natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Council considers that the plea of illegality raised in the reply is out of time and therefore inadmissible.
Rada zastáva názor, že námietka nezákonnosti vznesená v štádiu repliky je podaná oneskorene, a teda je neprípustná.
It considers that, having regard to the provisions of the first subparagraph of Article 42(2) of the Rules of Procedure of the Court, 12 dismissal of the Kingdom of Spain’s action in Spain v Council cannot be regarded as a new fact.
Zastáva totiž názor, že vzhľadom na to, čo uvádza článok 42 ods. 2 prvý pododsek Rokovacieho poriadku Súdneho dvora 12, zamietnutie žaloby podanej Španielskym kráľovstvom v rámci veci, ktorej sa týkal už citovaný rozsudok Španielsko/Rada, nemôže byť považované za novú skutočnosť.
The Council refers to the Court’s caselaw to the effect that the addressee of a decision adopted by a Community institution which has not been challenged within the timelimits laid down in the last paragraph of Article 230 EC cannot invoke the illegality of such a decision, which has become definitive as against him. 13
Rada v tejto súvislosti odkazuje na judikatúru Súdneho dvora, z ktorej vyplýva, že pre adresáta rozhodnutia prijatého orgánmi Spoločenstva, ktoré nebolo napadnuté v lehote stanovenej v článku 230 druhom pododstavci ES, je nemožné uplatňovať jeho nezákonnosť, keďže takéto rozhodnutie sa voči nemu stalo konečným. 13
In that regard, the Council points out, inter alia, that measures adopted by the Community institutions enjoy a presumption of validity, with the result that a judgment of the Court confirming the validity of a measure does not change the applicant’s legal position and, consequently, cannot constitute a factor permitting the introduction of a new plea in law.
V tejto súvislosti Rada poukazuje najmä na to, že na predpisy vydané orgánmi Spoločenstva sa vzťahuje prezumpcia platnosti, takže rozsudok Súdneho dvora potvrdzujúci platnosť predpisu nemení právnu situáciu, v ktorej sa nachádzal žalobca, a nemôže v dôsledku toho predstavovať skutočnosť umožňujúcu predloženie nového žalobného dôvodu.
12 — Under that provision, ‘[n]o new plea in law may be introduced in the course of the proceedings unless it is based on matters of law or of fact which come to light in the course of the procedure’.
I-833, bod 13, a z 15. februára 2001, Nachi Europe, C-239/99, Zb. s. I-1197, bod 29.
SPAIN v COUNCIL matter of public policy and should therefore have been expressly raised in the application.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-442/04 a jednak v tom, že predpisom spochybneným v tomto konaní je nariadenie.
15 secondly, the measure being challenged in the present proceedings is a regulation.
verejného poriadku, a teda mala byť uvedená výslovne v žalobe. 15
In the Commission’s view, a plea of illegality raised in the reply should be regarded as being out of time.
Podľa Komisie musí byť námietka nezákonnosti vznesená v replike považovaná za námietku vznesenú oneskorene.
The Commission, for its part, points out first that the link between Regulation No 1954/2003 and Regulation No 1415/2004 is so close that the present action is no more than an almost literal repetition of the action in Spain v Council.
Pokiaľ ide o Komisiu, tá na úvod zdôrazňuje, že vzťah medzi nariadeniami č. 1954/2003 a 1415/2004 je tak tesný, že prejednávaná žaloba je iba takmer doslovným opakovaním žaloby podanej vo veci, v ktorej bol vydaný vyššie uvedený rozsudok Španielsko/Rada.
In its view, the present action has not really been brought against Regulation No 1415/2004 but against Articles 3, 4 and 6 of Regulation No 1954/2003.
Podľa názoru Komisie nie je prejednávaná žaloba skutočne namierená priamo proti nariadeniu č. 1415/2004, ale proti článkom 3, 4 a 6 nariadenia č. 1954/2003.
None of the pleas in law in the present action mentions Regulation No 1415/2004 specifically or directly.
Žiadny zo žalobných dôvodov prejednávanej žaloby nespomína špecificky alebo priamo nariadenie č. 1415/2004.
For that reason, the Commission considers that in applying to continue the present proceedings, the Kingdom of Spain is seeking to escape the effects of the judgment dismissing its action in Spain v Council.
Preto sa Komisia domnieva, že Španielsko tým, že požaduje pokračovanie v tomto konaní, snaží sa vyhnúť účinkom rozsudku, ktorým bola zamietnutá jeho žaloba v už uvedenej veci Španielsko/Rada.
Furthermore, according to the Commission, the plea of illegality — whether tacit or implicit — has not been correctly presented because, on the one hand, such a plea is subordinate to the action for annulment under Article 230 EC, with the effect that the Kingdom of Spain cannot invoke the illegality of a measure against which it was able to bring an action for annulment.
Okrem toho, podľa Komisie, námietka nezákonnosti, konkludentná alebo implicitná, nebola podaná riadne, lebo na jednej strane takáto námietka je podriadená žalobe o neplatnosť podľa článku 230 ES, z dôvodu čoho Španielske kráľovstvo nemôže namietať nezákonnosť predpisu, proti ktorému mohlo podať žalobu o neplatnosť 14.
14 On the other hand, a plea of illegality is not a
Na druhej strane námietka nezákonnosti nie je otázkou
In its reply to the Commission’s statement in intervention, the Kingdom of Spain points out that, in its view, the judgment in Spain v Council, is a new matter of fact and law which came to light in the course of the proceedings and which permits the introduction of a new plea in law in accordance with the first subparagraph of Article 42(2) of the Rules of Procedure of the Court.
Vo svojej odpovedi na vyjadrenie Komisie ako vedľajšieho účastníka konania Španielske kráľovstvo upresňuje, že podľa jeho názoru predstavuje vyššie uvedený rozsudok Španielsko/Rada novú skutkovú a právnu okolnosť, ktorá sa objavila v priebehu konania a ktorá umožňuje predloženie nového dôvodu podľa článku 42 ods. 2 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
Finally, a plea of illegality does not contravene the principle of legal certainty or the principle of res judicata.
Nakoniec námietka nezákonnosti neporušuje ani zásadu právnej istoty, ani zásadu rozhodnutej veci.
14 — The Commission refers to Joined Cases T-244/93 and T-486/93 TWD v Commission [1995] ECR II-2265, paragraph 103.
14 — Komisia cituje v tejto súvislosti rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. septembra 1995, TWD/Komisia, T-244/93 a T-486/93, Zb. s. II-2265, bod 103.
15 — The Commission mentions Case 14/59 [1959] ECR 215.
15 — Komisia v tejto súvislosti uvádza rozsudok zo 17. decembra 1959, Société des fonderies de Pont-à-Mousson/Vysoký úrad, 14/59, Zb. s. 445.
The right of privileged applicants to raise a plea of illegality in regard to a regulation
O možnosti privilegovaného žalobcu vzniesť námietku nezákonnosti voči nariadeniu
I do not agree with the position adopted by the Council and the Commission in so far as they argue that a plea of illegality such as that put forward by the Kingdom of Spain in the present action is inadmissible.
Nezdieľam stanovisko, ktoré zastáva Rada a Komisia v rozsahu, v akom považujú takúto námietku nezákonnosti, aká bola podaná Španielskym kráľovstvom v rámci prejednávanej žaloby, za neprípustnú.
It should be pointed out, first of all, that, according to the terms of Article 241 EC, ‘[n]otwithstanding the expiry of the period laid down in the fifth paragraph of Article 230, any party may, in proceedings in which a regulation adopted jointly by the European Parliament and the Council, or a regulation of the Council, of the Commission, or of the [European Central Bank] is at issue, plead the grounds specified in the second paragraph of Article 230 in order to invoke before the Court of Justice the inapplicability of that regulation’.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa znenia článku 241 ES, „každý účastník konania, v ktorom sa rozhoduje o nariadení vydanom spoločne Európskym parlamentom a Radou alebo o nariadení Rady, Komisie alebo [Európskej centrálnej banky], môže sa pred Súdnym dvorom bez ohľadu na to, či už uplynula lehota stanovená v článku 230 ods. 5, odvolávať na dôvody vymedzené v článku 230 ods. 2 a domáhať sa, aby sa toto nariadenie neuplatnilo“.
In support of their point of view, the Council and the Commission put forward two arguments: first, they defend a position of principle, arguing, essentially, that a Member State cannot raise a plea of illegality in respect of a Community measure which it was able to challenge earlier, even if it is a regulation.
Na podporu svojich stanovísk predkladajú Rada a Komisia dva argumenty: na jednej strane zastávajú zásadné stanovisko, ktoré v podstate spočíva v tvrdení, že členský štát nemôže vzniesť námietku nezákonnosti proti predpisu Spoločenstva, ktorý mohol predtým napadnúť, aj keď ide o nariadenie.
On the other hand, they consider that the plea of illegality in the case at hand is out of time.
Na druhej strane zastávajú názor, že námietka nezákonnosti podaná v konaní vo veci je oneskorená.
The Court has dealt on numerous occasions with the question of the admissibility of pleas of illegality raised under Article 241 EC by ordinary applicants or privileged applicants.
Súdny dvor bol pri početných príležitostiach konfrontovaný s otázkou prípustnosti námietok nezákonnosti vznesených neprivilegovanými alebo privilegovanými žalobcami na základe článku 241 ES.
That has given rise to a complex line of authority, the main strands of which are as follows.
Výsledkom toho je komplexná judikatúra, ktorej hlavné zásady sú tieto.
I take the contrary view that the terms of Article 241 EC give a Member State a great deal of leeway to invoke the inapplicability of a regulation, even, in my opinion, where that Member State has already brought an action for the partial annulment of the regulation but that action has been declared inadmissible.
Zastávam naopak názor, že znenie článku 241 ES umožňuje, aby sa členský štát veľmi široko dovolával neuplatniteľnosti nariadenia vrátane prípadu, podľa môjho názoru, keď už podal proti takému nariadeniu žalobu o čiastočnú neplatnosť, ale táto žaloba bola vyhlásená za neprípustnú.
In its judgment of 6 March 1979, Simmenthal v Commission, 16the Court decided that ‘Article [241 EC] gives expression to a general principle conferring upon
Vo svojom rozsudku zo 6. marca 1979, Simmenthal/Komisia 16, Súdny dvor uviedol, že „článok [241 ES] je vyjadrením všeobecnej zásady zaručujúcej každému
I also consider that the plea of illegality raised by the Kingdom of Spain cannot be regarded as out of time inasmuch as it was impliedly contained in the application presented by the Kingdom of Spain.
Okrem toho sa domnievam, že námietku nezákonnosti vznesenú Španielskym kráľovstvom nie je možné považovať za oneskorenú, keďže je implicitne uvedená v žalobe podanej Španielskym kráľovstvom.
SPAIN v COUNCIL ciple, be able to have access to the Community Courts more than once.
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-442/04 v zásade disponovať iba jedinou možnosťou na prístup k súdu Spoločenstva.
20 any party to proceedings the right to challenge, for the purpose of obtaining the annulment of a decision of direct and individual concern to that party, the validity of previous acts of the institutions which form the legal basis of the decision which is under challenge, if that party was not entitled under Article [230 EC] to bring a direct action challenging those acts by which it was thus affected without having been in a position to ask that they be declared void’. 17
20 účastníkovi konania právo napadnúť, s cieľom dosiahnuť zrušenie rozhodnutia, ktoré sa ho bezprostredne a osobne týka, platnosť skorších aktov inštitúcií Spoločenstva predstavujúcich právny základ napadnutého rozhodnutia, ak tento účastník konania nemal podľa článku [230 ES] právo podať priamu žalobu proti týmto aktom, ktorých dôsledky znáša bez toho, že by mal možnosť požadovať ich zrušenie“ 17.
According to that line of reasoning, the fact of considering an incidental challenge to be out of time is designed to penalise the negligent conduct of applicants who have failed to make use of the action for annulment in order to challenge a decision, even though they have certainly had the possibility of doing so. 21
Podľa tejto logiky, preklúzia možnosti napadnutia aktu prostredníctvom námietky nezákonnosti sankcionuje nedbanlivé konanie žalobcu, ktorý opomenul použiť prostriedok žaloby o neplatnosť na spochybnenie rozhodnutia, hoci na to mal určite možnosť. 21
That judgment introduced into the relationship between the action for annulment and the plea of illegality a rationale based on the principle that legal remedies should be mutually compensatory.
Tento rozsudok zaviedol vo vzťahoch medzi žalobou o neplatnosť a námietkou nezákonnosti logiku kompenzácie právnych prostriedkov.
18y making the admissibility of a plea of illegality dependent upon the lack of an alternative legal remedy, the Court gave that plea a subordinate character. 19
18Podriadením prípustnosti námietky nezákonnosti podmienke neexistencie alternatívneho právneho prostriedku, Súdny dvor uvedenej námietke udelil subsidiárnu povahu. 19
Thus, like ordinary applicants, the privileged applicants cannot, in an action for annulment of a decision, raise a plea of illegality in respect of an earlier measure of the same kind, annulment of which they could have sought directly.
Podobne ako neprivilegovaní žalobcovia nemôžu ani privilegovaní žalobcovia, v rámci žaloby o neplatnosť smerujúcej proti rozhodnutiu, uplatňovať prostredníctvom námietky nezákonnosť skoršieho rozhodnutia rovnakej povahy, ktorého neplatnosť mohli priamo uplatňovať.
In the Court’s view, the contrary approach would permit the timelimits for bringing proceedings laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC to be circumvented.
Podľa Súdneho dvora, pripustiť opak by umožnilo obchádzať lehotu na podanie žaloby uvedenú v článku 230 piatom odseku ES.
22 That principle of the inviolability of decisions which have not been challenged within those timelimits is set aside only where the allegedly unlawful measure contains such serious and manifest defects that it could be deemed non-existent. 23
22Táto zásada nedotknuteľnosti rozhodnutí, ktoré neboli napadnuté v tejto lehote, neplatí iba v prípade, ak akt spochybňovaný nezákonnosťou obsahuje mimoriadne vážne a zjavné vady, do tej miery, že môže byť považovaný za ničotný akt. 23
By thus making the admissibility of a plea of illegality conditional upon the direct route to the Community Courts being closed, the Community judicature seeks to prevent that remedy from offering negligent applicants a second chance.
Podriaďujúc takto prípustnosť námietky nezákonnosti prekážke v priamom prístupe k súdnym orgánom Spoločenstva, sudca Spoločenstva zamýšľa predísť tomu, aby tento právny prostriedok dával nedbalému žalobcovi druhú šancu.
That has given rise to a principle of the unity of judicial protection, by virtue of which a litigant should not, in prin-
Z toho vyplýva zásada jedinečnosti súdnej ochrany, podľa ktorej subjekt podliehajúci súdnej moci môže
21 — That time bar was first raised against a negligent applicant in the context of a reference for a preliminary ruling on validity (TWD Textilwerke Deggendorf, paragraphs 23 to 25).
21 — Táto preklúzia bola najprv uplatnená proti nedbalému žalobcovi v rámci návrhu na posúdenie platnosti (rozsudok TWD Textilwerke Deggendorf, už citovaný, body 23 až 25).
The following year, the Court of First Instance transposed that reasoning to the plea of illegality (TWD v Commission, paragraph 103).
V nasledujúcom roku Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev prebral toto odôvodnenie do rámca námietky nezákonnosti (rozsudok TWD/Komisia, už citovaný, bod 103).
22 — See, in particular, Spain v Commission (paragraph 17).
22 — Pozri najmä rozsudok Španielsko/Komisia, už citovaný, bod 17.
18 — According to the expression used by L. Coutron, La contestation incidente des actes de l’Union européenne, a thesis defended on 10 December 2005 at the University of Montpellier I. B
18 — Podľa výrazu, ktorý použil COUTRON, L.: La contestation incidente des actes de l’Union européenne, téza obhajovaná 10. decembra 2005 na Univerzite v Montpellieri I.
23 — Case 226/87 Commission v Greece [1988] ECR 3611, paragraph 16).
23 — Rozsudok z 30. júna 1988, Komisia/Grécko, 226/87, Zb. s. 3611, bod 16.
Is that reasoning, based on the principle that legal remedies should be mutually compensatory, also relevant where a plea of illegality is raised in regard to a regulation?
Sú tieto úvahy založené na kompenzácii právnych prostriedkov tiež relevantné, pokiaľ je námietka nezákonnosti vznesená proti nariadeniu?
However, once a plea of illegality is raised by a privileged applicant in regard to a regulation, a line of reasoning in terms of the above principle becomes irrelevant in so far as it infringes the terms of Article 241 EC.
Naopak, pokiaľ je proti nariadeniu vznesená námietka nezákonnosti zo strany privilegovaného žalobcu, odôvodnenie kompenzáciou právnych prostriedkov prestáva byť relevantné, keďže vedie k rozporu so znením článku 241 ES.
An affirmative answer can be given where such a plea of illegality is raised by an ordinary applicant.
Kladne je možné odpovedať, ak je takáto námietka nezákonnosti vznesená neprivilegovaným žalobcom.
In that situation, the possibility of an incidental challenge compensates for the restricted access which non-privileged applicants have to the action for annulment of legislative measures.
V takom prípade totiž možnosť napadnutia aktu prostredníctvom námietky nezákonnosti kompenzuje obmedzenosť prístupu neprivilegovaných žalobcov k žalobe o neplatnosť proti normatívnym aktom.
In regard to a measure which is truly of general application, the annulment of which they cannot, in principle, directly apply for, ordinary applicants cannot be accused of a lack of care and in consequence they have a right to challenge the measure incidentally. 24
Pokiaľ ide o skutočne všeobecne záväzný akt, ktorého neplatnosť nemôžu v zásade priamo uplatňovať, neprivilegovaným žalobcom nie je možné vytýkať nedostatok obozretnosti a požívajú teda právo na vznesenie námietky. 24
Indeed, since the Member States and the Community institutions have almost unlimited access to the action for annulment, such a line of reasoning — which makes the admissibility of a plea of illegality conditional upon it being impossible to bring an action directly before the Community Courts — would inevitably have the effect of denying privileged applicants any right to challenge a measure incidentally.
Keďže totiž členské štáty a inštitúcie Spoločenstva majú takmer neobmedzený prístup k žalobe o neplatnosť, takéto odôvodnenie, ktoré podmieňuje prípustnosť námietky nezákonnosti nemožnosťou priameho prístupu k súdu Spoločenstva, by nevyhnutne viedlo k zbaveniu privilegovaných žalobcov akéhokoľvek práva podať námietku.
25 That would constitute an obvious infringement of the terms of Article 241 EC which, it should not be forgotten, gives any party the right to invoke the inapplicability of a regulation before the Court, notwithstanding the fact that the timelimits laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC have expired. 26
25To by predstavovalo zjavné porušenie znenia článku 241 ES, ktorý, pripomeňme to, poskytuje každému účastníkovi konania bez ohľadu na uplynutie lehoty stanovenej v článku 230 piatom odseku ES právo uplatňovať pred Súdnym dvorom neuplatniteľnosť nariadenia. 26
It is certainly because of the ‘insuperable’ nature of the wording of that provision 27 that the Court, prompted by a number
Nepochybne z dôvodu neprekonateľnej povahy tohto doslovného znenia 27, Súdny dvor na podnet viacerých svojich generál-
25 — See L. Coutron, op. cit., p. 393.
25 — Pozri COUTRON, L.: c.d., s. 393.
That reasoning seems to me to be consistent with the logic informing the system of legal remedies in Community law and compatible with the terms of Article 241 EC, which permits any party to raise incidentally the inapplicability of a regulation.
Takéto odôvodnenie mi pripadá koherentné vzhľadom na systematiku právnych prostriedkov práva Spoločenstva a zlučiteľné so znením článku 241 ES, ktorý umožňuje každému účastníkovi konania uplatňovať prostredníctvom námietky neuplatniteľnosť nariadenia.
By thus confirming that an ordinary applicant may challenge, incidentally, a measure of general application, the Court’s caselaw reconciles with the terms of Article 241 EC the logic of the principle that legal remedies should be mutually compensatory.
Potvrdzovaním možnosti napádania všeobecne záväzného aktu neprivilegovaným žalobcom, judikatúra Súdneho dvora zlaďuje logiku kompenzácie právnych prostriedkov so znením článku 241 ES.
26 — See the Opinion of Advocate General Slynn in Case 181/85 France v Commission [1987] ECR 689.
26 — Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Slynn v konaní, ktorého sa týkal rozsudok z 12. februára 1987, Francúzsko/Komisia (181/85, Zb. s. 689).
24 — See, to that effect, Case C-241/95 Accrington Beef and Others [1996] ECR I-6699, paragraphs 15 and 16).
27 — Prebratie výrazu, ktorý použil generálny advokát Mancini na strane 5343 jeho návrhov vo veci, ktorej sa týkal rozsudok z 27. septembra 1988, Grécko/Rada (204/86, Zb. s. 5323).
27 — To adopt the expression used by Advocate General Mancini at p.
24 — Pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 1996, Accrington Beef a i., C-241/95, Zb. s. I-6699, body 15 a 16.
of its Advocates General, 28 has progressively accepted that a privileged applicant may, in the course of an action for annulment, raise an objection of illegality in regard to a regulation. 29
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA — Y. BOT — VEC C-442/04 nych advokátov 28 postupne pripustil, že privilegovaný žalobca môže podať v rámci žaloby o neplatnosť námietku nezákonnosti proti nariadeniu. 29
If the terms of Article 241 EC prevent the lack of care of a privileged applicant, which has not brought an action for the annulment of a regulation within the time-limits, from being relied on against it in order to declare inadmissible a plea of illegality raised in regard to the same measure, I think that the same must, a fortiori, apply where a Member State has brought an action within the timelimits but that action has been dismissed on the ground that its claim for partial annulment was inadmissible.
Pokiaľ totiž znenie článku 241 ES bráni tomu, aby bol nedostatok riadnej starostlivosti privilegovaného žalobcu, ktorý v stanovených lehotách nepodal proti nariadeniu žalobu o neplatnosť, uplatnený voči nemu na účel vyhlásenia neprípustnosti námietky nezákonnosti vznesenej proti takémuto aktu, podľa môjho názoru rovnaké riešenie sa nanucuje o to viac, ak členský štát podal žalobu o neplatnosť v lehotách, ale jeho žaloba bola zamietnutá z dôvodu neprípustnosti jeho návrhov smerujúcich k čiastočnému zrušeniu.
It is thus irrelevant to argue, as the Council and the Commission do, that the plea of illegality raised by the Kingdom of Spain in regard to Regulation No 1954/2003 is inadmissible inasmuch as that Member State could have brought a direct action for the annulment of that regulation.
Nie je teda relevantné tvrdiť, ak to uvádza Rada a Komisia, že námietka nezákonnosti vznesená Španielskym kráľovstvom proti nariadeniu č. 1954/2003 je neprípustná, keďže tento členský štát mal možnosť podať proti tomuto nariadeniu priamo žalobu o neplatnosť.
In short, I do not find it consistent with the Court’s caselaw on the admissibility of pleas of illegality to penalise more severely — that is to say, by declaring its action out of time — a privileged applicant which has exercised a degree of care that could be described as imperfect (as is the case of the Kingdom of Spain in the present proceedings) than one whose conduct could be characterised as evincing a lack of care.
V súhrne sa mi vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa prípustnosti námietky nezákonnosti nezdá koherentné sankcionovať prísnejšie, teda preklúziou, privilegovaného žalobcu, ktorý preukázal starostlivosť, ktorú by sme mohli kvalifikovať ako nedokonalú, ako je v tomto konaní prípad Španielskeho kráľovstva, v porovnaní s privilegovaným žalobcom, ktorého konanie by mohlo byť chápané ako absencia starostlivosti.
28 — See, in particular, p.
28 — Pozri najmä s.