natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nor is it possible in the present case to maintain that the consumer has been
V prejednávanej veci tiež nie je možné tvrdiť, že spotrebiteľ sa bezdôvodne oboha-
For all those reasons, I am of the opinion that Directive 1999/44 precludes the German legislation under which, in cases where consumer goods are replaced, the seller has the right to require the consumer to pay compensation for use of those goods.
Berúc na zreteľ súhrn vyššie uvedených úvah, zastávam názor, že nemecká právna úprava, podľa ktorej má predávajúci právo v prípade nahradenia vadného tovaru žiadať od kupujúceho zaplatenie náhrady za užívanie tohto tovaru, odporuje smernici 1999/44.
On the basis of the foregoing considerations, I suggest that the Court should reply that Article 3(2) of Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(3) and Article 3(4) of that directive, or the third subparagraph of Article 3(3) thereof, is to be interpreted as precluding national legislation under which, where consumer goods are brought into conformity with the contract by means of their replacement, the seller may require the consumer to pay compensation for use of the goods originally supplied, which were not in conformity with the contract.
Vzhľadom na súhrn vyššie uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že spojené ustanovenia článku 3 ods. 2, 3 prvého pododseku a ods. 4 alebo článku 3 ods. 3 tretieho pododseku smernice 1999/44/ES Európskeho parlamentu a Rady z 25. mája 1999 o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovar sa majú vykladať tak, že im odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje, že predávajúci môže v prípade uvedenia tovaru do súladu so zmluvou prostredníctvom jeho nahradenia požadovať od spotrebiteľa náhradu za užívanie pôvodne dodaného vadného tovaru.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Bundesgerichtshof (Germany), made by decision of 16 August 2006, received at the Court on 28 September 2006, in the proceedings
Vo veci C-404/06, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Bundesgerichtshof (Nemecko) zo 16. augusta 2006 a doručený Súdnemu dvoru 28. septembra 2006, ktorý súvisí s konaním:
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann (Rapporteur), President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
SÚDNY DVOR (prvá komora), v zložení: predseda prvej komory P. Jann (spravodajca), sudcovia A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič a E. Levits, generálna advokátka: V. Trstenjak, tajomník: B. Fülöp, referent,
2008 — CASE C-404/06 having regard to the written procedure and further to the hearing on 4 October 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
2008 — VEC C-404/06 so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. októbra 2007, so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
— the German Government, by M. Lumma and J. Kemper, acting as Agents,
— nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma a J. Kemper, splnomocnení zástupcovia,
— the Spanish Government, by N. Díaz Abad, acting as Agent,
— španielska vláda, v zastúpení: N. Díaz Abad, splnomocnená zástupkyňa,
— the Commission of the European Communities, by A. Aresu and B. Schima, and by I. Kaufmann-Bühler, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 15 November 2007,
— Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: A. Aresu, B. Schima a I. Kaufmann--Bühler, splnomocnení zástupcovia, po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 15. novembra 2007,
QUELLE gives the following
QUELLE vyhlásil tento
12; ‘the Directive’).
223, ďalej len „smernica“).
The reference has been made in the course of proceedings between Quelle AG (‘Quelle’), a mailorder company, and the Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (‘the Bundesverband’), an authorised consumers’ association acting on behalf of Ms Brüning, one of Quelle’s customers.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Quelle AG (ďalej len „Quelle“), podnikom zásielkového obchodu, a Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (ďalej len „Bundesverband“), schváleným združením spotrebiteľských zväzov, ktorému udelila plnomocenstvo pani Brüning, klientka tohto podniku.
The Directive was adopted on the basis of Article 95 EC.
Smernica bola prijatá na základe článku 95 ES.
The first recital in the preamble thereto states that, in accordance with Article 153(1) and (3) EC, the European Community must contribute to the achievement of a high level of consumer protection by the measures it adopts pursuant to Article 95 EC.
Jej odôvodnenie č. 1 pripomína, že podľa článku 153 ods. 1 a 3 ES Európske spoločenstvo by malo opatreniami prijatými podľa článku 95 ES prispieť k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa.
2008 — CASE C-404/06
2008 — VEC C-404/06
Article 3 of the Directive, entitled ‘Rights of the consumer’, provides:
Článok 3 smernice s nadpisom „Práva spotrebiteľa“ uvádza:
The seller shall be liable to the consumer for any lack of conformity which exists at the time the goods were delivered.
Predávajúci zodpovedá spotrebiteľovi za akýkoľvek existujúci nesúlad v čase dodania tovaru.
In the case of a lack of conformity, the consumer shall be entitled to have the goods brought into conformity free of charge by repair or replacement, in accordance with paragraph 3, or to have an appropriate reduction made in the price or the contract rescinded with regard to those goods, in accordance with paragraphs 5 and 6.
V prípade nesúladu má spotrebiteľ právo, aby sa podľa odseku 3 tovar bezplatne uviedol do súladu tak, že sa opraví alebo nahradí, alebo sa primerane zníži cena, alebo v súlade s odsekmi 5 a 6 sa zruší zmluva týkajúca sa takéhoto tovaru.
A remedy shall be deemed to be disproportionate if it imposes costs on the seller which, in comparison with the alternative remedy, are unreasonable, … .
Náprava sa považuje za neprimeranú, ak predávajúcemu vzniknú náklady neprimerané v porovnaní s alternatívnou nápravou…
— if the consumer is entitled to neither repair nor replacement, or
— ak spotrebiteľ nemá nárok ani na opravu, ani na náhradu, alebo
— if the seller has not completed the remedy within a reasonable time, or
— ak predávajúci v primeranom čase neuskutočnil nápravu, alebo
The 15th recital in the preamble to the Directive states that ‘Member States may provide that any reimbursement to the consumer may be reduced to take account of the use the consumer has had of the goods since they were delivered to him; … the detailed arrangements whereby rescission of the contract is effected may be laid down in national law’.
Podľa odôvodnenia č. 15 smernice „členské štáty môžu ustanoviť, že každé odškodnenie sa môže znížiť, aby sa zohľadnilo, že spotrebiteľ užíval tovar, odkedy mu bol doručený; … podrobné postupy, na základe ktorých sa uskutoční zrušenie zmluvy, môže stanoviť národné právo“.
Under the first sentence of Article 5(1) of the Directive (that article being entitled ‘Time limits’):
Podľa znenia článku 5 ods. 1 prvej vety smernice s nadpisom „Lehoty“:
‘The seller shall be held liable under Article 3 where the lack of conformity becomes apparent within two years as from delivery of the goods.’
„Predávajúci zodpovedá podľa článku 3 v prípade, keď sa nesúlad prejaví do dvoch rokov od dodania tovaru.“
Article 8(2) of the Directive (that article being entitled ‘National law and minimum protection’), provides:
Článok 8 ods. 2 smernice s nadpisom „Národné právo a minimálna ochrana“ stanovuje:
‘Member States may adopt or maintain in force more stringent provisions, compatible with the Treaty in the field covered by this Directive, to ensure a higher level of consumer protection.’
„Aby sa zabezpečila vyššia úroveň ochrany spotrebiteľa, môžu členské štáty prijať alebo ponechať v účinnosti prísnejšie ustanovenia kompatibilné so zmluvou v oblasti, ktorej sa týka táto smernica.“
Paragraphs 439 and 346 are among the provisions of the German Civil Code (Bürgerliches Gesetzbuch; ‘the BGB’) adopted in order to transpose the Directive into German domestic law.
Medzi ustanoveniami nemeckého občianskeho zákonníka (Bürgerliches Gesetzbuch, ďalej len „BGB“) prijatými na prebratie smernice do nemeckého právneho poriadku figurujú najmä § 439 a § 346 tohto zákonníka.
Paragraph 439(4) of the BGB, entitled ‘Subsequent performance’, states:
§ 439 ods. 4 BGB s nadpisom „Dodatočné plnenie“ stanovuje:
‘Where a seller delivers goods free from defects for the purposes of subsequent performance, he may require the purchaser to return the defective goods pursuant to Paragraphs 346 to 348.’
„Predávajúci, ktorý plní dodatočne, dodávajúc vec bez vád, môže od kupujúceho požadovať vrátenie vadnej veci podľa ustanovení § 346 až 348.“
Paragraph 346(1) to (3) of the BGB, entitled ‘Effects of termination of the contract’, states as follows:
§ 346 odseky 1 až 3 BGB s nadpisom „Účinky zrušenia zmluvy“ je formulovaný takto:
(1) restitution or surrender is excluded by virtue of the nature of what has been obtained;
(1) je vrátenie alebo vydanie vylúčené z dôvodu povahy plnenia;
(2) he has used up, transferred, encumbered, processed or transformed the object received;
(2) získaný predmet plnenia dlžník spotreboval, previedol, zaťažil, spracoval alebo zmenil;
(3) the object received has deteriorated or has been destroyed, any deterioration resulting from the proper use of the object for its intended purposes being disregarded.
(3) získaná vec sa opotrebovala alebo zanikla, na opotrebovanie zodpovedajúce obvyklému užívaniu sa však neprihliada.
If the contract specifies a counter-performance, such counter-performance shall be taken as a basis for calculation of the compensation for value; if compensation is to be paid for the benefit deriving from a loan, it shall be sufficient to show that the value of such benefit was lower.
Ak zmluva uvádza protiplnenie, musí byť zohľadnené pri výpočte náhrady; ak má byť náhrada zaplatená za výhodu vyplývajúcu z pôžičky, môže byť predložený dôkaz o tom, že hodnota výhody bola nižšia.
Any remaining enrichment must be surrendered.’
Zostávajúce obohatenie musí byť vrátené.“
Paragraph 100 of the BGB, headed ‘Benefits’, provides that:
§ 100 BGB s nadpisom „Plody“ stanovuje:
‘Benefits are the fruits of a thing or of a right, including the benefits arising from use of the thing or exercise of the right’.
„Plodmi sú výnosy veci alebo práva, ako aj výhody z užívania veci alebo výkonu práva.“
In August 2002, Quelle delivered a ‘stove-set’ to Ms Brüning for her private use.
V auguste 2002 spoločnosť Quelle dodala pani Brüningovej na jej osobné užívanie „sporákovú súpravu“.
In early 2004, Ms Brüning noticed that the appliance was not in conformity.
Na začiatku roka 2004 pani Brüning konštatovala, že zariadenie má vadu.
Since repair was not possible, Ms Brüning returned the appliance to Quelle, who replaced it with a new appliance.
Keďže oprava bola nemožná, pani Brüning vrátila zariadenie Quelle, ktorá ho vymenila za nové.
However, Quelle required Ms Brüning to pay EUR 69.97 by way of compensation for the benefit which she had obtained from use of the appliance initially delivered.
Uvedená spoločnosť však od pani Brüningovej žiadala, aby jej zaplatila sumu 69,97 eura ako náhradu za úžitok, ktorý mala z užívania pôvodne dodaného zariadenia.
The Bundesverband, acting as Ms Brüning’s authorised representative, demanded reimbursement to her of that amount.
Bundesverband, konajúci ako mandatár pani Brüningovej, žiadal, aby uvedená suma bola vrátená menovanej.
In addition, it applied for an order prohibiting
Okrem iného žiadal, aby v prípade nahradenia tovaru, ktorý
Quelle, in cases where goods not in conformity with the contract of sale (‘not in conformity’) are replaced, from invoicing consumers for the use of those goods.
QUELLE nebol v súlade s kúpnou zmluvou (ďalej len „vadný tovar“), bolo Quelle uložené prestať fakturovať sumy zodpovedajúce užívaniu predmetného tovaru.
The court hearing the case at first instance granted the application for reimbursement, but dismissed the arguments seeking an order directing Quelle not to invoice customers for the use of goods not in conformity.
Prvostupňový súd vyhovel návrhu na vrátenie sumy a zamietol návrh smerujúci k tomu, aby Quelle bolo uložené prestať fakturovať sumy týkajúce sa užívania vadného tovaru.
The appeals brought against that judgment — both by Quelle and by the Bundesverband — were dismissed.
Odvolania podané proti tomuto rozsudku zo strany Quelle, ako aj Bundesverband boli zamietnuté.
The Bundesgerichtshof, before which appeal proceedings have been brought on a point of law, notes that, under Paragraph 439(4) of the BGB, read in conjunction with Paragraph 346(1) and (2)(1) thereof, the seller is entitled, in cases where goods not in conformity are replaced, to payment by way of compensation for the benefits derived by the purchaser from the use of those goods until their replacement with new goods.
Bundesgerichtshof, ktorému bol predložený opravný prostriedok „Revision“, konštatoval, že zo spojených ustanovení § 439 ods. 4 a § 346 ods. 1 a 2 bodu l BGB vyplýva, že predávajúci má v prípade nahradenia vadného tovaru právo na náhradu za úžitok, ktorý mal kupujúci z užívania tohto tovaru až do jeho nahradenia za nový tovar.
While expressing doubts regarding the unilateral burden thus placed on the purchaser, the Bundesgerichtshof states that it sees no way of correcting the national legislation by means of interpretation.
Hoci vyjadrujúc určité výhrady, pokiaľ ide o jednostranný záväzok takto uložený kupujúcemu, Bundesgerichtshof uvádza, že nevidí žiadnu možnosť korigovať vnútroštátnu právnu úpravu prostredníctvom výkladu.
An interpretation to the effect that the seller could not claim payment from the purchaser for use of the replaced goods would be at odds with the wording of the relevant provisions of the BGB and the clear intention of the legislature, and is prohibited by Paragraph 20(3) of the Basic Law (Grundgesetz), according to which judicial authority is bound by legislation and by the law.
V skutočnosti výklad, podľa ktorého by predávajúci nemohol žiadať od kupujúceho náhradu za užívanie nahradeného tovaru, naráža na znenie príslušných ustanovení BGB, ako aj jasne vyjadrenú vôľu zákonodarcu a odporoval by článku 20 ods. 3 Ústavy (Grundgesetz), podľa ktorého je súdna moc viazaná zákonom a právom.
Being unsure, however, whether the provisions of the BGB are in compliance with Community legislation, the Bundesgerichtshof decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Pochybujúc však o súlade ustanovení BGB s právnou úpravou Spoločenstva, Bundesgerichtshof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
‘Are the provisions of Article 3(2) of [the Directive], read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(3) and Article 3(4) thereof, or of the third subparagraph of
„Majú sa spojené ustanovenia článku 3 ods. 2, 3 prvého pododseku a ods. 4 alebo článku 3 ods. 3 tretieho pododseku smernice… vykladať tak, že im odporuje
2008 — CASE C-404/06
2008 — VEC C-404/06 vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje, že predávajúci môže v prípade uvedenia tovaru do súladu so zmluvou prostredníctvom jeho nahradenia požadovať od spotrebiteľa náhradu za užívanie pôvodne dodaného vadného tovaru?“
By its question, the national court essentially asks whether Article 3 of the Directive is to be interpreted as precluding national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of those defective goods until their replacement with new goods.
Touto otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 smernice vykladať tak, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá predávajúcemu za predpokladu, že predal spotrebný tovar vykazujúci vadu, umožňuje požadovať od spotrebiteľa náhradu za užívanie vadného tovaru až do jeho nahradenia novým tovarom.
At the hearing, Quelle argued that the question referred for a preliminary ruling is not admissible, given that the national court has stated that the provisions of national law implementing the Directive are open to only one interpretation and that German constitutional law prohibits the national court from espousing an interpretation contra legem.
Na pojednávaní Quelle uviedla, že prejudiciálna otázka je neprípustná, lebo vnútroštátny súd uviedol, že vnútroštátne ustanovenia preberajúce smernicu nechávajú priestor iba na jediný výklad a že nemecké ústavné právo mu zakazuje výklad contra legem.
In consequence, if the Court of Justice were to place a different construction on Article 3 of the Directive, the national court would not be able to take account of the Court’s answer.
Za predpokladu, že by Súdny dvor vykladal článok 3 smernice inak, predmetný súd by teda nemohol zohľadniť odpoveď Súdneho dvora.
In that regard, it must be recalled that, in proceedings under Article 234 EC, which are based on a clear separation of functions between the national courts and the
V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že v rámci konania podľa článku 234 ES, ktoré je založené na jednoznačnom rozdelení úloh medzi vnútroštátnymi súdmi
Court of Justice, any assessment of the facts in the case is a matter for the national court before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, and which must determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
QUELLE a Súdnym dvorom, prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorý vec prejednáva a ktorý musí prevziať zodpovednosť za rozhodnutie sporu, aby s prihliadnutím na osobitosti konkrétneho prípadu posúdil potrebu prejudiciálneho rozhodnutia pre vydanie svojho rozhodnutia, ako aj relevantnosť otázok položených Súdnemu dvoru.
The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Conseil général de la Vienne, paragraph 20, and Lucchini, paragraph 44).
Odmietnutie rozhodovať o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom je možné len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Spoločenstva nemá žiaden vzťah k realite alebo predmetu sporu vo veci samej, ak ide o problém hypotetickej povahy, alebo tiež vtedy, ak Súdny dvor nemá k dispozícii skutkové alebo právne podklady nevyhnutné na užitočné zodpovedanie otázok, ktoré sú mu položené (pozri najmä rozsudky Conseil général de la Vienne, už citovaný, bod 20, a Lucchini, už citovaný, bod 44).
That is not the position in the present case.
V tomto prípade to tak nie je.
Any other approach would be incompatible with the very aim of the powers given to the Court by Article 234 EC, which are intended, in essence, to ensure the uniform application
Akékoľvek iné riešenie by bolo nezlučiteľné so samotným cieľom právomocí priznaných Súdnemu dvoru článkom 234 ES, ktoré majú za účel najmä zabezpečiť jednotné uplatňovanie práva Spoločenstva vnútroštátnymi
It follows that the reference for a preliminary ruling is admissible.
Z toho vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
According to the Bundesverband, the Spanish and Austrian Governments and the Commission of the European Communities, Article 3(3) of the Directive clearly establishes that it is not only the repair of goods not in conformity that must be carried out for the consumer free of charge by the seller, but also — where appropriate — their replacement with goods which are in conformity.
Podľa Bundesverband, španielskej vlády, rakúskej vlády, ako aj Komisie Európskych spoločenstiev článok 3 ods. 3 smernice jasne stanovuje, že nielen oprava vadného tovaru predávajúcim, ale aj jeho prípadné nahradenie predávajúcim za tovar, ktorý je v súlade so zmluvou, majú byť vykonané bez nákladov pre spotrebiteľa.
In all the situations covered by that provision, the ‘free of charge’ requirement applies as a whole and in full, being intended to protect the purchaser from the risk of financial burdens which might dissuade him from asserting his rights.
Povinnosť bezplatnosti je neodlučiteľná, keďže smeruje k ochrane kupujúceho pred nebezpečenstvom finančných nákladov, ktoré by ho mohli odrádzať od uplatňovania jeho práv.
The German Government observes that the wording of the Directive gives no clear indication whether the seller may, in cases where goods not in conformity are replaced, claim payment for the use of those goods.
Nemecká vláda poznamenáva, že znenie smernice neupravuje otázku toho, či predávajúci môže v prípade nahradenia vadného tovaru požadovať náhradu za jeho užívanie.
It points out that, in terms of internal logic, the 15th recital in the preamble to the Directive sets out a very general principle of law, leaving the Member States entirely free to legislate on the question concerning the situations in which the consumer is required to pay compensation for the use of goods.
Zdôrazňuje, že zo systematického hľadiska odôvodnenie č. 15 smernice vyjadruje veľmi všeobecnú právnu zásadu, udeľujúc členským štátom voľnosť na stanovenie právnej úpravy v otázke, v akých situáciách je spotrebiteľ povinný zaplatiť náhradu za užívanie tovaru.
As a preliminary point, it should be borne in mind that, under Article 3(1) of the Directive, the seller is to be liable to the consumer for any lack of conformity in the goods at the time when they are delivered.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa článku 3 ods. 1 smernice predávajúci zodpovedá spotrebiteľovi za akýkoľvek existujúci nesúlad v čase dodania tovaru.
Article 3(2) of the Directive lists the rights which the consumer may rely on against the seller in cases where the goods delivered are not in conformity.
Článok 3 ods. 2 smernice uvádza práva, ktoré môže spotrebiteľ uplatňovať voči predávajúcemu v prípade absencie súladu dodaného tovaru.
Initially, the consumer has the right to require the goods to be brought into conformity.
Primárne má spotrebiteľ právo, aby sa tovar uviedol do súladu.
If that is not possible, he may subsequently require a reduction in the price or rescission of the contract.
V prípade nemožnosti uvedenia do súladu spotrebiteľ môže sekundárne požadovať zníženie ceny alebo zrušenie zmluvy.
As regards the bringing into conformity of the goods, Article 3(3) of the Dir -ective states that the consumer is entitled to require the seller to repair the goods or to replace them — in either case free of charge — unless that is impossible or disproportionate.
Pokiaľ ide o uvedenie tovaru do súladu, článok 3 ods. 3 smernice spresňuje, že spotrebiteľ má právo požadovať od predávajúceho, aby tovar opravil alebo nahradil, v oboch prípadoch bezplatne, pokiaľ to nie je nemožné alebo neprimerané.
The German Government argues that, in both Proposal 96/C 307/09 for a European Parliament and Council Directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1996 C 307, p.
Nemecká vláda uvádza, že v návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady 96/C 307/09 o predaji a záruke na spotrebné tovary (Ú. v. ES C 307, 1996, s.
8) and Amended Proposal 98/C 148/11 for a European Parliament and Council Directive (OJ 1998 C 148, p.
8), ako aj v zmenenom návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/C 148/11 (Ú. v. ES C 148, 1998, s.
12), submitted by the Commission, the text merely referred either to a repair of the goods free of charge or to a replacement thereof.
12) predkladaných Komisiou sa znenie obmedzovalo na „bezplatnú opravu tovaru“ alebo „nahradenie“ predmetného tovaru.