natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, the problem of grey quantities became apparent only at the end of 1992, and therefore towards the end of the cartel (recitals 112 and 193 to the Decision).
Navyše problém šedých množstiev sa objavil až na konci roka 1992, teda ku koncu činnosti kartelu (odôvodnenia č. 112 a 193 rozhodnutia).
The Commission also observes that in this case supply was adjusted to demand, and refers to recitals 108 and 109 to the Decision.
Komisia tiež pripomína, že v prejednávanej veci bola ponuka prispôsobená dopytu a odkazuje na odôvodnenia č. 108 a 109 rozhodnutia.
As regards Hoechst’s comments on the markets in question, the Commission states that it merely observed, at recital 336 to the Decision, that sorbates were the mostused preservatives and that no other preservative constituted a perfect substitute.
Čo sa týka poznámok podniku Hoechst týkajúcich sa dotknutých trhov, Komisia spresňuje, ako už v odôvodnení č. 336 rozhodnutia pripomenula, že sorbáty boli najpoužívanejšie konzervanty a že žiadny iný konzervačný prostriedok ich nemôže dostatočne nahradiť.
It was therefore permissible to conclude that sorbates manufacturers were in a position to control the preservatives sector ‘to a great extent’.
Komisia teda oprávnene rozhodla, že výrobcovia sorbátov mohli kontrolovať aj „vo veľkej miere“ sektor konzervantov.
The Commission further
Komisia dodáva, že
2008 — CASE T-410/03 submits that it did not definitively establish whether there was a separate market for sorbates.
2008 — VEC T-410/03 vlastne dostatočne nedokázala, že existuje samostatný trh so sorbátmi.
Even if that were so, the Commission’s finding would remain valid.
Aj keby to tak bolo v tomto prípade, konštatovanie Komisie by bolo napriek tomu platné.
Last, as regards the significance of the harmful consequences of the infringement for the determination of the amount of the fine, Hoechst’s argument that those consequences account for exactly one third is wholly unfounded.
Napokon, čo sa týka vážnosti nepriaznivých dôsledkov porušenia na stanovenie pokuty, predpoklad podniku Hoechst, podľa ktorého jeho dôsledky zodpovedajú presne jednej tretine pokuty, nie je vôbec opodstatnený.
The Commission’s press release to which Hoechst refers contains merely an abridged presentation of the Decision and must not be taken to mean that the impacts in question played a decisive role in the calculation of the fines.
Tlačová správa Komisie, na ktorú sa Hoechst odvoláva, obsahuje len skrátenú verziu rozhodnutia a nemožno ju chápať tak, že znamená, že dotknutý dosah bol rozhodujúci pri stanovení pokút.
That aspect is not even mentioned in the part of the press release entitled ‘Calculation of the fines’.
Tento aspekt nebol ani spomenutý v časti nazvanej „Výpočet pokút“ tlačovej správy.
Furthermore, factors relating to the object of conduct may be more significant than those relating to its effects, particularly where they relate to infringements which are intrinsically serious, such as price-fixing and market-sharing (Case T-141/94 Thyssen Stahl v Commission [1999] ECR II-347, paragraph 636).
Navyše bolo potrebné dať väčšiu dôležitosť na skutočnosti týkajúce sa predmetu správania sa, ako skutočnostiam týkajúcim sa jeho dosahu, predovšetkým ak sa týkajú veľmi vážneho porušenia, ako napríklad určenia cien a rozdelenia trhov (rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. marca 1999, Thyssen Stahl/Komisia, T-141/94, Zb. s. II-347, bod 636).
The participation in the anticompetitive agreements of directors at a very high level
O účasti vyšších riadiacich pracovníkov na protisúťažných dohodách
As regards the grounds of the Decision, the Commission contends that Hoechst obviously understood what is covered by the expression ‘at a very high level’ and that, moreover, the statement of objections makes clear that the agreements had been conceived, directed and encouraged at a very high level in the undertakings concerned.
Čo sa týka odôvodnenia rozhodnutia, Komisia zdôrazňuje, že Hoechst zjavne pochopil, čo predstavuje výraz „najvyššia riadiaca úroveň“ a že oznámenie o výhradách navyše spresnilo, že dohody boli spravované a uplatňované v dotknutých podnikoch na najvyššej riadiacej úrovni.
Hoechst did not dispute those findings and there was no need to develop that point in greater detail.
Hoechst nespochybnil tieto konštatovania a nie je teda potrebné sa tejto otázke hlbšie venovať.
On the substance, ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above, does not provide a definition of the concept of ‘a very high level’, applicable to all situations and excluding anyone carrying out lower-level duties than those at issue in that judgment.
Z hmotnoprávneho hľadiska nie je možné z rozsudku ABB Asea Brown Boveri/Komisia, už citovaného v bode 75 vyššie, vyvodiť definíciu pojmu „najvyššia riadiaca úroveň“ použiteľnú na každý prípad, ktorá by vylučovala pracovníkov na nižších pracovných úrovniach ako na tých, ktoré boli dotknuté v uvedenom rozsudku.
At recital 323 to the Decision, the Commission seeks to demonstrate that the cartel was not organised by junior staff but by persons at a level capable of conferring authority and stability on the cartel.
V odôvodnení č. 323 rozhodnutia sa Komisia snažila preukázať, že kartel nebol organizovaný podriadenými spolupracovníkmi, ale osobami na dostatočne vysokých riadiacich úrovniach na to, aby mal kartel dostatočnú vážnosť a stabilitu.
The sales managers of the Hoechst division concerned satisfy those conditions.
Riaditelia predaja príslušného oddelenia podniku Hoechst spĺňajú tieto podmienky.
The division of the undertakings into categories
O rozdelení podnikov do kategórií
Hoechst ignores the fact that the Guidelines are based on the specific weight of each undertaking (Section 1 A, fourth, sixth and seventh paragraphs).
Hoechst nespomenul fakt, že usmernenia sa zakladajú na špecifickej záťaži každého podniku (bod 1 A, štvrtý, šiesty a siedmy odsek).
The fact that the Japanese manufacturers held regular meetings before the joint meetings and normally also met after those meetings does not necessarily mean that they constitute one and the same undertaking.
Skutočnosť, že japonskí výrobcovia sa pravidelne stretávali pred spoločnými stretnutiami a zvyčajne aj po týchto stretnutiach, neznamená, že ide o jeden a ten istý podnik.
Furthermore, the Commission observes that, in dividing the undertakings into categories, it began with Hoechst, on which it imposed the minimum fine recommended for very serious infringements.
Navyše Komisia pripomína, že pri zaradení podnikov do kategórií začala podnikom Hoechst, ktorému uložila najnižšiu pokutu odporúčanú pre veľmi závažné porušenia.
Hoechst’s argument that the starting amount of the fine for the undertakings in the second category, which is one third of its own starting amount, is too low, cannot be accepted, since no one can rely to his own advantage on an unlawful act committed in favour of another (Case T-16/99 Lögstör Rör v Commission [2002] ECR II-1633, paragraph 350).
Tvrdenie podniku Hoechst, ktorým sa snaží dokázať, že je príliš nízka východisková suma pokút uložených podnikom zaradených do druhej kategórie, ktorá je vo výške jednej tretiny východiskovej sumy jeho pokuty, nie je možné prijať, pretože nikto sa nemôže vo svoj prospech dovolávať nezákonnosti, ku ktorej došlo v prospech iného (rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, Lögstör Rör/Komisia, T-16/99, Zb. s. II-1633, bod 350).
In addition, when fixing the amount of each fine, the Commission has a discretion and cannot be required to apply a precise mathematical formula for that purpose (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraphs 252 and 383).
Okrem toho pri stanovení výšky každej pokuty má Komisia mieru voľnej úvahy a nie je povinná na tento účel použiť presný matematický vzorec (rozsudok CMA CGM a i./Komisia, už citovaný v bode 220 vyššie, body 252 a 383).
It is therefore immaterial that the starting amount of the fine for the undertakings in the second category was not adapted in precise proportion to the market shares of the undertakings concerned.
Nemá preto žiadny význam skutočnosť, že východisková suma pokuty nebola podnikom v druhej kategórii prispôsobená presne proporcionálne podľa ich podielov na trhu.
As regards the practice in taking decisions on which Hoechst relies, the Commission contends that that practice does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, which is defined solely in Regulation No 17, and that the factors for comparison can be no more than indicative when the circumstances of competition cases, such as markets, products, countries, undertakings and periods concerned are not the same.
Pokiaľ ide o rozhodovaciu prax, ktorú uvádza Hoechst, Komisia tvrdí, že táto prax nie je sama osebe právnym rámcom pre pokuty v oblasti hospodárskej súťaže, tento rámec je stanovený iba nariadením č. 17, a že porovnávané skutočnosti môžu mať len orientačný charakter, keďže konkrétne údaje v prípadoch hospodárskej súťaže ako trhy, výrobky, krajiny, podniky a dotknuté obdobia nie sú zhodné.
The Commission refers, on those points, to JCB Service v Commission, paragraph 218 above (paragraphs 187 and 188).
Komisia v tomto ohľade odkazuje na rozsudok JCB Service/Komisia, už citovaný v bode 218 vyššie (body 187 a 188).
The comparison drawn by Hoechst is therefore irrelevant.
Preto porovnanie predložené podnikom Hoechst nie je relevantné.
The increase to take account of Hoechst’s size and global resources
O faktore zvýšenia s cieľom zohľadniť veľkosť a celkové zdroje podniku Hoechst
The Commission contends that fixing a factor for deterrence is consistent with the caselaw and with its practice in taking decisions.
Komisia tvrdí, že stanovenie faktora s odstrašujúcim účelom je v súlade s judikatúrou a rozhodovacou praxou.
The Commission refers, in particular, to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 162 et seq.).
Komisia predovšetkým odkazuje na rozsudok ABB Asea Brown Boveri/Komisia, už citovaný v bode 75 vyššie (bod 162 a nasl.).
That factor takes account of the size and resources of the undertaking concerned, which go hand in hand with its importance.
Tento faktor zohľadnil veľkosť a zdroje dotknutého podniku, ktoré zodpovedajú jeho dôležitosti.
In 2002 Hoechst was at least four times as large as Daicel, the next-largest undertaking in terms of turnover.
V roku 2002 bol Hoechst minimálne štyrikrát väčší ako druhý najväčší z hľadiska obratu, za ním nasledujúci podnik Daicel.
On the other hand, the nature of Hoechst’s activity at the time of the adoption of the Decision is irrelevant.
Naopak, povaha činnosti podniku Hoechst v čase prijatia rozhodnutia nie je relevantná.
The fact that Hoechst transferred its sorbates business to a third party was already taken into consideration when the relevant comparison of the size of the undertakings concerned was made.
Skutočnosť, že Hoechst predal úsek jeho činnosti v sektore sorbátov tretím osobám už bola zohľadnená v rámci príslušného porovnania veľkosti dotknutých podnikov.
The duration of the infringement
O dĺžke trvania porušenia
As regards Hoechst’s arguments relating to the method laid down in the Guidelines, the Commission submits that an increase of 10% per annum is provided for at Section 1 B of the Guidelines, with the object of really penalising the restrictions which produced harmful effects on a lasting basis.
Čo sa týka tvrdení podniku Hoechst vzťahujúcich sa na metódu upravenú v usmerneniach, Komisia uvádza, že zvýšenie o 10 % za rok je stanovené v bode 1 B usmernení, a to pre efektívne postihovanie za obmedzenia, ktoré mali škodlivý dosah na spotrebiteľov za dlhšie obdobie.
The Court of Justice has again had occasion recently to emphasise that it is consistent with the general interest to avoid anticompetitive practices, to discover them and to impose sanctions (Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 54).
Súdny dvor nedávno zdôraznil, že je v súlade so všeobecným záujmom zamedziť postupom a dohodám obmedzujúcim hospodársku súťaž, odhaľovať ich, ako aj ich sankcionovať (rozsudok Aalborg Portland a i./Komisia, už citovaný v bode 145 vyššie, bod 54).
The Commission emphasises, moreover, that the increase envisaged for the duration of the infringement is not subject to an absolute maximum (as the 100% suggested by Hoechst) and refers, on that point, to its practice in taking decisions in a number of cases.
Komisia navyše zdôrazňuje, že zvýšenie upravené pre dĺžku trvania porušenia nepodlieha nijakej maximálnej hranici (ako napríklad 100 % podľa tvrdenia podniku Hoechst) a odkazuje v tejto otázke na svoju rozhodovaciu prax vo viacerých veciach.
Furthermore, the criteria of gravity and duration of the infringement exist autonomously alongside each other.
Navyše kritériá závažnosti a dĺžky trvania porušenia nie sú od seba závislé.
Together, they enable the basic amount to be determined.
Spoločne na ich základe je možné stanoviť základnú čiastku.
To define the increase for the duration of the infringement by reference to the criterion of gravity would be contrary to the autonomy of the two criteria and therefore inappropriate.
Stanoviť zvýšenie z dôvodu dĺžky trvania porušenia v závislosti od závažnosti by bolo v rozpore s nezávislou povahou oboch kritérií, a teda neprimerané.
Furthermore, contrary to Hoechst’s opinion, the category of very serious infringements is not reserved for longterm horizontal infringements.
Okrem toho v rozpore s názorom podniku Hoechst nie je kategória veľmi závažného porušenia vyhradená len pre dlhodobé horizontálne obmedzenia.
It is therefore appropriate to take the actual duration of the infringement fully into account.
Je preto potrebné riadne zohľadniť skutočnú dĺžku trvania porušenia.
Nor are the considerations on limitation relevant.
Úvahy o premlčaní tiež nie sú relevantné.
In the case of lasting or continuous infringements time begins to run only on the date on which the infringement comes to an end.
Premlčanie v prípadoch trvajúceho alebo pokračujúceho porušenia začne plynúť až od momentu, keď porušenie skončilo.
As regards the argument that in any event only an increase of 165% was foreseeable, on the ground that the first year of the infringement does not count, the Commission replies that the increase of 10% per annum is perfectly consistent with the principles laid down in the Guidelines.
Čo sa týka tvrdenia, podľa ktorého by bolo v každom prípade predpokladateľné zvýšenie len o 165 % z dôvodu, že prvý rok porušenia sa nezapočítava, Komisia namieta, že ročné zvýšenie o 10 % je presne v súlade so zásadami stanovenými v usmerneniach.
The only provision in that regard is that, for infringements of short duration, in general less than one year, no increase is applied (Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 133).
V tejto súvislosti bolo len upravené, že pre krátkodobé porušenia, zvyčajne kratšie ako jeden rok, sa neuplatní nijaké zvýšenie (rozsudok Cheil Jedang Corporation/Komisia, už citovaný v bode 318 vyššie, bod 133).
A comparison of the wording of the second and third indents of Section 1 B of the Guidelines shows that, where an infringement lasts more than one year, the increase is supposed to be applied ‘per year’ of the infringement, thus including the first year.
Porovnanie znenia druhej a tretej zarážky bodu 1 B usmernení preukazuje, že v prípade porušenia, ktoré trvá viac ako rok, zvýšenie sa má uplatniť „za každý rok“ porušenia, takže prvý rok sa započítava.
As regards, last, the decision-taking practice to which Hoechst refers, whereby an increase of less than 10% per year was imposed, the Commission observes that Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, had the particular characteristic that the increase for duration came to 10% for some undertakings and less than 10% for others, so that the decision was not consistent (paragraph 139 of the judgment).
Pokiaľ ide o rozhodovaciu prax, na ktorú sa Hoechst odvoláva, a podľa ktorej bolo stanovené zvýšenie o menej ako 10 % za rok, Komisia uvádza, že vec, v ktorej bol vyhlásený rozsudok Cheil Jedang Corporation/Komisia, už citovaný v bode 318 vyššie, bolo tým osobitné, že zvýšenie z dôvodu dĺžky trvania dosahovalo pre niektoré podniky 10 % a pre iné podniky menej ako 10 %, takže rozhodnutie nebolo koherentné (bod 139 rozsudku).
The Commission adds that the fact that it may in the past have applied a certain rate of increase to the fine, by reference to the duration of the infringement, cannot deprive it of the option of raising that rate within the limits indicated by Regulation No 17 and the Guidelines, if that is necessary to ensure the implementation of
Komisia dodáva, že skutočnosť, že niekedy v minulosti použila určitú sadzbu zvýšenia výšky pokuty podľa dĺžky porušenia neznamená, že ju to zbavuje možnosti zvýšiť túto sadzbu v rozsahu stanovenom nariadením č. 17 a v usmerneniach, ak je to nevyhnutné na zabezpečenie uskutočňovania politiky
2008 — CASE T-410/03
2008 — VEC T-410/03 hospodárskej súťaže Spoločenstva (rozsudok Súdu prvého stupňa z 30. septembra 2003, Michelin/Komisia, T-203/01, Zb. s. II-4071, bod 277).
Furthermore, in the last decisions to which Hoechst refers, the Commission undoubtedly increased the fine by 10% per year for the duration of the infringement.
Okrem toho Komisia bez akýchkoľvek pochybností podľa posledných rozhodnutí predložených podnikom Hoechst zvýšila pokutu o 10 % za rok počas celej dĺžky trvania porušenia.
It is necessary, on that point, to reject Hoechst’s assertion that the increase of 10% per year is in any event inadequate since the intensity of the infringement varied.
Čo sa toho týka, je potrebné odmietnuť tvrdenie podniku Hoechst, podľa ktorého je zvýšenie o 10 % za rok v každom prípade neprimerané, keďže intenzita porušenia sa menila.
The passage in the Decision which Hoechst cites in order to demonstrate that change in the intensity of the infringement does not permit the slightest conclusion to that effect.
Na jednej strane časť rozhodnutia, ktorú citoval Hoechst, aby preukázal túto zmenu v intenzite porušenia neobsahovala nič, na základe čoho by bolo možné dospieť k takému záveru.
In addition, the increase in the fine by 10% per year of the infringement is justified even if the intensity of the infringement may have varied during the period concerned, once the very serious infringement was pursued (Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 278).
Na druhej strane, ak je raz stíhané veľmi závažné porušenie, zvýšenie pokuty o 10 % za rok porušenia by bolo odôvodnené, aj keby sa intenzita porušenia počas dotknutého obdobia menila (rozsudok Michelin/Komisia, už citovaný v bode 339 vyššie, bod 278).
As a preliminary point, it should be noted that Hoechst’s fifth plea is supported by two parts.
Na úvod je v prvom rade potrebné konštatovať, že piaty žalobný dôvod predložený podnikom Hoechst spočíva na dvoch častiach.
The first part is entitled ‘Nature of the infringement’ and the second ‘Duration of the infringement’.
Prvá časť je nazvaná „Povaha porušenia“. Druhá časť je nazvaná „Dĺžka trvania porušenia“.
However, the first part is aimed, in fact, at the constituent elements of the ‘gravity’ of the infringement, which incorporates the nature of the infringement.
Prva časť sa však v skutočnosti týka skutočností, na ktorých spočíva „závažnosť“ porušenia, ktoré zahŕňajú aj povahu porušenia.
Hoechst must therefore be taken to challenge, in the first part, the elements identified by the Commission as to the gravity of the infringement.
Treba to teda chápať tak, že Hoechst v skutočnosti spochybňuje v prvej časti skutočnosti uplatnené Komisiou týkajúce sa závažnosti porušenia.
Next, it is appropriate to reject Hoechst’s general argument that the amount of its fine, calculated before the application of the 1996 Leniency Notice, is disproportionate in so far as it amounts to almost five times the overall volume of the EEA market, for 1995, set out in Table I of the Decision.
Ďalej treba zamietnuť všeobecné tvrdenie podniku Hoechst, podľa ktorého výška jeho pokuty, stanovená pred uplatnením oznámenia o spolupráci z roku 1996, bola neprimeraná, keďže zodpovedala skoro päťkrát celkovej veľkosti trhu v EHP v roku 1995, ako bol konštatovaný v tabuľke I rozhodnutia.
It must be borne in mind, in that regard, that when determining the amount of each fine, the Commission has a discretion (Case C-283/98 P Mo och Domsjö v Commission [2000] ECR I-9855, paragraph 47, and Case T-303/02 Westfalen Gassen Nederland v Commission [2006] ECR II-4567, paragraph 151).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pri stanovení sumy každej pokuty disponuje Komisia voľnou úvahou (rozsudok Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, Mo och Domsjö/Komisia, C-283/98 P, Zb. s. I-9855, bod 47, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. decembra 2006, Westfalen Gassen Nederland/Komisia, T-303/02, Zb. s. II-4567, bod 151).
In addition, that amount is the result of a series of arithmetical
Navyše uvedená suma je výsledkom viacerých výpočtov
HOECHST v COMMISSION calculations performed by the Commission in accordance with the Guidelines.
HOECHST/KOMISIA vykonaných Komisiou podľa usmernení.
That amount is set, inter alia, on the basis of various factors linked to the individual conduct of the undertaking in question, such as the existence of aggravating or attenuating circumstances (Case T-304/02 Hoek Loos v Commission [2006] ECR II-1887, paragraphs 82 and 85).
Stanovenie uvedenej sumy totiž závisí najmä od rôznych okolností súvisiacich s individuálnym správaním predmetného podniku, akými je existencia priťažujúcich alebo poľahčujúcich okolností (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 4. júla 2006, Hoek Loos/Komisia, T-304/02, Zb. s. II-1887, body 82 a 85).
It follows that Hoechst’s general argument in that regard must be rejected.
Z uvedeného vyplýva, že všeobecné tvrdenie podniku Hoechst musí byť v tejto súvislosti zamietnuté.
a) The gravity of the infringement
a) O závažnosti porušenia
It must be borne in mind that the Guidelines state, inter alia, that in assessing the gravity of the infringement account must be taken of its nature, its actual impact on the market, where this can be measured, and the size of the relevant geographic market.
Treba pripomenúť, že usmernenia predovšetkým stanovujú, že pri posúdení závažnosti porušenia sa musí zobrať do úvahy samotná povaha porušenia, skutočný dosah na trh, tam, kde je ho možné merať, a veľkosť relevantného zemepisného trhu.
Infringements are thus put into one of three categories: minor infringements, serious infringements and very serious infringements (Section 1A, first and second paragraphs).
Preto sa porušovania pravidiel budú zadeľovať do jednej z troch kategórií: mierne priestupky, závažné priestupky a veľmi závažné priestupky (bod 1 A prvý a druhý odsek).
It must also be borne in mind that the gravity of infringements must be assessed in the light of numerous factors, such as the particular circumstances of the case, its context and the dissuasive effect of fines, although no binding or exhaustive list of criteria to be applied has been drawn up (judgment of 15 October 2002 in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 208 above, paragraph 465, and Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P to C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraph 241).
Treba tiež pripomenúť, že závažnosť porušení musí byť stanovená na základe veľkého množstva faktorov, akými sú osobitné okolnosti prípadu, jeho kontext a odstrašujúci účinok pokút, pričom tu nejde o záväzný alebo vyčerpávajúci zoznam kritérií, ktoré musia byť povinne vzaté do úvahy (rozsudky Súdneho dvora z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, už citovaný v bode 208 vyššie, bod 465, a z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P až C-208/02 P a C-213/02 P, Zb. s. I-5425, bod 241).
As a preliminary point, it must be noted that the three aspects of the assessment of the gravity of the infringement which are referred to at paragraph 343 above do not have the same weight in the context of the global examination.
Na úvod treba zdôrazniť, že tri aspekty pri posúdení závažnosti porušenia, uvedené v bode 343 vyššie, nemajú rovnakú dôležitosť pri celkovom posúdení.