natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Given the fact firstly, that Mr Jipa from the 1 January 2007 enjoys the fundamental status of citizen of the Union, secondly, that the Ministry is seeking an order from the referring court in civil proceedings limiting Mr Jipa’s right to travel to another Member State and thirdly, that aside from the limited information provided by the referring court in relation to Mr Jipa’s repatriation from Belgium on foot of the Readmission Agreement and his ‘illegal residence’ in Belgium, I consider that there are no grounds on which the Court could consider that the limitations which may be imposed on Mr Jipa by the referring court on travelling to Belgium pursuant, inter alia, to Articles 38 and 39 of Law 248/2005 relate to a purely internal situation.
Vzhľadom na skutočnosť po prvé, že pán Jipa má od 1. januára 2007 základný štatút občana Únie, po druhé, že ministerstvo sa v občianskoprávnom konaní domáha, aby vnútroštátny súd obmedzil právo pána Jipu cestovať do iného členského štátu, a po tretie, že okrem obmedzenej informácie týkajúcej sa repatriácie pána Jipu z Belgicka na základe dohody o opätovnom prijímaní osôb a jeho „nezákonného pobytu“ v Belgicku, ktorú poskytol vnútroštátny súd, zastávam názor, že neexistujú dôvody, na základe ktorých by sa Súdny dvor mohol domnievať, že obmedzenia týkajúce sa vycestovania do Belgicka, ktoré môže pánovi Jipovi uložiť vnútroštátny súd inter alia na základe článkov 38 a 39 zákona č. 248/2005, sa týkajú výlučne vnútornej situácie daného štátu.
I therefore consider that the present case has a direct link with Community law.
Preto si myslím, že prejednávaný prípad má priamu súvislosť s právom Spoločenstva.
It would appear from the order for reference that the proceedings before the national court arose following Mr Jipa’s repatriation to Romania from Belgium, pursuant to the Readmission Agreement, due to his ‘illegal residence’ in Belgium.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania je zjavné, že konanie vo veci samej začalo v dôsledku repatriácie pána Jipu z Belgicka do Rumunska, odôvodnenej jeho „nezákonným pobytom“, na základe dohody o opätovnom prijímaní osôb.
The referring court itself pointed out, in its order for reference, that the Ministry has not clarified what is meant by the Mr Jipa’s ‘illegal residence’. It should be noted however that the
Samotný vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania uviedol, že ministerstvo neobjasnilo, v čom spočíval „nezákonný
11 — Joined Cases C-64/96 and C-65/96 Uecker and Jacquet [1997] ECR I-3171, paragraph 23.
11 — Rozsudok z 5. júna 1997, Uecker a Jacquet, C-64/96 a C-65/96, Zb. s. I-3171, bod 23.
12 — See in that respect, Case C-200/02 Zhu and Chen [2004] ECR I-9925, paragraph 19.
12 — V tomto ohľade pozri rozsudok z 19. októbra 2004, Zhu a Chen, C-200/02, Zb. s. I-9925, bod 19.
In my view, the limitations which may be imposed by the referring court on Mr Jipa from leaving his Member State of origin in order to enter the territory of another Member State constitute an obstacle to the right of freedom of movement provided by Article 18(1) EC.
Domnievam sa, že obmedzenia vzhľadom na vycestovanie z členského štátu pôvodu na účely vstupu na územie iného členského štátu, ktoré môže pánovi Jipovi uložiť vnútroštátny súd, predstavujú prekážku práva slobodne sa pohybovať podľa článku 18 ods. 1 ES.
The right to move freely within the territory of the Member States guaranteed by Article 18(1) EC would be
Právo slobodne sa pohybovať na území členských štátov zaručené článkom 18 ods. 1 ES by stratilo svoj zmysel,
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-33/07
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — J. MAZÁK — VEC C-33/07 ského štátu, aby cestovali do iného členského štátu.
rendered meaningless if the Member State of origin could, without valid justification, prohibit its own nationals from leaving its territory to enter the territory of another Member State. 13
ak by členský štát pôvodu mohol bez platného odôvodnenia zakázať svojim vlastným štátnym príslušníkom opustiť jeho územie a vstúpiť na územie iného členského štátu. 13
The national rules in question in the present proceedings must, in my view, also be assessed in the light of Article 4 of Di -rective 2004/38 14which regulates the right of Union citizens to leave the territory of a
Vnútroštátne pravidlá, ktoré sú predmetom konania vo veci samej, je podľa môjho názoru potrebné posudzovať tiež vo svetle článku 4 smernice 2004/38, 14 ktorý upravuje právo občanov Únie opustiť územie člen-
In accordance with Article 4(1) of Directive 2004/38, all Union citizens with a valid identity card or passport have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.
Podľa článku 4 ods. 1 smernice 2004/38 všetci občania Únie s platným preukazom totožnosti alebo pasom majú právo opustiť územie členského štátu, aby cestovali do iného členského štátu.
In my view, Article 4(1) of Directive 2004/38 is very broad in its scope as it grants citizens of the Union who are in possession of a valid identity card or passport the right to leave the territory of all Member States, including their Member State of origin 15to travel to another Member State.
Domnievam sa, že článok 4 ods. 1 smernice 2004/38 je koncipovaný veľmi široko, keďže zaručuje občanom Únie s platným preukazom totožnosti alebo pasom právo opustiť územie každého členského štátu, vrátane ich členského štátu pôvodu, 15aby cestovali do iného členského štátu.
Moreover, pursuant to Article 4(2) of Directive 2004/38, no exit visa or equivalent formality may be imposed on citizens of the Union and the Member States must, pursuant to Article 4(3), issue to their own nationals, and renew, an identity card or passport stating their nationality.
Navyše podľa článku 4 ods. 2 smernice 2004/38 nie je možné od občanov Únie vyžadovať žiadne výstupné víza ani rovnocenné formality a v súlade s článkom 4 ods. 3 musia členské štáty vydávať svojim vlastným štátnym príslušníkom preukaz totožnosti alebo pas, ktorý uvádza ich štátnu príslušnosť, a obnovovať takéto doklady.
The same considerations apply, in relation to Article [39] of the Treaty, with regard to rules which impede the freedom of movement of nationals of one Member State wishing to engage in gainful employment in another Member State’ (see paragraph 97).
Rovnaké úvahy sa uplatnia, pokiaľ ide o článok [39] Zmluvy, v súvislosti s predpismi obmedzujúcimi voľný pohyb štátnych príslušníkov členského štátu, ktorí chcú vykonávať zárobkovú činnosť v inom členskom štáte (pozri bod 97).
I therefore consider that in the absence of valid justification, Article 18(1) EC and Article 4 of Directive 2004/38 preclude national legislation such as that at issue in the present proceedings which provides
Zastávam preto názor, že bez platného odôvodnenia odporuje článku 18 ods. 1 ES a článku 4 smernice 2004/38 vnútroštátna právna úprava, akou je úprava sporná v konaní vo veci samej, ktorá stano-
15 — See also Article 2(2) of Protocol IV which provides that ‘[e]veryone shall be free to leave any country, including his own’.
15 — Pozri tiež článok 2 ods. 2 protokolu IV, ktorý stanovuje, že „každý má právo opustiť krajinu, vrátane krajiny jeho pôvodu“.
Protocol IV entered into force on 2 May 1968 and has been signed by all the Member States, save the Hellenic Republic.
Protokol IV nadobudol účinnosť 2. mája 1968 a bol podpísaný všetkými členskými štátmi okrem Helénskej republiky.
It should be recalled however that the Greek Government in pleadings at point 24 above specifically relied on Article 2(2) and (3) of Protocol IV.
Je však potrebné pripomenúť, že grécka vláda sa vo svojich vyjadreniach uvedených v bode 24 vyššie výslovne odvoláva na článok 2 ods. 2 a článok 2 ods. 3 protokolu IV.
14 — With its accession to the EU on 1 January 2007, Romania is bound by the provisions of the EC Treaty on the rights of citizens of the Union and the legislative provisions and caselaw thereon, subject to the transitional arrangements adopted on the matter.
14 — Od svojho pristúpenia k EÚ 1. januára 2007 je Rumunsko povinné rešpektovať ustanovenia Zmluvy ES o právach občanov Únie, ako aj súvisiace právne predpisy a judikatúru, v súlade s prechodnými opatreniami prijatými v tejto oblasti.
It would appear from Article 20 of and Annex VII to the Protocol concerning the conditions and arrangements for admission of the Republic of Bulgaria and Romania to the European Union (OJ 2005 L 157 p.
Z článku 20 a prílohy VII protokolu o podmienkach a spôsobe prijatia Bulharskej republiky a Rumunska do Európskej únie (Ú. v. EÚ L 157, 2005, s.
29), that Romania is bound from the date of its accession to the EU by the provisions of Directive 2004/38 save where those provisions concern, inter alia, access to the labour markets of Member States by Romanian nationals.
29) je zjavné, že Rumunsko je odo dňa svojho pristúpenia k EÚ viazané ustanoveniami smernice 2004/38, okrem prípadu, ak sa tieto ustanovenia týkajú inter alia prístupu rumunských štátnych príslušníkov na pracovný trh členských štátov.
Article 4 of Directive 2004/38, which concerns the rights of citizens of the Union in general, rather than citizens of the Union who are workers, is unaffected by the abovementioned transitional arrangements and applies in full to Romanian nationals from 1 January 2007.
Na článok 4 smer -nice 2004/38 týkajúci sa práv občanov Únie vo všeobecnosti a nie občanov Únie, ktorí sú pracovníkmi, sa nevzťahujú uvedené prechodné opatrenia a tento článok sa vo vzťahu k rumunským štátnym príslušníkom uplatňuje od 1. januára 2007 v celom rozsahu.
JIPA for restrictions to be placed on the right of Union citizens to leave their Member State of origin in order to travel to another Member State.
JIPA vuje obmedzenia práva občanov Únie opustiť územie ich členského štátu pôvodu, aby cestovali do iného členského štátu.
B — Article 27 of Directive 2004/38 restrict the right of Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States.
Hoci v názve kapitoly VI smernice 2004/38 sa výslovne neuvádza právo opustiť územie členského štátu a mnohé ustanovenia
While the title to Chapter VI of Directive 2004/38 does not specifically refer to the right to leave, and indeed many of the provisions of that chapter address questions relating to the right of entry 16and the right of residence, 17it is clear from the wording of Article 27(1) and the 22nd recital in the preamble to that directive that Chapter VI thereof regulates restrictions on the ‘freedom of movement of Union citizens’, a matter which undoubtedly relates to both the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State and the right to enter another Member State.
B — Článok 27 smernice 2004/38 tejto kapitoly sa skutočne týkajú len otázok práva vstupu 16a práva pobytu 17, zo znenia článku 27 ods. 1 a odôvodnenia č. 22 tejto smernice je zjavné, že kapitola VI uvedenej smernice upravuje obmedzenia „slobody pohybu občanov Únie“, teda oblasť, ktorá sa bezpochyby týka tak práva opustiť územie členského štátu a cestovať do iného členského štátu, ako aj práva vstupu do iného členského štátu.
By the second part of its second question and the first part of its third question, the national court seeks essentially clarification on whether the ‘illegal residence’ of a Romanian national in another Member State of the Union who was repatriated on foot of the Readmission Agreement, falls within the terms ‘public policy’ or ‘public security’ provided for in Article 27 of Direct ive 2004/38 so that a restriction may be imposed by Romania on that person’s freedom of movement within the territory of another Member State.
Druhou časťou svojej druhej otázky a prvou časťou svojej tretej otázky vnútroštátny súd žiada najmä objasnenie toho, či sa na „nezákonný pobyt“ rumunského štátneho príslušníka, ktorý bol repatriovaný na základe dohody o opätovnom prijímaní osôb, v inom členskom štáte Únie vzťahujú pojmy „verejný poriadok“ a „verejná bezpečnosť“ uvedené v článku 27 smernice 2004/38 v tom zmysle, že Rumunsko môže obmedziť voľný pohyb tejto osoby na území iného členského štátu.
In my view, Article 27(2) of Direct- ive 2004/38, which reproduces much of the contents of Article 3 of Council Direct - ive 64/221/EEC of 25 February 1964 on the coordination of special measures concerning the movement and residence of foreign nationals which are justified on grounds of public policy, public security or public health 18must be interpreted, inter alia, in the light of the caselaw of the Court on Article 3 of Directive 64/221.
Podľa môjho názoru článok 27 ods. 2 smernice 2004/38, ktorým sa preberá veľká časť ustanovení článku 3 smernice Rady 64/221/EHS z 25. februára 1964 o koordinácii osobitných opatrení o pohybe a pobyte cudzích štátnych príslušníkov, prijatých z dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia 18, je potrebné vykladať okrem iného vo svetle judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa článku 3 smernice 64/221.
In that regard, the Court has consistently held, in relation to workers, that the principle of freedom of movement must be given a broad interpre-
V tomto ohľade Súdny dvor opakovane rozhodol, pokiaľ ide o pracovníkov, že zásadu voľného pohybu treba vykladať široko a odchýlky z tejto zásady musia byť vykladané striktne.
16 — See Article 5 of Directive 2004/38 on the right of entry.
Okrem toho Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ ide o štatút osoby ako občana Únie, odchýlky z tejto slobody je potrebné vykladať osobitne
17 — See Chapter III of Directive 2004/38 on the right of residence.
16 — Pozri článok 5 smernice 2004/38 o práve vstupu.17 — Pozri kapitolu III smernice 2004/38 o práve pobytu.
Direct- ive 64/221 was repealed by Directive 2004/38 with effect from 30 April 2006.
Smernica 64/221 bola zrušená smernicou 2004/38 s účinnosťou od 30. apríla 2006.
See Article 38(2) of Directive 2004/38.
Pozri článok 38 ods. 2 smernice 2004/38.
Pursuant to Article 18(1) EC, limitations and conditions may be imposed on the right to move and reside freely within the territory of the Member States pursuant to the EC Treaty and the measures adopted to give it effect.
Podľa článku 18 ods. 1 ES môže právo slobodne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov podliehať obmedzeniam a podmienkam ustanoveným v tejto Zmluve a v opatreniach prijatých na ich vykonanie.
In my view, the provisions of Chapter VI of Directive 2004/38, which is entitled ‘Restrictions on the right of entry and the right of residence on grounds of public policy, public security or public health’, regulate the circumstances in which Member States may
Domnievam sa, že ustanovenia kapitoly VI smernice 2004/38, ktorá je nazvaná „Obmedzenia práva vstupu a práva pobytu z dôvodov verejnej politiky [verejného poriadku — neoficiálny preklad], verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia“, upravujú okolnosti, za ktorých členské štáty môžu obmedziť právo občanov Únie slobodne sa
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-33/07 of public policy presupposes the existence, in addition to the perturbation of the social order which any infringement of the law involves, of a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — J. MAZÁK — VEC C-33/07 roštátnymi orgánmi popri spoločenskom probléme, ktorý predstavuje každé porušenie zákona, existenciu skutočného a dostatočne závažného ohrozenia základného záujmu spoločnosti.
19The Court has nevertheless also held that the particular circumstances justifying recourse to the concept of public policy may vary from one country to another and from one period to another, and it is therefore necessary in this matter to allow the competent national authorities an area of discretion within the limits imposed by the Treaty. 20
19 Súdny dvor však tiež uznal, že osobitné okolnosti, ktoré by mohli odôvodňovať odvolanie sa na pojem verejného poriadku, môžu byť v jednotlivých krajinách a v závislosti od obdobia odlišné, a preto je v tejto oblasti potrebné priznať príslušným vnútroštátnym orgánom určitý priestor pre voľnú úvahu v rámci Zmluvou stanovených hraníc. 20
In my view, a Member State may not limit the right granted to a Union citizen to leave his Member State of origin to travel to another Member State on grounds of public policy or public security merely on the basis that he was repatriated from another Member State due to his ‘illegal residence’ in the latter.
Zastávam názor, že členský štát nemôže z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti obmedziť uvedené právo opustiť územie členského štátu pôvodu a cestovať do iného členského štátu, ktoré sú priznané občanom Únie, len na základe toho, že táto osoba bola repatriovaná z iného členského štátu kvôli svojmu „nezákonnému pobytu“ v tomto štáte.
I consider that it follows from the ruling of the Court in Commission v Spain 25that a Member State, when limiting the rights granted to Union citizens pursuant to Article 18(1) EC, cannot rely on general non-specific assertions made, in relation to the conduct of a Union citizen, by another Member State.
Domnievam sa, že z rozsudku Súdneho dvora vo veci Komisia/Španielsko 25vyplýva, že členský štát sa pri obmedzení práv priznaných občanom Únie člán -kom 18 ods. 1 ES nemôže opierať o všeobecné a nespresnené tvrdenia, ktoré v súvislosti so správaním občana Únie uviedol iný členský štát.
A Member State when limiting the fundamental freedoms of Union citizens must itself verify and confirm whether the exercise of those freedoms poses a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society.
Pri obmedzovaní základných slobôd občanov Únie musí členský štát sám overiť a uistiť sa, že výkon týchto slobôd predstavuje skutočné a dostatočne závažné ohrozenie požiadaviek verejného poriadku ovplyvňujúce jeden zo základných záujmov spoločnosti.
According to Article 27(2) of Direct- ive 2004/38, ‘measures taken on grounds of public policy or public security shall comply with the principle of proportionality and shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned’.
V súlade s článkom 27 ods. 2 smernice 2004/38 „opatrenia prijaté z dôvodov verejnej politiky [verejného poriadku — neoficiálny preklad] alebo verejnej bezpečnosti musia byť v súlade s zásadou úmernosti a musia vychádzať výlučne z osobného správania daného jednotlivca“.
21It is clear, not only from the terms of Article 27(2) of Directive 2004/38, but also the settled caselaw of the Court, that restrictions imposed on grounds of public policy and for the maintenance of public security cannot be based on grounds extraneous to the individual case or on considerations of general prevention.
21Nielen z článku 27 ods. 2 smernice 2004/38, ale aj z ustálenej judikatúry Súdneho dvora jasne vyplýva, že obmedzenia uložené z dôvodov verejného poriadku a na účely udržania verejnej bezpečnosti nemôžu vychádzať z dôvodov odlišných od individuálneho prípadu alebo z aspektov všeobecnej prevencie.
22In addition, Article 27(2) of Directive 2004/38 provides that previous criminal convictions shall not in themselves constitute grounds for adopting such restrictions.
22Okrem toho článok 27 ods. 2 smernice 2004/38 stanovuje, že trestné činy, ku ktorým došlo v minulosti, nemožno samy osebe považovať za dôvody na prijatie takýchto opatrení.
23According to settled caselaw, reliance by a national authority on the concept
23Podľa ustálenej judikatúry vyžaduje odvolanie sa na pojem verejného poriadku vnút-
19 — Joined Cases C-482/01 and C-493/01 Orfanopoulos and Oliveri [2004] ECR I-5257, paragraphs 64 and 65.
19 — Rozsudok z 29. apríla 2004, Orfanopoulos a Oliveri, C-482/01 a C-493/01, Zb. s. I-5257, body 64 a 65.
In the present case nothing in the facts, as presented by the referring court, would
V prejednávanom prípade žiadna zo skutočností, ktoré uviedol vnútroštátny súd,
21 — In accordance with the principle of proportionality, national measures adopted on grounds of public policy or public security must be necessary and appropriate to attain the objective pursued.
21 — V súlade so zásadou proporcionality musia byť vnútroštátne opatrenia prijaté z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti nevyhnutné a primerané na dosiahnutie sledovaného cieľa.
See, to that effect, Baumbast and R, cited in footnote 8, paragraph 91.
V tomto ohľade pozri rozsudok Baumbast a R, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 91.
24 — See Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 46; Orfanopoulos and Oliveri, cited in footnote 19, paragraph 66; Bouchereau, cited in footnote 7, paragraph 35; and Rutili, cited in footnote 22, paragraph 28.
24 — Pozri rozsudky z 31. januára 2006, Komisia/Španielsko, C-503/03, Zb. s. I-1097, bod 46; Orfanopoulos a Oliveri, už citovaný v poznámke pod čiarou 19, bod 66; Bouchereau, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 35; a Rutili, už citovaný v poznámke pod čiarou 22, bod 28.
23 — See, in particular, Case C-348/96 Calfa [1999] ECR I-11, paragraphs 22 to 24.
23 — Pozri najmä rozsudok z 19. januára 1999, Calfa, C-348/96, Zb. s. I-11, body 22 až 24.
25 — Cited in footnote 24.
25 — Už citovaný v poznámke pod čiarou 24.
C — Personal conduct
C — Osobné správanie
By the second part of its third question, the national court seeks clarification on whether a Member State may automatically impose pursuant to Article 27 of Direct- ive 2004/38 restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of ‘public policy’ and ‘public security’, without that person’s ‘personal conduct’ being examined.
Druhou časťou svojej tretej otázky vnútroštátny súd žiada objasnenie toho, či členský štát môže podľa článku 27 smernice 2004/38 stanoviť obmedzenia voľného pohybu a pobytu občana Únie z dôvodov „verejného poriadku“ a „verejnej bezpečnosti“ automaticky, bez posúdenia „osobného správania“ danej osoby.
tend to indicate that Mr Jipa’s personal behaviour, present or past, give cause to fear that he might constitute a danger to the fundamental interests of society thereby necessitating the adoption of a measure by Romania limiting his right to freedom of movement pursuant to Article 18(1) EC on grounds of public policy or public security.
nenaznačuje, že osobné správanie pána Jipu v súčasnosti alebo v minulosti vzbudzuje obavy, že táto osoba predstavuje nebezpečenstvo pre základné záujmy spoločnosti, a preto je nevyhnutné, aby Rumunsko prijalo opatrenie obmedzujúce jeho právo na voľný pohyb podľa článku 18 ods. 1 ES z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti.
Indeed, subject to verification by the referring court, it would appear from the order for reference and from the submissions of the Romanian Government that the Ministry regularly seeks from the Romanian courts, even following the accession of that Member State to the EU, on foot of the national provisions in question, orders limiting the right of Romanian citizens to leave that Member State and to travel to another Member State where those citizens have been repatriated on foot of a readmission agreement.
Hoci je to predmetom overenia zo strany vnútroštátneho súdu, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania a z tvrdení rumunskej vlády vyplýva, že ministerstvo stále, aj po pristúpení Rumunska k EÚ, vyžaduje od rumunských súdov na základe dotknutých vnútroštátnych ustanovení, obmedzenia práva rumunských občanov opustiť územie tohto členského štátu a cestovať do iného členského štátu, z ktorého boli títo občania repatriovaní na základe dohody o opätovnom prijímaní osôb.
In my view, in the light of the reasoning outlined in points 40 to 44 above, a Member State may not automatically impose, pursuant to Article 27 of Directive 2004/38, restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of public policy and public security.
Vo svetle úvah načrtnutých v bodoch 40 až 44 vyššie zastávam názor, že členský štát nemôže podľa článku 27 smernice 2004/38 stanoviť obmedzenia voľného pohybu a pobytu občana Únie z dôvodov verejného poriadku a verejnej bezpečnosti.