natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of Appeal rejected the argument that Article 11(8) of the Regulation meant that, failing proceedings to obtain recognition of the judgment, the child’s return should be ordered only when a judgment of nonreturn has been issued under Article 13 of the Convention.
Lietuvos apeliacinis teismas nesúhlasil s argumentom, podľa ktorého z článku 11 ods. 8 nariadenia by malo vyplývať, že návrat dieťaťa sa v prípade chýbajúceho konania o uznaní súdneho rozhodnutia má vykonať, len ak bolo vydané rozhodnutie o nevrátení podľa článku 13 dohovoru.
In the Court of Appeal’s view, the wording ‘notwithstanding a judgment of non-return’ shows that, even if such a judgment has been delivered, the child’s return can be ordered under the Regulation without applying the procedure for recognition of the judgment.
Podľa Lietuvos apeliacinis teismas výraz „bez ohľadu na rozsudok o nevrátení“ ukazuje, že aj v prípade takého rozhodnutia návrat dieťaťa možno uskutočniť na základe nariadenia bez použitia konania o uznaní súdneho rozhodnutia.
When an order for the child’s return has been made under the Convention, it must be enforced concurrently with the comparable judgment issued under the Regulation, without any prior recognition procedure (Article 42(1) of the Regulation).
Pokiaľ bolo rozhodnutie o návrate dieťaťa prijaté na základe dohovoru, má sa vykonať súbežne s obdobným rozhodnutím prijatým podľa nariadenia bez predchádza -júceho uznávacieho konania (článok 42 ods. 1 nariadenia).
With regard to custody, the Court of Appeal considered that the application for nonrecognition could not be examined in the absence of a request for recognition of that part of the judgment.
Pokiaľ ide o návrat dieťaťa, Lietuvos apeliacinis teismas sa domnieval, že v prípade neexistencie návrhu na uznanie tejto časti rozsudku návrh na neuznanie nemožno preskúmať.
By virtue of Article 42(1), which forms part of that section, any such subsequent judgment is to be recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition, provided that it is enforceable and has been certified in the Member State of origin.
Podľa článku 42 ods. 1, ktorý je súčasťou tohto oddielu, sa takýto následný rozsudok uznáva a je vykonateľný v inom členskom štáte bez potreby vyhlásenia za vykonateľný a bez možnosti namietať proti jeho uznaniu pod podmienkou, že je vykonateľný a že sa osvedčil v členskom štáte pôvodu.
The Oranienburg court had issued the relevant certificate, indicating that all the conditions required for such issue were met.
Amtsgericht Oranienburg vydal predmetné osvedčenie, pričom uviedol, že všetky podmienky potrebné na jeho vydanie boli splnené.
Since its judgment should have been immediately enforced without any special exequatur procedure, the application for a declaration of nonrecognition was inadmissible.
Keďže toto rozhodnutie sa malo vykonať priamo bez osobitného uznávacieho konania, návrh smerujúci na jeho neuznanie bol neprípustný.
5 — According to Article 2(4) of the Regulation, the term ‘judgment’ means a divorce, legal separation or marriage annulment, as well as a judgment relating to parental responsibility, pronounced by a court of a Member State, whatever the judgment may be called, including a decree, order or decision.
5 — Podľa článku 2 bodu 4 nariadenia „rozsudok“ označuje rozvod, rozluku alebo anulovanie manželstva, ako aj rozsudok týkajúci sa rodičovských práv a povinností vydaný súdom členského štátu bez ohľadu na to, ako sa rozsudok označuje, vrátane uznesenia, príkazu alebo rozhodnutia.
A number of issues of interpretation arose in the course of the Supreme Court’s exam -ination of the further appeal on a point of law.
Pri preskúmaní kasačnej sťažnosti, ktoré vykonal Lietuvos Aukščiausiasis teismas, sa vyskytli niektoré interpretačné otázky.
First, Article 21(3) of the Regulation provides that any interested party may apply for a decision that the judgment should or should not be recognised.
Článok 21 ods. 3 nariadenia stanovuje, že zainteresovaný účastník môže navrhnúť vydanie rozhodnutia o uznaní alebo neuznaní rozsudku.
In accordance with Article 31(1), the person against whom enforcement is sought is not entitled to make any submissions on that application.
Podľa článku 31 ods. 1 osoba, proti ktorej sa o výkon žiada, nemá v tomto štádiu právo robiť nijaké podania k návrhu.
In the present case, the person against whom enforcement is sought has applied for a decision that the judgment should not be recognised, while the other party has not made any application for a decision that it should be recognised.
V danom prípade to bola osoba, proti ktorej smeroval výkon rozhodnutia, ktorá podala návrh na neuznanie rozhodnutia, pričom druhý účastník nepodal návrh na uznanie rozhodnutia.
In those circumstances, can the person against whom enforcement is sought apply for a decision that the judgment should not be recognised and, if so, how is Article 31(1) to be interpreted?
Môže osoba, proti ktorej sa má vykonať rozhodnutie za týchto podmienok, žiadať jeho neuznanie a v prípade kladnej odpovede, ako sa má vykladať článok 31 ods. 1?
issued an order on nonreturn pursuant to Article 13 of the Convention, it must transmit a copy of that order to the court with jurisdiction in the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful retention.
dieťaťa podľa článku 13 dohovoru, musí zaslať jeho odpis súdu s právomocou v členskom štáte, v ktorom malo dieťa obvyklý pobyt pred neoprávneným zadržiavaním.
Consequently, in the present case the German court would be entitled to rule on the question of the child’s return only if the Lithuanian court decided to refuse return.
Z danej veci by malo vyplynúť, že nemecký súd bol oprávnený rozhodovať o otázke návratu dieťaťa len vtedy, ak litovský súd vydal rozhodnutie o nevrátení dieťaťa.
If the German court then ordered the child’s return and issued a certificate, that decision would be directly recognised and enforceable in Lithuania without any special exequatur procedure (Articles 11(8) and 42 of the Regulation).
Pokiaľ nemecký súd nariadil návrat dieťaťa a vydal osvedčenie, toto rozhodnutie sa priamo uzná a vykoná v Litve bez osobitného uznávacieho konania (článok 11 ods. 8 a článok 42 nariadenia).
But, as the Lithuanian Court of Appeal had already ordered the child’s return, did the German court have jurisdiction to examine the question under Article 11 and issue a certificate under Article 42?
Keďže Lietuvos apeliacinis teismas už nariadil návrat dieťaťa, mal nemecký súd právomoc preskúmať túto otázku podľa článku 11 a vydať osvedčenie podľa článku 42?
Was it compatible with the aims and procedures of the Regulation to order the child’s return and issue the certificate?
Je prijatie rozhodnutia nariaďujúceho návrat dieťaťa a vydanie osvedčenia v súlade s cieľmi a postupmi nariadenia?
Next, according to Article 40(2) of the Regulation, the provisions of Section 4 are not to prevent a holder of parental responsibility from seeking recognition and enforcement of a judgment.
Podľa článku 40 ods. 2 nariadenia ustanovenie oddielu 4 nebráni nositeľovi rodičovských práv a povinností, aby žiadal o uznanie a výkon rozsudku.
In the present case, the mother has applied for a declaration of nonrecognition.
V danej veci podala matka na Lietuvos apeliacinis teismas návrh na neuznanie rozhodnutia.
Is such an application permissible and, if so, must the court seised examine the grounds of nonrecognition on the basis of Article 23 of the Regulation?
Je takýto návrh prípustný, a pokiaľ áno, má súd, ktorý ho prejednáva, preskúmať dôvody neuznania na základe článku 23 nariadenia?
What is the meaning of the condition in Article 21(3), that the availability of an application for a decision that the judgment should or should not be recognised is without prejudice to Section 4, which regulates the enforcement of certain judgments which require the return of the child?
Aký význam má podmienka článku 21 ods. 3, podľa ktorej možnosť navrhnúť vydanie rozhodnutia o uznaní alebo neuznaní rozsudku sa nedotýka oddielu 4, ktorý upravuje výkon niektorých rozsudkov nariaďujúcich návrat dieťaťa?
While the Regulation does not directly determine which court has jurisdiction to examine the question of the child’s return, Article 11(6) provides that if a court has
Hoci nariadenie priamo neurčuje súd, ktorý má právomoc posúdiť otázku návratu dieťaťa, článok 11 ods. 6 nariadenia stanovuje, že pokiaľ súd vydá rozhodnutie o nevrátení
Finally, according to Article 24 of the Regulation, a Lithuanian court cannot review the jurisdiction of a German court or examine whether such jurisdiction complies with public policy.
Podľa článku 24 nariadenia litovský súd nemôže preskúmavať právomoc nemeckého súdu ani overovať, či táto právomoc je v súlade s verejným poriadkom.
However, a court seised of an application for nonrecognition of a judgment must, having examined the grounds for nonrecognition set out in Article 23 of the Regulation, take a decision.
Súd rozhodujúci o návrhu na neuznanie rozhodnutia však musí po preskúmaní dôvodov na neuznanie rozsudku definovaných v článku 23 tohto nariadenia prijať rozhodnutie.
If it does not find grounds for non-recognition, it must then recognise the judgment.
Ak nezistí dôvody na neuznanie rozsudku, je povinný uznať nemecké rozhodnutie.
In that event, two decisions ordering the child’s return will be enforceable in Lithuania: that of the German court and that of the Lithuanian Court of Appeal.
Za tohto predpokladu budú v Litve vykonateľné dve rozhodnutia nariaďujúce návrat dieťaťa — rozhodnutie nemeckého súdu a rozhodnutie Lietuvos apeliacinis teismas.
In those circumstances, must the court seised of the application for nonrecognition recognise the judgment ordering the
Má súd rozhodujúci za týchto podmienok o návrhu na neuznanie rozsudku uznať
RINAU child’s return even if the court of the Member State of origin failed to observe a procedure laid down in the Regulation?
RINAU rozhodnutie, ktorým sa nariaďuje návrat dieťaťa, aj keď súd členského štátu pôvodu nerešpektoval postup stanovený nariadením?
(4) What meaning is to be attached to the condition laid down in Article 21(3) of Regulation No 2201/2003 (“without prejudice to Section 4 of this Chapter”)?
Aký význam má podmienka stanovená v článku 21 ods. 3 nariadenia č. 2201/2003‚ ‚bez toho, aby bol dotknutý oddiel 4‘?
(5) Do the adoption of the decision to return the child and the issue of the certificate under Article 42 of Regulation No 2201/2003 in the court of the Member State of origin, after a court of the Member State in which the child is wrongfully retained has taken a decision that the child be returned to his or her State of origin, comply with the object -ives of and procedures under Regulation No 2201/2003?
Je prijatie rozhodnutia o vrátení dieťaťa a vydanie osvedčenia podľa článku 42 nariadenia… zo strany súdu členského štátu pôvodu po tom, ako súd členského štátu, v ktorom sa dieťa neoprávnene zadržiava, prijal rozhodnutie o vrátení dieťaťa do štátu pôvodu, v súlade s cieľmi a postupmi nariadenia č. 2201/2003?
(2) If the answer to Question 1 is in the affirmative: how is a national court, when examining an application for nonrecognition of a decision, brought by a person against whom that decision is to be enforced, to apply Article 31(1) of Regulation No 2201/2003, which states: Neither the person against whom enforcement is sought, nor the child shall, at this stage of the proceedings, be entitled to make any submissions on the application?
Ak sa na prvú otázku odpovie kladne, ako má vnútroštátny súd pri skúmaní návrhu na uznanie rozhodnutia, ktorý predložila osoba, vo vzťahu ku ktorej sa rozhodnutie vykoná, uplatniť člá -nok 31 ods. 1 nariadenia č. 2201/2003[,] v ktorom sa stanovuje, že ‚… osoba, proti ktorej sa o výkon žiada, ani dieťa, [nemôže mať] v tomto štádiu právo robiť žiadne podania k návrhu‘?
(6) Does the prohibition in Article 24 of Regulation No 2201/2003 of review of the jurisdiction of the court of the Member State of origin mean that, if it is unable to review the jurisdiction of the court of the Member State of origin and cannot identify any other grounds for nonrecognition of decisions as set out in Article 23 of Regulation No 2201/2003,
Má vnútroštátny súd, na ktorý nositeľ rodičovských práv a povinností podal návrh na neuznanie súdneho rozhodnutia členského štátu pôvodu, ktorým
(3) Is the national court which has received an application by the holder of parental responsibility for nonrecognition of that part of the decision of the court of
Vyplýva zo zákazu skúmania právomoci súdu pôvodu, ktorý je stanovený v článku 24 nariadenia č. 2201/2003, že vnútroštátny súd, na ktorý bol podaný návrh na uznanie alebo neuznanie rozhodnutia cudzieho súdu, ktorý nemôže skúmať právomoc súdu člens -kého štátu pôvodu a ktorý nezistil iné dôvody na neuznanie rozhodnutia
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU a national court which has received an application for recognition or nonrecognition of a decision of a foreign court is obliged to recognise the decision of the court of the Member State of origin ordering the child’s return if the court of the Member State of origin failed to observe the procedures laid down in the regulation when deciding on the issue of the child’s return?” in Article 1, as follows: ‘since one factor characteristic of the situations under consideration consists in the fact that the abductor claims that his action has been rendered lawful by the competent authorities of the State of refuge, one effective way of deterring him would be to deprive his actions of any practical or juridical consequences.
STANOVISKO GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-195/08 PPU vyplývajúce z článku 23 nariadenia č. 2201/2003, musí uznať rozhodnutie o vrátení dieťaťa, ktoré vydal súd člens -kého štátu pôvodu, ak súd členského štátu pôvodu nedodržal postup stanovený v nariadení na účely rozhodnutia o otázke vrátenia dieťaťa?“ charakteristickým faktorom posudzovaných situácií je skutočnosť, že únosca dieťaťa sa domáha, aby jeho konanie bolo legalizované príslušnými orgánmi štátu, v ktorom sa uchýlil, účinným prostriedkom na odradenie od takéhoto konania bude to, že jeho konaniu sa neprizná nijaký praktický a právny dôsledok.
The Convention, in order to bring this about, places at the head of its objectives the restoration of the status quo, by means of “the prompt return of children wrongfully removed to or retained in any Contracting State”.’ 6
Aby sa to dosiahlo, dohovor spomedzi svojich cieľov uvádza na prvom mieste obnovu statu quo prostredníctvom ‚okamžitého návratu detí, ktoré boli neoprávnene premiestnené do niektorého zmluvného štátu alebo sú v ňom zadržiavané‘“ 6.
The Court having decided to deal with the reference under the urgent proced- ure governed by Article 104b of its Rules of Procedure, written observations were submitted by the mother, the father, the Lithuanian Government and the Commission, the only parties authorised to make submissions at that stage.
Súdny dvor sa rozhodol vec prejednať v naliehavom konaní, ktoré upravuje člá -nok 104b jeho rokovacieho poriadku. Písomné pripomienky podali matka, otec, litovská vláda a Komisia európskych Spoločenstiev, ktoré sú jedinými subjektmi oprávnenými vystupovať v tomto štádiu konania.
The same parties, together with the German, French, Latvian, Netherlands and United Kingdom Governments, took part in the hearing on 26 and 27 June 2008.
Tí istí účastníci konania, ako aj nemecká, fran -cúzska, lotyšská, holandská vláda a vláda Spojeného kráľovstva sa zúčastnili pojednávania, ktoré sa konalo 26. — 27. júna 2008.
It is clear from its preamble, in particu- lar recitals 17, 21, 23 and 24, and from the provisions of Article 11, that the Regulation shares the same aim of ensuring, in principle and other than in special circumstances, the child’s swift and automatic return to the Member State from which he or she has been removed and where he or she was habitually resident before the removal. 7
Z preambuly nariadenia a najmä z odôvodnení č. 17, 21, 23 a 24, ako aj z ustanovení článku 11 jasne vyplýva, že nariadenie má rovnaký cieľ spočívajúci v zabezpečení v zásade urýchleného a automatického návratu dieťaťa s výnimkou osobitných okolností do členského štátu, z ktorého bolo premiestené alebo v ktorom malo svoj obvyklý pobyt pred premiestnením. 7
Aims and principles of the Convention and the Regulation
Ciele a zásady dohovoru a nariadenia
6 — Report available on the website of the Hague Conference on Private International Law, point 16.
6 — Správa existuje na stránke Haagskej konferencie medzinárodného práva súkromného, bod 16.
One may add the further justification that ‘the parent who removes the child has one absolute ally: time. As time passes, links with the old home environment become increasingly extenuated, and it becomes increasingly difficult to aspire to restore the former status quo’ (Hugues Fulchiron, ‘La lutte contre les enlèvements d’enfants’, in Le nouveau droit communautaire du divorce et de la responsabilité parentale, Dalloz, 2005).
Ako odôvodnenie možno dodať skutočnosť, že „rodič, ktorý premiestnil dieťa[,] má veľmi silného spojenca: čas.
7 — See also the ‘Practice Guide for the application of the new Brussels II Regulation’ (drawn up by the Commission in consultation with the European Judicial Network in civil and commercial matters, hereinafter ‘the Practice Guide’), Section VII, p.
7 — Pozri tiež Praktická príručka pre uplatňovanie nového nariadenia Brusel II (dokument vypracovali služby Komisie v spolupráci s európskou justičnou sieťou, ďalej len „praktická príručka“), oddiel VII, s.
37: ‘The Regulation aims at deterring parental child abduction between Member States and, if such nevertheless takes place, ensuring the prompt return of the child to his or her Member State of origin’.
37: „Cieľom nariadenia je zabrániť rodičovskému únosu dieťaťa medzi členskými štátmi, a pokiaľ k tomu predsa len dôjde, zabezpečiť okamžitý návrat dieťaťa do jeho členského štátu pôvodu.“
The Pérez-Vera Report on the Convention summarises its objectives, which appear
Správa Pérez-Vera o dohovore zhŕňa ciele vyjadrené v jeho článku 1 takto: „keďže
RINAU with the aim of establishing an area of freedom, security and justice to which all the Member States have committed themselves in the Treaties.
RINAU systému nariadenia. Bolo by to tiež v úplnom nesúlade s cieľom vytvoriť priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ku ktorému sa v zmluve hlásia všetky členské štáty.
In addition, it is clear from recitals 12 and 17 in particular, and from the provisions of Articles 8, 10 and 11, that the Regulation also aims to give the courts of the same Member State substantive jurisdiction to decide questions of custody and access, and to maintain that jurisdiction, while confirming the role of the courts of the Member State to which the child has been removed with regard to his or her return.
Najmä z odôvodnení č. 12 a 17 a tiež z ustanovení článkov 8, 10 a 11 naopak vyplýva, že cieľom nariadenia je rovnako zveriť súdnym orgánom toho istého členského štátu právomoc rozhodovať o hmotnoprávnych otázkach opatrovníckeho práva a práva styku a zachovať túto právomoc súčasne s potvrdením úlohy súdov členského štátu, do ktorého bolo dieťa premiestnené, pokiaľ ide o jeho návrat.
Finally, the most important principle governing both the Convention and the Regulation is beyond any doubt that of protecting the superior interests of the child (see in particular the preamble to the Convention and recitals 12 and 13 in the preamble to the Regulation, together with Articles 12, 15 and 23 thereof; see also Article 3(1) of the United Nations Convention on the Rights of the Child 9and Article 24(2) of the Charter of Fundamental Rights of the European Union 10).
Najdôležitejšou zásadou, ktorou sa bez akejkoľvek pochybnosti riadi dohovor a nariadenie, je zásada rešpektovania najlepšieho záujmu dieťaťa (pozri osobitne preambulu dohovoru a odôvodnenia č. 12 a 13, ako aj články 12, 15 a 23 nariadenia; pozri tiež článok 3 Dohovoru Organizácie spojených národov o právach dieťaťa 9 a článok 24 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie 10).
A principle which underpins the Regulation as a whole is that of cooperation and mutual confidence between the courts and authorities of the Member States, which implies that decisions of the courts of the Member State of the child’s habitual residence 8should in principle be recognised and enforced automatically (see in particular recitals 18, 21, 23 and 25, and Articles 21, 24, 26 and 42).
Zásada spolupráce a vzájomnej dôvery medzi súdmi a orgánmi členských štátov, ktorá sa premieta do celého nariadenia, zahŕňa v zásade automatické uznanie a výkon rozhodnutí členského štátu obvyklého pobytu dieťaťa 8 (osobitne pozri odôvod- nenia č. 18, 21, 23 a 25, ako aj články 21, 24, 26 a 42).
That principle too was invoked, emphatically, at the hearing, and I can only agree that the superior interests of the child must indeed be paramount in all circumstances.
Táto zásada sa na pojednávaní uvádzala veľmi dôrazne, a ja sa môžem len pripojiť k tvrdeniu, že najlepší záujem dieťaťa musí mať v každej situácii prednosť.
The fundamental significance of this principle was brought into focus at the hearing when counsel for the mother suggested that the Lithuanian courts might consider that the objectivity of the German courts was not guaranteed in a dispute between a German father and a Lithuanian mother.
Napriek tomu by som chcela toto tvrdenie, pokiaľ ide o návrat dieťaťa do členského štátu jeho obvyklého pobytu, bližšie objasniť.
It is clear that to allow recognition to be refused on the basis of such doubts (whether they are or are not in fact felt by the Lithuanian courts) would negate the whole system which the Regulation seeks to establish. It would also be wholly incompatible
Je zrejmé, že dohovor aj nariadenie sú založené na zásade, že najlepší záujem dieťaťa v prípade jeho neoprávneného premiestnenia alebo zadržania vyžaduje okrem jedinej výnimky spočívajúcej
However, I should like to qualify that statement in the context of the child’s return to the Member State of habitual residence.
Dôležitosť tejto zásady sa ukázala na pojednávaní, keď advokát zastupujúci matku tvrdil, že litovské súdy sa mohli domnievať, že v spore medzi nemeckým otcom a litovskou matkou nebola zabezpečená objektívnosť nemeckých súdov.
It is clear that the Convention and the Regulation are based on the principle that, in the event of a child’s wrongful removal or retention, his or her superior interests do indeed always require that return, except only in
Je zrejmé, že pripustiť zamietnutie uznania založené na takýchto pochybnostiach (bez ohľadu na to, či ich litovské súdy v skutočnosti mali) by znemožnilo fungovanie sledovaného zámeru celého
8 — I shall use henceforth the short form ‘Member State of habitual residence’ to refer to the State from which the child has been removed and where he or she was habitually resident before the removal.
8 — Používam skrátenú formuláciu „členský štát obvyklého pobytu“ na označenie členského štátu, z ktorého bolo dieťa premiestnené a v ktorom malo svoj obvyklý pobyt pred premiestnením.
1 (more recently, in OJ 2007 C 303, p. 1).
EÚ 2007, C 303, s. 1).
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU which have contributed to that situation, it would seem in any event that the cooperation between courts and authorities which the Convention and the Regulation seek to ensure did not function in an ideal manner.
STANOVISKO GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-195/08 PPU v každom prípade sa zdá, že spolupráca medzi súdmi a ústrednými orgánmi členských štátov nefungovala ideálnym spôsobom.
With hindsight, moreover, it seems clear that the result sought by the Convention and the Regulation would not have been obstructed in the same way if the father had applied directly to the Oranienburg court as soon as the Klaipėda court had issued its nonreturn order.
Po určitom odstupe je zrejmé, že želateľný výsledok sledovaný nariadením a dohovorom by nenarážal na odpor rovnakým spôsobom, ak by sa otec priamo obrátil na Amtsgericht Oranienburg hneď po tom, ako Klaipėdos apygardos teismas vydal rozhodnutie o nevrátení dieťaťa 11.