natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2008 — CASE C-412/04 the provisions of Title III of that directive which concerns the choice of award procedures and, second, from Article 15 of Directive 93/38 that supply and works contracts and contracts which have as their object services listed in Annex XVI A are to be awarded in accordance with, inter alia, the provisions of Title IV of Directive 93/38, relating to award procedures.
2008 — VEC C-412/04 s ustanoveniami hlavy III tejto smernice, ktorá je venovaná výberu postupov verejného obstarávania, pričom na druhej strane z článku 15 smernice 93/38 vyplýva, že verejné zmluvy na dodanie tovaru a prác, ako aj verejné zmluvy, ktorých predmetom sú služby uvedené v spomenutej prílohe XVI A, sa uzatvárajú najmä v súlade s ustanoveniami hlavy IV tejto smernice týkajúcej sa postupov verejného obstarávania.
Therefore, in so far as contracts for the supervision of works must be awarded in accordance with the rules laid down by Directives 92/50 and 93/38, the direct award to the project designer, as resulting from Article 27(2) of Law No 109/1994, infringes those directives as regards contracts which, having regard to their value, fall within the scope of the directives.
Z tohto dôvodu v rozsahu, v ktorom sa má zadávanie riadenia stavebného projektu riadiť podľa pravidiel stanovených v smerniciach 92/50 a 93/38, priame zadanie výkonu týchto úloh projektantovi, ako to vyplýva z článku 27 ods. 2 zákona č. 109/1994, je v rozpore s týmito smernicami, pokiaľ ide o verejné zmluvy, ktoré vzhľadom na svoju hodnotu spadajú do pôsobnosti týchto smerníc.
Likewise, in so far as contracts for inspection works must be awarded in accordance with the rules laid down by Directives 92/50 and 93/38, the award to third parties in the circumstances set out in Article 28(4) of Law No 109/1994 and Article 188 of DPR No 554/1999 infringes those directives as far as concerns the contracts included in their scope.
Rovnako v rozsahu, v ktorom sa má zadávanie úloh spojených s kolaudáciou riadiť podľa pravidiel stanovených v smerniciach 92/50 a 93/38, priame zadanie výkonu týchto úloh tretím osobám za podmienok uvedených v článku 28 ods. 4 zákona č. 109/1994 a článku 188 DPR č. 554/1999 je v rozpore s týmito smernicami, pokiaľ ide o verejné zmluvy, ktoré spadajú do ich pôsobnosti.
In the second place, in the case of contracts in respect of which the value of the services concerned is below the threshold for application of Directives 92/50 and 93/38, as stated in paragraphs 68 and 82 of this judgment the absence from the applicable national provisions of any express reference to the application of the obligations arising from the Treaty does not mean that there is no need to comply with the principle of equal treatment and the obligation of transparency when awarding those contracts in so far as the conditions laid down by the caselaw recalled in paragraph 66 of this judgment are satisfied.
Po druhé, pokiaľ ide o zmluvy, v ktorých je hodnota predmetných služieb nižšia ako prahová hodnota na uplatnenie smerníc 92/50 a 93/38, nemôže neexistencia výslovnej zmienky týkajúcej sa uplatnenia povinností vyplývajúcich zo Zmluvy v uplatniteľných vnútroštátnych predpisoch znamenať, ako to bolo uvedené v bodoch 68 a 82 tohto rozsudku, že pri uzatváraní zmlúv neexistuje povinnosť dodržiavať zásadu rovnosti zaobchádzania a povinnosť transparentnosti, ak sú splnené podmienky stanovené v judikatúre spomenutej v bode 66 tohto rozsudku.
Therefore, the fourth and fifth pleas must be dismissed in so far as they refer to the infringement of Articles 43 EC and 49 EC but are well founded as to the remainder.
V dôsledku toho musia byť štvrtý a piaty žalobný dôvod zamietnuté v rozsahu, v ktorom sa týkajú porušenia článkov 43 ES a 49 ES, pričom však vo zvyšnej časti sú dôvodné.
The sixth complaint
O šiestom žalobnom dôvode
The sixth complaint concerns Articles 37a to 37c of Law No 109/1994, pursuant to which the authorities may allow the execution by third parties of public works which can be exploited commercially, in accordance with a specific award procedure.
Šiesty žalobný dôvod sa týka článku 37a a ďalších článkov zákona č. 109/1994, ktoré správnym orgánom umožňujú, aby externé subjekty zhotovili verejné práce, ktoré môžu byť využívané na obchodné účely v súlade s osobitným postupom verejného obstarávania.
During the first stage, third parties are invited to submit, as promoters, proposals for the award of concessions, in respect of which the costs are assumed wholly or in part by the promoters.
V prvej fáze sú tretie osoby vyzvané, aby ako developéri predložili návrhy na udelenie koncesií, pričom títo developéri uhradia sčasti alebo v celku súvisiace náklady.
Once the proposals submitted have been evaluated, those considered to be in the public interest are selected in a second stage, in the course of which, with respect to each proposal selected, a restricted tender procedure is opened with a view to selecting two further offers.
Po vyhodnotení predložených návrhov postúpia do druhej fázy tie návrhy, ktoré sú vo verejnom záujme. Počas tejto fázy sa môže každý z úspešných predkladateľov návrhov zúčastniť na užšej výzve na predloženie ponúk, ktorej cieľom je vybrať dve ponuky.
A negotiated procedure is then opened by the contracting authority with the promoter and the other third parties who have submitted the two best offers in the tender procedure, the promoter having the opportunity to adapt his proposal to the offer considered most suitable by the contracting authority.
Potom verejný obstarávateľ začne rokovacie konanie s developérom a s ďalšími tretími osobami, ktoré predložili dve najlepšie ponuky v rámci výzvy na predloženie ponúk, pričom developér má možnosť prispôsobiť svoj návrh tomu návrhu, o ktorom sa verejný obstarávateľ nazdáva, že je najvhodnejší.
The Commission submits that those rules are liable to constitute an infringement of the principle of equal treatment.
Komisia uvádza, že predmetná právna úprava môže predstavovať porušenie rovnosti zaobchádzania.
It takes the view that the rules for opening the concession up to competition favour the promoter as compared with all the other potential tenderers for two reasons.
Komisia sa nazdáva, že postupy pri výberovom konaní na udelenie koncesie zvýhodňujú developéra vo vzťahu k všetkým ostatným potenciálnym konkurentom dvomi spôsobmi.
First, the promoter is automatically invited to take part in the negotiated procedure for the award of the concession, irrespective of any comparison between his proposal and the offers submitted by the participants in the previous tendering procedure.
Na jednej strane je developér automaticky vyzvaný, aby sa zúčastnil na rokovacom konaní, ktorého cieľom je udelenie koncesie, nezávisle od akéhokoľvek porovnania medzi jeho ponukou a ponukami predloženými účastníkmi predchádzajúcej výzvy na predloženie návrhov.
Second, the promoter has the opportunity to amend his proposal during the negotiated procedure in order to adapt it to the tender considered by the contracting authority to be the most suitable.
Na druhej strane má developér možnosť zmeniť svoju ponuku počas rokovacieho konania s cieľom prispôsobiť ju ponuke, o ktorej sa verejný obstarávateľ nazdáva, že je najvhodnejšia.
In reality, that advantage amounts to the recognition of a right of priority for the promoter in the award of the concession.
Táto výhoda v skutočnosti predstavuje uznanie prednostného práva na udelenie koncesie v prospech predmetného developéra.
The Italian Republic states that Community Law 2004, mentioned in paragraph 40 of this judgment, took account of the Commission’s objections.
Talianska republika upresnila, že zákon Spoločenstva 2004, uvedený v bode 40 tohto rozsudku, zohľadnil námietky Komisie.
It is clear from Article 38(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of Justice and from the caselaw relating to that provision, that an application must state the subjectmatter of the proceedings and a summary of the pleas in law on which the application is based, and that that statement must be sufficiently clear and precise to enable the defendant to prepare his defence and the Court to rule on the application.
Z článku 38 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a z príslušnej judikatúry vyplýva, že každý návrh na začatie konania musí označiť predmet konania a zhrnutie dôvodov a že toto označenie musí byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si svoju obhajobu a Súdnemu dvoru vykonávať preskúmanie. Podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je žaloba založená,
It is therefore necessary for the essential points of law and of fact on which a case is based to be indicated coherently and intelligibly in the application itself and for the heads of claim to be set out unambiguously so that the Court does not rule ultra petita or indeed fail to rule on an objection (Case C-195/04 Commission v Finland [2007] ECR I-3351, paragraph 22).
KOMISIA/TALIANSKO musia teda koherentným a zrozumiteľným spôsobom vyplynúť už z textu samotného návrhu a návrhy žaloby musia byť formulované jednoznačne, aby Súdny dvor nerozhodol nad rámec návrhov alebo neopomenul rozhodnúť o niektorom žalobnom dôvode (rozsudok z 26. apríla 2007, Komisia/Fínsko, C-195/04, Zb. s. I-3351, bod 22 a citovaná judikatúra).
In this case, the Commission’s application does not satisfy those requirements so far as the present complaint is concerned.
V dotknutom prípade žaloba Komisie, pokiaľ ide o šiesty žalobný dôvod, nespĺňa tieto požiadavky.
By its application, the Commission seeks a declaration that the Italian Republic has failed to fulfil obligations under Directives 92/50, 93/36, 93/37 and 93/38 and Articles 43 EC and 49 EC.
Cieľom žaloby Komisie je, aby Súdny dvor určil, že Talianska republika si nesplnila niektoré povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smerníc 92/50, 93/36, 93/37 a 93/38, ako aj z článkov 43 ES a 49 ES.
In the sixth complaint, it fails to state precisely which of those directives and/or provisions of the Treaty the Italian Republic is supposed to have infringed by allegedly infringing the principle of equal treatment.
V rámci tohto žalobného dôvodu však Komisia neuviedla, ktoré z týchto smerníc alebo ustanovení Zmluvy Talianska republika presne porušila, keď sa údajne dopustila porušenia zásady rovnosti zaobchádzania.
Moreover, as far as concerns Articles 43 EC and 49 EC, those articles do not lay down a general obligation of equal treatment but contain, as is clear from the caselaw cited in paragraph 66 of this judgment, a prohibition on discrimination on the basis of nationality.
Články 43 ES a 49 ES okrem toho neukladajú všeobecnú povinnosť rovnosti zaobchádzania, ale obsahujú, ako vyplýva z judikatúry citovanej v bode 66 tohto rozsudku, zákaz diskriminácie na základe štátnej príslušnosti.
The Commission does not give any particulars regarding the existence of such discrimination in this complaint.
Komisia pritom neuvádza nijakú indíciu o prípadnej existencii takejto diskriminácie v rámci predmetného žalobného dôvodu.
Therefore, the sixth complaint must be declared inadmissible.
Šiesty žalobný dôvod musí byť teda vyhlásený za neprípustný.
Having regard to all the foregoing considerations, it must be held that, by adopting:
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné určiť, že Talianska republika si tým, že prijala:
— Article 2(1) of Law No 109/1994, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directives 92/50, 93/36 and 93/37;
— článok 2 ods. 1 zákona č. 109/1994, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smerníc 92/50, 93/36 a 93/37,
— Article 2(5) of Law No 109/1994, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directive 93/37; and
— článok 2 ods. 5 uvedeného zákona, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice 93/37, a
— Articles 27(2) and 28(4) of Law No 109/1994, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directives 92/50 and 93/38.
— článok 27 ods. 2 a článok 28 ods. 4 tohto istého zákona, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smerníc 92/50 a 93/38.
Under Article 69(3) of the Rules of Procedure, the Court may order that the costs be shared or decide that each party is to bear its own costs where each party succeeds on some and fails on other heads.
V súlade s článkom 69 ods. 3 rokovacieho poriadku Súdny dvor môže rozdeliť náhradu trov konania medzi účastníkov konania alebo rozhodnúť tak, že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania, ak účastníci mali úspech len v časti predmetu konania.
Since the Commission has been partly unsuccessful with respect to the second, fourth and fifth complaints, unsuccessful with respect to the third complaint and the sixth complaint has been declared inadmissible, and the Italian Republic has been unsuccessful on the first complaint and partly unsuccessful with respect to the second, fourth and fifth complaints, each party is to bear its own costs.
Keďže v tejto veci Komisia nemala úspech v častiach druhého, štvrtého a piateho žalobného dôvodu ani v treťom žalobnom dôvode, pričom šiesty žalobný dôvod bol okrem toho vyhlásený za neprípustný, a Talianska republika nemala úspech v prvom žalobnom dôvode ani v častiach druhého, štvrtého a piateho žalobného dôvodu, je opodstatnené zaviazať oboch účastníkov konania, aby znášali svoje vlastné trovy konania.
Under Article 69(4) of the Rules of Procedure, the Member States which have intervened in the proceedings are to bear their own costs.
Podľa článku 69 ods. 4 rokovacieho poriadku členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania.
On those grounds, the Court (Second Chamber) hereby:
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
Declares that, by adopting:
Talianska republika si tým, že prijala:
— Article 2(1) of Law No 109 of 11 February 1994 — Framework Law on public works (legge quadro in materia di lavori pubblici), as amended by Law No 166 of 1 August 2002, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Council Directive 92/50/EEC of 18 June 1992 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts, Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993 coordinating procedures for the award of public supply contracts, and Council Directive 93/37/EEC of 14 June 1993 concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts as amended by European Parliament and Council Directive 97/52/EC of 13 October 1997;
— článok 2 ods. 1 zákona č. 109/1994, rámcového zákona o verejných prácach (legge quadro in materia di lavori pubblici) z 11. februára 1994, zmeneného a doplneného zákonom č. 166 z 1. augusta 2002, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb, smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania dodania tovaru a zo smernice Rady 93/37/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania prác, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/52/ES z 13. októbra 1997,
— Article 2(5) of Law No 109/1994 as amended, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directive 93/37 as amended; and
— článok 2 ods. 5 uvedeného zákona v znení zmien a doplnení, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice 93/37, v znení zmien a doplnení, a
— Articles 27(2) and 28(4) of Law No 109/1994 as amended, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directive 92/50 and
— článok 27 ods. 2 a článok 28 ods. 4 tohto istého zákona, v znení zmien a doplnení, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smerníc Rady
Council Directive 93/38/EEC of 14 June 1993 coordinating the procurement procedures of entities operating in the water, energy, transport and telecommunications sectors;
92/50 a 93/38/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupy verejného obstarávania subjektov pôsobiacich vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore.
Dismisses the action as to the remainder;
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
Orders the Commission of the European Communities and the Italian Republic to bear their own costs;
Komisia Európskych spoločenstiev a Talianska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
Orders the French Republic, the Kingdom of the Netherlands and the Republic of Finland to bear their own costs.
Francúzska republika, Holandské kráľovstvo a Fínska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
Case C-426/05
Vec C-426/05
(Reference for a preliminary ruling from the Verwaltungsgerichtshof (Austria))
[návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko)]
(Electronic communications — Networks and services — Common regulatory framework — Articles 4 and 16 of Directive 2002/21/EC (Framework Directive) — Appeals — Administrative market analysis procedure)
„Elektronické komunikácie — Siete a služby — Spoločný regulačný rámec — Články 4 a 16 smernice 2002/21/ES (rámcová smernica) — Žaloba — Správny postup analýzy trhu“
Approximation of laws — Electronic communications networks and services — Regulatory framework — Directive 2002/21
Aproximácia právnych predpisov — Elektronické komunikačné siete a služby — Regulačný rámec — Smernica 2002/21
(European Parliament and Council Directive 2002/21, Arts 4(1) and 16(3))
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/21, článok 4 ods. 1 a článok 16 ods. 3)
(European Parliament and Council Directive 2002/21, Art. 4)
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/21, článok 4)
A provision of national law which, in the context of non-adversarial market analysis proceedings, grants party status only to undertakings (formerly) having significant power on the relevant market and in respect of which specific regulatory obligations are imposed, amended or withdrawn is not, in principle, contrary to Article 4 of Directive 2002/21 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services.
Ustanovenie vnútroštátneho práva, ktoré v rámci nesporového konania analýzy trhu priznáva postavenie strán len tým podnikom, ktoré (mali predtým) významný vplyv na relevantnom trhu a ktorým boli uložené, zmenené alebo zrušené špecifické regulačné povinnosti, nie je v zásade v rozpore s článkom 4 smernice 2002/21 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby.
However, it is for the national court to ensure that national procedural law guarantees the safeguarding of the rights which users and undertakings in competition with an undertaking (formerly) having significant power on the relevant market derive from the Community legal order in a manner which is not less favourable than that in which comparable domestic rights are safeguarded and which does not prejudice the effectiveness of the legal protection of those users and undertakings guaranteed in Article 4 of that directive.
Vnútroštátnemu súdu však prináleží overiť, že vnútroštátne procesné predpisy zabezpečujú ochranu práv, ktoré užívateľom a konkurentom podniku, ktorý (mal predtým) významný vplyv na relevantnom trhu, vyplývajú z právneho poriadku Spoločenstva takým spôsobom, ktorý nie je menej výhodný, čo sa týka ochrany podobných vnútroštátnych práv, a neškodí efektivite právnej ochrany daných užívateľov a podnikov, ktorú im priznáva článok 4 uvedenej smernice.
The terms user ‘affected’ or undertaking ‘affected’ for the purposes of Article 4(1) of Directive 2002/21 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services, which grants any user or undertaking providing such networks and/or services a right to appeal against a decision taken by a national regulatory authority by which it is affected, and the term party ‘affected’ within the meaning of Article 16(3) of that directive, which grants to the latter, in the case of a decision to withdraw obligations placed on the undertaking (formerly) having significant power on the relevant market, the right to be given an appropriate period of notice of that withdrawal, must be interpreted as being applicable not only to an undertaking (formerly) having significant power on the relevant market which is subject to a decision of a national regulatory authority taken in the context of a market analysis procedure referred to in Article 16 of that directive and which is the addressee of that decision, but also to users and undertakings in competition with such an undertaking which are not themselves addressees of that decision, but the rights of which are adversely affected by it.
Pojem užívateľ alebo podnik „dotknutý“ v zmysle článku 4 ods. 1 smernice 2002/21 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby, ktorý ukladá užívateľovi alebo podniku poskytujúcemu takéto siete a/alebo služby oprávnenie podať opravný prostriedok proti rozhodnutiu národného regulačného orgánu, ktorým je dotknutý, ako aj „dotknutá strana“ v zmysle článku 16 ods. 3 tejto smernice, ktorý priznáva dotknutej strane v prípade rozhodnutia zrušujúceho povinnosti uložené podniku, ktorý (mal predtým) významný vplyv na relevantnom trhu, byť o tomto zrušení upovedomený vopred v primeranej lehote, sa majú vykladať tak, že môžu označovať nielen podnik, ktorý (mal predtým) významný vplyv na relevantnom trhu, ktorý je predmetom rozhodnutia národného regulačného orgánu prijatého v rámci postupu analýzy trhu upraveného v článku 16 tejto smernice, a ktorému je toto rozhodnutie určené, ale aj užívateľov a konkurenčné podniky tohto podniku, ktorým ako takým toto rozhodnutie nie je určené, ale ktorých práva sú ním nepriaznivo dotknuté.
(see paras 43, 48, operative part 1)
(pozri body 43, 48, bod 1 výroku)
(see para. 57, operative part 2)
(pozri bod 57, bod 2 výroku)
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 15 February 2007 1
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTAM.
‘the TCK’) pursuant to Paragraph 37 of the 2003 Telekommunikationsgesetz (Law on Telecommunications) (BGBl.
POIARES MADURO prednesené 15. februára 2007 1 len „regulačný orgán“ alebo „TCK“) podľa § 37 zákona o telekomunikáciách z roku 2003 (Telekommunikationsgesetz, BGBl.
I No 70/2003; ‘the TKG’).
I, 70/2003, ďalej len „TKG“).
In this reference for a preliminary ruling, the Verwaltungsgerichtshof (Higher Administrative Court) (Austria) has put two questions to the Court concerning the interpretation of Articles 4 and 16 of Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (Framework Directive). 2
Prostredníctvom tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania položil Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko) Súdnemu dvoru dve otázky týkajúce sa výkladu článkov 4 a 16 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) 2.
According to Paragraph 37 of the TKG, entitled ‘Market analysis procedure’:
Podľa ustanovení § 37 TKG, nazvaného „Postup analýzy trhu“:
I — Facts of the case, legal framework and questions referred to the Court
I — Skutkové okolnosti, právny rámec a prejudiciálna otázka
The regulatory authority shall, of its own motion, carry out at regular intervals, but at least every two years, an analysis of the relevant markets established by the regulation pursuant to Paragraph 36(1), taking account of the provisions of the European Communities.
Regulačný úrad vypracuje ex offo v pravidelných intervaloch nepresahujúcich dva roky analýzu relevantných trhov, ktoré sú stanovené nariadením uvedeným v § 36 ods. 1, pričom zohľadní právnu úpravu Európskych spoločenstiev.
The objective of this procedure shall be, after it has been decided whether, on a specific relevant market, one or more undertakings have significant market power or whether effective competition exists on that market, to withdraw, maintain, amend or impose specific obligations.
Na základe tohto postupu sa po tom, ako sa v ňom konštatuje, že na relevantnom trhu má jeden alebo viacero podnikov významný vplyv, alebo naopak, že na relevantnom trhu je efektívna hospodárska súťaž, podnikom zrušia, ponechajú, zmenia alebo uložia špecifické regulačné povinnosti.