natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the latter judgment it was held that ‘the fact that the Court has given a preliminary ruling interpreting a provision of Community law without limiting the temporal effects of its judgment does not affect the right of a Member State to impose a timelimit under national law within which, on penalty of being barred, proceedings for repayment of charges levied in breach of that provision must be commenced’ (paragraph 26).
V poslednom citovanom rozsudku Súdny dvor rozhodol, že „okolnosť, že Súdny dvor vyhlásil rozsudok v prejudiciálnom konaní, ktorého predmetom je výklad ustanovenia práva Spoločenstva bez časového obmedzenia účinkov tohto rozsudku, nemá vplyv na právo členského štátu namietať uplynutie vnútroštátnej prekluzívnej lehoty proti žalobám o vrátenie daní vybratých na základe porušenia tohto ustanovenia“ (bod 26).
See also, to the same effect, Haahr Petroleum, paragraph 48, Edis, paragraph 20, and Recheio — Cash and Carry, paragraph 18.
I-4951, body 19 až 34, a zo 17. júna 2004, Recheio — Cash & Carry, C-30/02, Zb. s. I-6051, bod 17. 58 — Rozsudky Rewe, už citovaný, bod 5, a Comet, už citovaný, bod 18.
61 — The caselaw shows that those conditions are threefold: the rule of Community law infringed must be intended to confer rights on individuals; the breach must be sufficiently serious; and there must be a direct causal link between the breach of the obligation incumbent on the State and the loss or damage sustained by the injured parties (Köbler, paragraph 51).
Pozri tiež v rovnakom zmysle rozsudky Haahr Petroleum, už citovaný, bod 48; Edis, už citovaný, bod 20. a Recheio — Cash & Carry, už citovaný, bod 18. 61 — Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že tieto podmienky sú tri, a to že cieľom porušeného právneho pravidla Spoločenstva je priznať jednotlivcom práva, že porušenie je dostatočne kvalifikované a že existuje priama príčinná súvislosť medzi porušením povinnosti štátu a škodou, ktorú utrpeli poškodení (pozri najmä rozsudok Köbler, už citovaný, bod 51).
The Court has added that these three conditions are ‘necessary and sufficient to found a right in favour of individuals to obtain redress, although this does not mean that the State cannot incur liability under less strict conditions on the basis of national law’ (Köbler, paragraph 57).
Súdny dvor tiež spresnil, že tieto tri podmienky „sú nevyhnutné a dostatočné na to, aby priznali jednotlivcom právo na náhradu škody bez toho, aby bolo vylúčené, že zodpovednosť štátu môže vzniknúť za menej reštriktívnych podmienok na základe vnútroštátneho práva“ (rozsudok Köbler, už citovaný, bod 57).
59 — Edis, paragraph 35.
59 — Rozsudok Edis, už citovaný, bod 35.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 which has become final, such as that in issue in the main proceedings. If that is the case, it must ensure that the procedural rule setting that timelimit is consistent with the Community principles of equivalence and effectiveness.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-2/06 lehotu, je v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity podľa práva Spoločenstva.
national law concerning reparation for damage respect the principles of equivalence and effectiveness.
stanovené vnútroštátnymi právnymi poriadkami v oblasti náhrady škody dodržiavajú zásady ekvivalencie a efektivity.
62 Here also the Court has found that ‘the setting of reasonable limitation periods for bringing proceedings satisfies [the requirement arising from the principle of the effectiveness of Community law] in principle, inasmuch as it constitutes an application of the fundamental principle of legal certainty’. 63
62 Súdny dvor okrem toho za takýchto okolností pripustil, že „určenie rozumných prekluzívnych lehôt zodpovedá [potrebe vyplývajúcej zo zásady efektivity práva Spoločenstva], v rozsahu v akom predstavuje uplatňovanie základnej zásady právnej istoty“. 63
In accordance with this settled caselaw of the Court, which respects the procedural autonomy of the Member States, I consider that, on the basis of the principle of legal certainty, Member States may require an application for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final and is contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court to be submitted to the competent authority within a reasonable period.
Vzhľadom na túto ustálenú judikatúru Súdneho dvora, ktorá rešpektuje procesnú autonómiu členských štátov, sa domnievam, že členské štáty môžu v mene zásady právnej istoty ustanoviť, aby návrh na opätovné preskúmanie a na zrušenie správneho rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť a ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva podľa výkladu, ktorý medzitým poskytol Súdny dvor, bol predložený príslušnému správnemu orgánu v primeranej lehote.
Consequently I propose that the Court’s reply to the national court should be that Community law does not preclude an application for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final after the exhaustion of domestic remedies and which proves to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court, without the national court ruling at final instance having referred a question to the Court for a preliminary ruling, from being made subject to a timelimit pursuant to the principle of legal certainty.
Navrhujem preto, aby Súdny dvor rozhodol, že právo Spoločenstva nebráni tomu, aby možnosť navrhnúť opätovné preskúmanie a zrušenie správneho rozhodnutia, ktoré je po vyčerpaní všetkých vnútroštátnych opravných prostriedkov právoplatné a ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva podľa výkladu, ktorý medzitým poskytol Súdny dvor, pričom vnútroštátny súd, ktorý rozhodoval v poslednom stupni nepodal Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania, bola na základe zásady právnej istoty časovo obmedzená.
It is for the Member States to set, in accordance with the Community principles of equivalence and effectiveness, the period within which such an application must be submitted.
Na základe zásad ekvivalencie a efektivity, ktoré platia v práve Spoločenstva, patrí do právomoci členských štátov určiť lehotu, v akej sa má podať takýto návrh.
It will therefore be incumbent on the Finanzgericht Hamburg to ascertain whether German procedural law lays down a timelimit for lodging an application for the review and withdrawal of an administrative decision
Úlohou Finanzgerichtu Hamburg teda bude zistiť, či nemecké procesné právo upravuje lehotu na predloženie návrhu na opätovné preskúmanie a zrušenie správneho rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť, akým je rozhodnutie v konaní vo veci samej.
Finally, if the Court, contrary to the approach that I have proposed, does not wish to reopen the fourth condition laid down in Kühne & Heitz, it will have to clarify its meaning and also provide that it is a supplementary condition, that is to say, it applies only where the procedural rules of a Member State have not set a timelimit for the submission of applications for the review and withdrawal of final administrative decisions. 63 — Palmisani, paragraph 28.
Napokon chcem uviesť, že ak Súdny dvor na rozdiel od navrhovaného riešenia nebude mať v úmysle zrušiť štvrtú podmienku stanovenú v jeho už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, bude na jednej strane musieť objasniť jej význam a na druhej strane upraviť, že táto podmienka sa bude uplatňovať iba doplňujúcim spôsobom, a teda v prípade, keď procesné právne predpisy členského štátu nestanovili lehotu na predloženie návrhov na opätovné preskúmanie a zrušenie právoplatných správnych rozhodnutí. 63 — Rozsudok Palmisani, už citovaný, bod 28.
VI — Conclusion
VI — Návrh
I therefore propose that the Court reply as follows to the questions referred by the Finanzgericht Hamburg:
Na základe predchádzajúcich úvah navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré mu položil Finanzgericht Hamburg, takto:
(1) In order to be fulfilled, the condition laid down in the judgment of the Court in Case C-453/00 Kühne & Heitz that the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision. (2) Community law does not preclude an application for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final after the exhaustion of domestic remedies and which proves to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court, without the national court ruling at final instance having referred a question to the Court for a preliminary ruling, from being made subject to a timelimit pursuant to the principle of legal certainty.
Na to, aby bola splnená podmienka uvedená v rozsudku Súdneho dvora z 13. januára 2004, Kühne & Heitz (C-453/00), podľa ktorej rozhodnutie vnútroštátneho súdu rozhodujúceho v poslednom stupni je so zreteľom na neskoršiu judikatúru Súdneho dvora založené na nesprávnom výklade práva Spoločenstva, ktorý bol vykonaný bez toho, aby bol Súdnemu dvoru podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania za podmienok stanovených v článku 234 treťom odseku ES, sa nevyžaduje, aby sa žalobca v konaní vo veci samej v rámci súdneho konania podľa vnútroštátneho práva proti napadnutému správnemu rozhodnutiu odvolával na právo Spoločenstva. 2. Právo Spoločenstva nebráni tomu, aby možnosť navrhnúť opätovné preskúmanie a zrušenie správneho rozhodnutia, ktoré je po vyčerpaní všetkých vnútroštátnych opravných prostriedkov právoplatné a ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva podľa výkladu, ktorý medzitým poskytol Súdny dvor, pričom vnútroštátny súd, ktorý rozhodoval v poslednom stupni nepodal Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania, bola na základe zásady právnej istoty časovo obmedzená.
JUDGMENT OF 12. 2.
ROZSUDOK Z 12. 2.
2008 — CASE C-2/06
2008 — VEC C-2/06
JUDGMENT OF THE COURT (Grand Chamber)12 February 2008 *
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora) z 12. februára 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Finanzgericht Hamburg (Germany), made by decision of 21 November 2005, received at the Court on 4 January 2006, in the proceedings
Vo veci C-2/06, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Finanzgericht Hamburg (Nemecko) z 21. novembra 2005 a doručený Súdnemu dvoru 4. januára 2006, ktorý súvisí s konaním:
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts and A. Tizzano (Rapporteur), Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, A. Borg Barthet, M. Ilešič, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
SÚDNY DVOR (veľká komora), v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts a A. Tizzano (spravodajca), sudcovia J. N. Cunha Rodrigues, A. Borg Barthet, M. Ilešič, P. Lindh a J.-C. Bonichot,
* Language of the case: German.
* Jazyk konania: nemčina.
Advocate General: Y. Bot, Registrar: J. Swedenborg, Administrator, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
KEMPTER generálny advokát: Y. Bot, tajomník: J. Swedenborg, referent, so zreteľom na písomnú časť konania, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— the Republic of Finland, by E. Bygglin, acting as Agent,
— Fínska republika, v zastúpení: E. Bygglin, splnomocnená zástupkyňa,
— the Commission of the European Communities, by F. Erlbacher and T. van Rijn, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 April 2007, gives the following
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: F. Erlbacher a T. van Rijn, splnomocnení zástupcovia, po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 24. apríla 2007, vyhlásil tento
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, construed in the light of the judgment in Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837. I - 449
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu zásady spolupráce vyplývajúcej z článku 10 ES vo svetle rozsudku z 13. januára 2004, Kühne & Heitz (C-453/00, Zb. s. I-837). I - 449
The reference was made in proceedings between Willy Kempter KG (‘Kempter’) and the Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Principal Customs Office Hamburg-Jonas; ‘the Hauptzollamt’) concerning the application of Paragraphs 48 and 51 of the Law on Administrative Procedure (Verwaltungsverfahrensgesetz) of 25 May 1976 (BGBl. 1976 I, p.
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Willy Kempter KG (ďalej len „Kempter“) a Hauptzollamt Hamburg-Jonas (colné riaditeľstvo, ďalej len „Hauptzollamt“), týkajúceho sa uplatnenia § 48 a 51 zákona o správnom konaní (Verwaltungsverfahrensgesetz) z 25. mája 1976 (BGBl. 1976 I, s.
1253; ‘the VwVfG’).
1253, ďalej len „VwVfG“).
Community legislation
Právna úprava Spoločenstva
Article 4(1) of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products (OJ 1987 L 351, p.
Článok 4 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 3665/87 z 27. novembra 1987, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá pre uplatňovanie systému vývozných náhrad na poľnohospodárske výrobky [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 351, s. 1) znie:
‘Without prejudice to the provisions of Articles 5 and 16, the refund shall be paid only upon proof being furnished [that] the products for which the export declaration was accepted have, within 60 days from the date of such acceptance of the export declaration, left the customs territory of the Community in the unaltered state.’
„Bez toho, aby boli dotknuté články 5 a 16, je platba náhrady podmienená predložením dôkazu, že výrobky, na ktoré sa vzťahujú prijaté vývozné colné vyhlásenia, opustili colné územie Spoločenstva v nezmenenom stave do 60 dní od prijatia colného vyhlásenia.“ [neoficiálny preklad]
Article 5(1) of Regulation No 3665/87 states:
Článok 5 ods. 1 nariadenia č. 3665/87 stanovuje:
‘Payment of the differentiated or nondifferentiated refund shall be conditional not only on the product having left the customs territory of the Community but
„Platba jednotnej alebo diferencovanej vývoznej náhrady je podmienená okrem toho, že výrobok opustil colné územie Spoločenstva, tým, že výrobok bol — s výnimkou
KEMPTER also — save where it has perished in transit as a result of force majeure — on its having been imported into a nonmember country and, where appropriate, into a specific nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration:
KEMPTER prípadu, že v priebehu prepravy došlo k jeho zničeniu z dôvodu vyššej moci — v rámci lehoty dvanástich mesiacov po prijatí vývozného colného vyhlásenia dovezený do tretej krajiny, respektíve do stanovenej tretej krajiny: a) ak existujú vážne pochybnosti o skutočnom mieste určenia výrobku
National legislation
Vnútroštátna právna úprava
The first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG provides that an unlawful administrative act may, even after it has become unchallengeable, be withdrawn wholly or in part, with prospective or retroactive effect.
§ 48 ods. 1 prvá veta VwVfG stanovuje, že aj keď nezákonný správny akt nie je viac možné napadnúť, je možné ho úplne alebo čiastočne zrušiť s účinkom do budúcnosti alebo s retroaktívnym účinkom.
Paragraph 51 of the VwVfG concerns the reopening of a procedure closed by an administrative act that has become unchallengeable.
§ 51 VwVfG upravuje obnovu konaní ukončených právoplatným správnym aktom.
Paragraph 51(1) provides that the relevant authority must, on application by the person concerned, decide whether to set aside or amend an unchallengeable administrative act:
Vo svojom odseku 1 stanovuje, že dotknutý orgán musí na návrh dotknutej osoby rozhodnúť o zrušení alebo zmene právoplatného správneho aktu:
1. if the factual or legal situation on which the act was based has changed, following its adoption, in favour of the person concerned ;
— ak sa skutkové alebo právne okolnosti, na ktorých sa správny akt zakladá, po jeho prijatí zmenili v prospech dotknutej osoby,
2. if there is new evidence which would have led to a decision more favourable to the person concerned;
— ak existujú nové dôkazy, z ktorých by pre dotknutú osobu vyplývalo priaznivejšie rozhodnutie, a
3. if there are grounds for reopening the procedure in accordance with Paragraph 580 of the Code of Civil Procedure (Zivilprozessordnung).
— ak existujú dôvody obnovy konania v zmysle § 580 občianskeho súdneho poriadku (Zivilprozessordnung).
Paragraph 51(3) states that such an application must be made within a period of three months from the day on which the person concerned became aware of the ground for reopening the procedure.
§ 51 ods. 3 spresňuje, že takýto návrh sa musí podať v lehote 3 mesiacov odo dňa, kedy sa dotknutá osoba dozvedela o okolnostiach umožňujúcich obnovu konania.
The facts of the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Skutkové okolnosti a prejudiciálne otázky
According to the order for reference, Kempter exported cattle in the years 1990 to 1992 to a number of Arab countries and countries of the former Yugoslavia.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že v priebehu rokov 1990 až 1992 Kempter vyvážal hovädzí dobytok do rôznych arabských krajín a do Juhoslávie.
It applied for and received export refunds from the Hauptzollamt on this basis, in accordance with Regulation No 3665/87 which was in force at the time.
Z tohto dôvodu požiadal Hauptzollamt v zmysle nariadenia č. 3665/87, ktoré bolo v tom čase platné, o vývozné náhrady a tieto mu boli priznané.
On conduct of an inquiry, the Betriebsprüfungsstelle Zoll (Customs Inspectorate) of the Oberfinanzdirektion (Principal Revenue Office), Freiburg, established that, before their import into those nonmember countries, some of the animals had died or been slaughtered out of necessity during transport or in the course of quarantine in the countries of destination.
Betriebsprüfungsstelle Zoll (služba colnej kontroly) Oberfinanzdirektion (regionálne finančné riaditeľstvo) vo Freiburgu pri vyšetrovaní konštatovala, že časť zvierat pred ich dovezením do uvedených tretích krajín zahynula alebo bola z naliehavých dôvodov usmrtená počas prepravy alebo počas karantény v krajine určenia.
By decision of 10 August 1995, the Hauptzollamt accordingly demanded that Kempter repay the export refunds which it had received.
Rozhodnutím z 10. augusta 1995 preto Hauptzollamt požiadal Kempter o vrátenie vývozných náhrad, ktoré získal.
By judgment of 16 June 1999, the Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg) dismissed the action, on the ground that the claimant had not proved that the animals were imported into a nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration, as required by Article 5(1) (a) of Regulation No 3665/87 for the payment of refunds.
Rozsudkom zo 16. júna 1999 Finanzgericht Hamburg túto žalobu zamietol, a to z dôvodu, že žalobkyňa nepredložila dôkaz o tom, že zvieratá boli dovezené do tretej krajiny 12 mesiacov po dátume prijatia vývozného colného vyhlásenia, ako to vyžaduje článok 5 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 3665/87 na účely platby náhrad.
By order of 11 May 2000, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) rejected at final instance Kempter’s appeal against that judgment.
Uznesením z 11. mája 2000 zamietol Bundesfinanzhof v poslednom stupni odvolanie, ktoré proti tomuto rozsudku podal Kempter.
The Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 thus became final.
Rozhodnutie o vrátení z 10. augusta 1995 sa takto stalo právoplatným.
In its judgment of 14 December 2000 in Case C-110/99 Emsland-Stärke [2000] ECR I-11569, at paragraph 48, the Court held that the condition that the goods must have been imported into a nonmember country in order for the export refunds provided for by a Community regulation to be granted can be raised against the recipient of the refunds only before their grant.
Vo svojom rozsudku zo 14. decembra 2000, Emsland-Stärke (C-110/99, Zb. s. I-11569, bod 48), Súdny dvor rozhodol, že podmienka, podľa ktorej musí byť tovar dovezený do tretej krajiny, aby bolo možné priznanie vývozných náhrad upravených v nariadení Spoločenstva, sa na príjemcu môže vzťahovať len pred priznaním týchto náhrad.
In a separate case, the Bundesfinanzhof delivered a judgment on 21 March 2002 in which it applied that interpretation established by the Court.
V inej veci vyhlásil Bundesfinanzhof 21. marca 2002 rozsudok, v ktorom uplatnil tento výklad Súdneho dvora.
Kempter claims that it became aware of the Bundesfinanzhof’s judgment on 1 July 2002.
Kempter tvrdí, že sa o tomto rozsudku dozvedel 1. júla 2002.
On 16 September 2002, that is to say approximately 21 months after delivery of the judgment in Emsland-Stärke, Kempter, relying on the Bundesfinanzhof’s judgment, requested the Hauptzollamt on the basis of Paragraph 51(1) of the VwVfG to review and withdraw the repayment decision at issue.
Kempter 16. septembra 2002, teda približne 21 mesiacov po vyhlásení už citovaného rozsudku Emsland-Stärke, požiadal Hauptzollamt na základe § 51 ods. 1 VwVfG o opätovné preskúmanie a zrušenie dotknutého rozhodnutia o vrátení, pričom poukázal na uvedený rozsudok Bundesfinanzhofu.
By decision of 5 November 2002, the Hauptzollamt rejected Kempter’s application, stating that this alteration in the caselaw did not mean any change in the legal situation, which alone would justify reopening the procedure under Paragraph 51(1)(1) of the VwVfG.
Rozhodnutím z 5. novembra 2002 Hauptzollamt návrh Kempter zamietol, pričom zdôraznil, že z tejto zmeny v judikatúre nevyplýva zmena práva, ktorá by sama osebe odôvodnila obnovu konania podľa § 51 ods. 1 prvej zarážky VwVfG.
An administrative appeal against that decision was also rejected on 25 March 2003.
Opravný prostriedok proti tomuto rozhodnutiu bol 25. marca 2003 tiež zamietnutý.
Kempter then brought the matter before the Finanzgericht Hamburg again, submitting in particular that in the case in point the conditions for review of a final administrative decision, which had been set out by the Court in Kühne & Heitz, were met and that consequently the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 had to be withdrawn. 18
Kempter preto znova podal návrh na Finanzgericht Hamburg, pričom predovšetkým tvrdil, že podmienky umožňujúce opätovné preskúmanie právoplatného správneho rozhodnutia, ktoré vyjadril Súdny dvor v už citovanom rozsudku Kühne & Heitz, boli splnené a rozhodnutie Hauptzollamtu o vrátení z 10. augusta 1995 preto musí byť zrušené. 18
In its order for reference, the Finanzgericht Hamburg first finds that, in the light of Emsland-Stärke and the Bundesfinanzhof’s judgment of 21 March 2002, the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 is unlawful.
V rozhodnutí vnútroštátneho súdu Finanzgericht Hamburg predovšetkým konštatuje, že vo svetle už citovaného rozsudku Emsland-Stärke, ako aj rozsudku Bundesfinanzhofu z 21. marca 2002, je rozhodnutie Hauptzollamtu o vrátení z 10. augusta 1995 nezákonné.
It then considers whether the Hauptzollamt is therefore obliged to review that decision, which in the meantime has become final, although the claimant did not plead misinterpretation of Community law, namely of Article 5(1) of Regulation No 3665/87, before either the Finanzgericht Hamburg or the Bundesfinanzhof.
V tejto súvislosti sa zaujíma o odpoveď na otázku, či má Hauptzollamt z tohto dôvodu povinnosť opätovne preskúmať toto rozhodnutie, ktoré sa medzičasom stalo právoplatným, hoci žalobkyňa sa ani na Finanzgerichte Hamburg ani na Bundesfinanzhofe neodvolala na nesprávny výklad práva Spoločenstva, konkrétne článku 5 ods. 1 nariadenia č. 3665/87.