natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the order for reference, although Kempter did not plead Article 5(1) of Regulation No 3665/87 either before the Finanzgericht Hamburg or before the Bundesfinanzhof, both those courts based their decisions, at least in part, on that regulation and misinterpreted it. 44
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž vyplýva, že aj keď Kempter ani na Finanzgerichte Hamburg, ani na Bundesfinanzhofe nepoukázal na článok 5 ods. 1 nariadenia č. 3665/87, tieto dva súdy v každom prípade rozhodli aspoň čiastočne na základe tohto nariadenia a vykladali ho nesprávne. 44
It should be remembered that the main reason for the existence of the obligation to seek a preliminary ruling is to prevent the establishment and consolidation of a body of national caselaw containing errors of interpretation or misapplying Community law.
Keby sa tretia podmienka, ktorú Súdny dvor formuloval vo svojom už citovanom rozsudku Kühne & Heitz vykladala v tom zmysle, že žalobca v konaní vo veci samej sa musel na vnútroštátnom súde, ktorý rozhodoval v poslednom stupni, odvolávať na právo Spoločenstva, spôsobilo by to podľa mňa hlavne riziko, že by sa nepriamo vytvoril nový prípad oslobodenia od povinnosti podať návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorú takému súdu ukladá článok 234 tretí odsek ES tak, ako ho doposiaľ vykladal Súdny dvor. 96.
45 That obligation is commensurate with the strategic position of supreme courts in national legal systems.
45 Táto povinnosť je prispôsobená strategickému postaveniu, ktoré majú najvyššie súdy vo vnútroštátnych právnych poriadkoch.
In accordance with their traditional function of unifying the
Pri dodržiavaní ich tradičnej úlohy zjednocovania práva sú totiž
Second, it must be borne in mind that the approach adopted by the Court in Kühne & Heitz is, in accordance with the wording of the third condition, closely bound up with the obligation of national courts against whose decisions there is no judicial remedy under national law to seek a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC. I agree with Kempter and the Commission that that obligation does not depend on the claimant in the main proceedings having requested the court concerned to 44 — See the order for reference, English version, p.
44 — Pozri návrh na začatie prejudiciálneho konania, znenie vo francúzskom jazyku, s.
7, para -graph (b), and Kempter’s observations, paragraphs 1 and 2.
8 písm. b), a pripomienky spoločnosti Kempter, body 1 a 2.
45 — See in particular, to that effect, Case C-495/03 Intermodal Transports [2005] ECR I-8151, paragraph 29, and the caselaw cited.
45 — Pozri v tomto zmysle najmä rozsudok z 15. septembra 2005, Intermodal Transports, C-495/03, Zb. s. I-8151, bod 29 a citovanú judikatúru.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 law, they are responsible for ensuring that the other national courts apply Community law correctly and effectively.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06 tieto súdy povinné zabezpečiť, aby ostatné vnútroštátne súdy dodržiavali správne a účinné uplatňovanie práva Spoločenstva.
In addition, they deal with final appeals intended to safeguard the rights derived by individuals from Community law.
Okrem toho sa zaoberajú poslednými opravnými prostriedkami, ktorých cieľom je zaručiť ochranu práv, ktoré právo Spoločenstva priznáva jednotlivcom.
for applying Article 234 EC that the making of any reference for a preliminary ruling depends entirely on that court’s assessment as to whether a reference is appropriate and necessary and that it in no way depends on the nature of the pleas relied on before it by the parties to the main proceedings.
vyplýva, že prípadný návrh na začatie prejudiciálneho konania vychádza v celom rozsahu z posúdenia jeho relevancie a potreby, ktoré vykonáva tento súd, a že nie je vôbec podmienený povahou dôvodov, na ktoré sa na tomto súde odvolávajú účastníci konania vo veci samej.
Pursuant to the caselaw originating from Cilfit and Others, 46national courts against whose decisions there is no judicial remedy under national law ‘are required, where a question of Community law is raised before them, to comply with their obligation to make a reference, unless they have established that the question raised is irrelevant or that the Community provision in question has already been interpreted by the Court or that the correct application of Community law is so obvious as to leave no scope for any reasonable doubt’. 47
Podľa judikatúry vyplývajúcej z rozsudku zo 6. októbra 1982, Cilfit a i. 46, vnútroštátny súd, proti rozhodnutiam ktorého nie je prípustný opravný prostriedok podľa vnútroštátneho práva, „je povinný obrátiť sa na Súdny dvor, ak sa v spore pred týmto súdom položí otázka týkajúca sa práva Spoločenstva, s výnimkou prípadov, keď konštatuje, že položená otázka nie je relevantná alebo že Súdny dvor už podal výklad sporného ustanovenia Spoločenstva, alebo že správne uplatnenie práva Spoločenstva je také jednoznačné, že neexistujú o tom nijaké rozumné pochybnosti“. 47
Establishing a procedure for direct cooperation between the Court of Justice and the national courts, the system of references for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and another. In the course of that procedure, the parties to the main proceedings are merely invited to submit observations within the legal framework set out by the court making the reference.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorým sa ustanovuje proces priamej spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, sa zakladá na dialógu medzi súdmi a v priebehu tohto konania sú účastníci konania vo veci samej iba prizvaní, aby predložili pripomienky v právnom rámci, ktorý vymedzil vnútroštátny súd.
48According to the Court of Justice, ‘within the limits established by Article [234 EC], it is thus for the national courts alone to decide on the principle and purpose of any reference to the Court of Justice and it is also for those courts alone to judge whether they have obtained sufficient guidance from the preliminary ruling delivered in response to their reference or whether it appears to them necessary to refer the matter once more to the Court’. 49
48Podľa Súdneho dvora „v medziach stanovených článkom 234 ES teda prináleží výlučne vnútroštátnym súdom, aby rozhodovali o princípe a o predmete prípadného prejudiciálneho konania na Súdnom dvore a týmto súdom rovnako prináleží rozhodnúť, či sa domnievajú, že im rozhodnutie v prejudiciálnom konaní vydané na základe ich návrhu poskytlo dostatok informácií, alebo považujú za potrebné opäť sa obrátiť na Súdny dvor“. 49
It is also to be observed that, in Cilfit and Others, the Court explained the meaning of the phrase ‘where [such a/any such] question is raised’ for the purposes of the second
Okrem toho je potrebné uviesť, že Súdny dvor v už citovanom rozsudku Cilfit a i. objasnil význam výrazu „ak sa položí takáto otázka“ v zmysle článku 234 druhého
On the other hand, it does not follow from that caselaw that a national court against whose decisions there is no judicial remedy under national law might be exempt from the obligation to seek a preliminary ruling on a question of interpretation where the parties to the main proceedings have not raised before it a plea based on Community law.
Z uvedenej judikatúry naopak nevyplýva, že vnútroštátny súd, proti rozhodnutiam ktorého nie je prípustný opravný prostriedok podľa vnútroštátneho práva, môže byť oslobodený od povinnosti predložiť návrh na výklad v prejudiciálnom konaní, pokiaľ účastníci konania vo veci samej neuplatnili dôvod založený na práve Spoločenstva.
On the contrary, it is clear from the caselaw relating to the conditions
Naopak, z judikatúry týkajúcej sa podmienok uplatňovania článku 234 ES
48 — Order in Case C-116/96 REV Reisebüro Binder [1998] ECR I-1889, paragraph 7.
48 — Uznesenie z 28. apríla 1998, Reisebüro Binder, C-116/96 REV, Zb. s. I-1889, bod 7.
KEMPTER and third paragraphs of Article 234 EC, in order to determine the circumstances in which a national court against whose decisions there is no judicial remedy under national law is required to bring the matter before the Court of Justice.
KEMPTER a tretieho odseku ES, aby sa určilo, kedy je vnútroštátny súd, proti rozhodnutiam ktorého nie je prípustný opravný prostriedok, povinný obrátiť sa podľa vnútroštátneho práva na Súdny dvor.
of the parties to the main action has taken the initiative of raising a point concerning the interpretation or the validity of Community law, but also extend to cases where a question of this kind is raised by the national court or tribunal itself which considers that a decision thereon by the Court of Justice is “necessary to enable it to give judgment”’. 51
týkajúcej sa výkladu alebo platnosti práva Spoločenstva, ale vzťahuje sa aj na prípady, kde je takáto otázka vznesená vnútroštátnym súdom, ktorý považuje rozhodnutie Súdneho dvora v tejto veci ‚za nevyhnutné k vydaniu rozsudku‘“. 51
On that occasion the Court observed that a reference for a preliminary ruling does not constitute a means of redress available to the parties to a case pending before a national court or tribunal.
Súdny dvor pri tejto príležitosti uviedol, že návrh na začatie prejudiciálneho konania nepredstavuje ďalší opravný prostriedok pre účastníkov konania pred vnútroštátnym súdom.
According to the Court, ‘therefore the mere fact that a party contends that the dispute gives rise to a question concerning the interpretation of Community law does not mean that the court or tribunal concerned is compelled to consider that a question has been raised within the meaning of Article [234 EC].
Podľa Súdneho dvora „nepostačuje teda tvrdenie niektorého z účastníkov konania, že zo sporu vyplýva otázka výkladu práva Spoločenstva, na to, aby bol dotknutý súd povinný usúdiť, že ide o otázku položenú v zmysle článku [234 ES].
On the other hand, a national court or tribunal may, in an appropriate case, refer a matter to the Court of Justice of its own motion’. 50
Naproti tomu prináleží vnútroštátnemu súdu obrátiť sa na Súdny dvor prípadne i bez návrhu“. 50
It follows from this caselaw that, where the application of Community law appears necessary to a national court against whose decisions there is no judicial remedy under national law in order to determine a dispute before it, the third paragraph of Article 234 EC requires that court to refer to the Court of Justice any question of interpretation that arises, even if the claimant in the main proceedings has not raised a plea based on Community law, subject however to the qualifications accepted by the Court in Cilfit and Others and recently referred to by it in Intermodal Transports.
Z tejto judikatúry vyplýva, že v prípade, že je uplatnenie práva Spoločenstva pre vnútroštátny súd, proti rozhodnutiam ktorého nie je prípustný opravný prostriedok podľa vnútroštátneho práva, nevyhnutné na účely vyriešenia sporu, o ktorom rozhoduje, článok 234 tretí odsek ES ukladá tomuto súdu povinnosť obrátiť sa na Súdny dvor s akoukoľvek otázkou výkladu, ktorá vyvstala, a to aj keď sa žalobca v konaní vo veci samej vo svojich dôvodoch vôbec neodvolal na právo Spoločenstva, s výnimkou situácií, ktoré Súdny dvor pripustil v už citovanom rozsudku Cilfit a i. a ktoré nedávno zopakoval v už citovanom rozsudku Intermodal Transports.
This analysis does not mean that a national court against whose decisions there is no judicial remedy under national law would be obliged, by virtue of Community law, to raise a plea based on Community law of its own motion. It means merely that
Táto analýza neznamená, že vnútroštátny súd, proti rozhodnutiam ktorého nie je prípustný opravný prostriedok podľa vnútroštátneho práva, je na základe práva Spoločenstva povinný aj bez návrhu uviesť
Also, in another judgment the Court pointed out, first, that ‘the fact that the parties to the main action failed to raise a point of Community law before the national court does not preclude the latter from bringing the matter before the Court of Justice’ and, second, that ‘in providing that reference for a preliminary ruling may be submitted to the Court where “a question is raised before any court or tribunal of a Member State”, the second and third paragraphs of Article [234 EC] are not intended to restrict this procedure exclusively to cases where one or other
Okrem toho v ďalšom rozsudku Súdny dvor na jednej strane zdôraznil, že „skutočnosť, že účastníci konania vo veci samej pred vnútroštátnym súdom nevzniesli otázku, týkajúcu sa práva Spoločenstva, nebráni tomu, aby sa vnútroštátny súd obrátil na Súdny dvor“ a na druhej strane, že „v prípade, že návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke predložený Súdnemu dvoru tam, kde ‚otázka vyvstane pred súdom členského štátu‘, [článok 234 druhý a tretí odsek ES] neobmedzuje predloženie len na prípady, kde jeden alebo druhý účastník konania vo veci samej dal podnet k vzneseniu otázky
51 — Case 126/80 Salonia [1981] ECR 1563, paragraph 7.
51 — Rozsudok zo 16. júna 1981, Salonia, 126/80, Zb. s. 1563, bod 7. Uvádzam, že v už citovanom rozsudku Cilfit a i.
50 — Cilfit and Others, paragraph 9.
50 — Rozsudok Cilfit a i., už citovaný, bod 9.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 a long-established practice of the Hauptzollamt that was supported by the caselaw of both the Finanzgericht Hamburg and the Bundesfinanzhof.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06 po prijatí vývozného colného vyhlásenia vyžadovať aj po zaplatení tohto príspevku, zodpovedala praxi Hauptzollamtu, ktorá sa ustálila počas mnohých rokov a ktorú podporovala judikatúra Finanzgerichtu Hamburg, ako aj Bundesfinanzhofu.
52 in a situation where the parties to the main proceedings have not relied on Community law, and provided that the national court has power, by virtue of national law, to examine of its own motion the legality of an administrative act in the light of Community law and it considers that Community law must be applied in order for judgment to be given, it is required in principle to seek a preliminary ruling on a question of interpretation from the Court of Justice.
52 dôvod, ktorý sa zakladá na tomto práve. Znamená iba, že v situácii, keď sa účastníci konania vo veci samej neodvolali na právo Spoločenstva, ak má tento súd na základe vlastného vnútroštátneho práva právomoc preskúmať aj bez návrhu zákonnosť správneho aktu vzhľadom na právo Spoločenstva a domnieva sa, že uplatňovanie tohto práva je nevyhnutné k vydaniu rozhodnutia, je v zásade povinný obrátiť sa na Súdny dvor so žiadosťou o výklad v prejudiciálnom konaní.
If it fails to discharge that obligation and its judgment is based on a misinterpretation of Community law, the third condition set out in Kühne & Heitz will have been fulfilled. 109.
Tretia podmienka uvedená v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz bude splnená, ak súd nedodrží túto povinnosť a jeho rozhodnutie vychádza z nesprávneho výkladu práva Spoločenstva. 109.
In those circumstances, can a person really be blamed for having failed to base the action he brought before a national court ruling at final instance on Community law, in this case Article 5(1)(a) of Regulation No 3665/87, where that provision, as interpreted and applied consistently by the national courts before Emsland-Stärke, would not have enabled him to win his case?
Je preto možné skutočne vytýkať osobe podliehajúcej súdnej právomoci, že neoprela svoj opravný prostriedok podaný na vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje v poslednom stupni, o právo Spoločenstva, v tomto prípade o článok 5 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 3665/87, keď by mu tento článok tak, ako sa ustálene vykladal a uplatňoval vnútroštátnymi súdmi pred už citovaným rozsudkom Emsland-Stärke, neumožnil vyhrať spor?
The reply to that question seems obvious and it is understandable that, in such a context, a person would base his legal strategy on arguments other than pleas based on Community law. 53
Odpoveď na túto otázku sa mi zdá byť jasná a je pochopiteľné, že za podobných okolností jednotlivec oprie svoju právnu stratégiu o iné dôvody, ako o tie, ktoré vyplývajú z práva Spoločenstva. 53
Third, I consider that an interpretation under which fulfilment of the third condition would require the claimant in the main proceedings to have relied on Community law would be difficult to understand in circumstances such as those of the main proceedings.
V treťom rade sa domnievam, že výklad, podľa ktorého sa na to, aby tretia podmienka bola splnená, vyžaduje, aby sa žalobca v konaní vo veci samej odvolal na právo Spoločenstva, by bol ťažko pochopiteľný v takej situácii, akou je situácia v konaní vo veci samej.
That is why, having regard to all the foregoing considerations, I propose that the Court’s reply to the first question referred should be that, in order to be fulfilled, the condition laid down in Kühne & Heitz that 52 — See the order for reference, English version, p. 9.
52 — Pozri návrh na začatie prejudiciálneho konania, znenie vo francúzskom jazyku, s. 9 a 10.
53 — Any different reply could encourage the pleading of Community law solely as a precaution against the eventuality that, at some time in the future, the judgment given by a national court ruling at final instance may be contradicted by a judgment of the Court of Justice, which does not seem to me to be the primary aim of the direct effect of Community law.
53 — Iná odpoveď by mohla prinútiť osoby podliehajúce súdnej právomoci, aby sa odvolávali na právo Spoločenstva len preto, aby sa chránili v prípade, ak by v budúcnosti malo byť rozhodnutie vnútroštátneho súdu, ktorý rozhoduje v poslednom stupni následne spochybnené rozsudkom Súdneho dvora, a nezdá sa mi, že by to bolo primárnym poslaním priameho účinku práva Spoločenstva.
It appears from the order for reference that the requirement which proved to be contrary to Community law, namely, it may remembered, that in the case of a nondifferentiated refund proof that the product in question was indeed imported into a nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration could be demanded even after payment of the aid, was in accordance with
Z uznesenia o návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž vyplýva, že požiadavka, ktorá sa ukázala byť v rozpore s právom Spoločenstva a podľa ktorej ako pripomínam, sa mohol v prípade nediferencovanej vývoznej náhrady, dôkaz, že dotknutý výrobok bol skutočne dovezený do tretej krajiny v lehote dvanástich mesiacov
It is apparent from the grounds of the order for reference that the second question, which is formulated in general terms by the Finanzgericht Hamburg, has two aspects.
Z dôvodov uvedených v uznesení o návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že druhá otázka, ktorú všeobecne formuloval Finanzgericht Hamburg, obsahuje dve hľadiská, ktoré je potrebné posúdiť.
54 the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision.
54 rozsudku Kühne & Heitz, podľa ktorej rozhodnutie vnútroštátneho súdu rozhodujúceho v poslednom stupni je so zreteľom na neskoršiu judikatúru Súdneho dvora založené na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol vykonaný bez toho, aby bol Súdnemu dvoru podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania za podmienok stanovených v článku 234 treťom odseku ES, sa nevyžaduje, aby sa žalobca v konaní vo veci samej v rámci súdneho konania podľa vnútroštátneho práva proti napadnutému správnemu rozhodnutiu odvolával na právo Spoločenstva. 114.
First, the national court is uncertain as to the implications of the fourth condition laid down by the Court of Justice in Kühne & Heitz, namely that the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s decision. C — The second question referred
Po prvé sa tento súd pýta na pôsobnosť štvrtej podmienky, ktorú stanovil Súdny dvor v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz a podľa ktorej sa dotknutá osoba musí obrátiť na správny orgán ihneď po tom, ako sa o judikatúre Súdneho dvora dozvedela. C — O druhej prejudiciálnej otázke
The national court’s second question to the Court is whether, apart from the conditions set out in Kühne & Heitz, an application for the review and amendment of a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a limit in time for overriding reasons of Community law. 115.
Touto otázkou vnútroštátny súd navrhuje, aby Súdny dvor rozhodol, či okrem podmienok formulovaných v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz podlieha možnosť podať návrh na opätovné preskúmanie a opravu právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva, aj časovému obmedzeniu z naliehavých dôvodov práva Spoločenstva. 115.
Second, the national court is uncertain, more generally, whether, apart from the fourth condition, the view should also be taken that an application for the review and withdrawal of a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a timelimit on grounds of legal certainty or whether, on the contrary, it is not subject to a limit in time.
Po druhé sa vnútroštátny súd všeobecnejšie pýta, či okrem tejto štvrtej podmienky tiež musí platiť, že možnosť navrhnúť opätovné preskúmanie a zrušenie právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva, je časovo obmedzená z dôvodov právnej istoty, alebo či naopak nepozná časové obmedzenia.
Inasmuch as the national administrative authorities must apply the interpretation of a provision of Community law supplied by the Court in a preliminary ruling to legal relationships which have arisen before the Court’s judgment, the national court expresses doubts as to whether it is compatible with Community
Keďže vnútroštátny správny orgán musí uplatňovať výklad ustanovenia práva Spoločenstva, ktorý poskytol Súdny dvor v rozsudku vydanom v rámci prejudiciálneho konania na právne vzťahy, ktoré vznikli pred týmto rozsudkom, vnútroštátny súd vyjadruje pochybnosti o zlučiteľnosti časového obmedzenia na predloženie návrhu — na základe už citovaného rozsudku Emsland-Stärke — na
It may be recalled that this question arises from the particular context of the main proceedings, namely the fact that Kempter did not apply to the Hauptzollamt for the withdrawal of the repayment decision of 10 August 1995 until it sent its letter of 16 September 2002, that is to say, 21 months after judgment was delivered in Emsland-Stärke.
Pripomínam, že táto otázka vychádza z osobitného kontextu veci samej, spočívajúceho v tom, že Kempter podal na Hauptzollamt návrh na zrušenie rozhodnutia o vrátení vývozných náhrad z 10. augusta 1995 až listom zo 16. septembra 2002, čiže 19 mesiacov po vyhlásení už citovaného rozsudku Emsland-Stärke.
54 — See points 31 to 35 of this Opinion.
54 — Pozri body 31 až 35 týchto návrhov.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 a time-limit, the national provisions on limitation periods should be referred to.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06 opätovné preskúmanie a zrušenie právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva.
Kempter also claims that, if the Community rules on timelimits or limitation periods were to be applied by analogy, its application should still not be regarded as out of time. It puts forward a number of arguments in this regard.
Kempter tiež tvrdí, že v prípade, keby sa právne predpisy práva Spoločenstva upravujúce prekluzívnu alebo premlčaciu lehotu uplatnili analogicky, jeho žiadosť by sa aj tak nemohla považovať za oneskorenú.
In particular, it observes that a certain period of time was necessary for the Court’s interpretation in Emsland-Stärke to give rise to a new administrative practice and to a change in the caselaw in Germany.
Žalobca v tejto súvislosti uvádza rôzne argumenty, pričom najmä pripomína, že musel uplynúť určitý čas na to, aby výklad, ktorý poskytol Súdny dvor v už citovanom rozsudku Emsland-Stärke, vyvolal v Nemecku novú správnu prax a zmenu judikatúry.