natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of First Instance accordingly has exclusive jurisdiction, first, to find the facts, except where the substantive inaccuracy of its findings is apparent from the documents submitted to it and, second, to assess those facts.
Len Súd prvého stupňa má teda právomoc jednak zistiť skutkový stav, okrem prípadu, keď by vecná nesprávnosť jeho zistení vyplývala z dokumentov v spise, ktoré mu boli predložené, jednak tento skutkový stav posúdiť.
When the Court of First Instance has found or assessed the facts, the Court of Justice has jurisdiction under Article 225 EC to review the legal characterisation of those facts by the Court of First Instance and the legal conclusions it has drawn from them.
Pokiaľ Súd prvého stupňa zistil alebo posúdil skutkový stav, Súdny dvor má na základe člán -ku 225 ES právomoc preskúmať právnu kvalifikáciu tohto skutkového stavu a právnych následkov, ktoré z neho vyvodil Súd prvého stupňa.
The Court of Justice thus has no jurisdiction to establish the facts or, in principle, to examine the evidence which the Court of First Instance accepted in support of those facts.
Súdny dvor nemá teda právomoc zisťovať skutkový stav a v zásade ani skúmať dôkazy, ktoré Súd prvého stupňa uznal na preukázanie tohto skutkového stavu.
Provided that the evidence has been properly obtained and the general principles of law and the rules of procedure in relation to the burden of proof and the taking of evidence have been observed, it is for the Court of First Instance alone to assess the value which should be attached to the evidence produced to it.
Pokiaľ totiž tieto dôkazy boli riadne získané a boli rešpektované všeobecné právne zásady a procesné pravidlá uplatniteľné v oblasti dôkazného bremena a vykonávania dôkazných prostriedkov, prislúcha samotnému Súdu prvého stupňa posúdiť hodnotu, ktorú je potrebné priznať jemu predloženým dôkazom.
Save where the clear sense of the evidence has been distorted, that appraisal does not therefore constitute a point of law which is subject as such to review by the Court of Justice (see, inter alia, Case C-185/95 P
Toto posúdenie teda nepredstavuje, s výnimkou prípadu nesprávneho posúdenia týchto dôkazov, právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci konania o odvolaní (pozri najmä rozsudky zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C-185/95 P, Zb. s. I-8417, body 23 a 24; zo
As regards the present case, as is apparent from, among other things, paragraph 22 of this judgment and contrary to what Impala contends, the appellants do not, by their appeal, seek generally to call into question the findings of fact made by the Court of First Instance, as such.
Pokiaľ ide o prejednávanú vec, ako vyplýva najmä z bodu 22 tohto rozsudku a v rozpore s tvrdením Impala, odvolatelia sa svojím odvolaním neusilujú vo všeobecnosti spochybniť skutkové posúdenia uskutočnené Súdom prvého stupňa ako také.
By contrast, they raise for the most part questions of law which can form a valid basis for an appeal.
Odvolatelia naopak uplatňujú hlavne právne otázky, ktoré môžu byť legálne predmetom odvolania.
Impala’s general plea of inadmissibility should therefore be rejected.
Treba teda odmietnuť všeobecnú námietku neprípustnosti vznesenú Impala.
That being said, to the extent that Impala puts forward more detailed objections of inadmissibility in relation to a number of specific parts of the appeal, those objections fall to be addressed in the context of the grounds of appeal concerned.
Napriek tomu sa treba v rozsahu, v akom Impala konkrétnejšie namieta neprípustnosť niektorých konkrétnych častí odvolania, zaoberať týmito námietkami v rámci preskúmavania dotknutých odvolacích dôvodov.
The plea of inadmissibility based on the appellants having omitted to challenge a critical passage of the judgment under appeal
O námietke neprípustnosti založenej na tom, že žalobcovia nenapadli rozhodujúcu časť napadnutého rozsudku
Impala submits that, in any event, the Court of First Instance held in paragraph 528 of the judgment under appeal that the Commission did not carry out a prospective analysis of whether the concentration would create a collective dominant position, and held that for this reason alone that Impala’s second plea in law at first instance was well founded. That, in itself, is sufficient to annul the contested decision.
Impala tvrdí, že Súd prvého stupňa v každom prípade v bode 528 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia nevykonala analýzu budúceho vývoja z toho hľadiska, či by dotknutá koncentrácia vytvorila kolektívne dominantné postavenie, a len z tohto jediného dôvodu rozhodol, že druhý žalobný dôvod uvedený Impala bol dôvodný, čo by samo osebe stačilo na to, aby bolo sporné rozhodnutie zrušené.
Accordingly, even if the appellants succeed on one or more of their grounds of appeal, the
Podľa Impala teda aj v prípade, že odvolatelia dosiahnu uznanie dôvodnosti jedného
BERTELSMANN AND SONY CORPORATION OF AMERICA v IMPALA appeal must in any event be dismissed, since the appellants do not contest the finding that no prospective analysis was carried out.
BERTELSMANN A SONY CORPORATION OF AMERICA/IMPALA alebo viacerých svojich dôvodov, odvolanie musí byť v každom prípade odmietnuté z dôvodu, že odvolatelia nespochybňujú zistenie, podľa ktorého nebola vykonaná žiadna analýza budúceho vývoja.
In that regard, it is sufficient to hold that the appeal expressly refers, in a list of the passages in the judgment under appeal that are specifically subject to criticism, to paragraph 528 of that judgment, as well as to paragraphs 533, 539 and 541, which also address the question of the creation of a collective dominant position.
V tomto ohľade stačí konštatovať, že v úvodnom vyjadrení odvolania sa vo výpočte konkrétne kritizovaných častí napadnutého rozsudku výslovne odkazuje na bod 528 uvedeného rozsudku, ako aj na body 533, 539 a 541 uvedeného rozsudku, ktoré sa tiež venujú otázke vytvorenia kolektívneho dominantného postavenia.
That being the case, it cannot validly be argued that the appeal is limited to the reasoning of the Court of First Instance regarding the question of the strengthening of a pre-existing collective dominant position with the result that it should be rejected as inadmissible in its entirety.
Za týchto okolností nemožno s úspechom tvrdiť, že odvolanie sa obmedzuje na úvahy Súdu prvého stupňa v otázke posilnenia už existujúceho kolektívneho dominantného postavenia a že ho teda treba odmietnuť pre neprípustnosť ako celok.
The seven grounds of appeal relied on by the appellants overlap in a number of respects.
Sedem odvolacích dôvodov uvedených odvolateľmi sa v rôznych aspektoch prekrýva.
Essentially, the first to fourth grounds, together with the seventh ground, concern the manner in which the Court of First Instance carried out its review, particularly with respect to questions of proof.
V podstate sa prvý až štvrtý odvolací dôvod, ako aj siedmy odvolací dôvod týkajú spôsobov preskúmavania vykonávaného Súdom prvého stupňa, najmä vo vzťahu k otázkam dokazovania.
The fifth ground concerns the concept of a collective dominant position.
Piaty odvolací dôvod sa týka pojmu „kolektívne dominantné postavenie“.
The sixth ground relates to the findings of the Court of First Instance with respect to the failure of the contested decision to state adequate reasons.
Šiesty odvolací dôvod sa týka posúdenia Súdom prvého stupňa, pokiaľ ide o nedostatočné odôvodnenie sporného rozhodnutia.
It is appropriate to begin the examination of the substance of this appeal by considering the grounds of appeal concerning the manner in which the Court of First Instance approached issues of evidence and proof, and, in the first place, by considering the second part of the third ground.
Meritórne preskúmanie tohto odvolania treba začať odvolacími dôvodmi, ktoré sa týkajú podmienok zaobchádzania s dôkazmi uplatnených Súdom prvého stupňa, a najskôr druhou časťou tretieho odvolacieho dôvodu.
The second part of the third ground of appeal, alleging an error of law in that the Court of First Instance applied an excessive burden and standard of proof as regards decisions approving a concentration
O druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v tom, že Súd prvého stupňa použil neprimerané podmienky dokazovania, pokiaľ ide o rozhodnutia povoľujúce koncentrácie
It is apparent from, among others, paragraphs 289, 366 and 459 of the judgment under appeal that the Court of First Instance considered whether the considerations on which the contested decision was based were capable of justifying the Commission’s finding in that decision that the markets in question were not sufficiently transparent to allow a collective dominant position.
Predovšetkým z bodov 289, 366 a 459 napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa skúmal, či skutočnosti slúžiace ako základ sporného rozhodnutia mohli odôvodniť posúdenie Komisiou obsiahnuté v tomto rozhodnutí, podľa ktorého neboli relevantné trhy dostatočne transparentné, aby umožnili kolektívne dominantné postavenie.
By their third ground of appeal, the appellants maintain that the Court of First Instance committed an error of law by applying an incorrect and excessive standard of proof as regards merger clearance decisions.
Svojím tretím odvolacím dôvodom odvolatelia poukazujú na to, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že použil nesprávne a neprimerané podmienky dokazovania, pokiaľ ide o rozhodnutie o povolení koncentrácie.
In the second part of that ground, the appellants submit that the Court of First Instance misconstrued the burden and standard of proof which applies to those decisions.
V rámci druhej časti tohto odvolacieho dôvodu odvolatelia tvrdia, že Súd prvého stupňa nesprávne vyložil podmienky dokazovania uplatniteľné na také rozhodnutia.
According to the appellants, since it is for the Commission to substantiate a decision prohibiting a concentration, where it has not been able to collect evidence which meets the high standard set by the Community judicature to justify such a prohibition, particularly where the Commission is pursuing a theory of collective dom -inance, it must approve the proposed concentration.
Keďže podľa odvolateľov je povinnosťou Komisie, aby podložila rozhodnutie zakazujúce koncentráciu, musí, pokiaľ nemohla zhromaždiť dôkazy zodpovedajúce vysokému štandardu na odôvodnenie takého zákazu stanovenému judikatúrou Spoločenstva, predovšetkým keď sa oprie o tézu kolektívneho dominantného postavenia, povoliť zamýšľanú koncentráciu.
It is clear, in particular, from Article 10(6) of the Regulation that if the Commission is unable to substantiate its theory of competitive harm on the basis of convincing evidence, the scheme of the Regulation dictates that it must approve the concentration.
Predovšetkým z článku 10 ods. 6 nariadenia totiž vyplýva, že pokiaľ Komisia nie je schopná preukázať ujmu hospodárskej súťaži na základe presvedčivých dôkazov, systém nariadenia jej ukladá povinnosť povoliť túto koncentráciu.
The appellants also maintain in that regard that the Court of First Instance committed an error of law in failing to recognise that the Commission is obliged to satisfy a higher standard of proof when a concentration is prohibited than when such a concentration is approved, since a prohibition represents a serious limitation of the commercial freedom of the notifying parties and since concentrations should benefit from a presumption that they are compatible with the common market.
Navyše odvolatelia v tomto ohľade tvrdia, že sa Súd prvého stupňa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že nepripustil, že Komisia musí v prípade zákazu koncentrácie vyhovieť vyšším dôkazným požiadavkám než v prípade povolenia takej koncentrácie, pretože zákaz predstavuje závažnú prekážku obchodnej slobody oznamovateľov koncentrácie a pretože v prospech koncentrácie musí svedčiť domnienka zlučiteľnosti so spoločným trhom.
It is clear from the caselaw that the Commission must prove that a decision prohibiting a concentration is well founded in accordance with a standard which is stricter than one based on the mere balancing of probabilities and, consequently, that the Commission is not subject to the same burden and standard of proof in the case of an approval decision as it is in the case of a prohibition decision.
Z judikatúry vyplýva, že Komisia musí preukázať opodstatnenosť rozhodnutia zakazujúceho koncentráciu v súlade s prísnejším kritériom, než je kritérium vychádzajúce len z váženia pravdepodobnosti, a že v dôsledku toho Komisia nepodlieha rovnakej povinnosti v oblasti dokazovania pre rozhodnutie povoľujúce koncentráciu a pre rozhodnutie, ktoré koncentráciu zakazuje.
Under a stricter standard than the mere balancing of probabilities, the Commission is, in reality, required only to prove that a decision prohibiting a concentration is well founded.
Podľa prísnejšieho štandardu, než je len váženie pravdepodobnosti, je totiž Komisia v skutočnosti povinná predložiť dôkaz o opodstatnenosti rozhodnutia, ktoré zakazuje koncentráciu.
According to the appellants, the failure to accept such an ‘asymmetric’ standard of proof permeates the assessment by the Court of First Instance of the contested decision and of the evidence on which the Commission relied.
Podľa odvolateľov nepripustenie takého „asymetrického“ dôkazného štandardu prechádza celým posúdením Súdom prvého stupňa týkajúcim sa sporného rozhodnutia a dôkazov, o ktoré sa Komisia oprela.
The appellants go on to submit that, as a result, the Court of First Instance committed an error of law in requiring the Commission to prove the absence of transparency in the recorded music market, when it should have examined whether, at the date of the contested decision, there was sufficient evidence to prove to the requisite legal standard that that transparency existed.
Odvolatelia okrem toho tvrdia, že Súd prvého stupňa sa v dôsledku toho dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že požadoval od Komisie, aby preukázala netransparentnosť trhu s hudobnými nahrávkami, zatiaľ čo mal skúmať, či v okamihu prijatia napadnutého rozhodnutia umožňovali dostatočné dôkazy preukázať právne dostatočným spôsobom existenciu uvedenej transparentnosti.
That error vitiates the whole of the judgment under appeal and, in particular, in various respects described in detail in the appeal, paragraphs 381 to 387, 389, 420, 428, 429 and 433.
Týmto pochybením je postihnutý celý rozsudok a predovšetkým, s ohľadom na rôzne aspekty opísané v úvodnom vyjadrení odvolania, jeho body 381 až 387, 389, 420, 428, 429, ako aj 433.
According to Impala, to follow the appellants’ line of argument in support of the second part of the third ground of appeal and to accept that there is a presumption in favour of the approval of concentrations could have grave repercussions for the merger control regime, such as the risk of abuse of the system.
Podľa Impala by prijatie argumentácie odvolateľov na podporu druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu a uznanie existencie domnienky v prospech povolenia koncentrácie mohlo mať závažné dosahy na režim kontroly týchto operácií, ako je riziko zneužitia systému.
That line of argument ignores the delicate balance created by the Community legislation on merger control between private and public interests and the symmetrical double obligation imposed on the Commission to prohibit mergers which are incompatible with the common market and to approve those that are compatible with it.
Uvedená argumentácia porušuje jemnú rovnováhu vytvorenú právnou úpravou Spoločenstva, pokiaľ ide o kontrolu koncentrácie medzi súkromnými a verejnými záujmami a „povinnosťou dvojitej symetrie“ uloženou Komisiou, aby zakázala koncentrácie, ktoré sú nezlučiteľné so spoločným trhom, povolila tie, ktoré sú s ním zlučiteľné.
The standard of proof required in that regard is that of the balance of probabilities and it is for the Commission to demonstrate where the balance falls. Impala also submits that the
Podmienky dokazovania vyžadované v tomto ohľade zodpovedajú váženiu pravdepodobnosti a je vecou Komisie, aby preukázala, čo je
2008 — CASE C-413/06 P
2008 — VEC C-413/06 P pravdepodobnejšie.
Court of First Instance concluded that the Commission had found a large body of convincing evidence showing that there was transparency on the markets concerned, but that it had ultimately decided that there was not sufficient transparency on the basis of ‘less transparent’ campaign discounts.
Okrem toho Impala uvádza, že Súd prvého stupňa dospel jednak k záveru, že Komisia zhromaždila súbor presvedčivých dôkazov, ktoré preukazovali transparentnosť dotknutých trhov, ale že sa aj napriek tomu nakoniec domnievala, že táto transparentnosť je nedostatočná, pričom sa oprela o existenciu „nižšej priehľadnosti“ akciových zliav.
The Court of First Instance also found that the evidence that was supposed to establish that insufficiency of transparency did not support it.
Súd prvého stupňa okrem toho konštatoval, že dôkazy, ktoré mali preukázať túto nedostatočnú transparentnosť, ju nepotvrdzovali.
Impala also considers that in putting forward the arguments referred to in paragraph 41 of this judgment the appellants appear to be inviting the Court to reopen the findings of fact made by the Court of First Instance.
Impala sa okrem toho domnieva, že sa zdá, že odvolatelia argumentmi uvedenými v bode 41 tohto rozsudku vyzývajú Súdny dvor, aby sa vrátil k posúdeniam skutkových okolností vykonaným Súdom prvého stupňa.
Thus, in so far as Impala, under its general plea of inadmissibility, specifically argues that the third ground of appeal is inadmissible in its entirety, that argument cannot be accepted.
V rozsahu, v akom Impala v rámci svojej všeobecnej námietky neprípustnosti konkrétne namieta neprípustnosť celého tretieho odvolacieho dôvodu, nemožno túto argumentáciu prijať.
As regards the substance, as Impala points out, at the heart of the second part of the third ground of appeal is the premiss that the standard of proof will differ according to whether a decision approving a concentration or a decision prohibiting a concentration is involved.
Pokiaľ ide o vec samu, ako uvádza Impala, druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu sa sústreďuje na tvrdenie, že sa požiadavky v oblasti dokazovania líšia podľa toho, či ide o rozhodnutie povoľujúce koncentráciu alebo o rozhodnutie, ktoré ju zakazuje.
In this connection, it is common ground between the parties that in the judgment under appeal the Court of First Instance applied the same standard of proof to the contested decision — an approval decision — as that which it would have applied to a prohibition decision.
V tomto ohľade účastníci konania nespochybnili, že Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku použil rovnaké dôkazné požiadavky vo vzťahu k spornému rozhodnutiu, ktoré je rozhodnutím povoľujúcim koncentráciu, ako požiadavky, ktoré by použil na rozhodnutie zakazujúce koncentráciu.
In that regard, it should be noted at the outset that there is nothing in Article 2(2) or (3) of the Regulation which states that it imposes different standards of proof in relation to decisions approving a concentration, on the one hand, and decisions prohibiting a concentration, on the other.
V tomto ohľade treba najskôr pripomenúť, že zo znenia odsekov 2 a 3 článku 2 nariadenia nevyplýva, že stanovuje rozdielne dôkazné požiadavky pre rozhodnutia povoľujúce koncentráciu na jednej strane a pre rozhodnutia, ktoré takú koncentráciu zakazujú, na druhej strane.
Thus, as the Court has, in substance, already held, the prospective analysis called for in relation to the control of concentrations, which consists of an examination of how a concentration might alter the factors determining the state of competition on a given market in order to establish whether it would give rise to a significant impediment to effective competition, makes it necessary to envisage various chains of cause and effect with a view to ascertaining which of them is the most likely (see, to that effect, Case C-12/03 P Commission v Tetra Laval [2005] ECR I-987, paragraph 43).
Ako už Súdny dvor v podstate rozhodol, analýza budúceho vývoja potrebná v oblasti kontroly koncentrácií, ktorá spočíva v skúmaní toho, ako by taká koncentrácia mohla zmeniť určujúce faktory stavu hospodárskej súťaže na danom trhu s cieľom zistiť, či by spôsobila významné prekážky efektívnej hospodárskej súťaže, si vyžaduje predstavenie rôznych reťazcov príčin a následkov na účely zistenia, ktorý z nich je najpravdepodobnejší (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. februára 2005, Komisia/Tetra Laval, C-12/03 P, Zb. s. I-987, bod 43).
Contrary to what the appellants submit, it cannot therefore be inferred from the Regulation that there is a general presumption that a notified concentration is compatible with, or incompatible with, the common market.
V rozpore s tvrdením odvolateľov z nariadenia teda nemožno vyvodiť všeobecnú domnienku zlučiteľnosti alebo nezlučiteľnosti oznámenej koncentrácie so spoločným trhom.
That interpretation of the Regulation is not invalidated by Article 10(6), which provides that a notified concentration is to be deemed compatible with the common market where the Commission has not taken a decision on the compatibility of that concentration within the prescribed period.
Tento výklad nariadenia nie je vyvrátený jeho článkom 10 ods. 6, podľa ktorého sa oznámená koncentrácia považuje za zlučiteľnú so spoločným trhom, ak Komisia neprijala v príslušnej lehote rozhodnutie o zlučiteľnosti oznámenej koncentrácie.
That provision is a specific expression of the need for speed, which characterises the general scheme of the Regulation and which requires the Commission to comply with strict timelimits for the adoption of the final decision (see, in that regard, Case C-202/06 P Cementbouw Handel & Industrie v Commission [2007] ECR I-12129, paragraph 39). It is, however, an exception to the general scheme of the Regulation, which is laid down in particular in Articles 6(1) and 8(1), according to which the Commission is to rule expressly on the concentrations which are notified to it. 50
Toto ustanovenie je totiž špecifickým výrazom požiadavky rýchleho konania, ktorá charakterizuje všeobecnú štruktúru nariadenia a ktorá ukladá Komisii povinnosť dodržiavať prísne lehoty na prijatie konečného rozhodnutia (pozri v tomto ohľade rozsudok z 18. decembra 2007, Cementbouw Handel & Industrie/Komisia, C-202/06 P, Zb. s. I-12129, bod 39). Uvedené ustanovenie však predstavuje výnimku zo všeobecnej štruktúry nariadenia vyplývajúcej najmä z jeho článku 6 ods. 1 a článku 8 ods. 1, podľa ktorých Komisia výslovne rozhoduje o koncentráciách, ktoré sú jej oznámené. 50
Furthermore, it is true that, as is apparent from the Court’s caselaw, the decisions of the Commission as to the compatibility of concentrations with the common market
Okrem toho síce z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že rozhodnutia Komisie o zlučiteľnosti koncentrácií so spoločným trhom musia byť podopreté dostatočne
2008 — CASE C-413/06 P must be supported by a sufficiently cogent and consistent body of evidence (see, to that effect, Joined Cases C-68/94 and C-30/95 France and Others v Commission [1998] ECR I-1375, ‘Kali & Salz’, paragraph 228) and that in the context of the an -alysis of a ‘conglomeratetype’ concentration the quality of the evidence produced by the Commission in order to establish that it is necessary to adopt a decision declaring the concentration incompatible with the common market is particularly important (see Commission v Tetra Laval, paragraph 44). 51
2008 — VEC C-413/06 P významnými a súhlasnými dôkazmi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 31. marca 1998, Francúzsko a i./Komisia, nazývaný „Kali & Salz“, C-68/94 a C-30/95, Zb. s. I-1375, bod 228) a že v kontexte analýzy koncentrácie „konglomerátneho“ typu je osobitne dôležitá sila dôkazov predložených Komisiou na preukázanie nevyhnutnosti rozhodnutia, ktorým sa táto koncentrácia vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom (pozri rozsudok Komisia/Tetra Laval, už citovaný, bod 44). 51