natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, the Court considered that ‘on the other hand, Community law does not preclude such national legislation if it provides for tax to be taken into account, where taking the tax into account is made subject to the condition that the debtor prove that he has in fact paid or is required to pay within a given period a specified amount as income tax in the Member State where he resides’.
Súdny dvor však stanovil, že „naproti tomu právu Spoločenstva neodporuje taká vnútroštátna právna úprava, ktorá pripúšťa takéto zohľadnenie, i keď ho podmieňuje tým, že dlžník musí doložiť, že skutočne odviedol alebo je povinný v určitej lehote odviesť presnú čiastku z titulu dane z príjmu v členskom štáte jeho pobytu“.
In Case C-200/02 Zhu and Chen (judgment of 19 October 2004, not yet published in the ECR) Mr and Mrs Chen, Chinese nationals and parents of a first child born in China, wished to have a second child but came up against the birth control policy – the ‘one child policy’ – of the People’s Republic of China.
Vo veci Zhu a Chen (rozsudok z 19. októbra 2004, C-200/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), manželia Chen, čínski štátni občania a rodičia ich prvého dieťaťa narodeného v Číne, si uvedomovali, že ich túžba mať druhé dieťa naráža na politiku obmedzovania pôrodnosti nazývanú „politika jedného dieťaťa“ uplatňovanú v Čínskej ľudovej republike.
They therefore decided that Mrs Chen would give birth abroad.
Preto sa rozhodli, že manželka porodí v zahraničí.
Their second child was thus born in September 2000 in Belfast, Northern Ireland.
Druhé dieťa tohto manželského páru tak prišlo na svet v septembri 2000 v Belfaste, v Severnom Írsku.
The choice of the place of birth was no accident: Irish law allows any person born in the island of Ireland, even outside the political boundaries of Ireland (Éire), to acquire Irish nationality.
Voľba tohto miesta narodenia nebola bezúčelná: írske právo totiž umožňuje každému, kto sa narodí na írskom ostrove (hoci aj mimo politických hraníc Írskej republiky), získať írsku štátnu príslušnosť.
The child therefore acquired that nationality.
Aj toto dieťa získalo írsku štátnu príslušnosť.
Because, however, she did not meet the requirements laid down by the relevant United Kingdom legislation, she did not acquire United Kingdom nationality.
Naproti tomu, pretože nesplnilo podmienky stanovené právnou úpravou uplatňovanou v Spojenom kráľovstve, nezískalo britskú štátnu príslušnosť.
After the birth, Mrs Chen moved to Cardiff, Wales, with her child, and applied there for a long-term residence permit for herself and her child, which was refused.
Po narodení sa pani Chen presťahovala so svojím dieťaťom do Cardiffu, vo Wallese, a tam podala dve žiadosti o udelenie povolenia k dlhodobému pobytu, ktoré boli zamietnuté.
The appellate authority referred a question to the Court on the lawfulness of that refusal, pointing out that the mother and child provide for their needs, they do not rely on public funds, there is no realistic possibility of their becoming so reliant, and they are insured against ill health.
Odvolací orgán, ktorému bola vec predložená, sa Súdneho dvora pýtal na legitímnosť tohto zamietnutia, pričom zdôraznil, že matka a dieťa sú sebestační, nie sú závislí na verejných prostriedkoch, s reálnou pravdepodobnosťou nehrozí, že by sa nimi stali a napokon majú uzavreté zdravotné poistenie.
The circumstance that the facts of the case concerned a young child gave the Court an occasion to state a preliminary point.
Okolnosť, že skutkový stav prípadu sa týka dieťaťa v útlom veku, umožňuje Súdnemu dvoru poskytnúť prvé stanovisko.
It said that the capacity to be the holder of rights guaranteed by the EC Treaty and by secondary law on the free movement of persons does not require that the person concerned has attained the age prescribed for the acquisition of legal capacity to exercise those rights personally.
Spôsobilosť mať práva zaručené Zmluvou a sekundárnym právom v oblasti voľného pohybu osôb nevyžaduje, aby dotknutá osoba dosiahla vek požadovaný pre spôsobilosť na právne úkony, ktorá je potrebná na to, aby sama mohla uplatňovať uvedené práva.
Moreover, the enjoyment of those rights cannot be made conditional on the attainment of a minimum age.
Okrem toho ani požívanie týchto práv nepodlieha podmienke minimálneho veku.
As regards the child’s right of residence, the Court recalled that Article 18 EC has direct effect.
Čo sa týka práva pobytu dieťaťa, Súdny dvor pripomína priamu účinnosť článku 18 ES.
Purely as a national of a Member State, and therefore a citizen of the Union, she can rely on the right of residence laid down by that provision.
Už len z titulu štátnej príslušnosti členského štátu, a teda občana Únie, možno sa dovolávať práva pobytu upraveného v tomto ustanovení.
Regard must be had, however, to the limitations and conditions to which that right is subject, in particular Article 1(1) of Directive 90/364, 2which allows Member States to require that the persons concerned have sickness insurance and sufficient resources.
Je však treba prihliadať na obmedzenia a podmienky, s výhradou ktorých sa toto právo priznáva, najmä na článok 1 ods. 1 smernice 90/3642, ktorý umožňuje členským štátom požadovať, aby dotyčné osoby mali uzavreté zdravotné poistenie a mali dostatočné finančné prostriedky.
The Court found that that was so in the present case.
Súdny dvor konštatuje, že je tomu tak v prejednávanom prípade.
It further stated that the fact that the sufficient resources of the child were provided by her mother and she had none herself was immaterial: a requirement as the origin of the resources cannot be added to the requirement of sufficient resources.
Ďalej upresňuje, že skutočnosť, že dostatočné finančné prostriedky zabezpečuje matka a nemá ich dieťa samotné, nie je rozhodujúca: nemožno, uvádza Súdny dvor, k podmienke dostatočných finančných prostriedkov pripájať požiadavku ohľadom pôvodu týchto prostriedkov.
Finally, as regards the fact that Mrs Chen went to Ireland with the sole aim of giving her child the nationality of a Member State, in order then to secure a right of residence in the United Kingdom for herself and her child, the Court recalled that it is for each Member State to define the conditions for the acquisition and loss of nationality.
Napokon, pokiaľ ide o skutočnosť, že pani Chen sa vybrala do Írska výlučne s úmyslom dať svojmu dieťaťu štátnu príslušnosť členského štátu, aby následne získala právo na pobyt v Spojenom kráľovstve pre dieťa a seba samotnú, Súdny dvor pripomína, že stanovenie podmienok nadobudnutia a straty štátnej príslušnosti spadá do právomoci každého členského štátu.
A Member State may not restrict the effects of the grant of the nationality of another Member State by imposing an additional condition for the recognition of that nationality with a view to the exercise of the fundamental freedoms provided for in the Treaty.
Členský štát nemôže obmedzovať účinky udelenia štátnej príslušnosti iného členského štátu požadovaním dodatočnej podmienky pre uznanie tejto štátnej príslušnosti za účelom výkonu základných slobôd stanovených v Zmluve.
Council Directive 90/364/EEC of 28 June 1990 on the right of residence (OJ 1990 L 180, p. 26).
Smernica Rady 90/364/EHS z 28. júna 1990 o práve pobytu (Ú. v. ES 1990, L 180, s. 26).
In the present case, said the Court, the position was exactly the opposite.
Súdny dvor svojom dieťati.
On the other hand, where a child is granted a right of residence by Article 18 EC and Directive 90/364, the parent who is the carer of the child cannot be refused the right to reside with the child in the host Member State, as otherwise the child’s right of residence would be deprived of any useful effect.
Naproti tomu, pokiaľ článok 18 ES a smernica 90/364 priznávajú právo pobytu dieťaťu, nemožno odmietnuť rodičovi, ktorý sa o neho stará, aby sa s týmto dieťaťom zdržoval v hostiteľskom členskom štáte, inak by právo pobytu dieťaťa bolo pozbavené effet utile.
In the field of the free movement of goods, the Court had to decide inter alia on national rules concerning the composition of foodstuffs and food supplements and on national rules on the packaging of drinks.
V oblasti voľného pohybu tovaru mal Súdny dvor možnosť sa zaoberať, okrem iného, vnútroštátnymi úpravami týkajúcimi sa zloženia potravín a potravinových prísad, ako aj právnou úpravou týkajúcou sa balenia nápojov.
In Case C-95/01 Greenham and Abel [2004] ECR I-1333 the Tribunal de grande instance de Paris (Regional Court, Paris, France), which was hearing criminal proceedings against the joint directors of a company distributing foodstuffs, asked the Court pursuant to Article 234 EC whether a Member State may prohibit the marketing on its territory without prior authorisation of foodstuffs lawfully manufactured and marketed in another Member State, on the ground that they contain nutrients whose addition is not authorised for human consumption by the national rules and vitamins in quantities exceeding the recommended daily intake or the safety limits laid down at national level.
Vo veci Greenham a Abel (rozsudok z 5. februára 2004, C-95/01, Zb. s. I-1333), Tribunal de grande instance de Paris (Francúzsko), vo veci začatého trestného stíhania proti konateľom spoločnosti zaoberajúcej sa distribúciou potravín, položil Súdnemu dvoru na základe článku 234 ES otázku, či môže členský štát zakázať, aby na jeho území boli bez predchádzajúceho povolenia uvádzané na trh potraviny legálne vyrobené a uvedené na trh v inom členskom štáte z dôvodu, že obsahujú výživové látky, ktorých pridanie do ľudskej stravy nie je dovolené vnútroštátnou úpravou, ako aj vitamíny, ktorých množstvo prevyšuje odporúčanú dennú dávku, alebo dokonca prevyšuje bezpečnostné hranice stanovené na vnútroštátnej úrovni.
After noting that national rules such as those at issue in the main proceedings constitute a measure having equivalent effect to a quantitative restriction, the Court stated that they could nevertheless be justified, under certain conditions, under Article 30 EC.
Po uvedení, že vnútroštátna právna úprava, aká je predmetom vo veci samej, jasne predstavuje opatrenie s rovnocenným účinkom ako množstvové obmedzenie, Súdny dvor konštatuje, že predsa môže byť odôvodnená na základe článku 30 ES, ak sa dodržia určité podmienky.
First, such rules must make provision for a procedure enabling economic operators to have a nutrient included on the national list of authorised substances.
Na jednej strane takáto právna úprava musí upravovať postup umožňujúci podnikateľským subjektom zápis výživovej látky do vnútroštátneho zoznamu povolených látok.
The procedure must be one which is readily accessible and can be completed within a reasonable time, and is open, if necessary, to challenge before the courts.
Toto konanie musí byť dostupné, musí sa dať ukončiť v rozumných lehotách a musí prípadne existovať možnosť súdnej preskúmateľnosti.
Second, an application to have a nutrient included on the national list of authorised substances may be refused by the competent national authorities only if the substance poses a genuine risk to public health.
Na druhej strane, žiadosť o zápis výživovej látky do vnútroštátneho zoznamu povolených látok môže byť zamietnutá príslušnými vnútroštátnymi orgánmi len vtedy, ak táto látka predstavuje skutočné riziko pre verejné zdravie.
Such a risk must be assessed, stated the Court, on the basis of the most reliable scientific data available and the most recent results of international research.
To musí byť posúdené, upresňuje Súdny dvor, na základe najspoľahlivejších vedeckých poznatkov a najnovších výsledkov medzinárodného výskumu.
Finally, since such rules derogate from the principle of the free movement of goods within the Community, they must be confined to what is actually necessary to ensure the safeguarding of public health and must be proportionate to the aim thus pursued.
Súdny dvor napokon pripomína, že vzhľadom na to, že takáto právna úprava predstavuje výnimku zo zásady voľného pohybu tovaru vo vnútri Spoločenstva, musí sa obmedzovať na to, čo je skutočne nevyhnutné pre zabezpečenie ochrany verejného zdravia, a musí byť primeraná sledovanému cieľu.
In Case C-387/99 Commission v Germany [2004] ECR I-3751 and Case C-150/00 Commission v Austria [2004] ECR I-3887, it was because it had been alerted by a number of complaints against the administrative practice in Germany and Austria of
Vo veciach Komisia/Nemecko (rozsudok z 29. apríla 2004, C-387/99, Zb. s. I-3751) a Komisia/Rakúsko (rozsudok z 29. apríla 2004, C-150/00, Zb. s.
Proceedings automatically classifying as medicinal products preparations based on certain vitamins and/or minerals lawfully marketed as food supplements in the Member State from which they are imported, where those substances are present in amounts exceeding the recommended daily intake (Case C-150/00) or exceed it by three times (Case C-387/99), that the Commission brought two actions before the Court of Justice against those Member States for infringement of the principle of the free movement of goods laid down in Article 28 EC.
Činnosť na trh ako výživové doplnky v členskom štáte, z ktorého boli dovezené, z dôvodu, že tieto látky sú prítomné v množstvách vyšších, než je doporučená denná dávka (C-150/00), alebo túto dávku trojnásobne prevyšujú (C-387/99).
In support of those actions, the Commission argued essentially that the classification of each vitamin or mineral as a medicinal product must be carried out case by case, having regard to the pharmacological properties which it was recognised as having in the present state of scientific knowledge.
Na podporu týchto žalôb Komisia v podstate uvádza, že kvalifikácia každého vitamínu alebo minerálnej soli ako lieku musí byť uskutočnená jednotlivo s prihliadnutím na farmakologické vlastnosti, ktoré sú im za súčasného stavu vedeckého poznania prisudzované.
The harmfulness of vitamins and minerals varied.
Stupeň škodlivosti vitamínov a minerálnych solí sa totiž mení.
It argued that a single general and abstract approach for all those substances thus went beyond what was necessary for achieving the objective of the protection of health laid down in Article 30 EC, so that that approach was not proportionate.
Rovnaký všeobecný a abstraktný prístup k všetkým látkam ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné k dosiahnutiu cieľa ochrany zdravia uvedeného v článku 30 ES, takže takýto prístup nie je primeraný.
The barrier to the free movement of goods resulting from the contested practices could not therefore be justified, even though it pursued a legitimate aim.
Prekážka voľnému pohybu tovaru, ktorá vyplýva zo spornej praxe, v dôsledku toho nie je odôvodniteľná, hoci sleduje legitímny cieľ.
The Court, upholding the Commission’s argument, held that, to determine whether vitamin preparations or preparations containing minerals should be classified as medicinal products within the meaning of Directive 65/65 on proprietary medicinal products, the national authorities, acting under the control of the court, must work on a case-by-case basis, having regard to the characteristics of those preparations, in particular their composition, their pharmacological properties, the manner in which they are used, the extent of their distribution, their familiarity to consumers and the risks which their use may entail.
Súdny dvor potvrdzuje analýzu Komisie, keď konštatuje, že na to, aby vnútroštátne orgány rozhodli či vitamínové prípravky alebo prípravky obsahujúce minerálne soli majú byť kvalifikované ako lieky v zmysle smernice 65/65 o aproximácií ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení týkajúcich sa liekov, musia pod dohľadom súdu jednotlivo posudzovať, s prihliadnutím na všetky charakteristické vlastnosti uvedených prípravkov z nich, najmä na ich zloženie, farmaceutické vlastnosti, spôsob použitia, mieru ich rozširovania, znalosti, ktoré o nich majú spotrebitelia, a riziká, ktoré môžu byť spojené s ich užívaním.
Classification as a medicinal product of a vitamin preparation or a preparation containing minerals which is based solely on the recommended daily amount of the nutrient it contains does not fully satisfy the requirement for a classification on the basis of the pharmacological properties of each preparation.
Klasifikácia vitamínového prípravku alebo prípravku obsahujúceho minerálne soli ako lieku, poznamenáva Súdny dvor, ktorá je založená výlučne na doporučenej dennej dávke výživovej látky v nej obsiahnutej, nevyhovuje úplne požiadavke klasifikácie v závislosti od farmaceutických vlastností každého prípravku.
Even though it is true that the concentration of vitamins or minerals above which a preparation is classified as a medicinal product varies according to the vitamin or mineral in question, it does not necessarily follow that all preparations containing more than once – or three times – the recommended daily intake of one of those substances come within the definition of a medicinal product for the purposes of Directive 65/65. 3
I keď je pravda, že koncentrácia vitamínov alebo minerálnych solí, pri dosiahnutí ktorej je prípravok klasifikovaný ako liek, sa líši podľa toho, o aký vitamín alebo minerálnu soľ ide, nevyhnutne z toho nevyplýva, že na každý prípravok obsahujúci väčšie množstvo niektorej z uvedených látok, než je jej odoporúčaná denná dávka – alebo jej trojnásobok, sa vzťahuje definícia lieku v zmysle smernice 65/653.
In those circumstances, the Court then said, it was clear that the contested practices create a barrier to trade, since such preparations lawfully marketed or produced in other Member States as food supplements cannot be marketed in Germany or Austria until they have been subject to the marketing authorisation procedure for medicinal products.
Za týchto podmienok, pokračuje Súdny dvor, treba konštatovať, že sporná prax vytvára prekážku obchodu, lebo takéto prípravky legálne uvedené na trh alebo vyrobené v iných členských štátoch ako výživové doplnky, môžu byť uvedené na trh v Nemecku alebo v Rakúsku až potom, čo sa podrobili konaniu o povolení na uvedenie na trh, ktoré sa vzťahuje na lieky.
That barrier cannot be justified on the basis of Article 30 EC.
Táto prekážka pritom nemôže byť odôvodnená na základe článku 30 ES.
While that provision allows Member States a certain discretion relating to the protection of public health, the means used must be proportionate to the objective pursued, which it must not be possible to attain by measures less restrictive of intraCommunity trade.
V tomto ohľade, uvádza Súdny dvor, systematická povaha spornej praxe neumožňuje identifikovať a vyhodnotiť skutočné nebezpečenstvo pre verejné zdravie, čo by vyžadovalo, aby sa jednotlivo uskutočnilo dôkladné posúdenie účinkov, ktoré môžu byť spôsobené pridaním predmetných vitamínov a minerálnych solí.
In this respect, stated the Court, the systematic nature of the contested practices does not make it possible to
Na základe týchto úvah Súdny dvor určil, že Nemecko a Rakúsko si nesplnili povinnosti, ktoré im vyplývajú z článku 28 ES.
Council Directive 65/65/EEC of 26 January 1965 on the approximation of provisions laid down by law, regulation or administrative action relating to proprietary medicinal products (OJ, English Special Edition 1965-1966, p. 20).
Smernica Rady 65/65/EHS z 26. januára 1965 o aproximácii ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení, týkajúcich sa liekov (Ú. v. ES 1965, L 22, s. 369).
In two separate cases, Case C-463/01 Commission v Germany (judgment of 14 December 2004, not yet published in the ECR) and Case C-309/02 Radlberger Getränke and S. Spitz (judgment of 14 December 2004, not yet published in the ECR), the Court was called on to rule on the permissibility with respect to the Community rules of measures adopted in Germany to cope with the environmental problem created by drinks packaging.
V rámci dvoch rozdielnych vecí Komisia/Nemecko (rozsudok zo 14. decembra 2004, C-463/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) a Radlberger Getränke a S. Spitz (rozsudok zo 14. decembra 2004, C-309/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke) sa Súdny dvor musel vysloviť z pohľadu pravidiel Spoločenstva k prípustnosti opatrení prijatých v Nemecku v reakcii na problém životného prostredia vznikajúci v dôsledku nápojových obalov z pohľadu pravidiel Spoločenstva.
In that Member State, producers and distributors of drinks in nonreusable packaging are subject in principle to the obligation to charge a deposit and take back packaging.
V uvedenom členskom štáte spravidla majú výrobcovia a distribútori nápojov balených v jednorazových obaloch povinnosť zálohovania a spätného odberu obalov.
They may, however, comply with this by participating in a global collection system.
Tejto povinnosti sa však môžu zbaviť účasťou na globálnom systéme zberu obalov.
That option is withdrawn if, for two years in a row, the percentage of drinks marketed in reusable packaging in Germany falls below a certain threshold.
Táto možnosť zaniká, pokiaľ v priebehu dvoch po sebe nasledujúcich rokov percentuálny pomer nápojov uvedených na trh, ktoré sú balené v opätovne použiteľných obaloch, klesne v Nemecku pod určitú hranicu.
Case C-463/01 concerned an action for failure to fulfil obligations brought by the Commission against Germany.
Vec C-463/01 sa týka žaloby o nesplnenie povinnosti podanej Komisiou proti Nemecku.
According to the guardian of the treaties, the above rules constitute a barrier to trade.
Podľa tejto ochrankyne zmlúv primárneho práva, predstavuje uvedená právna úprava prekážku obchodu.
Producers of mineral water, who all have to bottle at source under a Community directive, are subject to a particular burden if they are established in other Member States.
Na výrobcov minerálnych vôd, ktorí na základe smernice Spoločenstva musia všetci túto minerálnu vodu plniť do fliaš pri zdroji, tak dopadá osobitná záťaž, pokiaľ sú usadení v iných členských štátoch.
The judgment giving a preliminary ruling in Case C-309/02 concerned the same basic problem.
Rozsudok o prejudiciálnej otázke vyhlásený vo veci C-309/02 sa zaoberal rovnakým vecným problémom.
The Austrian undertakings Radlberger and Spitz export soft drinks to Germany and belong to a global system of waste collection, ‘Der Grüne Punkt’.
Rakúske podniky Radlberger a Spitz vyvážajú osviežujúce nápoje do Nemecka a pripojili sa ku globálnemu systému zberu odpadov „Der Grüne Punkt“.
Those two undertakings brought proceedings in the Verwaltungsgericht Stuttgart (Administrative Court, Stuttgart), arguing that the German rules on quotas for reusable packaging and the related obligations were contrary to Directive 94/62 4 and the provisions of the Treaty on the free movement of goods.
Tieto dva podniky podali na Verwaltungsgericht Stuttgart žalobu, kde tvrdia, že nemecký režim kvót opätovne použiteľných obalov a povinnosti s ním spojené sú v rozpore so smernicou 94/624 a ustanoveniami Zmluvy, ktoré sa týkajú voľného pohybu tovaru.
The German court decided to stay the proceedings and make a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Nemecký súd sa rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru prejudiciálne otázky.
According to the Court, since Directive 94/62 does not carry out a complete harmonisation of national systems for the reuse of packaging, the German legislation must be capable of assessment in the light of the provisions of the EC Treaty relating to the free movement of goods.
Podľa Súdneho dvora, keďže smernica 94/62 úplne neharmonizuje vnútroštátne systémy opätovného použitia obalov, musí sa nemecká právna úprava posudzovať podľa ustanovení Zmluvy o ES týkajúcich sa voľného pohybu tovarov.
Although applying without distinction, the national legislation does not affect the marketing of drinks produced in Germany and that of drinks from other Member States in the same manner.
Aj keď sa uplatňuje bez rozdielu, táto vnútroštátna úprava neovplyvňuje rovnakým spôsobom obchodovanie s nápojmi vyrobenými v Nemecku a nápojmi pochádzajúcimi z iných členských štátov.
The changeover from a global system of waste collection to a deposit and return system results generally in additional costs for all producers.
Prechod od globálneho systému zberu obalov k systému individuálneho zálohovania a preberania spôsobuje vo všeobecnosti pre každého výrobcu dodatočné náklady.