natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court then observed that, even assuming that the appellant had a right to be informed in detail of the nature and cause of the accusation made against him, which led to his inclusion on the list at issue, and even if that right entailed access to documents held by the Council, such a right could not be exercised by having recourse to the mechanisms for public access to documents of the institutions.
Súdny dvor ďalej uviedol, že ak by aj žalobca mal právo byť podrobne oboznámený s povahou a dôvodom obvinenia, ktoré bolo voči nemu vznesené z dôvodu zápisu jeho mena na napadnutý zoznam, a ak by toto právo zahrňovalo prístup k dokumentom Rady, toto právo nemožno vykonávať osobitne prostredníctvom mechanizmov prístupu verejnosti k dokumentom inštitúcií.
In respect of documents whose content is extremely sensitive, the Court held that the originating authority is entitled to require secrecy as regards even the existence of a sensitive document and also has the power to prevent disclosure of its own identity in the event that the existence of that document should become known, a conclusion which cannot be considered disproportionate on the ground that it may give rise, for an applicant refused access, to additional diculty, or indeed practical impossibility, in identifying the State of origin of that document.
Pokiaľ ide o dokumenty, ktorých obsah je veľmi citlivý, Súdny dvor usúdil, že pôvodca dokumentu je oprávnený vyžadovať utajenie, pokiaľ ide o samotnú existenciu citlivého dokumentu, a má tiež právo nesúhlasiť s oznámením svojej totožnosti v prípade, že existencia uvedeného dokumentu sa stala známa, čo je záver, ktorý nemožno považovať za neprimeraný z dôvodu, že pre žiadateľa, ktorému je prístup odmietnutý, môže znamenať sťaženie alebo dokonca praktickú nemožnosť zistiť totožnosť štátu, z ktorého tento dokument pochádza.
With regard to citizens’ access not to documents but to the rule of law, the Court was required in its judgment of 11 December 2007 in Case C-161/06 Skoma Lux to decide on the eect of Article 58 of the 2004 Act of Accession (10).
Pokiaľ ide o prístup občanov k právnej norme, a nie o prístup k dokumentom, Súdny dvor vo veci Skoma Lux (rozsudok z 11. decembra 2007, C-161/06) rozhodoval o pôsobnosti článku 58 aktu o podmienkach pristúpenia k Únii10 z roku 2004.
Asked by a Czech court whether that Article 58 allows the provisions of a Community regulation which has not been published in the Ocial Journal of the European Union in the language of a Member State, although that language is an ocial language of the Union, to be enforced against individuals in that State, the Court held that that lack of publication renders the obligations contained in Community legislation unenforceable against individuals in that State, even though those persons could have learned of the legislation by other means.
Na otázku českého súdu, či tento článok umožňuje použiť voči jednotlivcom v členskom štáte ustanovenia nariadenia Spoločenstva, ktoré nebolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie v jazyku tohto členského štátu, hoci tento jazyk je úradným jazykom Únie, Súdny dvor odpovedal, že takéto neuverejnenie spôsobuje, že povinnosti uvedené v právnej úprave Spoločenstva nie sú uplatniteľné voči jednotlivcom v tomto členskom štáte, a to aj keby sa dotknuté osoby mohli oboznámiť s touto právnou úpravou inými spôsobmi.
In so deciding, the Court was interpreting Community law and not assessing its validity.
Súdny dvor tak uskutočnil výklad práva Spoločenstva, a nie posúdenie jeho platnosti.
In the eld of the relationship between Community law and the Member States’ national law, the Court claried certain matters relating to the primacy and direct eect of Community law.
Vo veci Lucchini (rozsudok z 18. júla 2007, C-119/05) Súdny dvor, pri uplatnení zásad stanovených v judikatúre Simmenthal11, rozhodol, že právu Spoločenstva odporuje
Act concerning the conditions of accession to the European Union of the Czech Republic, the Republic of Estonia, the Republic of Cyprus, the Republic of Latvia, the Republic of Lithuania, the Republic of Hungary, the Republic of Malta, the Republic of Poland, the Republic of Slovenia and the Slovak Republic and the adjustments to the Treaties on which the European Union is founded (OJ 2003, L 236, p.
Akt o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky k Európskej únii a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 236, 2003, s.
33).Article 58 of the Act provides that:‘The texts of the acts of the institutions, and of the European Central Bank, adopted before accession and drawn up by the Council, the Commission or the European Central Bank in the Czech, Estonian, Hungarian, Latvian, Lithuanian, Maltese, Polish, Slovak and Slovenian languages shall, from the date of accession, be authentic under the same conditions as the texts drawn up in the present 11 languages.
33).Článok 58 tohto aktu stanovuje:„Texty aktov orgánov a Európskej centrálnej banky prijatých pred pristúpením vyhotovené Radou, Komisiou alebo Európskou centrálnou bankou v českom, estónskom, maďarskom, lotyšskom, litovskom, maltskom, poľskom, slovenskom a slovinskom jazyku budú odo dňa pristúpenia autentické za rovnakých podmienok ako znenia vyhotovené v súčasných jedenástich jazykoch.
They shall be published in the Ocial Journal of the European Union if the texts in the present languages were so published.’
Budú uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie, ak boli takto uverejnené aj znenia v súčasných jazykoch.“
In its judgment of 18 July 2007 in Case C-119/05 Lucchini, the Court, applying the principles laid down in a line of cases starting with Simmenthal (11), found that Community law precludes the application of a provision of Italian law which seeks to lay down the principle of res judicata in so far as the application of that provision prevents the recovery of State aid which was granted in breach of Community law and which has been found to be incompatible with the common market in a decision of the Commission that has become nal.
Súdny dvor uplatnenie ustanovenia talianskeho práva, ktorého cieľom je stanoviť zásadu právnej sily rozhodnutej veci, v rozsahu, v akom jeho uplatnenie predstavuje prekážku vrátenia štátnej pomoci poskytnutej v rozpore s právom Spoločenstva a ktorej nezlučiteľnosť so spoločným trhom bola konštatovaná konečným rozhodnutím Komisie.
In its judgment of 7 June 2007 in Case C-80/06 Carp, the Court had to address the question of the horizontal direct eect of decisions.
Vo veci Carp (rozsudok zo 7. júna 2007, C-80/06) sa Súdny dvor zaoberal otázkou priameho horizontálneho účinku rozhodnutí.
It found that Decision 1999/93 on the procedure for attesting the conformity of construction products pursuant to Article 20(2) of Directive 89/106 (12) is an act of general application which species the types of attestation of conformity procedures that are applicable and authorises the European Committee for Standardisation (CEN/Cenelec) to specify the content of those procedures in the relevant harmonised standards, which will then be transposed by the standardisation bodies of each Member State, but is binding only upon the Member States, which are the sole addressees of the decision.
Konštatoval, že rozhodnutie 1999/93 o postupe preukazovania zhody stavebných výrobkov v súlade s článkom 20 ods. 2 smernice Rady 89/106/EHS12predstavuje všeobecne záväzný akt, ktorý upresňuje uplatniteľné typy postupov preukazovania zhody a dáva mandát Európskemu výboru pre normalizáciu/Európskemu výboru pre elektrotechnickú normalizáciu (CEN/Cenelec) špecikovať ich obsah v príslušných harmonizovaných normách, ktoré následne majú byť prebraté normalizačnými orgánmi každého členského štátu, ale je záväzné iba pre členské štáty, ktoré sú jeho výlučnými adresátmi.
Consequently, an individual cannot rely on the decision in the context of legal proceedings against another individual concerning contractual liability.
Z toho vyplýva, že jednotlivec sa ich nemôže dovolávať voči inému jednotlivcovi v rámci konania o zmluvnej zodpovednosti.
Two judgments provided explanation regarding the approach to be adopted by national courts when faced with international agreements concluded by the Community.
Nasledujúce dva rozsudky upresnili prístup, ktorý majú zaujať vnútroštátne súdy k medzinárodným zmluvám uzavretých Spoločenstvom.
In its judgment of 20 September 2007 in Case C-16/05 Tum and Dari, the Court was required to rule on the eect of the ‘standstill’ clause contained in Article 41(1) of the Additional Protocol to the EEC–Turkey Association Agreement (13), under which the contracting parties are prohibited from introducing any new restrictions on the freedom of establishment from the date of entry into force of that protocol.
Vo veci Tum a Dari (rozsudok z 20. septembra 2007, C-16/05) Súdny dvor rozhodoval o pôsobnosti klauzuly „standstill“ uvedenej v článku 41 ods. 1 dodatkového protokolu k Dohode o pridružení medzi EHS a Tureckom13, podľa ktorého sa odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto protokolu zmluvným stranám zakazuje zaviesť nové obmedzenia slobody usadiť sa.
The case in point concerned two Turkish nationals who wished to establish themselves in the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland.
V prejednávanej veci išlo o dvoch tureckých štátnych príslušníkov, ktorí sa chceli usadiť v Spojenom kráľovstve Veľkej Británie a Severného Írska.
In the Court’s view, this unequivocal provision has direct eect, and it does not operate in the same way as a substantive rule, rendering inapplicable the relevant substantive law concerning entry into the territory of a Member State that it replaces, but as a quasiprocedural rule, stipulating, ratione temporis, which are the provisions of a Member State’s immigration legislation that must be referred to for the purposes of assessing the position of a Turkish national who wishes to exercise freedom of establishment.
Podľa Súdneho dvora, toto ustanovenie, ktoré je jednoznačné, má priamy účinok a nefunguje ako základné pravidlo, ktoré spôsobuje neuplatniteľnosť príslušného hmotného práva týkajúceho sa vstupu na územie členského štátu, ktoré nahradzuje, ale ako pravidlo kvázi procesnej povahy určujúce rationetemporis ustanovenia právnej úpravy členského štátu v oblasti prisťahovalectva, vzhľadom na ktoré treba posúdiť situáciu tureckého štátneho príslušníka, ktorý chce využiť slobodu usadiť sa.
Accordingly, the ‘standstill’ clause does not call into question the competence, as a matter of principle, of the Member States to conduct their national immigration policy.
Súdny dvor z toho vyvodil, že uvedená klauzula nespochybňuje zvrchovanú právomoc členských štátov upraviť si v oblasti prisťahovalectva svoju vlastnú vnútroštátnu politiku.
The mere fact that, as from its entry into force, such a clause imposes on those States a duty not to act which has the eect of limiting, to some extent, their room for manoevre on such matters does not mean that the very substance of their sovereign competence in respect of aliens should be regarded as having been undermined.
V tejto súvislosti samotná skutočnosť, že od nadobudnutia jej platnosti uvedená klauzula ukladá týmto členským štátom povinnosť zdržať sa konania, ktoré by malo do určitej miery za účinok obmedzenie ich manévrovacieho priestoru v tejto oblasti, neumožňuje dospieť k záveru, že tak predstavuje zásah do podstaty zvrchovanej právomoci uvedených štátov v oblasti cudzineckej politiky.
Commission Decision 1999/93/EC of 25 January 1999 on the procedure for attesting the conformity of construction products pursuant to Article 20(2) of Council Directive 89/106/EEC as regards doors, windows, shutters, blinds, gates and related building hardware (OJ 1999 L 29, p. 51).
Rozhodnutie Komisie z 25. januára 1999 o postupe preukazovania zhody stavebných výrobkov v súlade s článkom 20 ods. 2 smernice Rady 89/106/EHS so zreteľom na dvere, okná, okenice, žalúzie, brány a súvisiace technické vybavenie budov (Ú. v. ES L 29, s. 51; Mim. vyd. 13/023, s. 223).
Annual Report 2007
01_2007_6705_SK.indd 15
The Court then interpreted the provision in question as prohibiting the introduction, as from the entry into force of the Additional Protocol to the EEC–Turkey Association Agreement with regard to the Member State concerned, of any new restrictions on the exercise of freedom of establishment, including those relating to the substantive and/or procedural conditions governing the first admission into the territory of that State, of Turkish nationals intending to establish themselves in business there on their own account.
Súdny dvor ďalej pristúpil k výkladu predmetného ustanovenia v tom zmysle, že od nadobudnutia platnosti dodatkového protokolu k Dohode o pridružení medzi EHS a Tureckom toto ustanovenie v dotknutom členskom štáte zakazuje zavádzanie akýchkoľvek nových obmedzení slobody usadiť sa, a to vrátane obmedzení týkajúcich sa hmotných alebo procesných podmienok v oblasti prvého vstupu tureckých štátnych príslušníkov na územie tohto štátu, ktorí na ňom chcú vykonávať zárobkovú činnosť ako samostatne zárobkovo činné osoby.
In Merck Genéricos-Produtos Farmacêuticos, the Court was asked by the Portuguese Supreme Court of Justice whether national courts must, on their own initiative or at the request of one of the parties, apply Article 33 of the Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights (the TRIPs Agreement) — which relates to the minimum term of patent protection — in proceedings pending before them.
V už citovanej veci Merck Genéricos-Produtos Farmacêuticos položil portugalský Najvyšší súd Súdnemu dvoru otázku, či vnútroštátne súdy majú uplatňovať článok 33 Dohody o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva (dohoda TRIPS), týkajúci sa minimálnej ochrannej doby patentov, ex oo alebo na základe návrhu jedného z účastníkov konania, v ktorom rozhodujú.
After observing that it has jurisdiction to interpret the provisions of the TRIPs Agreement, the Court stated that, in this context, it is necessary to distinguish between fields in which the Community has not yet legislated and those in which it already has.
Súdny dvor najprv pripomenul svoju právomoc týkajúcu sa výkladu tejto dohody a rozhodol, že v tomto kontexte je potrebné rozlišovať medzi oblasťami, v ktorých Spoločenstvo ešte neprijalo právne predpisy a oblasťami, v ktorých tak už urobilo.
As regards the former elds, which still fall within the competence of the Member States, the Court held that the protection of intellectual property rights and measures taken for that purpose by the judicial authorities do not fall within the scope of Community law, so that Community law neither requires nor forbids the legal order of a Member State to accord to individuals the right to rely directly on a rule laid down in the TRIPs Agreement or to oblige the courts to apply that rule of their own motion.
Pokiaľ ide o prvú skupinu, ktorá stále spadá do právomoci členských štátov, Súdny dvor rozhodol, že ochrana práv duševného vlastníctva a opatrenia prijaté na tento účel súdnymi orgánmi nepatria do práva Spoločenstva, z čoho vyplýva, že právo Spoločenstva neprikazuje, ani nevylučuje, aby právny poriadok členského štátu priznal jednotlivcom právo priamo sa odvolávať na pravidlo obsiahnuté v dohode TRIPS alebo uložil súdom povinnosť uplatňovať toto pravidlo ex oo.
In the case of the latter elds, on the other hand, Community law applies, which means that it is necessary, as far as may be possible, to supply an interpretation in keeping with the TRIPs Agreement, although no direct eect may be given to the provision of that agreement at issue.
Pokiaľ ide o druhú skupinu Súdny dvor naopak konštatoval, že sa uplatňuje právo Spoločenstva, z čoho vyplýva povinnosť vykonať v rozsahu, v akom je to možné, výklad v súlade s dohodou TRIPS, avšak bez toho, aby mohol byť predmetnému ustanoveniu tejto dohody priznaný priamy účinok.
In the case in point, the Court found that the Community has not yet exercised its powers in the sphere of patents, within which Article 33 of the TRIPs Agreement falls, or that, at the very least, at internal level, that exercise has not to date been of sucient importance to lead to the conclusion that, as matters now stand, that sphere falls within the scope of Community law.
V prejednávanej veci Súdny dvor určil, že Spoločenstvo ešte nevykonávalo svoje právomoci v oblasti patentov, do ktorej spadá článok 33 dohody TRIPS, alebo prinajmenšom, že tento výkon z interného hľadiska ku dnešnému dňu zostáva nedostatočne významný pre to, aby bolo možné domnievať sa, že táto oblasť patrí do práva Spoločenstva.
It drew the conclusion that it is not currently contrary to Community law for Article 33 of the TRIPs Agreement to be directly applied by a national court subject to the conditions provided for by national law.
Súdny dvor z toho vyvodil záver, že právu Spoločenstva v súčasnosti neodporuje, aby bol uvedený článok 33 priamo uplatňovaný vnútroštátnym súdom za podmienok upravených vnútroštátnym právom.
Finally, there are three noteworthy judgments concerning the eective judicial protection of rights derived from Community law that is to be enjoyed by individuals.
Napokon v súvislosti s účinnou súdnou ochranou práv vyplývajúcich z práva Spoločenstva, ktorá prináleží osobám podliehajúcim súdnej právomoci, si zaslúžia pozornosť tri rozsudky.
In Case C-432/05 Unibet [2007] ECR I-2271, the Court, after pointing out that the principle of eective judicial protection is a general principle of Community law, repeated the standard caselaw that, in the absence of Community rules governing the matter, it is for each Member State, in accordance with its duty of cooperation, to designate the courts and tribunals having jurisdiction and to lay down the detailed procedural rules governing actions for safeguarding rights which individuals derive from Community law.
Vo veci Unibet (rozsudok z 13. marca 2007, C-432/05, Zb. s. I-2271) Súdny dvor pripomenul, že v prejednávanej veci ide o všeobecnú zásadu práva Spoločenstva a následne charakteristicky uviedol, že v prípade neexistencie právnej úpravy v danej oblasti na úrovni Spoločenstva má každý členský štát v súlade so svojou povinnosťou spolupráce určiť príslušné súdy a upraviť procesné náležitosti týkajúce sa žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Spoločenstva.
This procedural autonomy, which is limited by the principles of equivalence and eectiveness, could be called into question only if it were apparent from the overall scheme of the national legal system in question that no legal remedy exists which makes it possible to ensure, even indirectly, respect for an individual’s rights under Community law.
Táto procesná autonómia vymedzená zásadami ekvivalencie a efektivity, môže byť spochybnená len v prípade, že by zo systému dotknutého vnútroštátneho právneho poriadku vyplývalo, že neexistuje žiadny právny prostriedok nápravy umožňujúci,
That having been said, the Court observed that the principle of eective judicial protection of an individual’s rights under Community law does not require domestic law to provide a free-standing action for an examination of whether national provisions are compatible with Community law, provided that other eective legal remedies, which are no less favourable than those governing similar domestic actions, make it possible for such a question of compatibility to be determined as a preliminary issue, which is a matter for the national court to establish.
Súdny dvor popritom poukázal na to, že zásada účinnej súdnej ochrany práv vyplývajúcich osobám podliehajúcim súdnej právomoci z práva Spoločenstva nevyžaduje, aby existovala samostatná žaloba vnútroštátneho práva, ktorej hlavným cieľom by bolo preskúmanie súladu vnútroštátnych ustanovení s právom Spoločenstva, ak iné účinné právne prostriedky nápravy, ktoré nie sú menej výhodné ako tie, ktoré sa týkajú podobných vnútroštátnych žalôb, umožňujú posúdiť incidenčne takýto súlad, pričom tieto skutočnosti musí preveriť vnútroštátny súd.
In concrete terms, if an individual is forced to be subject to administrative or criminal proceedings and to any penalties that may result as the sole form of legal remedy for disputing the compatibility of the contested national provision with Community law, his judicial protection is not eectively secured.
Konkrétne, ak je osoba podliehajúca súdnej právomoci nútená vystaviť sa správnemu konaniu alebo trestnému stíhaniu a sankciám, ktoré z toho môžu vyplývať, ako jedinému právnemu prostriedku na namietanie nesúladu napadnutých vnútroštátnych ustanovení s právom Spoločenstva, jej súdna ochrana nie je účinne zabezpečená.
Finally, the Court inferred from the principle of eective judicial protection that the Member States are obliged to provide for the possibility of interim relief being granted to an individual until the competent court has given a ruling on whether the national provisions at issue are compatible with Community law, where the grant of such relief is necessary to ensure the full eectiveness of the judgment to be given. However, this possibility does not have to exist where the individual’s application is inadmissible under the law of the Member State concerned, provided that Community law does not call into question that inadmissibility.
Súdny dvor napokon zo zásady účinnej súdnej ochrany vyvodil povinnosť členských štátov nariadiť v prospech osoby podliehajúcej súdnej právomoci predbežné opatrenia až dovtedy, kým príslušný súd neurčí súlad dotknutých vnútroštátnych ustanovení s právom Spoločenstva, ak je nariadenie takýchto opatrení potrebné na zabezpečenie plnej účinnosti súdneho rozhodnutia, ktoré má byť vydané,pričom je potrebné zdôrazniť, že táto možnosť neprichádza do úvahy, ak je návrh osoby podliehajúcej súdnej právomoci podľa práva dotknutého členského štátu neprípustný a ak samotné právo Spoločenstva nespochybňuje túto neprípustnosť.
In the absence of relevant Community legislation, the grant of any interim relief is governed by the criteria in national law, subject to observance of the principles of equivalence and eectiveness referred to above.
V prípade, že neexistuje právna úprava Spoločenstva v danej oblasti, prípadné nariadenie predbežných opatrení sa riadi kritériami vnútroštátneho práva, pod podmienkou dodržiavania zásad ekvivalencie a efektivity.
As regards other loss or damage which a person has sustained by reason of a breach of Community law for which a Member State is liable, the latter is under a duty to make reparation for the loss or damage caused in the circumstances set out in the Court’s caselaw and — subject to the principles of equivalence and eectiveness — on the basis of the rules of national law on liability.
Pokiaľ ide o iné škody vzniknuté z dôvodu porušenia práva Spoločenstva, ktoré možno pripísať členskému štátu, je tento členský štát povinný nahradiť takto spôsobené škody za podmienok uvedených v judikatúre Súdneho dvora, a to v rámci vnútroštátnej právnej úpravy o zodpovednosti, pričom táto autonómia je vymedzená zásadami ekvivalencie a efektivity.
Specically, where it is established that the legislation of a Member State constitutes an obstacle to freedom of establishment prohibited by Article 43 EC, the national court may, in order to establish the recoverable losses, determine whether the injured parties have shown reasonable diligence in order to avoid those losses or to limit their extent and whether, in particular, they availed themselves in time of all legal remedies available to them.
Konkrétne, keď sa potvrdí, že právne predpisy členského štátu vytvárajú prekážku slobode usadiť sa zakázanú článkom 43 ES, vnútroštátny súd môže pri určení výšky škody, za ktorú možno poskytnúť náhradu, overiť, či poškodené osoby vynaložili náležitú starostlivosť s cieľom vyhnúť sa škode alebo túto škodu zmierniť a či najmä využili v primeranom čase všetky právne prostriedky, ktoré mali k dispozícii.