natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The refusal of access to documents by the Commission and the Council which gave rise to the judgments of 30 November 2004 in Case T-168/02 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v Commission and of 23 November 2004 in Case T-84/03 Turco v Council, neither yet published in the ECR, gave the Court of First Instance an opportunity to define the scope of certain provisions of that regulation more clearly.
Odmietnutie prístupu zo strany Komisie a Rady, ktoré boli podnetom pre rozsudky z 30. novembra 2004, IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds/Komisia (T-168/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) a z 23. novembra 2004, Turco/Conseil (T-84/03, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), umožnili Súdu prvého stupňa upresniť dopad určitých ustanovení tohto nariadenia.
The regulation provides, first, that an institution which is asked to disclose a document originating from a third party is to consult the third party with a view to assessing whether one of the exceptions provided for by the regulation is applicable, unless it is clear that the document is or is not to be disclosed (Article 4(4)) and, second, that a Member State may request the institution not to disclose a document originating from that Member State without its prior agreement (Article 4(5)).
Toto nariadenie stanovuje, že pokiaľ ide o dokumenty tretej osoby a nie je jasné, či dokument môže alebo nemôže byť zverejnený, orgány sa poradia s treťou osobou, aby posúdili, či sa môže použiť výnimka podľa tohto nariadenia (článok 4 ods. 4), a že členský štát môže požiadať orgán, aby nezverejnil dokument pochádzajúci z daného členského štátu bez jeho predchádzajúceho súhlasu (článok 4 ods. 5).
As the Federal Republic of Germany had refused to agree to the disclosure to the applicant of certain documents originating from the German authorities, the Commission refused to disclose them to that applicant.
Keďže Spolková republika Nemecko odmietla poskytnúť žiadateľovi niektoré dokumenty štátnych orgánov, Komisia mu ich odmietla vydať.
On an application for annulment of the decision refusing access, the Court of First Instance upheld that decision in its judgment in IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v Commission, cited above.
V rámci žaloby na neplatnosť rozhodnutia o zamietnutí Súd prvého stupňa potvrdil toto rozhodnutie vyššie citovaným rozsudkom IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds/Komisia.
Pointing out that the Member States are in a different position from that of other third parties, the Court of First Instance observed that a Member State has the power to request an institution not to disclose a document originating from it and the institution is obliged not to disclose it without its ‘prior agreement’.
Zdôraznil, že členské štáty sa nachádzajú v odlišnej situácii ako iné tretie osoby. Súd prvého stupňa uvádza, že členský štát má možnosť požiadať inštitúciu, aby nezverejnila dokument pochádzajúci z tohto členského štátu, a inštitúcia je povinná nezverejniť takýto dokument bez jeho „predchádzajúceho súhlasu“.
That obligation imposed on the institution to obtain the Member State’s prior agreement, which is clearly laid down in Article 4(5) of the Regulation, would risk becoming a dead letter if the Commission were able to decide to disclose that document despite an explicit request not to do so from the Member State concerned.
Táto povinnosť, ktorá je jasne uvedená v článku 4 ods. 5 nariadenia, by sa mohla stať mŕtvym písmom, ak by Komisia mohla rozhodnúť o zverejnení tohto dokumentu napriek výslovnej žiadosti dotknutého členského štátu v opačnom smere.
Thus, contrary to what the applicant argued, with the support of three Member States, where a request is made by a Member State under that provision, the institution is obliged not to disclose the document in question.
Preto, domnieva sa Súd prvého stupňa, v rozpore s tvrdením žalobcu žiadosť členského na základe tohto ustanovenia predstavuje príkaz, aby inštitúcia nezverejnila dotknutý dokument.
In Turco v Council, the issue was the Council’s refusal to disclose to the applicant an opinion of the Council’s legal service on a proposal for a Council Directive laying down minimum standards for the reception of applicants for asylum in Member States.
Pokiaľ ide o rozsudok Turco/Rada, jeho podstatou je zamietnutie Rady sprístupniť žalobcovi stanovisko jej právneho servisu k návrhu smernice Rady o stanovení minimálnych pravidiel prijímania žiadateľov o azyl v členských štátoch.
The Council had relied on Article 4(2) of Regulation No 1049/2001, which provides that the institutions are to refuse access to a document where disclosure would undermine the protection of, inter alia, court proceedings and legal advice unless there is an overriding public interest in disclosure.
Rada sa v tejto súvislosti odvolala na článok 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001, ktoré stanovuje, že Orgány odmietnu prístup k dokumentu v prípade, keď by sa jeho zverejnením porušila ochrana súdneho konania a právneho poradenstva [právnych stanovísk], pokiaľ nepreváži verejný záujem na jeho zverejnení.
The Court of First Instance held in favour of the Council, which was supported in those proceedings by the United Kingdom and the Commission.
Súdny dvor dal v tejto veci za pravdu Rade, ktorú v konaní podporovali Spojené kráľovstvo a Komisia.
It held that, contrary to the argument of the applicant, the words ‘legal advice’ must be understood as meaning that the protection of the public interest may preclude the disclosure of the contents of documents drawn up by the Council’s legal service in the context of court proceedings
V rozpore s tvrdeniami žalobcu rozhodol, že výraz „právne stanoviská“ sa má chápať v tom zmysle, že ochrana verejného záujmu môže brániť zverejneniu obsahu dokumentov vypracovaných právnym servisom Rady v rámci súdnych konaní, ale aj za iným účelom. Opierajúc sa o rozsudok zo 7. decembra 1999, Interporc/Komisia (T-92/98,
Proceedings but also for any other purpose.
Súd prvého stupňa
As exceptions to the right of access to the institutions’ documents under Regulation No 1049/2001 must be interpreted and applied strictly, the Court of First Instance held that the fact that the document in question is a legal opinion cannot, of itself, justify application of the exception relied upon.
Keďže výnimky z prístupu ku dokumentom orgánov Spoločenstva upravené nariadením č. 1049/2001 musia byť vykladané a aplikované striktne, Súd prvého stupňa uvádza, že skutočnosť, že dokument je právnym stanoviskom, sama osebe neodôvodňuje uplatnenie uvedenej výnimky.
However, since, first, the Council made no error of assessment in considering that the disclosure of such advice could give rise to lingering doubts as to the lawfulness of the legislative act in question and there was, therefore, an interest in the protection of that opinion and, second, the applicant has not cited any matter of public interest liable to justify the disclosure of such a document, the Court of First Instance dismissed the action in its entirety.
Keďže Rada sa nedopustila žiadnej chyby v posúdení tvrdiac, že žiadaný právny posudok je spôsobilý privodiť pochybnosti o zákonnosti legislatívneho aktu, ktorého sa týka, a teda že bol záujem na ochrane tohto posudku a keďže žalobca neuviedol žiadny vyšší všeobecný záujem odôvodňujúci zverejnenie takéhoto dokumentu, Súd prvého stupňa zamietol žalobu.
Community staff cases
Verejná služba Spoločenstva
The hundred or so decisions giving rulings in disputes between officials and staff of the institutions of the Community, on the one hand, and those institutions, on the other, tackle many different legal situations, and since this section is necessarily a summary, it can give an account of only some of them.
Približne sto rozhodnutí v sporoch medzi úradníkmi a inými zamestnancami orgánov Spoločenstva na jednej strane a týmito orgánmi na strane druhej sa týka širokej škály právnych situácií, ktorými sa tento príspevok – nevyhnutne syntetickej povahy – nemôže veľmi podrobne zaoberať.
In brief, those actions sought to contest the legality of:
Obmedzí sa preto na konštatovanie, že v žalobách bola spochybnená zákonnosť:
– decisions not to promote (judgments of 21 January 2004 in Case T-97/02 Mavridis v Commission, of 2 March 2004 in Case T-197/02 Caravelis v Parliament, of 17 March 2004 in Case T-175/02 Lebedef v Commission and Case T-4/03 Lebedef v Commission, of 10 June 2004 in Case T-330/03 Liakoura v Council and of 28 September 2004 in Case T-216/03 Tenreiro v Commission, none yet published in the ECR);
– rozhodnutí o nepovýšení (rozsudky z 21. januára 2004, Mavridis/Komisia, T-97/02, z 2. marca 2004, Caravelis/Parlament, T-197/02, zo 17. marca 2004, Lebedef/Komisia, T-175/02 a Lebedef/Komisia, T-4/03, z 10. júna 2004, Liakoura/Rada, T-330/03 a z 28. septembra 2004, Tenreiro/Komisia, T-216/03, zatiaľ neuverejnené v Zbierke),
– decisions taken in the course of appointment procedures (judgments of 21 January 2004 in Case T-328/01 Robinson v Parliament, of 2 March 2004 in Case T-234/02 Michael v Commission, of 23 March 2004 in Case T-310/02 Theodorakis v Conseil and of 31 March 2004 in Case T-10/02 Girardot v Commission, none yet published in the ECR).
– rozhodnutí prijatých v rámci postupu vymenovania (rozsudky z 21. januára 2004, Robinson/Parlament, T-328/01, z 2. marca 2004, Michael/Komisia, T-234/02, z 23. marca 2004, Theodorakis/Rada, T-310/02 a z 31. marca 2004, Girardot/Komisia, T-10/02, zatiaľ neuverejnené v Zbierke).
In this connection it must also be noted that the judgment of 9 November 2004 in Case T-116/03 Montalto v Council, not yet published in the ECR, annuls the decision of the Council of 23 May 2002 appointing an additional Chairman of a Board of Appeal, also President of the Appeals Department of the OHIM;
K tejto téme je ešte potrebné uviesť, že rozsudok z 9. novembra 2004, Montalto/Rada (T-116/03, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) zrušuje rozhodnutie Rady z 23. mája 2002 o menovaní zástupcu predsedu odvolacieho senátu, ako aj predsedu odvolacieho oddelenia ÚHVT,
– decisions no longer to engage conference interpreters over the age of 65 (judgments of 10 June 2004 in Joined Cases T-153/01 and T-323/01 Alvarez Moreno v Commission (under appeal, Case C-373/04 P), in Case T-275/01 Alvarez Moreno v Parliament and in Case T-276/01 Garroni v Parliament, none yet published in the ECR);
– rozhodnutia o nepokračovaní v zamestnávaní konferenčných tlmočníkov, ktorí dosiahli vek 65 rokov [rozsudky z 10. júna 2004, Alvarez Moreno/Komisia, T-153/01 a T-323/01, v odvolacom konaní (vec C-373/04 P), Alvarez Moreno/Parlament, T-275/01 a Garroni/Parlament, T-276/01, zatiaľ neuverejnené v Zbierke],
– decisions taken by competition selection boards not to admit candidates to tests (judgments of 20 January 2004 in Case T-195/02 Briganti v Commission, of 19 February 2004 in Case T-19/03 Konstantopoulou v Court of Justice, of 25 March 2004 in Case T-145/02 Petrich v Commission, of 21 October 2004 in Case T-49/03 Schumann v Commission, of 26 October 2004 in Case T-207/02 Falcone v Commission and of 28 October 2004 in Joined Cases T-219/02 and T-337/02 Lutz Herrera v Commission, none yet published in the ECR), awarding a number of marks
– rozhodnutí výberových komisií o nepripustení kandidátov ku skúškam (rozsudky z 20. januára 2004, Briganti/Komisia, T-195/02, z 19. februára 2004, Konstantopoulou/Súdny dvor, T-19/03, z 25. marca 2004, Petrich/Komisia, T-145/02, z 21. októbra 2004, Schumann/Komisia, T-49/03, z 26. októbra 2004, Falcone/Komisia, T-207/02 a z 28. októbra 2004, Lutz Herrera/Komisia,T-219/02 aT-337/02, zatiaľ neuverejnené v Zbierke), o udelení eliminačných známok (rozsudok z 9. novembra 2004, Vega Rodríguez/Komisia, T-285/02 a T-395/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), o nezapísaní do zoznamu úspešných kandidátov (rozsudky z 28. apríla 2004, Pascall/Rada, T-277/02 a z 10. novembra 2004, Vonier/Komisia, T-165/03, zatiaľ neuverejnené v Zbierke),
– decisions taken in the course of disciplinary procedures (judgment of 16 December 2004 in Joined Cases T-120/01 and T-300/01 De Nicola v EIB, not yet published in the ECR), or imposing disciplinary sanctions (judgments of 16 March 2004 in Case T-11/03 Afari v European Central Bank, of 1 April 2004 in Case T-198/02 N v Commission, and of 10 June 2004 in Case T-307/01 Eveillard v Commission and in Case T-307/01 François v Commission, none yet published in the ECR).
– rozhodnutí prijatých v disciplinárnych konaniach (rozsudok zo 16. decembra 2004, De Nicola/EIB, T-120/01 a T-300/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), alebo ktorými sa ukladajú disciplinárne sankcie (rozsudky zo 16. marca 2004, Afari/Európska centrálna banka, T-11/03, z 1. apríla 2004, N/Komisia, T-198/02 a z 10. júna 2004, Eveillard/Komisia a François/Komisia, T-307/01, zatiaľ neuverejnené v Zbierke).
Other judgments rule on claims for compensation for the damage suffered as a result of delay in drawing up staff reports (judgments of 6 July 2004 in Case T-281/01 Huygens v Commission and of 30 September 2004 in Case T-16/03 Ferrer de Moncada v Commission, neither yet published in the ECR), or as a result of an occupational disease of an official (judgments of 3 March 2004 in Case T-48/01 Vainker and Vainker v Parliament and of 14 October 2004 in Case T-256/02 I v Court of Justice and in Case T-389/02 Sandini v Court of Justice, none yet published in the ECR).
Iné rozsudky sa týkajú žiadostí o náhradu škody spôsobenej omeškaným vypracovaním posudku (rozsudky zo 6. júla 2004, Huygens/Komisia, T-281/01 a z 30. septembra 2004, Ferrer de Moncada/Komisia, T-16/03, zatiaľ neuverejnené v Zbierke), alebo vyplývajúcej z choroby z povolania (rozsudky z 3. marca 2004, Vainker a Vainker/Parlament, T-48/01 a zo 14. októbra 2004, I/Súdny dvor, T-256/02 a Sandini/Súdny dvor, T-389/02, zatiaľ neuverejnené v Zbierke).
Also of interest are the judgments of 5 October 2004 in Case T-45/01 Sanders and Others v Commission and in Case T-144/02 Eagle v Commission, neither yet published in the ECR, which order the defendant institution to pay damages for the loss sustained by the applicants as a result of the fact that they were not recruited as temporary servants of the Communities during the time they worked at the Joint European Tours (JET) Joint Undertaking.
Takisto je potrebné upozorniť na rozsudky z 5. októbra 2004, Sanders a i./Komisia (T-45/01) a Eagle/Komisia (T-144/02) (zatiaľ neuverejnené v Zbierke), ktorými sa žalovanému orgánu nariaďuje, aby nahradil škodu, ktorá bola žalobcom spôsobená tým, že neboli zamestnaní ako dočasní zamestnanci Spoločenstiev v čase, keď pracovali v spoločnom podniku Joint European Tours (JET).
For the Community to incur non-contractual liability for an unlawful act, three conditions must be fulfilled: the conduct alleged against the Community institutions must be unlawful, there must be actual damage and there must be a causal link between that conduct and that damage.
Mimozmluvná zodpovednosť Spoločenstva za protiprávny akt vzniká, ak sú súčasne splnené tri podmienky, a síce: protiprávnosť konania, ktoré sa vyčíta orgánom Spoločenstva, skutočná škoda a príčinná súvislosť medzi týmto konaním a škodou.
The concurrence of those three conditions allowing the non-contractual liability of the Community to be incurred was regarded as established by the Court in its interlocutory judgment of 23 November 2004 in Case T-166/98 Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission, not yet published in the ECR.
Tieto tri podmienky vzniku zodpovednosti sa považovali za splnené v prípade, ktorý viedol k medzitýmnemu rozsudku z 23. novembra 2004, Cantina sociale di Dolianova a i./Komisia (T-166/98, zatiaľ neuverejnený v Zbierke).
As one or more of those conditions were not met in the other actions for damages, the Court of First Instance dismissed all the other actions brought under Article 288 EC.
Všetky ostatné žaloby podané na základe článku 288 ES boli zamietnuté, keďže v nich nebola splnená jedna alebo viacero podmienok vzniku zodpovednosti.
As regards the condition that the conduct alleged against the Community institutions should be unlawful, it was recalled in the judgment of 10 February 2004 in Joined Cases T-64/01 and T-65/01 Afrikanische Frucht-Compagnie and Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v Commission, not yet published in the ECR, and in Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission, cited above, that the case-law requires that a sufficiently serious breach of a rule of law intended to confer rights on individuals 55
Pokiaľ ide o podmienku týkajúcu sa protiprávnosti konania vyčítaného orgánom Spoločenstva, bolo v rozsudkoch z 10. februára 2004, Afrikanische Frucht-Compagnie a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co./Komisia (T-64/01 a T-65/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) a z 23. novembra 2004, Cantina sociale di Dolianova a i./Komisia, už citovaný, pripomenuté, že judikatúra vyžaduje, aby sa zistilo dostatočne závažné porušenie právneho pravidla, ktorého cieľom je priznať práva jednotlivcom (rozsudok Súdneho dvora zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia, C-352/98 P, Zb. s. I-5291). Rozhodujúcim kritériom na zistenie, či bola splnená požiadavka dostatočne závažného porušenia práva, je jednoznačné a závažné prekročenie hraníc voľnej úvahy dotknutého orgánu Spoločenstva. Ak má tento orgán iba značne obmedzený priestor voľnej úvahy, prípadne ho nemá vôbec, postačí na zistenie dostatočne závažného porušenia práva samotné porušenie práva Spoločenstva. Pojem „právne pravidlo, ktorého cieľom je priznať práva jednotlivcom“ bol Súdom prvého stupňa viackrát preskúmaný. Tak bolo napr. rozhodnuté, že normy týkajúce sa deľby právomocí medzi jednotlivými orgánmi Spoločenstva nemajú za cieľ priznať práva jednotlivcom, takže prípadné protiprávne delegovanie právomocí Rady na Komisiu by
Excluding Community staff cases.
Okrem sporov v oblasti verejnej služby Spoločenstva.
Accordingly, any unlawful delegation of the Council’s powers to the Commission is not such as to engage the Community’s liability (judgment in Afrikanische Frucht-Compagnie and Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v Commission, cited above). It has also been held, by reference to the case-law of the Court of Justice, that infringement of the obligation to state reasons is not such as to give rise to the liability of the Community (judgment in Afrikanische Frucht-Compagnie and Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v Commission and judgment of 25 May 2004 in Case T-154/01 Distilleria F. Palma v Commission, not yet published in the ECR). On the other hand, in its judgment in Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission, the Court of First Instance held that the prohibition on unjust enrichment and the principle of non-discrimination were intended to confer rights on individuals.
Súd prvého stupňa nemohlo spôsobiť vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva (rozsudok Afrikanische Frucht-Compagnie a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co./Komisia, už citovaný). Takisto sa už s odvolaním na judikatúru Súdneho dvora konštatovalo, že porušenie povinnosti odôvodniť akt nie je spôsobilé vyvolať zodpovednosť Spoločenstva (rozsudok Afrikanische Frucht-Compagnie a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co./Komisia, už citovaný, a rozsudok z 25. mája 2004, Distilleria F. Palma/Komisia, T-154/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke). Na druhej strane, v rozsudku Cantina sociale di Dolianova a i./Komisia, už citovaný, Súd prvého stupňa rozhodol, že zásada zákazu bezdôvodného obohatenia, ako aj zásada zákazu diskriminácie majú za cieľ priznať práva jednotlivcom.
The breach by the Commission of those principles was held to be sufficiently serious, a conclusion which the Court of First Instance did not reach with regard to any of the other actions for damages in which it ruled in 2004.
Porušenie týchto zásad Komisiou bolo vyhodnotené ako dostatočne závažné, čo je záver, ku ktorému Súd prvého stupňa nedospel pri žiadnom inom z návrhov o náhradu škody, o ktorých rozhodoval počas roku 2004.
Further, in Afrikanische Frucht-Compagnie and Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v Commission, the Court of First Instance outlined the conditions which would give rise to the non-contractual liability of the Community in the event of the principle of such liability as a result of a lawful act being recognised in Community law (see, on that subject, the 2001, 2002 and 2003 Annual Reports). Citing its previous decisions, it thus considered that those three conditions would have to be met, namely the reality of the damage allegedly suffered, the causal link between it and the act on the part of the Community institutions, and the unusual and special nature of that damage, it being specified that damage is ‘special’ when it affects a particular class of economic operators in a disproportionate manner by comparison with other operators, and ‘unusual’ when it exceeds the limits of the economic risks inherent in operating in the sector concerned, the legislative measure that gave rise to the damage pleaded not being justified by a general economic interest. In that case, the Court of First Instance held that damage of that sort was manifestly not established. 121
Súd prvého stupňa ďalej v rozsudku Afrikanische Frucht-Compagnie a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co./Komisia, už citovaný, pripomenul podmienky vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva v prípade, že by právo Spoločenstva uznávalo takúto zodpovednosť za akt, ktorý je v súlade s právom (k tejto otázke tiež pozri výročné správy za roky 2001, 2002 a 2003). S odvolaním sa na svoje predchádzajúce rozhodnutia tak konštatoval, že zodpovednosť by predpokladala splnenie všetkých troch podmienok, a síce, že: údajne spôsobená škoda skutočne vznikla, medzi škodou a vyčítaným aktom orgánov Spoločenstva je príčinná súvislosť a škoda je nezvyčajná a osobitná, pričom „osobitnou“ sa rozumie škoda, ktorá má neprimerane väčší dopad na určitú skupinu hospodárskych subjektov v porovnaní s inými subjektami a „nezvyčajnou“ škoda, ktorá prekračuje hranice ekonomického rizika, ktoré je vlastné činnosti v danom sektore, a to bez toho, aby akt, ktorý spôsobil tvrdenú škodu, bol odôvodnený všeobecnými hospodárskymi záujmami. V danom prípade Súd prvého stupňa dospel k názoru, že „kvalifikovaná“ škoda nebola jednoznačne preukázaná. Napokon, dôležité a zaujímavé je uznesenie zo 7. júna 2004, Segi a i/Rada [T-338/02, zatiaľ neuverejnené v Zbierke; v odvolacom konaní (vec C-355/04 P)]55
Finally, the order of 7 June 2004 in Case T-338/02 Segi and Others v Council, not yet published in the ECR (under appeal, Case C-355/04 P) 56 is interesting and important. By their action, the applicants seek compensation for damage suffered as a result of their being included in the list annexed to Council Common Position 2001/931/CFSP of 27
Žalobcovia vo svojich žalobách žiadali náhradu škody, ktorú utrpeli tým, že boli zapísaní do zoznamu pripojeného k spoločnej pozícii Rady 2001/931/SZBP z 27. decembra 2001 o uplatňovaní špecifických opatrení na boj s terorizmom (2001/931/SZBP)56
December 2001 on the application of specific measures to combat terrorism, 57 updated by Common Positions 2002/340 and 2002/462.
, aktualizovanej spoločnými pozíciami 2002/340 a 2002/46257.
58 Common Position 2001/931/CFSP was adopted on the basis of Article 15 of the Treaty on European Union under Title V: ‘Provisions on a common foreign and security policy’ (CFSP), and Article 34 of the Treaty on European Union under Title VI: ‘Provisions on police and judicial cooperation in criminal matters’ (together called justice and home affairs (JHA)).
Spoločná pozícia 2001/931/SZBP bola prijatá na základe článku 15 Zmluvy o Európskej únii, ktorý sa nachádza v hlave V zmluvy s nadpisom „Ustanovenia o spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politike“ (SZBP) a článku 34 Zmluvy o Európskej únii, ktorý sa nachádza v hlave VI zmluvy s nadpisom „Ustanovenia o policajnej a súdnej spolupráci v trestných veciach“ (všeobecne nazývané spravodlivosť a vnútorné veci) (SVV).
The number of applications for interim relief submitted in 2004 was lower than for the previous year, since 26 were registered, compared with 39 in 2003.
Pozri tiež uznesenie z toho istého dňa, Gestoras Pro-Amnistía a i/Rada [T-333/02, zatiaľ neuverejnené v Zbierke; v odvolacom konaní (vec C-354/04 P)].