú, že pri výbere medzi opravou a nahradením si spotrebiteľ nesmie zvoliť neprimerané plnenie; na určenie, či je plnenie neprimerané, sa zohľadnia najmä náklady vzniknuté predávajúcemu.
Westermann also emphasises that the consumer’s election between repair and replacement is subject to what is asked for being possible and proportionate. See H.P. Westermann, ‘Das neue Kaufrecht einschlieβlich des Verbrauchsgüterkaufs’, Juristenzeitung, No 10/2001, p. 537.
Aj Westermann zdôrazňuje, že výber uskutočnený spotrebiteľom medzi opravou a nahradením je podmienený tým, že je možný a primeraný. Pozri Westermann, H. P.: Das neue Kaufrecht einschlieβlich des Verbrauchsgüterkaufs. In: Juristenzeitung, č. 10/2001, s. 537.
According to Grundmann and Bianca, it is possible to argue that the right of replacement under Directive 1999/44 presupposes a serious breach of contract.
Grundmann a Bianca zdôrazňujú možnosť argumentácie, že žiadosť o nahradenie vyplývajúca zo smernice 1999/44 v podstate predpokladá porušenie zmluvy. Pozri Grundmann, S., Bianca, M. C.: EU Sales Directive. Commentary. Intersentia, Antwerp — Oxford — New York 2002, s. 162.
Similarly, Možina states that there must be more than a merely insignificant breach of contract before replacement may be claimed. D. Možina, Kršitev pogodbe, GV Založba, Ljubljana, 2006, p. 229.
Rovnako Možina uvádza, že na to, aby bolo vyhovené žiadosti o nahradenie, nesmie byť rozpor so zmluvou nepodstatný. Možina, D.: Kršitev pogodbe. GV Založba, Ljubljana 2006, s. 229.
Article 46(2) of the Vienna Convention for the International Sale of Goods (CISG) provides that the buyer may require delivery of substitute goods only if the lack of conformity constitutes a fundamental breach of contract. This is also underlined by P. Schlechtriem, Internationales UN-Kaufrecht, 4th edition, Mohr Siebeck, Tübingen, 2007, p.
Takisto z článku 46 ods. 2 Viedenského dohovoru o medzinárodnej kúpe tovaru vyplýva, že kupujúci môže žiadať dodanie náhradného tovaru, iba ak vadné plnenie predstavuje podstatné porušenie zmluvy.
As regards the Vienna Convention, Grundmann also states that although the purchaser has a right to choose, he cannot choose one remedy if it is disproportionate to the other.
Pokiaľ ide o Viedenský dohovor, Grundmann zdôrazňuje, že kupujúci má síce právo volby, ale nemôže sa rozhodnúť pre požadovanie toho, čo je neprimerané vo vzťahu k inému plneniu. Grundmann, S.: Regulating Breach of Contract — The Right to Reject Performance by the Party in Breach. In: European Review of Contract Law, č. 2/2007, s. 132 a 133.
Article 9:102(1) of the Principles of European Contract Law (PECL) provides that the aggrieved party is entitled to the remedying of a defective performance.
Zásady európskeho zmluvného práva (PECL) umožňujú vo svojom článku 9:102 ods. 1 požadovať riadne splnenie zmluvy (nápravu vadného plnenia).
Article 9:102(2)(a) and (b), which likewise concerns the right to proper performance of the contract, provides that specific performance cannot be obtained where performance would be unlawful or impossible or would cause the debtor unreasonable effort or expense.
Odsek 2 uvedeného článku, ktorý sa tiež uplatňuje na žiadosť o riadne plnenie zmluvy, uvádza v písmenách a) a b), že nie je možné požadovať riadne plnenie, ak je toto plnenie zakázané alebo nemožné, alebo ak pre dlžníka so sebou prináša neprimerané úsilie alebo náklady. Lando, O., Beale, H. (ed.): Principles of European Contract Law. Kluwer Law International, Haag — London — Boston 2000, s. 394, osobitne s. 395.
29 — Article 3(3) and (5) of Directive 1999/44 provides a two-stage scheme for enforcing consumer claims.
29 — Smernica 1999/44 v článku 3 ods. 3 a 5 stanovuje dva stupne výkonu práv spotrebiteľa.
First, the consumer may require repair or replacement free of charge.
Primárne môže spotrebiteľ požadovať opravu alebo nahradenie tovaru, v oboch prípadoch bezplatne.
His subsidiary remedy is an appropriate reduction of the price or rescission of the contract.
Iba sekundárne môže spotrebiteľ požadovať primerané zníženie ceny alebo zrušenie zmluvy.
Article 3(2) gives the consumer the right ‘to have the goods brought into conformity free of charge’, which means that at the request of the consumer the goods may in the first instance be brought into conformity, free of charge, by repair or replacement.
Článok 3 ods. 2 smernice dáva spotrebiteľovi právo požadovať „bezplatné uvedenie
QUELLE
QUELLE nie je v súlade so smernicou.
Article 3(4) of Directive 1999/44.
30Článok 3 ods. 4 smernice 1999/44 zahŕňa definíciu výrazu „bezplatne“.
That definition precludes the German legislation for two reasons.
Táto definícia odporuje nemeckej právnej úprave, a to z dvoch dôvodov.
it was simply identifying the most typical examples of costs which could be incurred in replacing goods, and was not limiting the scope of the provision in question.
Zákonodarca Spoločenstva tým, že použil výraz „hlavne“, chcel uviesť najtypickejšie príklady nákladov, ktoré môžu byť vynaložené v prípade nahradenia tovaru, ale nechcel obmedziť pôsobnosť tohto ustanovenia.
On the basis of the maxim exempla illustrant non restringunt legem, it may therefore be held that the term ‘costs’ covers not just the costs of delivering the goods which are in conformity with the contract.
Ak teda vychádzame zo zásady exempla illustrant non restringunt legem, možno konštatovať, že „náklady“ zahŕňajú nielen náklady na dodanie tovaru v súlade so zmluvou.
31 The definition in question indicates that ‘free of charge’ covers the costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract, encompassing the listed examples of costs, as well as all other costs which might be incurred where replacement goods are delivered.
31 Z uvedenej definície teda vyplýva, že výraz „bezplatne“ pokrýva akékoľvek náklady na uvedenie tovaru do súladu so zmluvou, ktoré zahŕňajú druhy nákladov vymenované ako príklad, ako aj všetky ostatné náklady, ktoré môžu byť vynaložené v rámci nahradenia tovaru.
First, Article 3(4) of Directive 1999/44 states very clearly that ‘free of charge’ covers ‘the necessary costs incurred to bring the goods into conformity’.
Toto ustanovenie v prvom rade veľmi jasne určuje, že výraz „bezplatne“ označuje „nevyhnutné náklady, ktoré sa vynaložia pri uvedení tovaru do súladu“.
Regardless of whether the seller demands payment of compensation for use as a precondition for replacing the goods or replaces the goods and subsequently requires compensation for use, this may be regarded as a cost incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract.
Bez ohľadu na to, či predávajúci podmieni nahradenie tovaru zaplatením náhrady za užívanie, alebo či nahradí tovar a bude požadovať náhradu neskôr, náhrada môže byť považovaná za náklady vynaložené na uvedenie tovaru do súladu so zmluvou.
The expression ‘free of charge’ is to be interpreted in the light of Article 3(1) of Directive 1999/44, under which the seller is to be liable for any lack of conformity which existed at the time the goods were delivered; however, that means that the seller must bear all the costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity.
Definíciu bezplatnosti je potrebné vykladať vzhľadom na článok 3 ods. 1 smernice 1999/44, ktorý stanovuje, že predávajúci zodpovedá za akýkoľvek nesúlad existujúci v čase dodania tovaru. Z toho vyplýva, že predávajúci znáša všetky náklady vynaložené na uvedenie tovaru do súladu so zmluvou.
Clarification is also required as to whether the claim for payment of compensation for use causes the consumer ‘significant inconvenience’ within the meaning of the third subparagraph of Article 3(3) of Direct- ive 1999/44.
Je tiež potrebné objasniť, či požiadavka zaplatenia náhrady za užívanie spôsobuje spotrebiteľovi „závažné ťažkosti“ v zmysle článku 3 ods. 3 tretieho pododseku smernice 1999/44.
In that regard, I agree with the Austrian Government’s view that paying compensation for use entails ‘significant inconvenience’ within the meaning of the Directive.
V tejto súvislosti sa stotožňujem s argumentáciou rakúskej vlády, podľa ktorej zaplatenie náhrady za užívanie predstavuje „závažné ťažkosti“ v zmysle uvedenej smernice.
The term ‘significant inconvenience’ covers not only practical obstacles to replacing goods but also inconvenience in
Výraz „závažné ťažkosti“ zahŕňa nielen praktické prekážky, ktoré vznikajú pri
31 — In the literature, Oppermann warns against such distortion of the meaning of legal norms by means of interpretation.
30 — Oppermann uvádza, že východiskovým bodom doslovného výkladu práva Spoločenstva musí byť „obvyklý a prirodzený význam výrazov v priamom kontexte vety“. Pozri Oppermann, T.: Europarecht.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 sufficient protection while at the same time enabling the consumer to enforce his rights effectively.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-404/06 točne, pričom však spotrebiteľovi umožňuje účinne uplatňovať jeho práva.
32 general, and financial ‘inconvenience’ is an additional inconvenience which, to my mind, can be even more significant than the practical obstacles facing the consumer where the goods are replaced.
32 nahradení tovaru, ale aj ťažkosti všeobecne a finančné „ťažkosti“ sú dodatočnými ťažkosťami, ktoré podľa môjho názoru môžu byť závažnejšie, než sú praktické prekážky, na ktoré môže spotrebiteľ naraziť pri nahradení tovaru.
Consideration must also be given to how the claim for payment of compensation for use operates in practice.
Je tiež potrebné predvídať praktické dôsledky požadovania náhrady za užívanie.
If the seller requires the consumer to pay compensation for use and repair is not possible, the consumer ultimately has little choice.
V prípade, ak predávajúci požaduje od spotrebiteľa zaplatenie náhrady za užívanie a ak oprava nie je možná, spotrebiteľ nemá veľa možností.
If the seller makes payment of compensation for use a precondition for replacing the goods, the consumer can either pay compensation for use and get new goods, or not get new goods.
Ak predávajúci podmieni nahradenie tovaru zaplatením náhrady, spotrebiteľ môže buď zaplatiť náhradu a dostať nový tovar, alebo zostať bez nového tovaru.
Even if the seller does not make payment of compensation for use a precondition for replacing the goods but requires it subsequently, the consumer may be uncertain whether or not to request replacement of the goods.
Rovnako, ak predávajúci nepodmieni nahradenie tovaru zaplatením náhrady za užívanie, ale požaduje toto zaplatenie následne, je možné, že spotrebiteľ bude dokonca váhať požadovať nahradenie tovaru.
That being so, it can happen in practice that because of the claim for compensation for use the consumer simply does not enforce his claim to replacement of the goods, and such a result would in any event run counter to the wording and purpose of Directive 1999/44.
V praxi sa teda môže stať, že z dôvodu žiadosti o náhradu za užívanie spotrebiteľ vôbec neuplatní svoje právo na nahradenie tovaru, čo je v každom prípade v rozpore s duchom a cieľom smernice 1999/44.
In theory, on the basis of the third indent of Article 3(5) of Directive 1999/44, the consumer could rely on the fact that replacing the goods would
Teoreticky by spotrebiteľ mohol na základe článku 3 ods. 5 tretej zarážky smernice 1999/44 namietať závažné ťažkosti, ktoré mu spôsobuje nahradenie, a od predávajúceho by mohol požadovať zníženie ceny alebo by mohol zrušiť zmluvu.
32 — In this context it must also be mentioned that Directive 1999/44 protects the seller also by means of a time-limit on his liability.
32 — V tomto zmysle treba tiež uviesť, že smernica 1999/44 chráni predávajúceho aj tým, že obmedzuje jeho zodpovednosť časovo.
See the 17th recital in the preamble to and Article 5(1) of Directive 1999/44.
Pozri odôvodnenie č. 17 a článok 5 ods. 1 smernice 1999/44.
Furthermore, as the Commission rightly emphasised in its written observations, the seller’s financial interests are adequately protected by the possibility open to him of claiming that the remedy chosen by the consumer is disproportionate.
Okrem toho finančné záujmy predávajúceho sú dostatočne chránené, ako to Komisia správne uvádza v jej písomných pripomienkach, skutočnosťou, že predávajúci sa môže dovolávať neprimeranosti spôsobu nápravy zvoleného spotrebiteľom.
Under the second subparagraph of Article 3(3) of Directive 1999/44, the remedy is disproportionate ‘if it imposes costs on the seller which, in comparison with the alternative remedy, are unreasonable’.
Článok 3 ods. 3 druhý pododsek smernice 1999/44 stanovuje, že spôsob vykonania nápravy je neprimeraný, „ak predávajúcemu vzniknú náklady neprimerané v porovnaní s alternatívnou nápravou“.
If replacement of the goods would entail unreasonable costs for the seller, he can reject the consumer’s request for replacement.
Ak by pri nahradení tovaru predávajúcemu vznikli neprimerané náklady, mohol by odmietnuť žiadosť spotrebiteľa o nahradenie tovaru.
By the same token, if repair of the goods is also impossible or disproportionate, the consumer may choose the subsidiary remedy and require reduction of the price or rescission of the contract.
Ak by aj oprava tovaru nebola možná alebo by bola neprimeraná, mohlo by to podľa tejto zásady spotrebiteľa viesť k zvoleniu subsidiárnej žiadosti a požadovaniu zníženia ceny alebo zrušenia zmluvy.
Thus, the Directive gives the seller
Smernica tak predávajúceho chráni dosta-
QUELLE court’s question quite plain, 34 it is merely a starting point which requires to be confirmed by the other methods of interpretation. 35
QUELLE neho súdu 34, tento výklad je iba premisou, ktorú ešte treba odôvodniť, využijúc ostatné typy výkladu 35.
A teleological and a contextual interpretation both lead clearly to the conclusion that Directive 1999/44 precludes the German legislation.
Teleologický a systematický výklad tiež nesporne privádzajú k záveru, že smernica 1999/44 odporuje takej právnej úprave, akou je nemecká právna úprava.
That is supported by a number of arguments.
Na podporu tohto tvrdenia možno uviesť viac argumentov.
Such a situation could deter the consumer from exercising any of his rights under Directive 1999/44.
akejkoľvek požiadavky na základe smernice 1999/44.
Account should also be taken of the fact that, in practice, the claim for compensation for use is particularly problematic in relation to products which depreciate quickly in value and whose price can fall significantly between sale and replacement on account of the development of a new model; that is so in the case of computers, mobile telephones and cars, for example.
Z praktického hľadiska je tiež potrebné zohľadniť skutočnosť, že požiadavka náhrady za užívanie je mimoriadne problematická, pokiaľ ide o tovary, ktorých hodnota rýchlo klesá a ktorých cena môže medzi kúpou a nahradením z dôvodu vývoja nových modelov podstatne klesnúť. To je napríklad prípad počítačov, mobilných telefónov a automobilov.
33In those circumstances, the consumer receives a model which, at the time of replacement, is worth less than at the time of purchase; and, in addition, he still has to pay compensation for use.
33V takomto prípade kupujúci získava model, ktorý má v čase jeho nahradenia nižšiu hodnotu, než akú mal v čase jeho kúpy, a okrem toho ešte musí zaplatiť náhradu za užívanie.
A teleological interpretation of Direct- ive 1999/44 indicates that its aim is to achieve a high level of consumer protection.
Z teleologického výkladu smernice 1999/44 vyplýva, že jej cieľom je zabezpečiť dosiahnutie vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov. To vyplýva z článku 3 ods. 1 písm. t) a článku 153 ods. 1 ES.
Thus, it is already clear from a literal interpretation of Article 3 of Direct- ive 1999/44 that the Directive precludes legislation as the German legislation at issue.
Už len z doslovného výkladu článku 3 smernice 1999/44 teda vyplýva, že tomuto ustanoveniu odporuje taká právna úprava, akou je nemecká právna úprava.
Although, to my mind, a literal interpretation already makes the answer to the national
Hoci doslovný výklad podľa môjho názoru už veľmi jasne odpovedá na otázku vnútroštát-
34 — A literal interpretation is sufficient in itself if there is no doubt that the provision can be interpreted in only one way.
34 — Samotný doslovný výklad postačuje, ak je možné nesporne vyložiť právnu zásadu iba jediným spôsobom.
However, this happens only infrequently (for example, in the case of time-limits).
Pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. marca 1978, Kühlhaus Zentrum, 79/77, Zb. s.
To this effect, see Case 79/77 Kühlhaus Zentrum [1978] ECR 611, paragraph 6, in which the Court relied only on a literal interpretation in interpreting a provision of Community law.
611, bod 6, v ktorom Súdny dvor pri výklade ustanovenia Spoločenstva vychádzal iba z doslovného výkladu.
If a literal interpretation does not provide an entirely clear answer, the other methods of interpretation are also to be applied.
Ak doslovný výklad neumožňuje dospieť k celkom jasnému výsledku, je potrebné vychádzať aj z ostatných druhov výkladu.
See inter alia the Opinion of Advocate General Poiares Maduro in Case C-64/05 P Sweden v Commission, pending before the Court, point 37, in which a literal interpretation of a provision of Community law did not give an undisputable answer, which meant that the provision was to be placed in the overall legislative context in which it was situated and the objectives of the set of norms of which it formed a part were to be referred to.
Pozri napríklad návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Poiares Maduro 18. júla 2007, Švédsko/Komisia, C-64/05 P, Zb. s. I-11389, bod 37, v ktorých doslovný výklad ustanovenia práva Spoločenstva nepriniesol nespochybniteľnú odpoveď, v dôsledku čoho bolo potrebné začleniť toto ustanovenie do celkového normatívneho kontextu a zdôrazniť ciele právnej úpravy, ktorej je súčasťou.
Schulze and Ebers refer to the following example: the purchaser buys a computer with an average life of two years for EUR 2 000; one month before the two-year guarantee period expires it is discovered that the hard drive suffers from an irreparable fault, but the seller is willing to deliver a replacement only if the purchaser pays EUR 1 916 by way of compensation for use.
Schulze a Ebers odkazujú na prípad, keď kupujúci kúpi počítač za 2 000 eur s priemernou životnosťou dva roky a keď sa mesiac pred uplynutím dvojročnej záručnej lehoty objaví na pevnom disku neopraviteľná vada, pričom predávajúci nahradí tovar, iba ak kupujúci zaplatí náhradu za užívanie v sume 1 916 eur.
I would point out that at the time the fault appeared the price of the new computer on the market could be only EUR 500, because of technological advancement. See R. Schulze and M. Ebers, ‘Streitfragen im neuen Schuldrecht’, Juristische Schulung, No 4/2004, p. 369.
V tejto súvislosti uvádzam, že sa môže stať, že cena nového počítača na trhu v čase zistenia vady bude z dôvodu dosiahnutého technologického pokroku už iba 500 eur. Pozri Schulze, R., Ebers, M.: Streitfragen im neuen Schuldrecht. In: Juristische Schulung, č. 4/2004, s. 369.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 the interests of consumers and to ensure a high level of consumer protection — is to contribute to protecting the health, safety and economic interests of consumers.
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — V. TRSTENJAK — VEC C-404/06 v snahe podporiť záujmy spotrebiteľov a zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov prispieva k ochrane ich zdravia, bezpečnosti a hospodárskych záujmov spotrebiteľov.
37Legislation such as the German legislation at issue clearly runs counter to the Community’s attempt to achieve the highest possible level of consumer protection and, in particu- lar, to the aim of protecting the economic interests of consumers.
37 Právna úprava, akou je nemecká právna úprava, zjavne kladie prekážky snahe Komisie dosiahnuť čo možno najvyššiu možnú úroveň ochrany spotrebiteľov, najmä jej snahe chrániť ich hospodárske záujmy.
39The requirement of a minimum level of harmonisation is clear not only from the 24th recital in the preamble to the Direct ive, but also from Article 8(2) thereof, which state that Member States are free to adopt or maintain in force more stringent provisions than those provided for by the Directive, in order to ensure a higher level of consumer protection.
39Požiadavka minimálnej harmonizácie tiež vyplýva z odôvodnenia č. 24, ako aj článku 8 ods. 2 smernice 1999/44, ktoré umožňujú členským štátom s cieľom ochrany spotrebiteľov prijať alebo ponechať v účinnosti prísnejšie predpisy než predpisy, ktoré uvádza smernica.
A teleological interpretation leads to the clear conclusion that the German legislation, under which the consumer is guaranteed a lower level of protection than under Directive 1999/44, is therefore clearly incompatible with the Directive.
Teleologický výklad umožňuje dospieť k jasnému záveru, že nemecká právna úprava, ktorá spotrebiteľovi zaručuje nižšiu úroveň ochrany, než akú zaručuje smernica 1999/44, je teda a fortiori v rozpore s touto smernicou.
In addition, it should be noted that Directive 1999/44 guarantees mandatory standards for consumer rights and that the parties to a contract are not permitted to agree a lower level of consumer protection in accordance with which the replacement of goods would no longer be free of charge. 40
Okrem toho je potrebné zdôrazniť, že ustanovenia smernice 1999/44 zabezpečujú kogentné ustanovenia týkajúce sa práv spotrebiteľa a že zmluvné strany sa nemôžu dohodnúť na nižšej úrovni ochrany spotrebiteľa a vylúčiť tak bezplatnosť nahradenia tovaru. 40
In the context of consumer protection, the specific purpose 38 of Directive 1999/44 is to ensure a minimum level of harmonisation of the provisions relating to sale of consumer
V rámci ochrany spotrebiteľov je osobitným cieľom 38smernice 1999/44 zabezpečiť minimálnu harmonizáciu ustanovení v oblasti predaja a záruk na spotrebné
39 — In this regard, Directive 1999/44 is different from, for example, Directive 85/374/EEC, the purpose of which is to ensure total harmonisation of the provisions concerning liability for defective products.
39 — V tomto zmysle sa smernica 1999/44 odlišuje od smernice 85/374/EHS, ktorej cieľom je zabezpečiť úplnú harmonizáciu ustanovení v oblasti zodpovednosti za chybné výrobky.
See also the Opinion of Advocate General Geelhoed in Commission v France and in González Sánchez (both cited above), point 56.
Pozri tiež spojené návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Geelhoed 20. septembra 2001, Komisia/Francúzsko a González Sánchez, C-52/00 a C-183/00, Zb. s. I-3879, bod 56.
37 — Improvement of the functioning of the internal market is also to remain the principal aim of consumer policy in the future.
37 — Zlepšenie fungovania vnútorného trhu bude v budúcnosti rovnako hlavným cieľom politiky ochrany spotrebiteľa.
In its consumer policy strategy for 2007 to 2013, it emphasises that ‘[t]he internal market remains the fundamental context for consumer policy. Consumer policy is also key to improving the functioning of the internal market.’
Komisia v oznámení o stratégii Spoločenstva v oblasti spotrebiteľskej politiky na obdobie 2007 — 2013 trvá na skutočnosti, že vnútorný trh „zostáva základným rámcom pre politiku ochrany spotrebiteľa, ktorá tiež rozhodujúcim spôsobom prispieva k zlepšeniu jeho fungovania“.
See the communication from the Commission to the Council, the European Parliament and the European Economic and Social Committee — EU consumer policy strategy 2007-13 — Empowering consumers, enhancing their welfare, effectively protecting them (COM(2007) 99 final).
Pozri Oznámenie Komisie Rade, Európskemu parlamentu a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru — Stratégia spotrebiteľskej politiky EÚ 2007 — 2013 — posilniť postavenie spotrebiteľov, zlepšiť ich spokojnosť, účinne ich chrániť, KOM(2007) 99 v konečnom znení.