natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Competence to deliver a certificate under Article 42 in the present case
Právomoc vydať v predmetnom prípade osvedčenie uvedené v článku 42
The formulation of the national court’s fifth question omits however any mention of a factor in the present case which cannot be ignored if we are to give that court a helpful answer.
V znení piatej prejudiciálnej otázky sa vôbec neuvádza skutočnosť, ktorá existuje v danom prípade a ktorú nemožno opomenúť, pokiaľ chceme vnútroštátnemu súdu poskytnúť užitočnú odpoveď.
It transpired at the hearing that most of the Member States submitting observations thought that the answer should be ‘no’ — only a final, enforceable judgment having the force of res judicata could trigger the application of those provisions.
Na pojednávaní sa ukázalo, že podľa väčšiny členských štátov, ktoré predložili pripomienky, by mala byť odpoveď záporná — aplikovať tieto ustanovenia je možné len po konečnom a vykonateľnom rozhodnutí, ktoré nadobudlo právoplatnosť.
In the present case, the Klaipėda court’s decision of 22 December 2006 had been not only appealed against but quashed before the Oranienburg court took its decision of 20 June 2007.
V danom prípade proti rozhodnutiu, ktoré vydal Klaipėdos apygardos teismas 22. decembra 2006, nebolo podané len odvolanie, ale bolo dokonca zrušené predtým, ako Amtsgericht Oranienburg vydal 20. júna 2007 svoje rozhodnutie.
In addition, we were told, the decision of 22 December 2006 had never been enforceable at any time.
Navyše sa potvrdilo, že rozhodnutie z 22. decembra 2006 nebolo nikdy vykonateľné.
It is true that the Oranienburg court’s decision of 20 June 2007, which is the decision under challenge in the proceedings with which we are concerned, was preceded by that of the Lithuanian Court of Appeal of 15 March 2007 also ordering the child’s return, but it was preceded, too, by that of the Klaipėda court of 22 December 2006,
Rozhodnutiu Amtsgericht Oranienburg z 20. júna 2007, ktoré sa napáda v príslušnom konaní, predchádzalo rozhodnutie Lietuvos apeliacinis teismas z 15. marca 2007, ktorým sa nariadil návrat dieťaťa, a takisto rozhodnutie Klaipėdos apygardos teismas
I do not agree with that analysis.
S touto analýzou nesúhlasím.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU of which it may order the child’s return as envisaged in paragraph 8, which will be fully enforceable as provided for in Article 42 if it is certified.
STANOVISKO GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-195/08 PPU dieťaťa spôsobom, ktorý upravuje ods. 8 so všetkými účinkami vykonateľnosti, ktoré vyplývajú z článku 42, pokiaľ bolo vydané osvedčenie.
Article 11 uses the words ‘the court shall … issue its judgment’ (paragraph 3, second sentence), ‘[i]f a court has issued an order on non-return’ (paragraph 6) and ‘[n]otwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention’ (paragraph 8).
Článok 11 používa slová „súd vydá rozsudok“ (ods. 3 druhá veta), „ak súd vydal rozsudok o nevrátení“ (ods. 6) a „bez ohľadu na rozsudok o nevrátení podľa článku 13 dohovoru“ (ods. 8) 21.
21In other provisions, when the Regulation wishes to specify that a decision is enforceable, it does so expli -citly (see, in particular, Articles 28, 36 and 44).
Pokiaľ nariadenie chce v ostatných ustanoveniach upresniť vykonateľnosť rozhodnutia, robí tak výslovne (pozri najmä články 28, 36 a 44).
But nothing in the wording of Article 11 indicates that the nonreturn decision must be enforceable, or even still in force, at the moment when the court of the Member State of habitual residence gives its judgment in the context of Article 11(8). 22
Zo znenia článku 11 nič nenasvedčuje, že by rozhodnutie o nevrátení dieťaťa malo byť vykonateľné alebo stále platné v čase, keď súd členského štátu obvyklého dieťaťa rozhodoval v kontexte článku 11 ods. 8 22.
That chain of obligations and procedures forms a whole, and is set in motion automatically as soon as the nonreturn order is issued.
Sled týchto povinností a krokov vytvára jeden celok, ktorý sa realizuje automaticky, ihneď po vydaní rozhodnutia o nevrátení dieťaťa.
The only factor envisaged as interrupting it is the non-receipt of submissions from the parties by the court of the Member State of habitual residence (paragraph 7, second indent) — which would amount, in effect, to a discontinuance of the proceedings by the parent left behind.
Jediným stanoveným faktorom, ktorý by ho mohol prerušiť, je skutočnosť, že súd členského štátu obvyklého pobytu nedostal pripomienky zo strany účastníkov konania (ods. 7, druhá veta) čo prakticky znamená späťvzatie návrhu zo strany opusteného rodiča.
If a nonreturn order issued by the court of the Member State where the child is actually present is subsequently overturned by a higher court, that does not in any way change the essential factors, namely that: (a) a nonreturn order was made; (b) the child has still not been returned; (c) time is passing; and (d) the court of the Member State of habitual residence still has sole jurisdiction to decide on custody, which necessarily implies the power to ensure, by interim order where appropriate, the child’s presence with the person to whom it awards custody.
V prípade, že rozhodnutie o nevrátení dieťaťa, ktoré vydal súd členského štátu, v ktorom sa nachádza dieťa, zruší nadriadený súd, podstatné skutočnosti sa nezmenia; to znamená, a) že takéto rozhodnutie bolo vydané, b) že dieťa stále nebolo vrátené, c) že čas plynie, d) že súd členského štátu obvyklého pobytu dieťaťa je stále jediným príslušným na rozhodnutie o opatrovníckom práve k dieťaťu, z čoho nevyhnutne vyplýva oprávnenie zabezpečiť, aby bolo skutočne prítomné u osoby, ktorej bolo zverené do osobnej starostlivosti, vrátane uloženia predbežného opatrenia.
On the contrary, the text even seems indifferent to the subsequent fate of that decision.
Naopak, zdá sa, že pre toto znenie nie je dôležité, čo bude nasledovať po tomto rozhodnutí.
It does not envisage, explicitly or by implication, any appeal procedure in the Member State where the child is actually present.
Výslovne a ani implicitne nepredpokladá konanie o opravných prostriedkoch v členskom štáte, v ktorom sa nachádza dieťa. Ods.
That notification triggers, under paragraph 7, a new timelimit of three months for the parties to make their submissions so that the court of the Member State of habitual residence can examine the question of custody, as a result
Toto oznámenie umožňuje podľa ods. 7 plynutie novej trojmesačnej lehoty na to, aby účastníci konania predložili svoje pripomienky na súd členského štátu obvyklého pobytu dieťaťa, ktorý preskúma otázku opatrovníckeho práva, čo mu umožňuje nariadiť návrat
21 — Emphasis added in each quotation.
21 — V oboch prípadoch kurzívou zvýraznila generálna advokátka.
In paragraph 8, the majority of language versions speak of a judgment issued pursuant to Article 13.
V odseku 8 niektoré jazykové verzie neuvádzajú ekvivalent slova „vydá“, pretože z gramatického hľadiska nie je potrebné.
22 — It is however clear that there was indeed an order on nonreturn — see the considerations set out at point 64 above.
22 — Je zrejmé, že je potrebné, aby existovalo rozhodnutie o nevrátení — pozri úvahy uvedené v bode 64 vyššie.
It is entirely coherent with the aims and scheme of the Regulation with regard to child abduction to interpret Article 11(6) to (8) as applying notwithstanding any appeal which may be brought against the initial nonreturn
Pokiaľ ide o prípady únosov detí, ods. 6 až 8 článku 11 sa vykladajú v tom zmysle, že sa aplikujú bez ohľadu na akýkoľvek opravný prostriedok, ktorý je možné podať proti pôvodnému rozhodnutiu o nevrátení dieťaťa
In my view, the wording does not require us to read the Regulation in that way, and such a reading would run counter to one of its principal aims.
Podľa môjho názoru tento text neumožňuje vykladať nariadenie v tomto zmysle a takýto výklad je v rozpore s jednou z jeho zásad.
order in the Member State in which it was made.
v členskom štáte, v ktorom bolo vydané, plne v súlade s cieľmi a so systematikou nariadenia.
The point of those provisions is to transfer final responsibility to decide on the child’s return to the court having jurisdiction to make a provisional or final award of custody (which necessarily implies the power to ensure the child’s presence with the person to whom custody is awarded), and to do so with all despatch, so that the final decision on return can be taken as swiftly as possible.
Ich cieľom je preniesť konečnú zodpovednosť za rozhodnutie o návrate dieťaťa na príslušný súd, aby rozhodol tak predbežne, ako aj definitívne o opatrovníckom práve (z čoho nevyhnutne vyplýva oprávnenie zabezpečiť, aby bolo dieťa skutočne prítomné u osoby, ktorej bolo zverené) a to v čo najkratšej lehote tak, aby konečné rozhodnutie o návrate dieťaťa bolo prijaté čo najskôr.
Consequently, in the present case, the fact that the Klaipėda court’s decision of 22 December 2006 was quashed by the Lithuanian Court of Appeal on 15 March 2007 was no obstacle to the Oranienburg court’s decision of 20 June 2007 ordering the child’s return in accordance with Article 11(8) of the Regulation.
V dôsledku toho v danom prípade skutočnosť, že Lietuvos apeliacinis teismas následne 15. marca 2007 zrušil rozhodnutie, ktoré vydal 22. decembra 2006 Klaipėdos apygardos teismas, v žiadnom prípade nebránilo Amtsgericht Oranienburg, aby 20. júna 2007 vydal rozhodnutie o návrate dieťaťa podľa článku 11 ods. 8 nariadenia.
Nor does that interpretation encroach upon the parties’ procedural rights or interests.
Tento výklad nepoškodzuje procesné práva a záujmy účastníkov konania.
The abducting parent will have no interest in challenging a nonreturn order in the Member State where the child is actually present, and the parent left behind will normally be best placed to present his or her arguments before the courts of the Member State of habitual residence.
Rodič, ktorý uniesol dieťa, nebude mať záujem namietať proti rozhodnutiu o nevrátení dieťaťa v členskom štáte, v ktorom sa nachádza dieťa, a pre opusteného rodiča bude za normálnych okolností vhodnejšie, aby predložil svoje tvrdenia na súd členského štátu obvyklého pobytu dieťaťa.
As a result, that court was competent to issue a certificate under Article 42, which means that its duly certified decision was enforceable in Lithuania ‘without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition’.
Z uvedeného vyplýva, že tento súd mal právomoc vydať osvedčenie podľa článku 42, z čoho vyplýva že jeho rozhodnutie bolo riadne osvedčené a vykonateľné v Litve „bez potreby vyhlásenia za vykonateľné a bez možnosti namietať proti jeho uznaniu“.
In response to a concern expressed by the mother and echoed by the referring court, concerning the relationship between the decision of the Lithuanian Court of Appeal of 15 March 2007 and that of the Oranienburg court of 20 June 2007, both entailing the child’s return, I would say first of all that two decisions with the same effect should not normally interfere with each other.
V odpovedi na problematickú otázku, ktorú vzniesla matka a ktorú zopakoval vnútroštátny súd, týkajúcu sa vzťahu medzi rozhodnutím Lietuvos apeliacinis teismas z 15. marca 2007 a rozhodnutia Amtsgericht Oranienburg z 20. júna 2007, z ktorých vyplýva návrat dieťaťa, by som chcela najprv uviesť, že obidve rozhodnutia majú rovnaký dosah a v zásade medzi nimi nevzniká rozpor.
If, however, such a situation were to pose a problem under the procedural law of the Member State where the child is actually present, it would be necessary to amend
Pokiaľ by však táto situácia predstavovala problém pre procesné právo členského štátu,
The opposite interpretation, by contrast, would necessarily introduce further delay in the process of ensuring the child’s prompt return, which is one of the primary requirements of both the Convention and the Regulation.
Opačným výkladom by nevyhnutne došlo k prekročeniu lehôt v konaní o návrate dieťaťa, ktorého rýchlosť je jednou z prvoradých požiadaviek tak dohovoru, ako aj nariadenia.
In extreme cases, as we see here, it could allow procedural procrastination with no clear end in sight, irremediably undermining the proper application of the two instruments.
V extrémnych prípadoch, ako to vidíme v uvedenej veci, by umožnil nekončiace sa odďaľovanie, čo by nenapraviteľne narušilo správnu aplikáciu týchto dvoch nástrojov.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU where the child is actually present, was not met, may the latter court verify that competence and, if appropriate, refuse to recognise the validity of the certificate?
STANOVISKO GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY — E. SHARPSTON — VEC C-195/08 PPU v ktorom sa dieťa nachádza, nebola splnená, môže tento posledný súd preskúmavať túto právomoc a prípadne neuznať platnosť osvedčenia?
In my view, the answer must be ‘no’.
Podľa môjho názoru je odpoveď záporná.
the relevant provisions or to interpret and apply them in conformity with the purpose of the Regulation.
v ktorom sa dieťa nachádza, bolo by vhodné prispôsobiť príslušné ustanovenia, alebo ich vykladať a aplikovať v súlade s cieľom nariadenia.
And if the two decisions lay down different conditions for the return, that of the court of the Member State of habitual residence will prevail, as it is that court which has jurisdiction to settle all questions relating to parental responsibility.
V prípade, ak by dve rozhodnutia stanovovali rôzne spôsoby návratu dieťaťa, preváži ten, ktorý bol určený súdom členského štátu obvyklého pobytu dieťaťa, pretože je to práve tento súd, ktorý má právomoc rozhodovať vo všetkých veciach týkajúcich sa rodičovských práv a povinností.
Moreover, neither the Convention nor the Regulation provides that the court of the Member State where the child is actually present should subject its order to conditions.
Dohovor ani nariadenie nestanovujú, že súd členského štátu, v ktorom sa dieťa nachádza, určí vo svojom rozhodnutí podmienky.
Its role is confined to ensuring (in so far as the grounds for refusal in Articles 13 and 20 of the Convention have been ruled out) the child’s return to the Member State of habitual residence, the competent authorities and courts of which will take the necessary measures to ensure that the child’s well-being and interests are guaranteed.
Jeho úloha sa obmedzuje na zabezpečenie (pokiaľ sú dôvody na odmietnutie podľa článkov 13 a 20 dohovoru vylúčené) návratu dieťaťa do členského štátu jeho obvyklého pobytu, ktorého orgány a príslušné súdy príjmu potrebné opatrenia na zabezpečenie starostlivosti o dieťa a na rešpektovanie jeho záujmov.
First of all, it is clear that the Regulation does not provide for any verification of that kind.
Je jasné, že nariadenie nestanovuje nijaké preskúmanie tohto druhu.
On the contrary, the fact that, when a certificate in compliance with the requirements of Article 42(2) has been issued, the decision is to be ‘recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition’ explicitly excludes such an examination.
Naopak, skutočnosť, že pokiaľ osvedčenie bolo vydané v súlade s ustanoveniami článku 42 ods. 2, rozhodnutie „sa uznáva a je vykonateľné v inom členskom štáte, bez potreby vyhlásenia za vykonateľné a bez možnosti namietať proti jeho uznaniu“, výslovne vylučuje takéto preskúmanie.
Possibility for the court of the Member State where the child is actually present to examine the validity of a certificate issued under Article 42
Možnosť súdu členského štátu, v ktorom sa dieťa nachádza preskúmať platnosť osvedčenia vydaného podľa článku 42
That exclusion meets the aim of ensuring that the decision taken in the circumstances of Article 11(8) will be final (it should be borne in mind that, when that decision is issued, the sixweek timelimit laid down for the normal case by Article 11(3) will necessarily have expired some time previously) and accords with the principle of mutual confidence and recognition as between the courts of different Member States.
Takéto vylúčenie je v súlade s cieľom zabezpečiť, aby rozhodnutie, ktoré bolo prijaté za podmienok stanovených v článku 11 ods. 8, bolo definitívne (pripomínam, že pokiaľ je toto rozhodnutie vydané, lehota šiestich týždňov stanovená v článku 11 ods. 3 bude nevyhnutne už dávno prekročená), ako aj so zásadou vzájomnej dôvery a uznávania medzi súdmi členských štátov.
There remains one final aspect of this question, which has been discussed in the written observations and at the hearing but which, if the Court agrees with my analysis, will have no repercussions in the present case: if the court of the Member State of habitual residence orders the child’s return and certifies its decision in accordance with Article 42(2) of the Regulation even though it lacked the competence to do so because the criterion of a pre-existing nonreturn order, issued by the court of the Member State
Zostáva posledná časť tejto otázky, ktorá bola prejednávaná v rámci písomných pripomienok a na pojednávaní, ale ktorá, pokiaľ by súd sa stotožňoval s mojou analýzou, nemá vplyv na daný prípad: ak súd členského štátu obvyklého pobytu nariadi návrat dieťaťa a osvedčí svoje rozhodnutie podľa článku 42 ods. 2 nariadenia, pričom však nemá na to právomoc z dôvodu, že podmienka existencie predchádzajúceho rozhodnutia o nevrátení dieťaťa, ktoré vydal súd členského štátu,
Nor does the result encroach upon the rights of the abducting parent.
Ani toto riešenie nezasahuje do práv rodiča, ktorý uniesol dieťa.
In the first place, Article 42 establishes a number of procedural preconditions before the court of the Member State of origin can issue such a certificate.
Článok 42 zavádza množstvo procesných záruk ešte predtým, ako súd členského štátu pôvodu bude schopný vydať také osvedčenie.
Second, although Article 43 excludes any appeal against the issuing of the certificate as such, the abducting parent can always (in accordance with the procedural rules of the Member State of origin) appeal against the certified decision itself.
Hoci článok 43 vylučuje akýkoľvek opravný prostriedok proti vydaniu osvedčenia ako takého, rodič, ktorý uniesol dieťa, môže stále podať (podľa procesných pravidiel členského štátu pôvodu) opravný prostriedok proti samotnému osvedčenému rozhodnutiu.
If the appeal court upholds the claim — which might be on the ground, for example, that the elements referred to in Article 11(6) and (7) had not been taken into account — it will quash the decision and, concomitantly, the effects of the certificate.
Ak mu odvolací súd vyhovie, napríklad z dôvodu, že neboli zohľadnené skutočnosti uvedené v odsekoch 6 a 7 článku 11, rozhodnutie zruší a v nadväznosti na to aj účinky osvedčenia.
I would add that even though, in the type of situation with which we are concerned, the Regulation asks the court of the Member State of enforcement to evince the mutual confidence on which the area of freedom, security and justice depends, it is not asked to show blind trust.
Dodávam, že pokiaľ pôjde o vec, na ktorú sa vzťahuje aj predmetný prípad, nariadenie vyžaduje, aby súd členského štátu výkonu podal dôkaz o tejto vzájomnej dôvere, od ktorej závisí priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, pričom sa nežiada o slepú dôveru.
On the contrary, the system set up requires it merely to recognise and respect the integrity, objectivity and independence of a court in another Member State, whose decision may be appealed against by the party against whom enforcement is sought, in the same way as it would for the courts of its own Member State.
Naopak, zavedený systém od neho požaduje iba to, aby uznal nedotknuteľnosť, objektívnosť a nezávislosť súdu iného členského štátu, ktorého rozhodnutie môže účastník konania, proti ktorému sa výkon žiada, napadnúť odvolaním rovnakým spôsobom, ako to robí vo vzťahu k súdom svojho štátu.
That, in the final analysis, is not a lot to ask.
V konečnom dôsledku toho, čo sa žiada, nie je tak veľa.
Moreover, the Regulation itself provides: ‘The certificate shall take effect only within the limits of the enforceability of the judgment’ (Article 44).
Samotné nariadenie stanovuje, že „osvedčenie má právne účinky len v medziach vykonateľnosti rozsudku“ (článok 44).
And Article 47 spe -cifies that ‘a judgment which has been cer -tified according to … Article 42(1) cannot be enforced if it is irreconcilable with a subsequent enforceable judgment’.
Navyše článok 47 spresňuje, že „rozsudok, ktorý bol osvedčený v súlade… s článkom 42 ods. 1, nemožno vykonať, ak je nezlučiteľný s neskorším vykonateľným rozsudkom“.
The party seeking to challenge the certificate is therefore not denied a right to appeal; the appropriate procedure is to seek annulment of the decision certified.
Účastník konania, ktorý by chcel namietať proti osvedčeniu, nie je pozbavený opravného prostriedku; zodpovedajúcim postupom je podanie návrhu na zrušenie rozhodnutia, na základe ktorého bolo vydané osvedčenie.
None the less, it may be noted that it is clear from Articles 21 and 31(2) of the Regulation, read together, that a judgment concerning parental responsibility must as a general rule be recognised and enforced in another Member State unless one of the grounds of nonrecognition set out in Article 23 is present, and that Article 24 expressly prohibits review of the jurisdiction of the court of origin.
Možno poznamenať, že z článku 21 v spojení s článkom 31 ods. 2 nariadenia vyplýva, že v zásade sa rozhodnutie vo veci rodičovských práv a povinností musí uznať a vykonať v inom členskom štáte, okrem prípadu, ak existuje dôvod na neuznanie rozhodnutia uvedený v článku 23 a preskúmanie právomoci súdu pôvodu je výslovne vylúčené článkom 24.
It is clear from my analysis at points 86 to 96 above that verification that the pro cedure provided for in Article 11 of the Regulation has been respected is also precluded.
Z mojej analýzy zhrnutej vyššie v bo -doch 86 až 96 rovnako vyplýva, že preskúmanie dodržania postupu, ktorý je upravený v článku 11 nariadenia, je tiež vylúčené.
It thus lays down a general rule (since Article 21 concerns all decisions in matrimonial matters and in matters of parental responsibility), allowing any interested party to request recognition or nonrecognition of a judgment falling within the scope of the Regulation subject, where applicable, to the provisions of Chapter III, Section 4.
Toto ustanovenie stanovuje všeobecné pravidlo (článok 21 pokrýva všetky rozhodnutia v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností) umožňujúce s prípadnou výhradou ustanovení kapitoly III oddielu 4 každému zainteresovanému účastníkovi podať návrh na uznanie alebo neuznanie rozhodnutia, na ktoré sa vzťahuje nariadenie.
The fourth question
Štvrtá otázka
The first four questions concern the mother’s application for a decision that the Oranienburg court’s judgment of 20 June 2007 should not be recognised in so far as it deals with the custody and return of the child.
Prvé štyri otázky sa týkajú návrhu matky, ktorého cieľom je dosiahnuť vydanie rozhodnutia o neuznaní sporného rozhodnutia Amtsgericht Oranienburg z 20. júna 2007 v rozsahu, v akom sa rozhodlo o osobnej starostlivosti a návrate dieťaťa.
I find it best to start with the fourth of those questions.
Domnievam sa, že je vhodné začať štvrtou otázkou.
Consequently, any interested party may apply for nonrecognition of a decision taken in the circumstances set out in Article 11(8) and ordering a child’s return, unless that is
V dôsledku toho každý zainteresovaný účastník konania môže navrhnúť neuznanie rozhodnutia nariaďujúceho návrat dieťaťa prijaté za podmienok podľa článku 11 ods. 8
The referring court asks the meaning of the term ‘without prejudice to Section 4’ in Article 21(3) of the Regulation.
Vnútroštátny súd sa pýta čo znamená podmienka „bez toho, aby bol dotknutý oddiel 4“ uvedená v článku 21 ods. 3 nariadenia.
The third question incompatible with a provision of Chapter III, Section 4, which, as a lex specialis, will in that case prevail over the general rule.
Tretia otázka okrem prípadu, ak by sa ukázalo, že takýto návrh nie je v súlade s ustanoveniami kapi -toly III oddielu 4, ktoré ako lex specialis budú mať v tomto prípade prednosť pred všeobecným pravidlom.