natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— dismiss the action as inadmissible or, in the alternative, as being without foundation;
— odmietol žalobu ako neprípustnú alebo subsidiárne ako nedôvodnú,
The Commission contends that the present application is inadmissible inasmuch as the contested measure cannot be regarded as an act amenable to challenge under Article 230 EC.
Komisia tvrdí, že táto žaloba je neprípustná, pretože napadnutý akt nemožno považovať za napadnuteľný akt v zmysle článku 230 ES.
The contested measure is a preparatory measure with a view to possible contentious proceedings or the adoption of a decision under Article 256 EC.
Napadnutý akt je totiž prípravným aktom na účely prípadného sporového konania alebo na prijatie rozhodnutia na základe článku 256 ES.
In the Commission’s view, the contested measure is an act preceding the possible adoption of a decision to initiate contentious proceedings and is therefore not a measure which produces legal effects capable of affecting the interests of the applicant by bringing about a distinct change in its legal position.
Podľa Komisie je napadnutý akt aktom predchádzajúcim prípadnému prijatiu rozhodnutia o začatí sporového konania, čiže nie je aktom majúcim také právne účinky, ktoré by sa mohli dotýkať záujmov žalobcu a podstatne meniť jeho právne postavenie.
The Commission states that a debit note is ‘a final warning before proceeding to the next step’.
Komisia tvrdí, že oznámenie o dlhu je „posledným varovaním pred prikročením k ďalšej etape“.
The Commission points out in that regard that, in the present case, it could still send a final request to the national authorising officer to decide what is to be done next in the dispute with the applicant.
Komisia v tomto ohľade tvrdí, že v prejednávanej veci mohla ešte zaslať poslednú žiadosť národnému povoľujúcemu úradníkovi, aby rozhodol o pokračovaní sporu so žalobcom.
However, as things stand at the moment, the Commission has not decided what step to take next in the dispute in its capacity as guarantor of the financial interests of the EDF.
Za súčasného stavu spisu totiž Komisia ešte neprijala rozhodnutie, ako bude v tejto veci ako garant finančných záujmov ERF ďalej postupovať.
Thus, the Commission explains that its definitive decision could possibly be a decision adopted under Article 256 EC, a compensatory decision or a decision under Article 46(2) of the Ninth EDF Regulation to bring an action before the courts having jurisdiction in the matter.
Komisia teda vysvetľuje, že jej konečné rozhodnutie by mohlo prípadne byť rozhodnutím na základe článku 256 ES, rozhodnutím o započítaní alebo rozhodnutím obrátiť sa na príslušné súdne orgány na základe článku 46 ods. 2 rozpočtových pravidiel deviateho ERF.
In the latter case, the Italian courts would have jurisdiction because, as the Commission is not a party to the contracts at issue, it cannot have recourse to the arbitration procedure provided for in those contracts, of which the Guinean authorities alone may avail themselves.
V poslednom z uvedených prípadov by išlo o príslušné talianske súdy, keďže Komisia vzhľadom na to, že nie je zmluvnou stranou dotknutých zmlúv, nemôže využiť možnosť arbitrážneho konania upravenú v dotknutých zmluvách, ktorú môžu využiť len guinejské orgány.
The Commission argues that if the Court should take the view that the contested measure is an act which may be the subject of an action under Article 230 EC, it would anticipate the Commission’s definitive decision, which may never be adopted if the national authorising officer were to act before the Commission does so.
Komisia tvrdí, že ak by Súd prvého stupňa mal považovať napadnutý akt za akt, proti ktorému možno podať žalobu na základe článku 230 ES, predbiehal by tým konečné rozhodnutie Komisie, ku ktorého prijatiu by nemuselo nikdy dôjsť, ak by národný povoľujúci úradník začal konať ešte pred jeho prijatím.
The Commission disagrees with the applicant’s observations that the contested measure is a genuine decision on the grounds, first, that it constitutes an application of Article 44(2) of the Ninth EDF Regulation, second, that the enforceability of that ‘decision’ is confirmed by the terms thereof and, third, that the second reminder confirms that analysis and that, consequently, those letters produce legal effects in regard to the applicant capable of adversely affecting its interests and of bringing about a change in its legal position within the meaning of the caselaw of the Court of Justice.
Komisia namieta proti pripomienkam žalobcu, podľa ktorých je napadnutý akt skutočným rozhodnutím z dôvodu, že po prvé išlo o vykonanie článku 44 ods. 2 rozpočtových pravidiel deviateho ERF, po druhé znenie tohto „rozhodnutia“ potvrdzuje jeho povahu exekučného povolenia a po tretie druhá upomienka potvrdzuje túto analýzu a v dôsledku toho majú naň tieto listy právne účinky, ktoré by mohli poškodzovať jeho záujmy a meniť jeho právne postavenie v zmysle judikatúry Súdneho dvora.
The Commission contends that, in accordance with Article 44(2) of the Ninth EDF Regulation, ‘[it] may formally establish an amount as being receivable from persons other than States by means of a decision which shall be enforceable under the same conditions as laid down in Article 256 [EC]’. It follows that neither the contested measure nor any other letter sent to the applicant at a later date constitutes an enforceable measure for the purposes of Article 256 EC.
Komisia tvrdí, že podľa článku 44 ods. 2 rozpočtových pravidiel deviateho ERF „môže… formálne označiť čiastku za pohľadávku od osoby inej ako tieto štáty [označiť určitú sumu za pohľadávku voči inej osobe, ako sú tieto štáty — neoficiálny preklad], a to rozhodnutím, ktoré je vymáhateľné za rovnakých podmienok, aké sú uvedené v článku 256 [ES]“.
In addition, according to the Commission, those letters do not in any way constitute an exercise of its public-law powers, with the result that they cannot be enforceable.
Okrem toho uvedené listy podľa Komisie nijako nesúvisia s výkonom jej právomocí ako orgánu verejnej moci, takže nemôžu byť vykonateľné.
The Commission considers that the only purpose of the form of words which it used in its second reminder, dated 4 August 2004, namely, the words ‘[i]f the Commission does not hear from you, it will continue the enforcement procedure against you by any means offered by the law in regard both to principal and interest’, is to refer to the enforcement phase.
Komisia sa domnieva, že cieľom formulácie, ktorú použila vo svojej druhej pripomienke zaslanej žalobcovi 4. augusta 2004, konkrétne „Bez informácie z Vašej strany pristúpi Komisia za použitia všetkých dostupných právnych prostriedkov ku konaniu o nútenom výkone, ktorého predmetom bude istina a jej príslušenstvo“, bolo výlučne upozorniť na fázu núteného výkonu.
Thus, in the Commission’s view, the use of the future ‘will continue’ in such a form of words means that a decision within the terms of Article 249 EC has not yet been adopted.
Komisia sa domnieva, že použitie budúceho času „pristúpi“ v tejto formulácii znamená, že ešte nedošlo k rozhodnutiu v zmysle článku 249 ES.
It is clear from the abovementioned letters that the Commission could adopt a decision under Article 256 EC only at a later stage.
Z uvedených listov vyplýva, že Komisia môže prijať rozhodnutie na základe článku 256 ES až v neskoršom štádiu.
The Commission contends that, in any event, within the legal framework of the EDF, it is normally the national authorising officer, who is a distinct person and has his own authority, who carries out recoveries.
Komisia tvrdí, že v každom prípade v rámci právneho režimu ERF vymáhanie obyčajne uskutočňuje národný povoľujúci úradník, ktorý je samostatným subjektom majúcim vlastné právomoci.
In this case, the Commission is still confident that, within the framework of the close cooperation instituted by the Lomé IV Convention, the national authorising officer will once again perform his duties in this matter.
V prejednávanej veci bola Komisia stále presvedčená o tom, že v rámci úzkej spolupráce vytvorenej na základe režimu Dohovoru z Lomé IV sa národný povoľujúci úradník znova zhostí svojich úloh v tejto oblasti.
The Commission points out that the fact that it sent to the applicant two reminders and a letter of formal notice after sending it the contested measure confirms that the latter could not be interpreted as being a final decision amenable to review.
Komisia zdôrazňuje, že skutočnosť, že po zaslaní napadnutého aktu zaslala žalobcovi dve upomienky a výzvu, potvrdzuje, že napadnutý akt nemožno vykladať ako konečné rozhodnutie, voči ktorému možno podať žalobu.
Furthermore, the Commission points out that, at the time at which the facts occurred, decisions based on Article 256 EC were adopted by the Commission as a collegiate authority, in accordance with a special procedure, and differed in their presentation from the letters sent to the applicant in the framework of the preparatory phase of recovery.
Komisia navyše pripomína, že v čase, keď došlo k skutkovým okolnostiam, prijímala rozhodnutia na základe článku 256 ES ako kolektívny orgán v rámci osobitného konania, pričom tieto rozhodnutia mali inú podobu, ako to bolo v prípade listov zaslaných žalobcovi v rámci prípravnej fázy vymáhania.
The Commission takes the view that the contested measure, like the two reminders and the letter of formal notice, constitute, in this case, measures which form part of the preparatory phase of recovery, which do not constitute an exercise of the Commission’s public-law powers and which are not, therefore, actionable decisions for the purposes of Article 230 EC.
Komisia sa domnieva, že napadnutý akt, rovnako ako dve upomienky a výzva sú v prejednávanej veci aktmi prípravnej fázy vymáhania, ktoré nesúvisia s výkonom právomocí Komisie ako orgánu verejnej moci, v dôsledku čoho ich nemožno napadnúť v zmysle článku 230 ES.
Thus, in the absence of the adoption of a definitive position, the enforcement phase of the recovery process has not been reached.
Vzhľadom na neexistenciu konečného stanoviska sa teda ešte nepristúpilo k fáze vykonania vymáhania.
The applicant claims that the objection of inadmissibility raised by the Commission should be rejected since the contested measure amounts to a definitive act, a genuine formal decision which is enforceable in accordance with the provisions of Article 256 EC.
Žalobca tvrdí, že námietka neprípustnosti predložená Komisiou sa musí zamietnuť, lebo napadnutý akt je konečným aktom, skutočným formálnym rozhodnutím, ktoré je vykonateľné v súlade s ustanoveniami článku 256 ES.
That conclusion, it argues, is reinforced by the very wording which constitutes the contested measure, in which it is stated that ‘[in] the absence of payment by the date fixed, the Commission … reserves the right to execute any financial guarantee previously provided and, if necessary, to proceed to enforcement in accordance with Article 256 [EC]’.
Tento záver potvrdzuje aj samotný napadnutý akt, v ktorom sa upresňuje, že „ak nedôjde k zaplateniu ku dňu splatnosti, Komisia… si vyhradzuje právo uplatniť si svoj nárok z predtým poskytnutej finančnej záruky a prípadne pristúpiť k nútenému výkonu v súlade s článkom 256 ES“.
That is clearly a threat to proceed directly to enforcement if payment was not made.
V tomto prípade totiž išlo o hrozbu, že pri nezaplatení pohľadávky Komisia pristúpi priamo k nútenému výkonu.
The applicant points out that that conclusion is further confirmed by the ‘summons’ sent to it by the registered letter, with acknowledgement of receipt, of 4 August 2004, after the present action had been lodged, in which the Commission once again called upon it to pay the amount of GNF 959 543 835, stating that if payment were not made, ‘it [would] continue the enforcement procedure against [the applicant] by any means offered by the law in regard both to principal and interest’.
Žalobca zdôrazňuje, že tento záver potvrdzuje aj „upomienka“ zo 4. augusta 2004, ktorá mu bola zaslaná doporučeným listom s doručenkou, ktorou mu Komisia opätovne ukladá povinnosť zaplatiť sumu 959 543 835 guinejských frankov, pričom upresňuje, že v prípade nezaplatenia „pristúpi Komisia za použitia všetkých dostupných právnych prostriedkov ku konaniu o nútenom výkone, ktorého predmetom bude istina a jej príslušenstvo“.
The applicant claims that the form of words used in the contested measure does not give rise to confusion because, in its view, it refers to the initiation of enforcement measures without there being any need to adopt other measures which might be regarded as final.
Žalobca tvrdí, že formulácia použitá v napadnutom akte nevyvoláva žiadne nejasnosti, lebo podľa jeho názoru odkazuje na prijatie opatrení na nútený výkon bez potreby prijatia prípadných iných konečných aktov.
Consequently, that measure produces binding legal effects.
Toto rozhodnutie by teda malo mať záväzné právne účinky.
The applicant takes the view that the Commission is confusing the ‘enforceability’ of a measure and an ‘enforcement’ measure.
Žalobca sa domnieva, že Komisia si zamieňa „vykonateľnosť“ určitého aktu s „núteným výkonom“ aktu.
Thus, the words ‘[i]f the Commission does not hear from you, it will continue the enforcement procedure against you by any means offered by the law means in regard both to principal and interest’, used in the letter of 4 August 2004, do not announce a future measure in the nature of a decision, that is to say, an enforceable measure, as the Commission contends, but constitute in fact formal notice to pay, which presupposes that a final decision has already been adopted both with regard to the existence of the debt and to its amount. [Reply, paragraph 18]
Formulácia „Bez informácie z Vašej strany pristúpi Komisia za použitia všetkých dostupných právnych prostriedkov ku konaniu o nútenom výkone, ktorého predmetom bude istina a jej príslušenstvo“, ktorá je použitá v liste zo 4. augusta 2004, nezodpovedá oznámeniu, že v budúcnosti sa prijme akt majúci povahu rozhodnutia, ktorý bude teda vykonateľný, ako tvrdí Komisia, ale ide skôr o výzvu na zaplatenie, čo predpokladá, že už došlo k prijatiu konečného rozhodnutia tak o existencii dlhu, ako aj o jeho výške.
In the case of acts or decisions adopted by a procedure involving several stages, in particular where they are the culmination of an internal procedure, it follows from the same caselaw that, in principle, an act is open to review only if it is a measure definitively laying down the position of the Commission at the conclusion of that procedure, and not a provisional measure intended to pave the way for that final decision (IBM v Commission, paragraph 10, and Case T-95/99 Satellimages TV5 v Commission [2002] ECR II-1425, paragraph 32).
Pokiaľ ide o akty alebo rozhodnutia, ktoré sa vyhotovujú vo viacerých fázach, najmä na konci interného konania, z tej istej judikatúry vyplýva, že napadnuteľnými aktmi sú v zásade len opatrenia, ktoré vyjadrujú konečné stanovisko Komisie na konci tohto konania, s výnimkou predbežných opatrení, ktorých cieľom je pripraviť konečné rozhodnutie (rozsudok IBM/Komisia, už citovaný, bod 10, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 7. marca 2002, Satellimages TV5/Komisia, T-95/99, Zb. s. II-1425, bod 32).
It is therefore necessary to ascertain whether it is clear from the contested measure that the Commission definitively laid down its position in regard to the applicant therein.
Preto je potrebné overiť, či z napadnutého aktu vyplýva, že Komisia v ňom vyjadrila svoje konečné stanovisko.
It is true that the contested measure is drafted in a way which could give the impression that it is a definitive measure by indicating, in particular, that ‘[in] the absence of payment by the date fixed, the Commission … reserves the right to execute any financial guarantee previously provided and, if necessary, to proceed to enforcement in accordance with Article 256 [EC]’.
Je pravda, že spôsob formulácie napadnutého aktu by mohol vyvolávať dojem, že ide o konečný akt, keďže najmä stanovuje, že „ak nedôjde k zaplateniu ku dňu splatnosti, Komisia… si vyhradzuje právo uplatniť si svoj nárok z predtým poskytnutej finančnej záruky a prípadne pristúpiť k nútenému výkonu v súlade s článkom 256 ES“.
Similarly, the content of the two reminders of 2 July 2004 and 4 August 2004, sent after the present action had been lodged, is such as to reinforce that impression.
Rovnako aj obsah dvoch upomienok z 2. júla a zo 4. augusta 2004, zaslaných po podaní tejto žaloby, umocňuje tento dojem.
Furthermore, the Commission itself admitted at the hearing that the standard model for debit notes, on the basis of which the contested measure was drawn up, was drafted in such a way that the preparatory nature of the measure did not expressly appear, in order to encourage the debtor to pay the amount due.
Komisia sama navyše na pojednávaní pripustila, že štandardný vzor oznámenia o dlhu, na základe ktorého bol napadnutý akt vyhotovený, používal také znenie, z ktorého nebola prípravná povaha aktu výslovne zjavná, aby tým podnietil dlžníka zaplatiť dlžnú sumu.
The Court thus notes that the Commission did not use clear and unambiguous wording when it drafted the contested measure.
Súd prvého stupňa zdôrazňuje, že Komisia pri vyhotovovaní napadnutého aktu nepoužila jasnú a jednoznačnú formuláciu.
However, notwithstanding the fact that the contested measure sets out a deadline and conditions for payment, the Commission does not adopt a position as to the means which it intends to employ in order to recover the amount at issue.
Napriek skutočnosti, že napadnutý akt uvádza dátum splatnosti a podmienky zaplatenia, Komisia neuvádza stanovisko k prostriedkom, ktoré zamýšľa použiť na účely vymáhania dotknutej sumy.
In accordance with its obligation under Articles 42 to 47 of the Ninth EDF Regulation, the Commission drew up a debit note which, if it was not honoured by the debtor, permitted the Commission, pursuant to the Ninth EDF Regulation, to waive recovery of the debt (Article 47), to make a set-off (Article 46(2)) or to enforce a
V súlade s povinnosťou, ktorá jej prináleží na základe článkov 42 až 47 rozpočtových pravidiel deviateho ERF, Komisia vyhotovila oznámenie o dlhu, ktoré jej v prípade, že ho dlžník nebude rešpektovať, umožní podľa rozpočtových pravidiel deviateho
2008 — CASE T-260/04 recovery decision (Article 46(2); the latter may take place either by way of an enforceable decision under Article 256 EC (Article 44(2)) or through an enforceable decision secured by a legal action (Article 46(2)).
ERF buď vzdať sa vymáhania pohľadávky (článok 47), alebo pristúpiť k započítaniu (článok 46 ods. 2), prípadne pristúpiť k nútenému výkonu (článok 46 ods. 2), ku ktorému môže dôjsť na základe vykonateľného rozhodnutia podľa článku 256 ES (článok 44 ods. 2) alebo na základe exekučného povolenia získaného súdnou cestou (článok 46 ods. 2).
It is clear from those provisions that a debit note constitutes information given to the debtor.
Z týchto ustanovení vyplýva, že oznámenie o dlhu je poskytnutím informácie dlžníkovi.
Since Article 44 and Article 46(2) of the Ninth EDF Regulation mention a distinct enforceable decision subsequent to the debit note in the framework of the recovery procedure, the debit note is clearly not enforceable.
Keďže článok 44 a článok 46 ods. 2 rozpočtových pravidiel deviateho ERF v rámci konania o vymáhaní pohľadávok hovoria o samostatnom vykonateľnom rozhodnutí, ku ktorého prijatiu dochádza až po vyhotovení oznámenia o dlhu, oznámenie o dlhu zjavne nie je vykonateľné.
The contested measure must be regarded as a debit note within the meaning of Article 45 of the Ninth EDF Regulation, because it states that ‘[t]he Commission … reserves the right, after obtaining information, to operate a set off in respect of mutual debts which are certain, of a fixed amount and due’.
Napadnutý akt sa musí označiť za oznámenie o dlhu v zmysle článku 45 rozpočtových pravidiel deviateho ERF, lebo uvádza, že „Komisia… si vyhradzuje právo, po predchádzajúcom oznámení, pristúpiť v prípade existencie vzájomných, istých, splatných a vymáhateľných pohľadávok k ich započítaniu“.
Consequently, the contested measure does not constitute a measure definitively laying down the position of the Commission, does not produce binding legal effects that are capable of affecting the interests of the applicant and, consequently, cannot constitute a measure challengeable by way of an action for annulment under Article 230 EC.
V dôsledku toho napadnutý akt nie je opatrením, ktoré by vyjadrovalo konečné stanovisko Komisie, nemá záväzné právne účinky, ktoré by sa mohli dotýkať záujmov žalobcu, a preto nemôže byť predmetom žaloby o neplatnosť v zmysle článku 230 ES.
Consequently, the present action must be dismissed as being inadmissible.
Táto žaloba sa preto musí odmietnuť ako neprípustná.
Pursuant to Article 87(3) of the Rules of Procedure, the Court of First Instance may order that the costs be shared or that each party bear its own costs where each party succeeds on some and fails on other heads or where the circumstances are exceptional.
Podľa článku 87 ods. 3 rokovacieho poriadku môže Súd prvého stupňa rozdeliť náhradu trov konania alebo rozhodnúť tak, že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania alebo z výnimočných dôvodov.
In this case, although the applicant has been unsuccessful, the Court takes the view that the Commission did not, in any event, use clear and unequivocal language in drafting the contested measure.
Hoci žalobca v prejednávajúcej veci nemal so svojimi návrhmi úspech, Súd prvého stupňa sa domnieva, že Komisia pri vyhotovovaní napadnutého aktu v nijakom prípade nepoužila jasnú a jednoznačnú formuláciu.
In the light of that fact, it considers that it will make an equitable assessment of the case in ruling that the applicant is to bear three fifths of its own costs and pay three fifths of the costs incurred by the Commission.
Vzhľadom na túto okolnosť sa domnieva, že okolnosti prejednávanej veci posúdi spravodlivo, keď rozhodne, že žalobca znáša tri pätiny svojich trov konania a je povinný nahradiť tri pätiny trov konania vynaložených Komisiou.
The Commission is to bear two fifths of its own costs and pay two fifths of the costs incurred by the applicant.
Komisia zase znáša dve pätiny svojich trov konania a je povinná nahradiť dve pätiny trov konania vynaložených žalobcom.
THE COURT OF FIRST INSTANCE (Fourth Chamber) hereby:
SÚD PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora) rozhodol a vyhlásil:
Dismisses the action as being inadmissible;
Žaloba sa odmieta ako neprípustná.
Orders the Centro di educazione sanitaria e tecnologie appropriate sanitarie (Cestas) to bear three fifths of its own costs and also to pay three fifths of the costs incurred by the Commission;
Centro di educazione sanitaria e tecnologie appropriate sanitarie (Cestas) znáša tri pätiny svojich trov konania. Cestas je tiež povinný nahradiť tri pätiny trov konania vynaložených Komisiou.
Orders the Commission to bear two fifths of its own costs and also to pay two fifths of the costs incurred by Cestas.
Komisia znáša dve pätiny svojich trov konania. Komisia je tiež povinná nahradiť dve pätiny trov konania vynaložených Cestas.
Delivered in open court in Luxembourg on 17 April 2008.
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 17. apríla 2008.
Case T-345/03: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE v Commission of the European Communities (Public service contracts — Community tendering procedure — Provision of services for the development and provision of services in support of the Community Research and Development Service (CORDIS) — Rejection of a tender — Principles of equal treatment as between tenderers and transparency) . . . . . . . . . .
Vec T-345/03: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Komisii Európskych spoločenstiev [„Verejné zmluvy na poskytnutie služieb — Verejné obstarávanie Spoločenstvom — Poskytovanie služieb týkajúcich sa vývoja a poskytovania podporných služieb pre informačnú službu Spoločenstva pre výskum a vývoj (CORDIS) — Zamietnutie ponuky uchádzača — Zásada rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi a zásada transparentnosti“] . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .