natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that situation, the Community acted, according to the Court of First Instance, under circumscribed powers leaving it no autonomous discretion in their exercise, so that it could, in particular, neither directly alter the content of the resolutions at issue nor set up any mechanism capable of giving rise to such alteration (Kadi, paragraph 214, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 265).
V tomto kontexte Spoločenstvo konalo podľa Súdu prvého stupňa na základe právomoci viazanej na obsah rezolúcie, takže nemalo žiadnu možnosť samostatnej voľnej úvahy pri jej výkone, pričom najmä nemohlo ani priamo zmeniť obsah predmetných rezolúcií, ani zriadiť mechanizmus, ktorého výsledkom by mohla byť takáto zmena (napadnuté rozsudky Kadi, bod 214, a Yusuf a Al Barakaat, bod 265).
The Court of First Instance inferred therefrom that the applicants’ challenging of the internal lawfulness of the contested regulation implied that the Court of First Instance should undertake a review, direct or indirect, of the lawfulness of the resolutions put into effect by that regulation in the light of fundamental rights as protected by the Community legal order (Kadi, paragraphs 215 and 216, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 266 and 267).
Súd prvého stupňa z toho vyvodzuje, že spochybnenie vnútornej zákonnosti sporného nariadenia zo strany žalobcov v sebe zahŕňa návrh, aby Súd prvého stupňa pristúpil k nepriamemu alebo incidenčnému preskúmaniu zákonnosti rezolúcií vykonaných týmto nariadením s ohľadom na základné práva, tak ako sú chránené v právnom poriadku Spoločenstva (napadnuté rozsudky Kadi, body 215 a 216, a Yusuf a Al Barakaat, body 266 a 267).
In paragraphs 217 to 225 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 268 to 276 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
V bodoch 217 až 225 napadnutého rozsudku Kadi, zhodných s bodmi 268 až 276 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat, Súd prvého stupňa rozhodol takto:
The institutions and the United Kingdom ask the Court as a matter of principle to decline all jurisdiction to undertake such indirect review of the lawfulness of those resolutions which, as rules of international law binding on the Member States of the Community, are mandatory for the Court as they are for all the Community institutions.
Inštitúcie a Spojené kráľovstvo vyzývajú Súd prvého stupňa, aby v zásade odmietol právomoc vykonať takúto nepriamu kontrolu zákonnosti týchto rezolúcií, pretože predstavujú pravidlá medzinárodného práva, ktorými sú viazané členské štáty Spoločenstva, a teda zaväzujú tak Spoločenstvo, ako aj všetky jeho inštitúcie.
Those parties are of the view, essentially, that the Court’s review ought to be confined, on the one hand, to ascertaining whether the rules on formal and procedural requirements
Títo účastníci sa v podstate domnievajú, že kontrola Súdom prvého stupňa by sa mala obmedziť na jednej strane na preverenie, či boli dodržané pravidlá týkajúce sa formálnych náležitostí, konania
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P and jurisdiction imposed in this case on the Community institutions were observed and, on the other hand, to ascertaining whether the Community measures at issue were appropriate and proportionate in relation to the resolutions of the Security Council which they put into effect.
2008 — SPOJENÉ VECI C-402/05 P A C-415/05 P a právomoci uplatniteľné v prejednávanej veci na inštitúcie Spoločenstva, a na druhej strane na preverenie primeranosti a proporcionality sporných opatrení Spoločenstva vo vzťahu k rezolúciám Bezpečnostnej rady, ktoré tieto opatrenia vykonávajú.
It must be recognised that such a limitation of jurisdiction is necessary as a corollary to the principles identified above, in the Court’s examination of the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order.
Treba uznať, že toto obmedzenie právomoci predstavuje priamy dôsledok zásad odvodených vyššie v rámci preskúmania skĺbenia medzinárodného právneho poriadku zriadeného OSN s právnym poriadkom Spoločenstva.
As has already been explained, the resolutions of the Security Council at issue were adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Ako už bolo uvedené, sporné rezolúcie Bezpečnostnej rady boli prijaté podľa kapitoly VII Charty OSN.
In these circumstances, determining what constitutes a threat to international peace and security and the measures required to maintain or re-establish them is the responsibility of the Security Council alone and, as such, escapes the jurisdiction of national or Community authorities and courts, subject only to the inherent right of individual or collective self-defence mentioned in Article 51 of the Charter.
V tomto kontexte stanovenie toho, čo predstavuje hrozbu pre medzinárodný mier a bezpečnosť, ako aj toho, ktoré opatrenia sú potrebné na ich zachovanie alebo obnovenie, patrí do výlučnej právomoci Bezpečnostnej rady, a teda vymyká sa ako celok právomoci vnútroštátnych orgánov a súdov alebo orgánov a súdov Spoločenstva, s jedinou výhradou spočívajúcou v prirodzenom práve na individuálnu alebo kolektívnu sebaobranu upravenom v článku 51 Charty OSN.
Where, acting pursuant to Chapter VII of the Charter of the United Nations, the Security Council, through its Sanctions Committee, decides that the funds of certain individuals or entities must be frozen, its decision is binding on the members of the United Nations, in accordance with Article 48 of the Charter.
Ak Bezpečnostná rada prostredníctvom výboru pre sankcie konajúca na základe kapitoly VII Charty OSN rozhodne, že finančné prostriedky niektorých osôb a subjektov musia byť zmrazené, toto rozhodnutie je záväzné podľa článku 48 Charty pre všetkých členov Organizácie Spojených národov.
In light of the considerations set out in paragraphs 193 to 204 above, the claim that the Court of First Instance has jurisdiction to review indirectly the lawfulness of such a decision according to the standard of protection of fundamental rights as recognised by the Community legal order, cannot be justified either on the basis of international law or on the basis of Community law.
Vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 193 až 204 vyššie nemôže byť vyhlásenie, že Súd prvého stupňa má právomoc incidenčne preskúmať zákonnosť takéhoto rozhodnutia s ohľadom na mieru ochrany základných práv poskytovanú právnym poriadkom Spoločenstva, odôvodnené ani na základe medzinárodného práva, ani na základe práva Spoločenstva.
First, such jurisdiction would be incompatible with the undertakings of the Member States under the Charter of the United Nations, especially Articles 25, 48 and 103 thereof, and also with Article 27 of the Vienna Convention on the Law of Treaties [concluded in Vienna on 25 May 1969].
Na jednej strane by táto právomoc bola nezlučiteľná so záväzkami členských štátov tak podľa Charty OSN a najmä podľa jej článkov 25, 48 a 103, ako aj podľa článku 27 Viedenského dohovoru o zmluvnom práve [uzavretého vo Viedni 23. mája 1969].
Second, such jurisdiction would be contrary to provisions both of the EC Treaty, especially Articles 5 EC, 10 EC, 297 EC and the first paragraph of Article 307 EC, and of the Treaty on European Union, in particular Article 5 EU, in accordance with which the Community judicature is to exercise its powers on the conditions and for the purposes provided for by the provisions of the EC Treaty and the Treaty on European Union.
Na druhej strane by táto právomoc bola v rozpore tak s ustanoveniami Zmluvy ES, osobitne s článkami 5 ES, 10 ES, 297 ES a 307 prvým odsekom ES, ako aj s ustanoveniami Zmluvy o EÚ, osobitne s článkom 5 EÚ, podľa ktorého sudca Spoločenstva vykoná svoje právomoci za podmienok a na účely stanovené v ustanoveniach Zmlúv ES a EÚ.
It must therefore be considered that the resolutions of the Security Council at issue fall, in principle, outside the ambit of the Court’s judicial review and that the Court has no authority to call in question, even indirectly, their lawfulness in the light of Community law.
Treba teda uviesť, že sporné rezolúcie Bezpečnostnej rady v zásade nepodliehajú súdnej kontrole Súdom prvého stupňa a že tento Súd nemôže, ani incidenčným spôsobom, spochybniť ich zákonnosť vzhľadom na právo Spoločenstva.
On the contrary, the Court is bound, so far as possible, to interpret and apply that law in a manner compatible with the obligations of the Member States under the Charter of the United Nations.’
Naopak, Súd prvého stupňa musí v maximálnej možnej miere vykladať a uplatňovať toto právo spôsobom zlučiteľným s povinnosťami členských štátov podľa Charty Organizácie Spojených národov.“
In Kadi, paragraph 226, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 277, the Court of First Instance found that it was, none the less, empowered to check, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council in question with regard to jus cogens, understood as a body of higher rules of public international law binding on all subjects of international law, including the bodies of the United Nations, and from which no derogation is possible.
V bodoch 226 napadnutého rozsudku Kadi a 277 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat Súd prvého stupňa rozhodol, že má napriek tomu právomoc incidenčným spôsobom preskúmať zákonnosť sporných rezolúcií Bezpečnostnej rady vo vzťahu k ius cogens, ktoré sa chápe ako medzinárodný verejný príkaz platný pre všetky subjekty medzinárodného práva vrátane orgánov OSN a od ktorého sa nemožno odchýliť.
In paragraphs 227 to 231 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 278 to 282 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
V tejto súvislosti Súd prvého stupňa v bodoch 227 až 231 napadnutého rozsudku Kadi, zhodných s bodmi 278 až 282 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat, rozhodol takto:
In this connection, it must be noted that the Vienna Convention on the Law of Treaties, which consolidates the customary international law and Article 5 of which provides that it is to apply “to any treaty which is the constituent instrument of an international organisation and to any treaty adopted within an international organisation”, provides in Article 53 for a treaty to be void if it conflicts with a peremptory norm of general international law (jus cogens), defined as “a norm accepted and recognised by the international community of States as a whole as a norm from which no derogation is permitted and which can be modified only by a subsequent norm of general international law having the same character”.
V tejto súvislosti treba poznamenať, že Viedenský dohovor o zmluvnom práve, ktorý kodifikuje medzinárodné obyčajové právo (a ktorého článok 5 ustanovuje, že ‚sa tento dohovor vzťahuje na každú zmluvu, ktorá je zakladajúcou listinou medzinárodnej organizácie, a na každú zmluvu prijatú v medzinárodnej organizácii‘), stanovuje v článku 53 nulitu zmlúv, ktoré sú v rozpore s imperatívnou normou všeobecného medzinárodného práva (ius cogens), definovanou ako ‚norma prijatá a uznaná medzinárodným spoločenstvom štátov ako celkom za normu, od ktorej nie je dovolené odchýliť sa a ktorá sa môže zmeniť iba novou normou všeobecného medzinárodného práva rovnakej povahy‘.
Similarly, Article 64 of the Vienna Convention provides that: “If a new peremptory norm of general international law emerges, any existing treaty which is in conflict with that norm becomes void and terminates”.
Podobne článok 64 Viedenského dohovoru stanovuje, že ‚ak vznikne nová imperatívna norma všeobecného medzinárodného práva, každá zmluva, ktorá je v rozpore s touto normou, sa stane neplatnou a zanikne‘.
Furthermore, the Charter of the United Nations itself presupposes the existence of mandatory principles of international law, in particular, the protection of the fundamental rights of the human person.
Koniec koncov aj samotná Charta Organizácie Spojených národov predpokladá existenciu imperatívnych noriem medzinárodného práva a najmä ochranu základných práv človeka.
In the preamble to the Charter, the peoples of the United Nations declared themselves determined to “reaffirm faith in fundamental human rights, in the dignity and worth of the human person”.
V preambule Charty ľud Organizácie Spojených národov vyhlásil, že je odhodlaný vyhlásiť [… svoju] vieru v základné práva, v dôstojnosť a hodnotu ľudskej osobnosti.
In addition, it is apparent from Chapter I of the Charter, headed “Purposes and Principles”, that one of the purposes of the United Nations is to encourage respect for human rights and for fundamental freedoms.
Okrem toho z kapitoly I Charty nazvanej Ciele a zásady vyplýva, že cieľom Organizácie Spojených národov je okrem iného posilniť dodržiavanie základných ľudských práv a slobôd.
Those principles are binding on the Members of the United Nations as well as on its bodies.
Tieto zásady sú záväzné tak pre členov OSN, ako aj pre orgány OSN.
Thus, under Article 24(2) of the Charter of the United Nations, the Security Council, in discharging its duties under its primary responsibility for the maintenance of international peace and security, is to act “in accordance with the Purposes and Principles of the United Nations”.
Podľa článku 24 ods. 2 Charty OSN Bezpečnostná rada pri plnení úloh vyplývajúcich z jej hlavnej zodpovednosti za zachovanie medzinárodného mieru a bezpečnosti koná v súlade s cieľmi a zásadami Organizácie Spojených národov.
The Security Council’s powers of sanction in the exercise of that responsibility must therefore be wielded in compliance with international law, particularly with the purposes and principles of the United Nations.
Právomoc ukladať sankcie, ktorú má Bezpečnostná rada pri výkone tejto zodpovednosti, sa teda musí použiť v súlade s medzinárodným právom a najmä s cieľmi a zásadami Organizácie Spojených národov.
International law thus permits the inference that there exists one limit to the principle that resolutions of the Security Council have binding effect: namely, that they must observe the fundamental peremptory provisions of jus cogens.
Z medzinárodného práva teda možno vyvodiť, že existuje určité obmedzenie pre záväzný charakter rezolúcií Bezpečnostnej rady: musia byť v súlade so základnými kategorickými ustanoveniami ius cogens.
If they fail to do so, however improbable that may be, they would bind neither the Member States of the United Nations nor, in consequence, the Community.
Ak by to tak nebolo, akokoľvek sa to zdá nepravdepodobné, neboli by nimi viazané ani členské štáty OSN, a teda ani Spoločenstvo.
The indirect judicial review carried out by the Court in connection with an action for annulment of a Community act adopted, where no discretion whatsoever may be exercised, with a view to putting into effect a resolution of the Security Council may therefore, highly exceptionally, extend to determining whether the superior rules of international law falling within the ambit of jus cogens have been observed, in particular, the mandatory provisions concerning the universal protection of human rights, from which neither the Member States nor the bodies of the United Nations may derogate because they constitute “intransgressible principles of international customary law” (Advisory Opinion of the International Court of Justice of 8 July 1996, The Legality of the Threat or Use of Nuclear Weapons, Reports 1996, p.
Incidenčná súdna kontrola vykonávaná Súdom prvého stupňa v rámci žaloby o neplatnosť proti aktu Spoločenstva prijatému bez uplatnenia akejkoľvek právomoci voľnej úvahy so zámerom vykonať rezolúciu Bezpečnostnej rady môže byť výnimočne rozšírená na preskúmanie, či boli dodržané imperatívne pravidlá medzinárodného práva patriace do ius cogens a najmä imperatívne normy vzťahujúce sa na všeobecnú ochranu ľudských práv, od ktorých sa nemôžu odchýliť ani členské štáty, ani orgány OSN, pretože predstavujú ‚nedotknuteľné zásady medzinárodného obyčajového práva‘ (poradné stanovisko Medzinárodného súdneho dvora z 8. júla 1996, Zákonnosť hrozby alebo použitia nukleárnych zbraní, Zb. 1996, s.
226, paragraph 79; see also, to that effect, Advocate General Jacobs’s Opinion in Case C-84/95 Bosphorus [1996] ECR I-3953, paragraph 65).’
226, bod 79; pozri v tejto súvislosti tiež [bod 65] návrhov, ktoré predniesol generálny advokát… Jacobs [vo veci, ktorá viedla k vydaniu rozsudku z 30. júla 1996,] Bosphorus [(rozsudok z 30. júla 1996, C-84/95, Zb. s. I-3953)]).“
Firstly, with particular regard to the alleged breach of the fundamental right to respect for property, the Court of First Instance considered, in Kadi, paragraph 237, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 288, that it fell to be assessed whether the freezing of funds provided for by the contested regulation, as amended by Regulation
Osobitne pokiaľ ide v prvom rade o údajné porušenie základného práva na ochranu vlastníckeho práva, Súd prvého stupňa dospel v bodoch 237 napadnutého rozsudku Kadi a 288 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat k záveru, že je potrebné posúdiť, či zmrazenie finančných prostriedkov stanovené sporným nariadením,
No 561/2003, and, indirectly, by the resolutions of the Security Council put into effect by those regulations, infringed the applicant’s fundamental rights.
2008 — SPOJENÉ VECI C-402/05 P A C-415/05 P zmeneným a doplneným nariadením č. 561/2003, a nepriamo rezolúciami Bezpečnostnej rady, ktoré sú vykonané týmito nariadeniami, porušuje základné práva žalobcu.
In Kadi, paragraph 238, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 289, the Court of First Instance decided that such was not the case, measured by the standard of universal protection of the fundamental rights of the human person covered by jus cogens.
V bodoch 238 napadnutého rozsudku Kadi a 289 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat Súd prvého stupňa rozhodol, že s ohľadom na všeobecnú ochranu základných ľudských práv patriacich do ius cogens to tak nie je.
In Kadi, paragraphs 239 and 240, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 290 and 291, the Court of First Instance held that the exemptions to and derogations from the obligation to freeze funds provided for in the contested regulation as a result of its amendment by Regulation No 561/2003, itself putting into effect Resolution 1452 (2002), show that it is neither the purpose nor the effect of that measure to submit the persons entered in the summary list to inhuman or degrading treatment.
V tomto ohľade Súd prvého stupňa v bodoch 239 a 240 napadnutého rozsudku Kadi a 290 a 291 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat rozhodol, že odchýlky a výnimky zo zmrazenia finančných prostriedkov upravené v spornom nariadení v nadväznosti na jeho zmenu vykonanú nariadením č. 561/2003, ktoré vykonáva rezolúciu Bezpečnostnej rady č. 1452 (2002), poukazujú na to, že nie je ani cieľom, ani dôsledkom tohto opatrenia, aby sa s týmito osobami zaobchádzalo neľudsky alebo ponižujúco.
In Kadi, paragraphs 243 to 251, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 294 to 302, the Court of First Instance held, in addition, that the freezing of funds did not constitute an arbitrary, inappropriate or disproportionate interference with the right to private property of the persons concerned and could not, therefore, be regarded as contrary to jus cogens, having regard to the following facts:
V bodoch 243 až 251 napadnutého rozsudku Kadi a 294 až 302 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat Súd prvého stupňa dospel okrem iného k záveru, že zmrazenie finančných prostriedkov nezakladá svojvoľný, nevhodný alebo neprimeraný zásah do vlastníckeho práva dotknutých osôb a v dôsledku toho ho nemožno považovať za v rozpore s ius cogens vzhľadom na tieto okolnosti:
— the measures in question pursue an objective of fundamental public interest for the international community, that is to say, the campaign against international terrorism, and the United Nations are entitled to undertake protective action against the activities of terrorist organisations;
— sporné opatrenia sledujú cieľ predstavujúci základný verejný záujem medzinárodného spoločenstva, a to boj proti medzinárodnému terorizmu, a OSN disponuje legitimitou na prijatie ochrany proti činnostiam teroristických organizácií,
— freezing of funds is a temporary precautionary measure which, unlike confiscation, does not affect the very substance of the right of the persons concerned to property in their financial assets but only the use thereof;
— zmrazenie finančných prostriedkov je zabezpečovacím opatrením, ktoré na rozdiel od zhabania neporušuje samotnú podstatu práva zainteresovaných vlastniť majetok, čo sa týka ich finančného majetku, ale iba slobodu jeho použitia,
— the resolutions of the Security Council at issue provide for a means of reviewing, after certain periods, the overall system of sanctions;
— dotknuté rezolúcie Bezpečnostnej rady stanovujú postup periodického preskúmania všeobecného systému sankcií,
— those resolutions set up a procedure enabling the persons concerned to present their case at any time to the Sanctions Committee for review, through the Member State of their nationality or that of their residence.
— rezolúcie upravujú konanie, ktoré umožňuje dotknutým osobám prostredníctvom členského štátu, ktorého sú občanmi alebo v ktorom majú trvalé bydlisko, kedykoľvek predložiť ich prípad výboru pre sankcie na opätovné preskúmanie.
As regards, secondly, the alleged breach of the right to be heard, and more particularly, first, the applicants’ alleged right to be heard by the Community institutions before the contested regulation had been adopted, the Court of First Instance held as follows in paragraph 258 of Kadi, to which paragraph 328 of Yusuf and Al Barakaat corresponds, mutatis mutandis:
V druhom rade, pokiaľ ide o údajné porušenie práva byť vypočutý a osobitne na jednej strane údajného práva žalobcov byť vypočutý inštitúciami Spoločenstva pred prijatím sporného nariadenia, Súd prvého stupňa v bode 258 napadnutého rozsudku Kadi, ktorému mutatis mutandis zodpovedá bod 328 napadnutého rozsudku Yusuf a Al Barakaat, rozhodol takto:
‘In this instance, as is apparent from the preliminary observations above on the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order, the Community institutions were required to transpose into the Community legal order resolutions of the Security Council and decisions of the Sanctions Committee that in no way authorised them, at the time of actual implementation, to provide for any Community mechanism whatsoever for the examination or re-examination of individual situations, since both the substance of the measures in question and the mechanisms for re-examination (see paragraphs 262 et seq. …) fell wholly within the purview of the Security Council and its Sanctions Committee.
„V prejednávanej veci však, ako to vyplýva z úvodných pripomienok týkajúcich sa skĺbenia medzinárodného právneho poriadku zriadeného OSN s právnym poriadkom Spoločenstva uvedených vyššie, inštitúcie Spoločenstva boli povinné prebrať do právneho poriadku Spoločenstva rezolúcie Bezpečnostnej rady a rozhodnutia výboru pre sankcie, ktoré v žiadnom prípade neoprávňovali v štádiu konkrétneho uskutočňovania na to, aby stanovili na úrovni Spoločenstva určitý postup preskúmania alebo opätovného preskúmania jednotlivých prípadov, keďže tak podstata sporných opatrení, ako aj postup preskúmania (pozri body 262 a nasl. …) patrili úplne do pôsobnosti Bezpečnostnej rady a výboru pre sankcie.
As a result, the Community institutions had no power of investigation, no opportunity to check the matters taken to be facts by the Security Council and the Sanctions Committee, no discretion with regard to those matters and no discretion either as to whether it was appropriate to adopt sanctions vis-à-vis the applicants.
Inštitúcie Spoločenstva teda nemali žiadnu právomoc prešetrenia, žiadnu možnosť preveriť skutočnosti pripustené Bezpečnostnou radou a výborom pre sankcie, žiadnu právomoc posúdenia vo vzťahu k týmto skutočnostiam a žiadnu slobodu posúdenia vo vzťahu k účelnosti prijatia sankcie proti žalobcovi. Zásada práva Spoločenstva týkajúca sa práva byť vypočutý sa
2008 — JOINED CASES C-402/05 P AND C-415/05 P
2008 — SPOJENÉ VECI C-402/05 P A C-415/05 P nemôže uplatniť za týchto okolností, keď by vypočutie zainteresovaného v žiadnom prípade nemohlo viesť k tomu, aby inštitúcia zmenila svoje stanovisko.“