natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In support of his claims Mr Rouard considers that the two companies must be regarded as his joint employers, since the clause of the second contract providing that certain contractual rights acquired initially under the first contract are to be maintained confirms that he had a single, continuous contract of employment with the two
Na podporu svojich tvrdení pán Rouard uviedol, že obe tieto spoločnosti majú byť považované za jeho spoločných zamestnávateľov, pričom ustanovenie druhej zmluvy,
‘Does the rule of special jurisdiction stated in Article 6(1) of Council Regulation …
„Uplatní sa [na jednej strane] pravidlo o osobitnej právomoci zakotvené v článku 6
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06 parts. In order to answer the question it must, first, be determined whether the rule of special jurisdiction stated in Article 6(1) of Regulation No 44/2001 may be applied in the context of individual contracts of employment, even though there is a section within the Regulation which concerns specifically the rules of jurisdiction applicable to disputes concerning such contracts, and, if so, the conditions governing the application of Article 6(1) of the Regulation in such matters must then be considered and defined.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — M. POIARES MADURO — VEC C-462/06 je potrebné v prvom rade určiť, či sa môže pravidlo o osobitnej právomoci uvedené v článku 6 bode 1 nariadenia č. 44/2001 uplatniť v rámci individuálnych pracovných zmlúv, hoci v nariadení existuje oddiel ktorý osobitne upravuje pravidlá o právomoci, ktoré sa použijú na spory týkajúce sa týchto zmlúv, a v prípade kladnej odpovede, treba pripomenúť a spresniť podmienky týkajúce sa uplatenia článku 6 bodu 1 uvedeného nariadenia v tejto oblasti.
No 44/2001 …, by virtue of which a person domiciled in a Member State may be sued “where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings”, apply to proceedings brought by an employee before a court of a Member State against two companies belonging to the same group, one of which, being the one which engaged that employee for the group and refused to re-employ him, is domiciled in that Member State and the other, for which the employee last worked in non-Member States and which dismissed him, in another Member State, when that applicant relies on a clause in the employment contract to claim that the two [companies] were his co-employers from whom he claims compensation for his dismissal or does the rule in Article 18(1) of [R]egulation [No 44/2001], by virtue of which, in matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction is to be determined by Section 5 of Chapter II [of that regulation], exclude the application of Article 6(1) [of that regulation], so that each of the two companies must be sued before the courts of the Member State where it is domiciled[?]’
A — O uplatniteľnosti článku 6 bodu 1 nariadenia č. 44/2001 vo veciach individuálnych pracovných zmlúv bode 1 nariadenia… č. 44/2001…, podľa ktorého možno osobu s bydliskom na území členského štátu žalovať, ‚ak ide o jedného z viacerých žalovaných, na súde podľa bydliska ktoréhokoľvek zo žalovaných za predpokladu, že nároky sú navzájom tak súvisiace, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne, a tak predísť možnosti nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach‘, na spor začatý na návrh zamestnanca na súde členského štátu proti dvom spoločnostiam patriacim do tej istej skupiny, z ktorých jedna, teda tá, ktorá zamestnala dotknutého zamestnanca v rámci skupiny a neskôr ho odmietla znova prijať, má sídlo v tomto členskom štáte a druhá, pre ktorú táto osoba naposledy pracovala v tretích krajinách a ktorá mu dala výpoveď, má sídlo v inom členskom štáte, keď sa navrhovateľ odvoláva na ustanovenie pracovnej zmluvy s cieľom preukázať, že obe [spoločnosti] boli jeho spoločnými zamestnávateľmi, od ktorých požaduje odstupné z dôvodu výpovede, alebo [na druhej strane…] vylučuje pravidlo podľa článku 18 ods. 1 nariadenia [č. 44/2001], podľa ktorého sa vo veciach individuálnych pracovných zmlúv právomoc určuje podľa oddielu 5 kapitoly II [tohto nariadenia], uplatnenie článku 6 bodu 1 [uvedeného nariadenia], a preto sa proti každej z týchto spoločností musí začať konanie na súde členského štátu, v ktorom má sídlo[?]“
II — Legal analysis
II — Právne posúdenie
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE
GLAXOSMITHKLINE A LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE až 21), a na druhej strane, že všetky výnimky z uplatňovania zásad uvedených v oddiele 5 sú výslovne stanovené v tomto nariadení.
In so far as Article 6(1) does not fall within Section 5 and is not referred to, as Articles 4 and 5(5) are, as an exception to the application of the rules laid down in that section, the special jurisdiction under Article 6(1) is not therefore applicable to disputes concerning contracts of employment.
Keďže sa článok 6 bod 1 nenachádza v oddiele 5 a na rozdiel od článku 4 a článku 5 bodu 5 nie je ani označený za výnimku z uplatňovania pravidiel upravených v tomto oddiele, nebude v dôsledku toho ani osobitná právomoc podľa článku 6 bodu 1 uplatniteľná na spory týkajúce sa pracovných zmlúv.
Anticipating the arguments that follow, I would point out at this juncture that the applicability to a dispute concerning an individual contract of employment of the special jurisdiction provided for in Article 6(1) of Regulation No 44/2001, which makes it possible, when the claims are related, to sue a number of defendants before the courts where any one of them is domiciled, must, in my view, be accepted even though a literal interpretation of Section 5 concerning contracts of employment appears, at first sight, to preclude it.
K nasledujúcim úvahám je potrebné vopred uviesť, že v prípade navzájom súvisiacich nárokov na spor týkajúci sa individuálnych pracovných zmlúv sa podľa môjho názoru musí zohľadniť uplatniteľnosť osobitnej právomoci podľa článku 6 bodu 1 nariadenia č. 44/2001, ktorý umožňuje žalovať viacerých žalovaných na súde podľa bydliska ktoréhokoľvek z nich, aj keď sa na prvý pohľad môže zdať, že doslovný výklad oddielu 5 týkajúceho sa individuálnych pracovných zmlúv tomu odporuje.
In order to clarify the solution which I propose that the Court should adopt, I will begin by setting out, first of all, the arguments which appear to exclude the applicability of Article 6(1) in the context of disputes concerning individual contracts of employment and then explain why such an interpretation should not, in my view, be adopted by the Court.
Kvôli lepšiemu pochopeniu riešenia, ktoré Súdnemu dvoru navrhujem, začnem vysvetlením argumentov, ktoré vylučujú uplatniteľnosť článku 6 bodu 1 v rámci sporov týkajúcich sa individuálnych pracovných zmlúv, aby som vzápätí preukázal, že takýto výklad nemá, podľa môjho názoru, podať Súdny dvor.
In addition, since Section 5 constitutes a derogation from the principle, laid down in Article 2 of the Regulation, 4that the courts having jurisdiction must be those for the place where the defendant is domiciled, the rules laid down in Article 18 to 21 of Section 5 should be interpreted strictly, so that only the exceptions to the application of the principle that jurisdiction is based on the defendant’s domicile that are expressly laid down in that section are allowed.
Okrem toho, keďže oddiel 5 predstavuje výnimku zo všeobecnej právomoci stanovenej v článku 2 nariadenia, 4podľa ktorej je daná právomoc súdu členského štátu, podľa bydliska žalovaného, pravidlá uvedené v článkoch 18 až 21 oddielu 5 sa majú vykladať doslovne, takže sú prípustné len tie výnimky z uplatňovania všeobecnej právomoci založenej na bydlisku žalovaného, ktoré sú výslovne uvedené v tomto oddiele.
It is true that, in stating that ‘[i]n matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5 [of the Regulation]’, Article 18(1) of Regulation No 44/2001, read in isolation, appears to confirm an interpretation to the effect that any rule of jurisdiction which is not laid down in or expressly authorised by Section 5 should be rejected if the dispute concerns a contract of employment.
Je síce pravda, že sa zdá, že článok 18 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 stanovením, že „vo veciach individuálnych pracovných zmlúv sa právomoc určí podľa tohto oddielu bez vplyvu na článok 4 a článok 5 bod 5 [tohto nariadenia]“, sám osebe potvrdzuje výklad, podľa ktorého treba zamietnuť akékoľvek pravidlo o právomoci, ktoré nie je uvedené alebo výslovne povolené v oddiele 5, ak sa spor týka pracovnej zmluvy.
That interpretation cannot, however, prevail, in so far as it not only disregards the teleological and contextual scope of Regulation No 44/2001, but also the sense of the provisions relevant in this case.
Tento výklad nemôže byť správny, pretože neberie ohľad nielen na teleologickú a systematickú pôsobnosť nariadenia č. 44/2001, ale ani na význam relevantných ustanovení v tejto veci.
In particular, it is based on the incorrect premise that Article 6(1) is an exception to the rules of jurisdiction laid down in the section concerning individual contracts of
Vychádza najmä z nesprávneho predpokladu, že článok 6 bod 1 je výnimkou z pravidiel o právomoci
It follows from that provision, first, that any dispute concerning an individual contract of employment must be brought before the court having jurisdiction under the rules laid down in Section 5 of that regulation
Z tohto ustanovenia vyplýva, že na jednej strane každý spor, ktorý sa týka individuálnej pracovnej zmluvy, má rozhodnúť súd, ktorý sa určí podľa pravidiel o právomoci uvedených v oddiele 5 tohto nariadenia (články 18
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06 favourable to his interests than the general rules provide for’. 5In those circumstances, employment.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — M. POIARES MADURO — VEC C-462/06 uvedených v oddiele týkajúcom sa individuálnych pracovných zmlúv.
As I will show, the special rule of jurisdiction in Article 6(1) of the Regulation does not constitute an exception to the rules of jurisdiction concerning individual contracts of employment, but a supplement to the provisions concerning them which does not call into question the principle underlying those provisions.
Ako bude však preukázané, pravidlo o osobitnej právomoci uvedené v článku 6 bode 1 tohto nariadenia nepredstavuje výnimku z pravidiel o právomoci týkajúcich sa individuálnych pracovných zmlúv, ale dopĺňa ustanovenia, ktoré sa týkajú týchto zmlúv, pričom však nenarúša zásady v nich stanovené.
it would be surprising if, in adopting Regulation No 44/2001, the legislature had intended to deprive employees of the benefit of the more favourable rules which applied under the Brussels Convention prior to the entry into force of that regulation.
Za týchto okolností by bolo prekvapujúce, keby títo autori chceli odňať zamestnancovi možnosť použiť priaznivejšie pravidlá, ktoré mohol uplatniť v rámci Bruselského dohovoru, pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia.
The Court has, moreover, consistently pointed out that, in matters relating to contracts of employment, that convention was to be interpreted ‘[taking account] of the concern to afford proper protection to the party to the contract who is the weaker from the social point of view, in this case the employee’.
Súdny dvor ďalej pripomenul, že je ustálené, že tento dohovor má byť vo veciach pracovných zmlúv vykladaný „s ohľadom na potrebu zabezpečenia vhodnej ochrany zmluvnej strany, ktorá je zo sociálneho hľadiska najslabšia, t. j. v tomto prípade zamestnanec“.
6 An interpretation to the effect that, even in the case of related actions concerning a number of defendants, an employee would be required to sue each of them individually in the courts having jurisdiction in each Member State, would not only be contrary to the sound administration of justice, 7 but would also fail to protect the contracting party in the weaker position and, furthermore, deprive that party of a possibility that was previously available.
6Pritom by výklad, podľa ktorého by v prípade navzájom súvisiacich nárokov voči viacerých žalovaných, bol zamestnanec nútený žalovať každého z nich samostatne na príslušnom vnútroštátnom súde, porušoval nielen záujem na riadnom výkone spravodlivosti 7, ale by aj znižoval ochranu zmluvnej strany, ktorá je v slabšom postavení, a navyše by jej odnímal prostriedok, ktorého sa mohla predtým dovolávať.
Accordingly, it must be considered that, although Regulation No 44/2001 provided
Za týchto okolností treba uvážiť, že ak nariadenie č. 44/2001 upravovalo určitú
First of all, it should be remembered that, although the Brussels Convention did not contain a specific section on contracts of employment, the rules of jurisdiction which it laid down none the less applied to such contracts.
Najskôr pripomínam, že hoci Bruselský dohovor neupravoval osobitný oddiel týkajúci sa pracovných zmlúv, uplatňovali sa na ne pravidlá o právomoci, ktoré stanovoval.
Thus, under the Convention, Article 6(1), allowing a number of defendants to be sued in the courts for the place where any one of them is domiciled, was, as acknowledged by the Commission of the European Communities, perfectly well applicable to contracts of employment.
Taktiež počas pôsobnosti dohovoru, ako to pripúšťa aj Komisia Európskych spoločenstiev, bol článok 6 bod 1, ktorý umožňoval žalovať viacerých žalovaných na súde podľa bydliska ktoréhokoľvek z nich, plne uplatniteľný na pracovné zmluvy.
As is pointed out in recital 5 in the preamble to Regulation No 44/2001, which followed on from the Brussels Convention, that regulation is a continuation of, and not a break from, the rules laid down in the Convention.
Nariadenie č. 44/2001, ktoré nadväzuje na Bruselský dohovor, ako je zdôraznené v odôvodnení č. 5 tohto nariadenia, zabezpečuje kontinuitu výsledkov, a nie odklon od pravidiel, ktoré dohovor stanovuje.
Regulation No 44/2001 is thus not intended to amend substantially the content of the rules of jurisdiction, so that it is reasonable to believe that the authors of that text did not wish to exclude the application of Article 6(1) of the Regulation in the field with which we are concerned.
Nariadenie č. 44/2001 sa teda nesnaží o podstatnú zmenu pravidiel o súdnej právomoci, takže je možné sa domnievať, že autori tohto textu nechceli vylúčiť uplatnenie článku 6 bodu 1 tohto nariadenia v oblasti dotknutej v tomto prípade.
5 — Recital 13 in the preamble to Regulation No 44/2001.
5 — Odôvodnenie č. 13 nariadenia č. 44/2001.
6 — Case C-125/92 Mulox IBC [1993] ECR I-4075, paragraph 18.
6 — Rozsudok z 13. júla 1993, Mulox, C-125/92, Zb. s. I-4075, bod 18.
Further, when Regulation No 44/2001 was drafted, it was considered desirable to create a specific section on jurisdiction in matters relating to contracts of employment because ‘the weaker party should be protected by rules of jurisdiction more
Navyše autori nariadenia č. 44/2001 sa usilovali vytvoriť samostatný oddiel týkajúci sa súdnej právomoci vo veciach pracovných zmlúv, keď sa domnievali, že „slabší účastník
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE courts and the Court of Justice, it is for the latter to provide the referring court with an answer which will be of use to it and enable it to determine the case before it.
GLAXOSMITHKLINE A LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE s vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 234 ES poskytnúť odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, ktorú začal súd prejednávať.
To that end and by reason of the complex and sometimes contradictory facts of this case, it would seem important to set out the conditions which the national court will need to examine in order to determine whether Article 6(1) of Regulation No 44/2001 may properly be relied on in the present case.
Z tohto dôvodu, a z dôvodu skutkových okolností v tejto veci, ktoré sú zložité a niekedy rozporné, sa zdá byť potrebné spresniť podmienky, o ktorých bude musieť vnútroštátny súd rozhodnúť, či sú splnené, aby sa mohol článok 6 bod 1 nariadenia č. 44/2001 účinne uplatniť na tento prípad.
for an exception to the rule of the defendant’s domicile in respect of contracts of employment, with a view to preserving the interests of the weaker party to the contract, the failure to take account of the case where a number of related claims are brought against a number of defendants in Section 5 must be understood as a lacuna in that text.
výnimku z pravidla založenia právomoci pre pracovné zmluvy podľa bydliska žalovaného, ktorej cieľom je chrániť záujmy slabšej strany zmluvy, nezohľadnenie v oddiele 5 prípadu, keby išlo o viacero navzájom súvisiacich nárokov voči viacerým žalovaným, treba chápať ako medzeru v tomto texte.
That lacuna is filled by Article 6(1) of the Regulation, which makes it possible to supplement the rules applicable to contracts of employment without thereby calling into question the principles underlying those rules, namely, in particular, the protection of the weaker party to the contract and, more generally, the desire to prevent the multiplication of courts having jurisdiction.
Táto medzera je však vyplnená článkom 6 bodom 1 uvedeného nariadenia, ktoré dopĺňa pravidlá vzťahujúce sa na pracovné zmluvy, pričom však nenarúša ich zásady, najmä konkrétne ochranu slabšej strany zmluvy a všeobecnejšie snahu o zabránenie založenia právomoci viacerých súdov.
The applicability of Article 6(1) is of use in correcting the failure to take account of a characteristic of these cases, namely related claims in matters relating to contracts of employment, without however undermining the rules of jurisdiction which govern them.
Uplatniteľnosť článku 6 bodu 1 totiž účinne opravuje nezohľadnenie osobitosti v takejto veci, ktorá sa vzťahuje na navzájom súvisiace návrhy vo veciach pracovných zmlúv, pričom však nenarúša pravidlá o súdnej právomoci, ktoré sa na tieto pracovné zmluvy vzťahujú.
As has been pointed out, Regulation No 44/2001 does not mark a break from the principles laid down in the Brussels Convention, but is a continuation of the rules laid down therein.
Ako už bolo zdôraznené, nariadenie č. 44/2001 nepredstavuje odklon od zásad stanovených v Bruselskom dohovore, ale zachováva ich kontinuitu.
Consequently, the Court’s caselaw on Article 6(1) of the Convention remains relevant in the context of the application to the dispute of Article 6(1) of Regulation No 44/2001.
Preto aj spresnenia Súdneho dvora, ktoré podal vo svojej judikatúre týkajúcej sa článku 6 bodu 1 dohovoru, ostávajú relevantné aj pre rámec uplatňovania článku 6 bodu 1 nariadenia č. 44/2001 v danom spore.
For all of those reasons, I would invite the Court to find that Article 6(1) of Regulation No 44/2001 is applicable in the context of individual contracts of employment.
Z uvedených dôvodov navrhujem Súdnemu dvoru, aby rozhodol, že článok 6 bod 1 nariadenia č. 44/2001 sa uplatní aj v rámci individuálnych pracovných zmlúv.
The application of Article 6(1) of Regulation No 44/2001 is subject to the condition that ‘the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings’.
Článok 6 bod 1 nariadenia č. 44/2001 podmieňuje svoje uplatnenie tomu, že „nároky sú navzájom tak súvisiace, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne, a tak predísť možnosti nezlučiteľných rozsudkov vydaných v samostatných konaniach“.
B — The conditions governing the application of Article 6(1) of Regulation No 44/2001 in the context of individual contracts of employment
B — O podmienkach uplatnenia článku 6 bodu 1 nariadenia č. 44/2001 v rámci individuálnych pracovných zmlúv
It is established caselaw that, in the procedure laid down by Article 234 EC providing for cooperation between national
Táto podmienka, ktorá sa nenachádza v pôvodnom znení uvedeného ustanovenia
That condition, which did not appear in the original version of the provision in the
Podľa ustálenej judikatúry je úlohou Súdneho dvora v rámci spolupráce
Brussels Convention, is taken directly from Article 22 of that convention, according to which actions are deemed to be related where they are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings.
Bruselského dohovoru, preberá znenie článku 22 tohto dohovoru, podľa ktorého sa považujú za súvisiace také nároky, ktoré sú navzájom tak úzko spojené, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne, a tak predísť možnosti nezlučiteľných rozhodnutí vydaných v samostatných konaniach.
By contrast, under a broad interpretation of the term ‘irreconcilable judgments’, it is sufficient that the separate trial and judgment of cases would involve the risk of conflicting decisions, without necessarily involving the risk of giving rise to mutually exclusive legal consequences.
Naopak, podľa extenzívneho výkladu pojmu „nezlučiteľné rozsudky“ stačí, aby samostatné prejednania a rozhodnutia obsahovali riziko rozporu medzi rozhodnutiami, bez toho, žeby museli predstavovať riziko vzniku právnych následkov, ktoré sa navzájom vylučujú.
9Without deciding in favour of either of those interpretations, the Court has also pointed out that, ‘in order that decisions may be regarded as contradictory, it is not sufficient that there be a divergence in the outcome of the dispute, but that divergence must also arise in the context of the same situation of law and fact’. 10
9Súdny dvor bez toho, aby sa priklonil k niektorému z týchto výkladov, neskôr spresnil, že „na to, aby sa rozhodnutia mohli považovať za navzájom si odporujúce, nestačí, že je rozdielny výsledok sporu, ale je ešte potrebné, aby bol tento rozdiel zasadený do rámca rovnakej skutkovej a právnej situácie“ 10.
In Kalfelis, the Court found it necessary to transpose the requirement of a connection between the claims in the context of the interpretation of Article 6(1) of the Brussels Convention. That requirement was later adopted when Article 6(1) of Regulation No 44/2001 was drafted, in order to prevent the use of that special jurisdiction from affecting the principle that the courts for the place where the defendant is domiciled have jurisdiction.
Súdny dvor v už citovanom rozsudku Kalfelis považoval za nevyhnutné použiť určitú podmienku súvislosti nárokov na výklad článku 6 bodu 1 Bruselského dohovoru, pričom táto podmienka bola neskôr prevzatá do znenia článku 6 bodu 1 nariadenia č. 44/2001, aby sa predišlo používaniu osobitnej právomoci na narušenie všeobecnej právomoci založenej na bydlisku žalovaného.
In the Court’s view, ‘that possibility might arise if a plaintiff were at liberty to make a claim against a number of defendants with the sole object of ousting the jurisdiction of the courts of the State where one of the defendants is domiciled’. 8
Podľa Súdneho dvora „by to tak totiž mohlo byť v prípade, keby si žalobca mohol vybrať súd, na ktorý podá žalobu voči viacerým žalovaným, len na ten účel, aby niektorý z týchto žalovaných bol vyňatý z právomoci súdov v štáte, v ktorom má svoje bydlisko“ 8.
In reality, it is not necessary to pursue that debate further.
V skutočnosti tieto úvahy netreba ďalej rozoberať.
It is clear from Regulation No 44/2001 and from the caselaw cited that the decisive element for determining whether Article 6(1) of the Regulation is applicable is, above all, the existence of a particularly close connection between the claims.
Z nariadenia č. 44/2001 a citovanej judikatúry jasne vyplýva, že určujúci prvok na uplatnenie článku 6 bodu 1 tohto nariadenia spočíva predovšetkým v existencii úzkej súvislosti medzi nárokmi.
That connecting factor can probably only be assessed on a case-by-case basis and, more specifically, in relation to the particular
Pritom sa tento vzťah spojitosti môže presvedčivo posúdiť len z pohľadu každého jednotlivého prípadu, a presnejšie v každej oblasti, v ktorej