natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to settled caselaw, a Member State may not plead its late implementation of a directive as justification for failure to fulfil, or late fulfilment of, other obligations imposed by that directive (see Case C-274/98 Commission v Spain [2000] ECR I-2823, paragraph 22, and Case C-127/99 Commission v Italy [2001] ECR I-8305, paragraph 45).
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že členský štát sa nemôže dovolávať oneskoreného vykonania smernice z jeho strany na odôvodnenie nedodržania alebo oneskorenia pri vykonaní iných povinností uložených tou istou smernicou (pozri rozsudky z 13. apríla 2000, Komisia/Španielsko, C-274/98, Zb. s. I-2823, bod 22, a z 8. novembra 2001, Komisia/Taliansko, C-127/99, Zb. s. I-8305, bod 45).
To allow the State such a right would have the effect of allowing it to defer the time-limit for transposition by it (see, to that effect, Case C-396/92 Bund Naturschutz in Bayern and Others [1994] ECR I-3717, paragraph 19).
Priznať štátu takúto možnosť by znamenalo umožniť mu predĺžiť si lehotu prebratia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. augusta 1994, Bund Naturschutz in Bayern a i., C-396/92, Zb. s. I-3717, bod 19).
It follows that the Italian Republic should have applied to landfills authorised between 16 July 2001 and 27 March 2003 the provisions of Directive 1999/31 concerning new
Z toho vyplýva, že Talianska republika mala na skládky povolené medzi 16. júlom 2001 a 27. marcom 2003 uplatňovať ustanovenia smernice 1999/31 týkajúce sa
2008 — CASE C-442/06 landfills contained in Articles 2 to 13 of the directive.
2008 — VEC C-442/06 nových skládok, uvádzané v jej článkoch 2 až 13.
Therefore, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36/2003 which excludes such application, it has failed to fulfil its obligations under those articles.
Preto si prijatím a zachovávaním účinnosti legislatívneho dekrétu č. 36/2003, ktorý vylučuje takéto uplatnenie, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z týchto článkov.
In addition, by applying the set of rules laid down in Article 14 of Directive 1999/31 concerning existing landfill sites to new landfills, it has also failed to fulfil its obligations under that article.
Navyše, uplatňujúc režim uvádzaný v článku 14 smernice 1999/31, týkajúci sa existujúcich skládok, na nové skládky, si tiež nesplnila povinnosti vyplývajúce z tohto článku.
Moreover, the grounds relied on by the Italian Republic to justify its delay in transposing and applying Directive 1999/31, which relate to the need to await the adoption of Decision 2003/33, are not well founded.
Okrem toho dôvody uvádzané týmto členským štátom na odôvodnenie oneskoreného prebratia a uplatňovania smernice 1999/31, ktoré sa zakladajú na potrebe vyčkávania na prijatie rozhodnutia 2003/33, nie sú relevantné.
That decision is designed to specify the rules concerning the criteria and procedures for the acceptance of waste at landfills.
Toto rozhodnutie má za cieľ spresniť predpisy týkajúce sa kritérií a postupov na prijímanie odpadu na skládky.
However, those rules are set out in the directive and their application is not conditional on the adoption of such a decision pursuant to Article 16 of the directive.
Tieto predpisy sú uvedené v tejto smernici a ich uplatňovanie nie je podriadené prijatiu takéhoto rozhodnutia v zmysle článku 16 uvedenej smernice.
Accordingly, the first complaint relied on by the Commission in support of its action must be considered to be well founded.
Preto sa prvý žalobný dôvod, ktorý Komisia uvádza na podporu svojej žaloby, musí považovať za dôvodný.
The second complaint, alleging infringement of Article 14(d)(i) of Directive 1999/31
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 14 písm. d) bodu i) smernice 1999/31
In its second complaint, the Commission notes that Article 14(d)(i) of Direct- ive 1999/31, which lays down transitional rules concerning landfills for hazardous
Svojím druhým žalobným dôvodom Komisia uvádza, že článok 14 písm. d) bod i) smernice 1999/31, stanovujúci prechodné ustanovenia týkajúce sa skládok
COMMISSION v ITALY waste, provides that Articles 4, 5 and 11 of, and Annex II to, that directive are to apply, from 16 July 2002, to existing landfill sites, whereas Legislative Decree No 36/2003 does not provide for any application of those provisions to such landfills, merely laying down, on the contrary, in Article 17(2)(c), transitional rules exclusively for new landfills.
KOMISIA/TALIANSKO nebezpečného odpadu, stanovuje, že články 4, 5 a 11, ako aj príloha II smernice sa uplatňujú od 16. júla 2002 na existujúce skládky, hoci legislatívny dekrét č. 36/2003 vôbec neuvádza uplatňovanie týchto ustanovení na tie isté skládky, naopak, vo svojom článku 17 ods. 2 písm. c) sa obmedzuje na stanovenie prechodných predpisov výlučne na nové skládky.
The latter provision therefore conflicts not only with Article 14(d)(i) of the directive but also with the provisions which must be applied to existing landfill sites, namely, in particular, Articles 4, 5 and 11 and Annex II.
Toto ustanovenie teda odporuje nielen článku 14 písm. d) bodu i) uvedenej smernice, ale aj ustanoveniam, ktoré majú byť uplatňované na existujúce skládky, a to najmä článkom 4, 5 a 11, ako aj prílohe II predmetnej smernice.
Moreover, the Italian legislation applicable to those landfills before the entry into force of the dir -ective did not comply with those provisions either.
Okrem toho talianska právna úprava uplatniteľná na posledné menované skládky pred nadobudnutím účinnosti tej istej smernice tiež nebola s ňou v súlade.
The Italian Republic observes that any finding that it has failed to fulfil its obligations resulting from this complaint will not enable it to take the measures necessary to comply with Directive 1999/31 since the Court will deliver its judgment after the expiry of the time-limit set, as regards the transitional arrangements specific to landfills for hazardous waste, at 31 December 2006.
Talianska republika poznamenáva, že prípadné konštatovanie nesplnenia povinnosti vyplývajúce z tohto žalobného dôvodu jej neumožní prijať opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou 1999/31, keďže rozsudok Súdneho dvora, pokiaľ ide o prechodný režim pre skládky na nebezpečný odpad, bude vyhlásený po uplynutí lehoty stanovenej na 31. december 2006.
That Member State submits, as regards the substance of the second complaint, that Article 17 of Legislative Decree No 36/2003 correctly transposes Article 14(d)(i) of Directive 1999/31 since it provides for the application of Articles 4, 5 and 11 thereof to existing landfill sites.
Pokiaľ ide o dôvodnosť tohto druhého žalobného dôvodu, uvedený členský štát zdôrazňuje, že článok 17 legislatívneho dekrétu č. 36/2003 správne preberá článok 14 písm. d) bod i) smernice 1999/31, keďže stanovuje uplatnenie jej článkov 4, 5 a 11 na existujúce skládky.
Pursuant to Article 17(3) to (5) of the legislative decree, operators of those landfills should have submitted conditioning plans for the sites to the competent authority by 27 September 2003 at the latest.
Podľa odsekov 3 až 5 predmetného článku 17 prevádzkovatelia týchto skládok mali najneskôr 27. septembra 2003 predložiť príslušnému orgánu plán úpravy.
The latter was to approve the plan in the light of the conditions set by the provisions transposing the directive, relating to the classification of landfills and the conditions under which their operations may continue, by 16 July 2009, the time-limit set by the directive for completing the adaptation of existing landfill sites.
Tento príslušný orgán mal schvaľovať tento plán so zreteľom na podmienky stanovené ustanoveniami preberajúcimi túto smernicu a týkajúcimi sa zaradenia skládok a podmienok umožňujúcich pokračovanie v ich činnosti pred 16. júlom 2009, čo bola lehota stanovená uvedenou smernicou na ukončenie úprav existujúcich skládok.
Further, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003, relied on by the Commission, lays down a transitional provision according to which hazardous
Okrem toho článok 17 ods. 2 písm. c) legislatívneho dekrétu č. 36/2003, uvádzaný zo strany Komisie, stanovuje prechodné ustanovenie, podľa ktorého nebezpečné odpady
2008 — CASE C-442/06 waste intended, in accordance with the legislation prior to the legislative decree, for landfills for hazardous and toxic waste may be accepted in such landfills up to 31 December 2006.
2008 — VEC C-442/06 určené podľa skoršej právnej úpravy, predchádzajúcej tomuto dekrétu, na skládky pre nebezpečné a toxické odpady, môžu byť prijaté na takéto skládky až do 31. decembra 2006.
In the view of the Italian Republic, even though that legislation, including Ministerial Decree No 141 of 11 March 1998 (GURI No 108 of 12 May 1998, p.
Podľa Talianskej republiky táto právna úprava, najmä vyhláška ministerstva č. 141 z 11. marca 1998 (GURI č. 108 z 12. mája 1998, s.
22), did not transpose the provisions of Directive 1999/31, it provided for prohibitions and specific procedures for the acceptance of that waste at those landfills, in accordance with the rules laid down in that directive.
22), hoci nepreberá ustanovenia smernice 1999/31, stanovuje zákazy a osobitné postupy na prijímanie takýchto odpadov na predmetné skládky v súlade s predpismi stanovenými touto smernicou.
Regarding the plea of inadmissibility put forward by the Italian Republic, it should be recalled that it is settled caselaw that the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation prevailing in the Member State at the end of the period laid down in the reasoned opinion.
K záveru Talianskej republiky o prekážke konania je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa má existencia nesplnenia povinnosti posudzovať vo vzťahu k situácii členského štátu, aká existuje ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku.
In the present case, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003 contains a transitional provision regarding landfills for hazardous waste which, as confirmed by the Italian Republic, was applicable also on the expiry of the period prescribed for that Member State to comply with the reasoned opinion sent to it by the Commission.
V prejednávanej veci je potrebné konštatovať, že článok 17 ods. 2 písm. c) legislatívneho dekrétu č. 36/2003 obsahuje prechodné ustanovenie týkajúce sa skládok na nebezpečné odpady, ktoré, ako to potvrdila Talianska republika, bolo uplatniteľné rovnako na konci lehoty určenej tomuto členskému štátu na dosiahnutie súladu s odôvodneným stanoviskom, ktoré mu bolo zaslané Komisiou.
Furthermore, contrary to what the Italian Republic asserts, the basis of the failure to fulfil obligations complained of by the Commission is that several provisions of Italian law applicable to those landfills do not comply with Community law.
Okrem toho treba zdôrazniť, že na rozdiel od toho, čo uvádza predmetný členský štát, nesplnenie povinnosti vytýkané Komisiou sa zakladá na nesúlade viacerých ustanovení talianskeho práva uplatniteľných na predmetné skládky s právom Spoločenstva.
These provisions include not only the provision which refers to the waste which may be accepted at those landfills, for which Legislative Decree No 36/2003 lays down transitional treatment rules, but also provisions relating to the treatment of waste and the procedure for acceptance of that waste at landfills.
Tieto ustanovenia zahŕňajú nielen ustanovenia uvádzajúce odpady, ktoré môžu byť prijaté na tieto skládky, pre ktoré legislatívny dekrét č. 36/2003 stanovuje podmienky prechodného zaobchádzania, ale aj ustanovenia týkajúce sa nakladania s odpadmi a postupu ich prijímania na skládky.
It follows that the second complaint, relating to the infringement of Article 14 (d)(i) of Directive 1999/31, is admissible.
Z toho vyplýva, že druhý žalobný dôvod týkajúci sa porušenia článku 14 písm. d) bodu i) smernice 1999/31 je prípustný.
As regards the substance of the second complaint, it should be recalled that Article 14(d)(i) of the directive provides that Articles 4, 5 and 11 and Annex II are to apply to existing landfill sites for hazardous waste within a period of one year after the date of expiry of the period for transposition of the directive, namely from 16 July 2002.
K dôvodnosti tohto druhého žalobného dôvodu je potrebné uviesť, že článok 14 písm. d) bod i) tejto smernice stanovuje, že články 4, 5 a 11, ako aj jej príloha II sa uplatňujú na existujúce skládky nebezpečného odpadu v lehote jedného roka od dátumu uplynutia lehoty na prebratie uvedenej smernice, čiže od 16. júla 2002.
That provision thus lays down, irrespective of the duration of the procedure for adapting existing landfill sites which must be completed on 16 July 2009, a short period for the application of the said provisions to those landfills.
Uvedené ustanovenie takto nezávisle od trvania postupu úprav existujúcich skládok, ktorý sa má ukončiť 16. júla 2009, stanovuje krátku lehotu na uplatnenie predmetných ustanovení na tieto odpady.
By contrast, as the Commission has correctly stated, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003, which lays down, in particular, transitional provisions concerning the treatment of hazardous waste, applies only to new landfills and does not lay down any transitional rule for the treatment of that waste in existing landfill sites.
Naopak, ako správne poznamenala Komisia, článok 17 ods. 2 písm. c) legislatívneho dekrétu č. 36/2003, ktorý stanovuje najmä prechodné ustanovenia týkajúce sa nakladania s nebezpečnými odpadmi, sa uplatňuje iba na nové skládky a nestanovuje žiadne prechodné ustanovenie na nakladanie s týmito odpadmi na existujúcich skládkach.
Contrary to the statements of the Italian Republic, Article 17(3) to (5) of Legislative Decree No 36/2003 also does not provide for the application to those landfills, from 16 July 2002, of Articles 4, 5 and 11 of, and Annex II to, Directive 1999/31.
V rozpore s tým, čo uvádza Talianska republika, článok 17 ods. 3 až 5 legislatívneho dekrétu č. 36/2003 tiež neuvádzajú uplatňovanie článkov 4, 5 a 11, ako ani prílohy II smernice 1999/31 na tieto skládky od 16. júla 2002.
That national provision lays down only an adaptation procedure which applies to all landfills, irrespective of the class to which they belong.
Toto ustanovenie vnútroštátneho práva stanovuje iba postup úpravy, ktorý sa uplatňuje na všetky skládky, nezávisle od kategórie, do ktorej patria.
According to that provision, the holder of the permit to operate a landfill must present a site-conditioning plan to the competent authority within six months from the date of entry into force of the legislative decree.
Podľa uvedeného ustanovenia držiteľ povolenia na prevádzku skládky musí do šiestich mesiacov od dátumu nadobudnutia účinnosti tohto legislatívneho dekrétu predložiť plán úpravy príslušnému orgánu.
The competent authority authorises the continuation of the activity of the landfill and lays down the works for compliance, the method of execution and the time-limit for completion of the procedure.
Tento orgán povoľuje pokračovanie v činnosti skládky a určuje práce na uvedenie do súladu, podmienky na ich vykonanie a lehotu na dokončenie postupu.
The adaptation of the landfill must be completed by 16 July 2009.
Úprava skládky musí byť ukončená pred 16. júlom 2009.
In addition, during that transitional period for the adaptation of existing landfill sites, even though the rules of national law prior to Legislative Decree No 36/2003 which related to the procedure for the disposal of hazardous waste laid down specific provisions for the acceptance of that waste at landfills, they did not secure the full application of Articles 4, 5, 11 of, and Annex II to, Directive 1999/31 to the landfills receiving that waste.
Okrem toho počas plynutia tohto prechodného obdobia umožňujúceho úpravu existujúcich skládok predpisy vnútroštátneho práva predchádzajúce legislatívnemu dekrétu č. 36/2003, ktoré sa týkali postupu odstránenia nebezpečných odpadov, hoci stanovovali osobitné ustanovenia na prijímanie týchto odpadov na skládky, nezabezpečovali úplné uplatnenie článkov 4, 5 a 11 smernice 1999/31 na skládky prijímajúce tieto odpady.
The Italian Republic has in fact admitted, in its defence, that that domestic legislation did not have the same content as that of the relevant provisions of the directive.
Talianska republika v skutočnosti vo svojom vyjadrení k žalobe uviedla, že táto vnútorná úprava nemala rovnaký obsah ako relevantné ustanovenia predmetnej smernice.
It follows from those considerations that the second complaint relied on by the Commission must also be held to be well founded.
Z týchto úvah vyplýva, že druhý žalobný dôvod, ktorý Komisia uvádza na podporu svojej žaloby, sa musí tiež považovať za dôvodný.
Consequently, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36/2003 which transposes Directive 1999/31 into national law,
V dôsledku toho je potrebné konštatovať, že prijatím a zachovaním účinnosti legislatívneho dekrétu č. 36/2003, ktorý do vnútroštátneho práva preberá ustanovenia smernice 1999/31,
— in so far as that legislative decree does not provide for the application of Art -icles 2 to 13 of Directive 1999/31 to landfills authorised subsequent to the date of expiry of the period for transposition of that directive and prior to the date of the entry into force of the legislative decree, and
— v rozsahu, v akom tento legislatívny dekrét nestanovuje uplatnenie článkov 2 až 13 smernice 1999/31 na skládky povolené po dátume uplynutia lehoty na prebratie tejto smernice a pred dátumom nadobudnutia účinnosti predmetného legislatívneho dekrétu, a
— in so far as it does not secure the transposition of Article 14(d)(i) of that directive, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 to 14 of Directive 1999/31.
— v rozsahu, v akom nezabezpečuje prebratie článku 14 písm. d) bodu i) uvedenej smernice, si Talianska republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2 až 14 smernice 1999/31.
Since the Commission has applied for costs and the Italian Republic has been unsuccessful, the latter must be ordered to pay the costs.
Keďže Komisia navrhla zaviazať Taliansku republiku na náhradu trov konania a Talianska republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
Declares that, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36 of 13 January 2003, as amended, which transposes Council Directive 1999/31/EC of 26 April 1999 on the landfill of waste into national law,
Prijatím a zachovaním účinnosti legislatívneho dekrétu č. 36 z 13. januára 2003, v znení zmien a doplnení, ktorý preberá do vnútroštátneho práva ustanovenia smernice Rady 1999/31/ES z 26. apríla 1999 o skládkach odpadov,
— in so far as that legislative decree does not provide for the application of Articles 2 to 13 of Directive 1999/31 to landfills authorised subsequent to the date of expiry of the period for transposition of that directive and prior to the date of the entry into force of the legislative decree, and
— v rozsahu, v akom tento legislatívny dekrét nestanovuje uplatnenie článkov 2 až 13 smernice 1999/31 na skládky povolené po dátume uplynutia lehoty na prebratie tejto smernice a pred dátumom nadobudnutia účinnosti predmetného legislatívneho dekrétu, a
— in so far as it does not secure the transposition of Article 14(d)(i) of that directive, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 to 14 of Directive 1999/31;
— v rozsahu, v akom nezabezpečuje prebratie článku 14 písm. d) bodu i) uvedenej smernice, si Talianska republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 2 až 14 smernice 1999/31.
Case C-102/07 adidas AG and adidas Benelux BV v Marca Mode CV and Others
Vec C-102/07 adidas AG a adidas Benelux BV proti Marca Mode CV a i.
(Trade marks — Articles 5(1)(b), 5(2) and 6(1)(b) of Directive 89/104/EEC — Requirement of availability — Threestripe figurative marks — Two-stripe motifs used by competitors as decoration — Complaint alleging infringement and dilution of the mark)
„Ochranné známky — Článok 5 ods. 1 písm. b) a článok 5 ods. 2, ako aj článok 6 ods. 1 písm. b) smernice 89/104/EHS — Požiadavka dostupnosti — Obrazové ochranné známky tvorené troma pásikmi — Motívy dvoch pásikov používané konkurentmi ako dekorácia — Námietka vychádzajúca zo zásahu do práv z ochrannej známky a jej oslabenia“
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 16 January 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Návrhy prednesené 16. januára 2008 — generálny advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (First Chamber), 10 April 2008 . . . . . . . . . . . .
Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 10. apríla 2008 . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Right of the proprietor of a registered trade mark to contest its unlawful use
Aproximácia právnych predpisov — Ochranné známky — Smernica 89/104 — Právo majiteľa zapísanej ochrannej známky namietať neoprávnené používanie jeho ochrannej známky
(Council Directive 89/104, Art. 5(1)(b))
[Smernica Rady 89/104, článok 5 ods. 1 písm. b)]
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Well-known trade mark (Council Directive 89/104, Art. 5(2))
Aproximácia právnych predpisov — Ochranné známky — Smernica 89/104 — Ochranná známka, ktorá má dobré meno
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Limitation of the effects of the trade mark
Aproximácia právnych predpisov — Ochranné známky — Smernica 89/104 — Obmedzenie účinkov ochrannej známky
(Council Directive 89/104, Art. 6(1)(b))
[Smernica Rady 89/104, článok 6 ods. 1 písm. b)]
goods covered by the sign used by the third party on the other. Moreover, signs which must, generally, remain available for all economic operators are likely to be used abusively with a view to creating confusion in the mind of the consumer.
Podľa desiateho odôvodnenia prvej smernice 89/104 o ochranných známkach posúdenie existencie pravdepodobnosti zámeny „závisí od mnohých prvkov, predovšetkým od vžitosti ochrannej známky na trhu, od asociácie, ktorá môže vzniknúť medzi užívaným označením a zapísanou známkou, od stupňa podobnosti medzi ochrannou známkou a označením a nimi označenými tovarmi alebo službami“.
If, in such a context, the third party could rely on the requirement of availability to use a sign which is nevertheless similar to the trade mark freely, without the proprietor of the latter being able to oppose that use by pleading likelihood of confusion, the effective application of Article 5(1) of the Directive would be undermined.
Pravdepodobnosť zámeny sa má teda posudzovať celkovo pri zohľadnení všetkých rozhodujúcich okolností predmetného prípadu.
The likelihood of confusion must therefore be appreciated globally, taking into account all factors relevant to the circumstances of the case.
Ak by sa v takej súvislosti mohla tretia osoba dovolávať požiadavky dostupnosti pre voľné používanie označenia hoci aj podobného s ochrannou známkou bez toho, že by majiteľ ochrannej známky mohol voči tomu namietať odvolaním sa na pravdepodobnosť zámeny, bolo by zasiahnuté do účinného uplatňovania pravidla uvedeného v článku 5 ods. 1 písm. b) smernice.
(see paras 29-31)
(pozri body 29 — 31)
The fact that there is a need for the sign to be available for other economic operators cannot be one of those relevant factors.
Okolnosť, že pre hospodárske subjekty existuje potreba dostupnosti označenia, nie je relevantným prvkom.
As is apparent from the wording of Article 5(1)(b) of the Directive, the answer to the question as to whether there is a likelihood of confusion must be based on the perception by the public of the goods covered by the mark of the proprietor on the one hand and the
Ako zo znenia článku 5 ods. 1 písm. b) smernice totiž vyplýva, odpoveď na otázku, či existuje pravdepodobnosť zámeny, musí byť založená na vnímaní verejnosťou na jednej strane výrobkov s majiteľovou ochrannou známkou a na druhej strane