natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Does it amount to an unjustified restriction on the freedom to provide services under the EC Treaty if a public contracting authority is required by statute to award contracts for building services only to undertakings which, when lodging a tender, undertake in writing to pay their employees, when performing those services, at least the remuneration prescribed by the collective agreement in force at the place where those services are performed?’
„Je podľa Zmluvy ES neoprávneným obmedzením slobodného poskytovania služieb, ak zákon ukladá verejnému obstarávateľovi povinnosť, aby zadával zákazky na práce len takým podnikom, ktoré sa pri predložení ponuky písomne zaviažu, že svojim zamestnancom zaplatia za vykonanie práce minimálne odmenu upravenú podľa kolektívnej zmluvy uplatniteľnej v mieste výkonu tejto práce?“
By its question, the national court asks essentially whether, in a situation such as that in the main proceedings, Article 49 EC precludes an authority of a Member State from adopting a measure of a legislative nature requiring the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement in force at the place where those services are performed.
Touto prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 49 ES bráni v takej situácii, akou je situácia vo veci samej, opatreniu legislatívneho charakteru, ktoré prijal orgán členského štátu a ktoré ukladá verejnému obstarávateľovi povinnosť, aby zadával zákazky na práce len takým podnikom, ktoré sa pri predložení ponuky písomne zaviažu, že svojim zamestnancom zaplatia za vykonanie prác minimálne odmenu upravenú podľa kolektívnej zmluvy uplatniteľnej v mieste výkonu tejto práce.
As suggested also by a number of the Governments which have submitted observations to the Court, as well as by the Commission of the European Communities, in order to give a useful answer to the national court, it is necessary to take into consideration the provisions of Directive 96/71 when examining the question
Ako tiež uvádzajú viaceré vlády, ktoré predložili pripomienky Súdnemu dvoru, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev, preto, aby sa dala potrebná odpoveď vnútroštátnemu súdu, treba zohľadniť ustanovenia smernice 96/71 pri skúmaní prejudiciálnej otázky (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. októbra 2004, Wolff & Müller, C-60/03, I - 2036
As follows from Article 1(3)(a) thereof, Directive 96/71 applies, inter alia, to a situation in which an undertaking established in a Member State posts, in the framework of the transnational provision of services, workers on its account and under its direction to the territory of another Member State, under a contract concluded between the undertaking making the posting and the party for whom the services are intended, operating in the latter Member State, provided that an employment relationship exists between that undertaking and the employee during the period of the posting.
Ako totiž vyplýva z článku 1 ods. 3 písm. a) uvedenej smernice, táto smernica sa uplatňuje najmä na situáciu, keď podnik usadený v členskom štáte vysiela v rámci poskytovania nadnárodných služieb pracovníkov na vlastný účet a pod svojím vedením na územie iného členského štátu v rámci zmluvy uzavretej medzi vysielajúcim podnikom a subjektom, ktorému je určené poskytovanie služieb, ktorý vykonáva činnosť v poslednom uvedenom štáte, pokiaľ existuje pracovnoprávny vzťah medzi týmto podnikom a pracovníkom počas obdobia vyslania.
Such appears essentially to be the situation in the main proceedings.
Zdá sa však, že takáto situácia skutočne existuje vo veci samej.
In addition, as the Advocate General stated at point 64 of his Opinion, the mere fact that the objective of the legislation of a Member State, in this case the Landesvergabegesetz, is not to govern the posting of workers does not have the effect of precluding a situation such as that in the main proceedings from coming within the scope of Directive 96/71.
Okrem toho, ako zdôraznil v bode 64 svojich návrhov generálny advokát, skutočnosť, že cieľom právnych predpisov členského štátu, akými je krajinský zákon, nie je úprava vysielania pracovníkov, nemôže mať za následok to, že situácia ako vo veci samej nepatrí do pôsobnosti smernice 96/71.
Pursuant to the first and second indents of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, with regard to the provision of transnational services in the construction sector, posted workers are to be guaranteed terms and conditions of employment concerning the matters referred to under subparagraphs (a) to (g) of that provision, which include, under subparagraph (c), minimum rates of pay.
Na základe článku 3 ods. 1 prvého pododseku prvej a druhej zarážky smernice 96/71, pokiaľ ide o poskytovanie nadnárodných služieb v oblasti stavebníctva, sa vyslaným pracovníkom musia zaručiť pracovné podmienky, ktoré sa týkajú oblastí uvedených v písmenách a) až g) tohto ustanovenia, medzi ktorými sú v písmene c) uvedené minimálne mzdové tarify.
Those terms and conditions of employment are fixed by laws, regulations or administrative provisions and/or by collective agreements or arbitration awards which have been declared universally applicable.
Tieto pracovné podmienky stanovujú zákony, iné právne predpisy alebo správne opatrenia a/alebo kolektívne zmluvy alebo arbitrážne nálezy vyhlásené za všeobecne uplatniteľné.
According to the first subparagraph of Article 3(8) of that directive, the collective agreements or arbitration awards within the meaning of that provision are those which must be observed by all undertakings in the geographical area and in the profession or industry concerned.
Podľa odseku 8 prvého pododseku tohto článku kolektívne zmluvy a arbitrážne nálezy v zmysle tohto ustanovenia sú také, ktoré musia dodržiavať všetky podniky v danej zemepisnej oblasti a v príslušnej profesii alebo priemysle.
The second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71 gives Member States in addition the possibility, in the absence of a system for declaring collective agreements or arbitration awards to be of universal application, of basing themselves on collective agreements or arbitration awards which are generally applicable to all similar undertakings in the profession or industry concerned or agreements which have been concluded by the most representative employers’ and labour organisations at national level and which are applied throughout national territory.
Článok 3 ods. 8 druhý pododsek smernice 96/71 poskytuje členským štátom, ak neexistuje systém vyhlásenia kolektívnych zmlúv alebo arbitrážnych nálezov za všeobecne uplatniteľné, okrem iného možnosť opierať sa o kolektívne zmluvy alebo arbitrážne nálezy, ktoré sú všeobecne uplatniteľné na všetky podobné podniky v príslušnom priemysle, alebo o kolektívne zmluvy, ktoré uzatvorili najreprezentatívnejšie organizácie zamestnávateľov a organizácie zamestnancov na vnútroštátnej úrovni a ktoré sú uplatňované na celom území príslušného štátu.
It is necessary to examine whether the rate of pay laid down by a measure such as that at issue in the main proceedings — consisting of a legislative measure adopted by Land Niedersachsen concerning public contracts and seeking to make a collective agreement providing for the rate of pay in question binding, in particular on an undertaking such as the subcontractor Objekt und Bauregie — was fixed in accordance with one of the procedures described in paragraphs 21 and 22 of this judgment.
Treba preskúmať, či v súlade s postupmi charakterizovanými v bodoch 21 a 22 tohto rozsudku sa určila mzdová tarifa stanovená opatrením, ako je to vo veci samej, ktoré spočíva v zákone prijatom spolkovou krajinou Dolné Sasko v oblasti verejného obstarávania a ktoré priznáva záväzný charakter kolektívnej zmluve, ktorá stanovuje predmetnú mzdovú tarifu najmä voči podniku, akým je subdodávateľ spoločnosti Objekt und Bauregie.
First, a legislative measure such as the Landesvergabegesetz, which does not itself fix any minimum rates of pay, cannot be considered to be a law, within the meaning of the first indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, which fixed a minimum rate of pay, as provided in Article 3(1)(c) of that directive.
Po prvé taký zákon, akým je krajinský zákon, ktorý sám nestanovil žiadnu minimálnu mzdovú tarifu, nemožno považovať za zákon v zmysle článku 3 ods. 1 prvej zarážky smernice 96/71, ktorý stanovil minimálnu mzdovú tarifu, tak ako uvádza písmeno c) tohto pododseku.
Second, as to whether a collective agreement such as that at issue in the main proceedings constitutes a collective agreement which has been declared universally applicable within the meaning of the second indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(8) of that directive, it is apparent from the case-file submitted to the Court that the AEntG, which seeks to transpose Directive 96/71, extends the application of provisions on minimum wages in collective agreements which have been declared universally applicable in Germany to employers established in another Member State which post their workers to Germany.
Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či kolektívna zmluva ako tá vo veci samej je kolektívnou zmluvou vyhlásenou za všeobecne uplatniteľnú v zmysle článku 3 ods. 1 prvého pododseku druhej zarážky smernice 96/71 v spojení s odsekom 8 prvým pododsekom toho istého článku, zo spisového materiálu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že AEntG, ktorého cieľom je prebratie smernice 96/71, rozširuje pôsobnosť ustanovení o minimálnych mzdách, ktoré obsahujú kolektívne zmluvy a ktoré sú v Nemecku vyhlásené za všeobecne uplatniteľné na zamestnávateľov usadených v inom členskom štáte vysielajúcich svojich zamestnancov do Nemecka.
In answer to a written question from the Court, Land Niedersachsen confirmed that the ‘Buildings and public works’ collective agreement is not a collective agreement which has been declared universally applicable within the meaning of the AEntG.
V odpovedi na písomnú otázku, ktorú položil Súdny dvor, však spolková krajina Dolné Sasko potvrdila, že kolektívna zmluva „Stavebníctvo“ nie je kolektívnou zmluvou vyhlásenou za všeobecne uplatniteľnú v zmysle AEntG.
In addition, the case-file submitted to the Court does not contain any evidence to support the conclusion that that agreement is nevertheless capable of being treated as universally applicable within the meaning of the second indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(8) of that directive.
Okrem toho spisový materiál predložený Súdnemu dvoru neobsahuje žiadne skutočnosti, na základe ktorých by bolo možné vyvodiť záver, že túto zmluvu napriek tomu možno kvalifikovať ako všeobecne uplatniteľnú v zmysle článku 3 ods. 1 prvého pododseku druhej zarážky smernice 96/71 v spojení s odsekom 8 prvým pododsekom tohto istého článku.
Third, regarding the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71, it is clear from the actual wording of that provision that it is applicable only where there is no system for declaring collective agreements to be of universal application, which is not the case in the Federal Republic of Germany.
Po tretie, pokiaľ ide o článok 3 ods. 8 druhý pododsek smernice 96/71, zo samotného textu tohto ustanovenia vyplýva, že je uplatniteľný, len ak neexistuje systém vyhlásenia všeobecnej uplatniteľnosti kolektívnych zmlúv, čo však nie je prípad Spolkovej republiky Nemecko.
In addition, a collective agreement such as that at issue in the main proceedings cannot, in any event, be considered to constitute a collective agreement within the meaning of the second subparagraph of Article 3(8) and, more specifically, to be a collective agreement, as mentioned in the first indent to that provision, ‘generally applicable to all similar undertakings in the geographical area and in the profession or industry concerned’.
Kolektívnu zmluvu takú, ako vo veci samej, nemožno v každom prípade považovať za kolektívnu zmluvu v zmysle uvedeného ustanovenia a o to viac za kolektívnu zmluvu uvedenú v prvej zarážke tohto istého ustanovenia, ktorú „musia dodržiavať všetky podniky v danej zemepisnej oblasti a v príslušnej profesii alebo priemysle“.
In a context such as that in the main proceedings, the binding effect of a collective agreement such as that at issue here covers only a part of the construction sector falling within the geographical area of that agreement, since, first, the law which gives it such an effect applies only to public contracts and not to private contracts and, second, the collective agreement has not been declared universally applicable.
V kontexte, akým je spor vo veci samej, sa totiž záväzný účinok kolektívnej zmluvy, ako je tá vo veci samej, vzťahuje len na časť odvetvia stavebníctva, ktoré patrí do oblasti jej územnej pôsobnosti, keď na jednej strane zákon priznávajúci jej takýto účinok sa uplatňuje iba na verejné obstarávanie s výnimkou verejných súťaží v súkromnom sektore a keď na druhej strane uvedená kolektívna zmluva nebola vyhlásená za všeobecne uplatniteľnú.
It follows that a measure such as that at issue in the main proceedings does not fix a rate of pay according to one of the procedures laid down in the first and second indents of the first subparagraph of Article 3(1) and in the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že také opatrenie, ako je opatrenie vo veci samej, nestanovuje mzdovú tarifu v súlade s jedným zo spôsobov, ktoré upravuje článok 3 ods. 1 prvý pododsek prvá a druhá zarážka a článok 8 druhý odsek smernice 96/71.
Therefore, such a rate of pay cannot be considered to constitute a minimum rate of pay within the meaning of Article 3(1)(c) of Directive 96/71 which Member States are entitled to impose, pursuant to that directive, on undertakings established in other Member States, in the framework of the transnational provision of services (see, to that effect, Case C-341/05 Laval un Partneri [2007] ECR I-11767, paragraphs 70 and 71).
Preto takúto mzdovú tarifu nemožno považovať za minimálnu mzdovú tarifu v zmysle článku 3 ods. 1 prvého pododseku písm. c) tejto smernice, ktorú členské štáty majú právo uložiť na základe tejto smernice podnikom usadeným v iných členských štátoch v rámci poskytovania nadnárodných služieb (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. decembra 2007, Laval un Partneri, C-341/05, Zb. s. I-11767, body 70 a 71).
Likewise, such a rate of pay cannot be considered to be a term and condition of employment which is more favourable to workers within the meaning of Article 3(7) of Directive 96/71.
Rovnako takúto mzdovú tarifu nemožno považovať za pracovné podmienky výhodnejšie pre pracovníkov v zmysle článku 3 ods. 7 smernice 96/71.
More specifically, that provision cannot be interpreted as allowing the host Member State to make the provision of services in its territory conditional on the observance of terms and conditions of employment which go beyond the mandatory rules for minimum protection.
Konkrétne toto ustanovenie nemožno vykladať tak, že umožňuje hostiteľskému členskému štátu viazať poskytovanie služieb na svojom území na splnenie pracovných podmienok a podmienok zamestnania, idúc nad rámec kogentných pravidiel minimálnej ochrany.
As regards the matters referred to in Article 3(1), first subparagraph, (a) to (g), Directive 96/71 expressly lays down the degree of protection for workers of undertakings established in other Member States who are posted to the territory of the host Member State which the latter State is entitled to require those undertakings to observe.
Pokiaľ ide o oblasti uvedené v článku 3 ods. 1 prvom pododseku písm. a) až g) smernice 96/71, táto smernica výslovne určuje stupeň ochrany, ktorej povinnosť dodržiavania je hostiteľský členský štát oprávnený uložiť podnikom usadeným v iných členských štátoch v prospech svojich pracovníkov vyslaných na jeho územie.
Moreover, such an interpretation would amount to depriving the directive of its effectiveness (see Laval un Partneri, paragraph 80).
Inak by takýto výklad viedol k tomu, že smernica by stratila potrebný účinok (rozsudok Laval un Partneri, už citovaný, bod 80).
Therefore — without prejudice to the right of undertakings established in other Member States to sign of their own accord a collective labour agreement in the host
Preto s výhradou možnosti podnikov usadených v iných členských štátoch pristúpiť dobrovoľne v hostiteľskom členskom štáte k prípadne výhodnejšej kolektívnej
Member State, in particular in the context of a commitment made to their own posted staff, the terms of which might be more favourable — the level of protection which must be guaranteed to workers posted to the territory of the host Member State is limited, in principle, to that provided for in Article 3(1), first subparagraph, (a) to (g), of Directive 96/71, unless, pursuant to the law or collective agreements in the Member State of origin, those workers already enjoy more favourable terms and conditions of employment as regards the matters referred to in that provision (Laval un Partneri, paragraph 81).
RÜFFERT pracovnej zmluve, najmä v rámci záväzku prevzatého voči svojim vyslaným pracovníkom, úroveň ochrany, ktorá sa musí zaručiť vyslaným pracovníkom na území hostiteľského členského štátu, je v zásade ohraničená na úroveň, ktorú stanovuje článok 3 ods. 1 prvý pododsek písm. a) až g) smernice 96/71 s výnimkou toho, ak by uvedení pracovníci požívali už na základe zákona alebo kolektívnych zmlúv v členskom štáte pôvodu výhodnejšie pracovné podmienky a podmienky zamestnania, pokiaľ ide o oblasti uvedené v zmienenom ustanovení (rozsudok Laval un Partneri, už citovaný, bod 81).
However, such does not appear to be the case in the main proceedings.
Nezdá sa však, že toto je prípad vo veci samej.
It follows that a Member State is not entitled to impose, pursuant to Directive 96/71, on undertakings established in other Member States, by a measure such as that at issue in the main proceedings, a rate of pay such as that provided for by the ‘Buildings and public works’ collective agreement.
Z predchádzajúceho vyplýva, že členský štát nemá právo uložiť na základe smernice 96/71 podnikom usadeným v iných členských štátoch takým opatrením, ako je opatrenie vo veci samej, mzdovú tarifu, akú stanovuje predmetná kolektívna zmluva „Stavebníctvo“.
That interpretation of Directive 96/71 is confirmed by reading it in the light of Article 49 EC, since that directive seeks in particular to bring about the freedom to provide services, which is one of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty.
Tento výklad smernice 96/71 potvrdzuje jej text v spojení s článkom 49 ES, keďže táto smernica sa zameriava najmä na uskutočnenie slobodného poskytovania služieb, ktoré je jednou zo základných slobôd zaručených Zmluvou.
As the Advocate General stated at point 103 of his Opinion, by requiring undertakings performing public works contracts and, indirectly, their subcontractors to apply the minimum wage laid down by the ‘Buildings and public works’ collective agreement, a law such as the Landesvergabegesetz may impose on service providers established in another Member State where minimum rates of pay are lower an additional economic burden that may prohibit, impede or render less attractive the provision of
Ako zdôraznil generálny advokát v bode 103 svojich návrhov, tým, že sa úspešným uchádzačom verejného obstarávania na práce a nepriamo ich subdodávateľom ukladá povinnosť uplatňovať minimálnu odmenu, akú stanovuje kolektívna zmluva „Stavebníctvo“, taký právny predpis ako krajinský zákon tak môže poskytovateľov služieb, ktorí sú usadení v inom členskom štáte, kde sú minimálne mzdové tarify nižšie, zaťažiť dodatočnými ekonomickými nákladmi, ktoré môžu zabrániť, obmedziť alebo urobiť menej atraktívnymi poskytovanie ich služieb v hostiteľskom členskom štáte.
2008 — CASE C-346/06 their services in the host Member State.
2008 — VEC C-346/06
Therefore, a measure such as that at issue in the main proceedings is capable of constituting a restriction within the meaning of Article 49 EC.
Preto také opatrenie, ako je sporné opatrenie vo veci samej, môže byť obmedzením v zmysle článku 49 ES.
In addition, contrary to the contentions of Land Niedersachsen and a number of the Governments which submitted observations to the Court, such a measure cannot be considered to be justified by the objective of ensuring the protection of workers.
Ďalej v rozpore s tým čo tvrdia spolková krajina Dolné Sasko a viaceré vlády, ktoré predložili písomné pripomienky Súdnemu dvoru, takéto opatrenie nemožno považovať za také, ktoré možno odôvodniť ochranou pracovníkov.
As stated at paragraph 29 of this judgment, since this case concerns the rate of pay fixed by a collective agreement such as that at issue in the main proceedings, that rate is applicable, as a result of a law such as the Landesvergabegesetz, only to a part of the construction sector falling within the geographical area of that agreement, since, first, that legislation applies solely to public contracts and not to private contracts and, second, that collective agreement has not been declared universally applicable.
Ako totiž Súdny dvor konštatoval v bode 29 tohto rozsudku, pokiaľ ide o mzdovú tarifu stanovenú kolektívnou zmluvou, aká je vo veci samej, táto mzdová tarifa je záväzná na základe právneho predpisu, akým je krajinský zákon, len na časť odvetvia stavebníctva, keď na jednej strane sa tento zákon uplatňuje iba na verejné obstarávanie s výnimkou verejných súťaží v súkromnom sektore a keď na druhej strane uvedená kolektívna zmluva nebola vyhlásená za všeobecne uplatniteľnú.
The case-file submitted to the Court contains no evidence to support the conclusion that the protection resulting from such a rate of pay — which, moreover, as the national court also notes, exceeds the minimum rate of pay applicable pursuant to the AEntG — is necessary for a construction sector worker only when he is employed in the context of a public works contract but not when he is employed in the context of a private contract.
Spisový materiál predložený Súdnemu dvoru však neobsahuje žiadne skutočnosti, na základe ktorých by bolo možné vyvodiť záver, že ochrana vyplývajúca z takejto minimálnej mzdovej tarify, ktorá nakoniec, ako to zdôrazňuje vnútroštátny súd, je vyššia ako minimálna mzdová tarifa uplatniteľná na základe AEntG, je nevyhnutná pre pracovníka činného v odvetví stavebníctva, len keď je zamestnaný v rámci verejného obstarávania prác, a nie keď pracuje v rámci zákazky vo verejnej súťaži v súkromnom sektore.
For the same reasons as those set out at paragraphs 39 and 40 of this judgment, the restriction also cannot be considered to be justified by the objective of ensuring protection for independence in the organisation of working life by trade unions, as the German Government contends.
Z tých istých dôvodov ako tie, ktoré sú uvedené v bodoch 39 a 40 tohto rozsudku, uvedené obmedzenie nemožno navyše považovať za také, ktoré možno odôvodniť zabezpečením ochrany autonómnej organizácie profesijného života odbormi, na čo sa odvoláva nemecká vláda.