natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under Paragraph 8 of the FMedG, medically assisted reproduction can be carried out only with the consent of the partners, and the consent of the woman can be withdrawn until the viable cells are implanted in her body.
Podľa § 8 FMedG môže k asistovanej reprodukcii dôjsť iba so súhlasom partnerov, pričom žena môže odvolať svoj súhlas až do prenesenia vývojaschopných predimplantovaných embryí do jej tela.
Ms Mayr was employed as a waitress by Flöckner from 3 January 2005.
Pani Mayr bola od 3. januára 2005 zamestnaná ako čašníčka vo Flöckner.
In the course of attempted in vitro fertilisation and after hormone treatment lasting for about one and a half months, a follicular puncture was carried out on Ms Mayr on 8 March 2005.
V rámci snahy o umelé oplodnenie a po hormonálnej liečbe trvajúcej približne jeden a pol mesiaca sa pani Mayr 8. marca 2005 podrobila punkcii folikulov.
Her general practitioner certified her sick from 8 to 13 March 2005.
V čase od 8. marca 2005 do 13. marca 2005 bola svojím ošetrujúcim lekárom vypísaná ako práceneschopná.
On 10 March 2005, by telephone, Flöckner informed Ms Mayr that she was dismissed with effect from 26 March 2005.
Flöckner 10. marca 2005 pani Mayr telefonicky oznámila, že ju prepúšťa zo zamestnania k 26. marcu 2005.
By letter of the same date, Ms Mayr informed Flöckner that, in the course of in vitro fertilisation treatment, the transfer of the fertilised ova into her uterus was planned for 13 March 2005.
Pani Mayr listom z toho istého dňa oznámila Flöckner, že na 13. marca 2005 je v rámci umelého oplodnenia plánovaný zákrok spočívajúci v prenesení oplodnených vajíčok do jej maternice.
According to the referring court, it is common ground that, at the date Ms Mayr was given notice of her dismissal, on 10 March 2005, the ova taken from her had already been fertilised with her partner’s sperm cells and, therefore, in vitro fertilised ova already existed on that date.
Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania je nesporné, že v čase oznámenia o prepustení, teda 10. marca 2005, boli vajíčka odobraté žalobkyni už oplodnené spermiami jej partnera, teda v tomto čase už existovali vajíčka oplodnené in vitro.
On 13 March 2005, that is three days after Ms Mayr had been informed of her dismissal, two fertilised ova were transferred into her uterus.
Dňa 13. marca 2005, teda tri dni po tom, čo sa pani Mayr dozvedela o prepustení, jej boli do maternice prenesené dve oplodnené vajíčka.
She claimed payment of her salary and pro rata annual remuneration from Flöckner, maintaining that the notice of dismissal given on 10 March 2005 had no legal effect because, from 8 March 2005, the date on which the in vitro fertilisation of her ova took place, she was entitled to the protection against dismissal provided for in Paragraph 10(1) of the MSchG.
Pani Mayr zažalovala Flöckner na náhradu mzdy a alikvotnej časti ročnej odmeny, pričom tvrdila, že prepustenie z 10. marca 2005 je neplatné, keďže sa na ňu od 8. marca 2005, teda odo dňa, keď došlo k oplodneniu vajíčok in vitro, vzťahovala ochrana pred prepustením podľa § 10 ods. 1 MSchG.
Flöckner rejected the claim on the ground that no pregnancy existed on the date on which notice of the dismissal was given.
Flöckner s týmto návrhom nesúhlasila s odôvodnením, že v deň oznámenia o prepustení ešte žalobkyňa nebola tehotná.
The Landesgericht Salzburg (Regional Court, Salzburg) — the court at first instance — granted Ms Mayr’s application holding that, according to the caselaw of the Oberster Gerichtshof (Supreme Court, Austria), the protection from dismissal provided for in Paragraph 10 of the MSchG begins with the fertilisation of the ovum.
Landesgericht Salzburg, ktorý rozhodoval vo veci ako prvostupňový súd, vyhovel žalobe pani Mayr domnievajúc sa, že podľa judikatúry Oberster Gerichtshof sa ochrana ženy pred prepustením zakotvená v § 10 MSchG začína oplodnením vajíčka.
It is fertilisation, according to that case-law, which is regarded as the starting point of a pregnancy.
To je podľa uvedenej judikatúry okamihom začiatku tehotenstva.
The Landesgericht Salzburg thus held that that must also be so in the case of in vitro fertilisation and that, if the transfer of the fertilised ovum is unsuccessful, the protection against dismissal is lost in any event.
Landesgericht Salzburg sa domnieval, že rovnako to musí platiť aj v prípade oplodnenia in vitro, pričom ak prenos oplodneného vajíčka nebude úspešný, potom sa ochrana pred prepustením v každom prípade prestane uplatňovať.
However, the Oberlandesgericht Linz (Higher Regional Court, Linz), acting as appellate court for employment and social welfare cases, set aside the judgment of the Landesgericht Salzburg and dismissed Ms Mayr’s application, on the ground that, irrespective of the point at which hormonal changes actually take place in pregnancy, a pregnancy which is independent of the female body is unimaginable and, consequently, in the case of in vitro fertilisation, the pregnancy begins only once the fertilised ovum has been transferred into the woman’s body.
Oberlandesgericht Linz, odvolací súd vo veciach pracovného práva a práva sociálneho zabezpečenia, však zrušil rozsudok Landesgericht Salzburg a zamietol žalobu pani Mayr s odôvodnením, že bez ohľadu na otázku, od ktorého okamihu tehotenstva dochádza k skutočným hormonálnym zmenám, tehotenstvo je mimo tela ženy nemožné a že teda pri oplodnení in vitro tehotenstvo začína až prenesením oplodneného vajíčka do maternice.
It is therefore only at the moment of that transfer that the protection for a pregnant woman against the termination of employment begins.
Až týmto prenesením začína tehotná žena požívať ochranu pred rozviazaním pracovného pomeru.
That judgment on appeal was the subject of an appeal on a point of law (Revision) to the Oberster Gerichtshof.
Tento rozsudok o odvolaní bol napadnutý opravným prostriedkom (Revision) podaným na Oberster Gerichtshof.
According to the caselaw of that court, the protection ensured by Paragraph 10 of the MSchG arises only if, at the time of the dismissal, a pregnancy has actually begun.
Podľa judikatúry tohto súdu ochrana podľa § 10 MSchG je priznaná iba vtedy, ak v okamihu prepustenia tehotenstvo už skutočne existovalo.
The objective of maternity protection, from which there can be no derogation, is to safeguard interests relating to the health of the mother and child and, in the case of protection against dismissal and termination of employment, to ensure the mother’s economic existence.
Cieľom ochrany materstva, ktorú nemožno odoprieť, je chrániť zdravie matky a dieťaťa v ich záujme a v prípade ochrany pred prepustením a výpoveďou existenčne zabezpečiť matku.
The need for protection for the duration of the woman’s altered condition exists independently of whether the implantation of the fertilised ovum in the endometrium (‘nidation’) has already taken place or not, and whether proof of pregnancy can be easily produced is irrelevant in that regard.
Potreba ochrany po dobu trvania zmien stavu ženy existuje bez ohľadu na skutočnosť, či k implantácii oplodneného vajíčka do sliznice maternice (inak nazývanej „nidácia“) už došlo alebo nie, a skutočnosť, či tehotenstvo sa dá ľahko preukázať, je v tomto smere irelevantná.
Nidation of the fertilised ovum in the endometrium is only one step in the state of pregnancy which, according to prevailing scientific opinion, exists as of conception, and it cannot, with regard to the scope of the protection against dismissal, arbitrarily be singled out as the point at which pregnancy begins.
Nidácia oplodneného vajíčka v sliznici maternice je podľa prevládajúceho vedeckého názoru iba jedným štádiom tehotenstva, ktoré začína počatím, a v oblasti ochrany pred prepustením si ho nemožno svojvoľne vybrať ako okamih určujúci začiatok tehotenstva.
However, that caselaw of the Oberster Gerichtshof relating to Paragraph 10 of the MSchG is exclusively based on cases of in utero conception, that is to say natural conception.
Táto judikatúra Oberster Gerichtshof týkajúca sa § 10 MSchG sa vzťahuje výlučne na počatie in utero, teda na prirodzený spôsob počatia.
The Oberster Gerichtshof states that this is the first time that it has had to deal with the question of the point from which a pregnant woman is entitled to the protection against dismissal provided for in Paragraph 10 of the MSchG in the case of in vitro fertilisation.
Tento súd uvádza, že išlo o prvý prípad, keď sa zaoberá otázkou, od akého okamihu podlieha tehotná žena ochrane pred prepustením podľa § 10 MSchG v prípade oplodnenia in vitro.
Taking the view that the case before it raises a question of interpretation of Community law, the Oberster Gerichtshof decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Keďže sa Oberster Gerichtshof domnieval, že v spore, o ktorom rozhoduje, nastolená otázka vyžaduje výklad práva Spoločenstva, rozhodol konanie prerušiť a Súdnemu dvoru položiť nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
‘Is a worker, who undergoes in vitro fertilisation, a “pregnant worker” within the meaning of the first part of Article 2(a) of [Directive 92/85] if, at the time at which she was given notice of dismissal, the woman’s ova had already been fertilised with the sperm cells of her partner and “in vitro” embryos thus existed, but they had not yet been implanted within her?’
„Je pracovníčka, ktorá sa podrobí oplodneniu in vitro, považovaná za ‚tehotnú pracovníčku‘ v zmysle článku 2 písm. a) prvej časti vety smernice [92/85]…, ak v okamihu oznámenia o prepustení boli jej vajíčka už oplodnené spermiami jej partnera, a teda už existovali embryá in vitro, ktoré však ešte neboli prenesené do jej tela?“
By its question, the referring court is asking, in essence, whether Directive 92/85 and, in particular, the prohibition of dismissal of pregnant workers provided for in Article 10(1) of that directive, must be interpreted as extending to a worker who is undergoing in vitro fertilisation treatment where, on the date she is given notice of her dismissal, her ova have already been fertilised by her partner’s sperm cells, so that in vitro fertilised ova exist, but those ova have not yet been transferred into her uterus.
Svojou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či smernica 92/85 a najmä zákaz prepustenia tehotných pracovníčok stanovený v článku 10 ods. 1 tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na pracovníčku, ktorá sa podrobí umelému oplodneniu, ak v čase oznámenia o prepustení boli jej vajíčka už oplodnené spermiami jej partnera, a teda už existovali oplodnené embryá, ktoré však ešte neboli prenesené do jej maternice.
As a preliminary point, it should be noted that in vitro fertilisation describes the fertilisation of an ovum outside a woman’s body.
Na úvod je potrebné poznamenať, že oplodnením in vitro je označované oplodnenie vajíčka mimo tela ženy.
According to the Commission of the European Communities, that treatment involves a number of stages, such as, inter alia, hormonal stimulation of the woman’s ovaries intended to bring a number
Podľa Komisie Európskych spoločenstiev má tento proces niekoľko štádií, a to najmä: hormonálna stimulácia vaječníkov s cieľom získať súčasne viacero dozretých vajíčok, punkcia folikulov, odobratie vajíčok, oplodnenie jedného alebo viacerých vajíčok vopred preparovanými spermiami, prenesenie oplodneného
MAYR of ova to maturation at the same time; follicular puncture; the removal of the ova; the fertilisation of one or more ova with previously prepared sperm cells; the transfer of the fertilised ovum or ova into the uterus, either on the third day, or on the fifth day following the removal of the ova, except where the fertilised ova are to be frozen, and nidation.
MAYR vajíčka alebo oplodnených vajíčok do maternice, ktoré sa uskutoční tretí alebo piaty deň po odobratí vajíčok s výnimkou prípadu, že sa oplodnené vajíčka uskladnia v zmrazenom stave, a nidácia.
As regards Directive 92/85, it should be borne in mind that its objective is to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding.
Pokiaľ ide o smernicu 92/85, je potrebné pripomenúť, že jej cieľom je podpora zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci tehotných pracovníčok, pracovníčok krátko po pôrode a dojčiacich pracovníčok.
Before Directive 92/85 came into force, the Court had already held that, under the principle of nondiscrimination and, in particular, Articles 2(1) and 5(1) of Directive 76/207, protection against dismissal must be granted to women not only during maternity leave, but also throughout the period of the pregnancy.
Predtým, ako smernica 92/85 nadobudla účinnosť, Súdny dvor rozhodol, že na základe zásady zákazu diskriminácie a najmä článku 2 ods. 1 a článku 5 ods. 1 smernice 76/207 sa ochrana pred prepustením musí žene priznať nielen v priebehu materskej dovolenky, ale počas celého obdobia tehotenstva.
It should also be pointed out that, during that period, Article 10 of Directive 92/85 does not provide for any exception to, or derogation from, the prohibition of dismissing pregnant workers, save in exceptional cases not connected with their condition where the employer justifies the dismissal in writing (Webb, paragraph 22; Brown, paragraph 18; Tele Danmark, paragraph 27; and Paquay, paragraph 31).
Je rovnako potrebné zdôrazniť, že článok 10 smernice 92/85 nestanovil na uvedené obdobie nijakú výnimku alebo odchýlku od zákazu prepustenia tehotných pracovníčok okrem výnimočných prípadov nesúvisiacich s ich stavom a pod podmienkou, že zamestnávateľ písomne uvedie dôvody takéhoto prepustenia (rozsudky Webb, už citovaný, bod 22; Brown, už citovaný, bod 18; Tele Danmark, už citovaný, bod 27, a Paquay, už citovaný, bod 31).
Whether the protection against dismissal laid down in Article 10 of Directive 92/85 extends to a worker in circumstances such as those in the main proceedings must be determined in the light of the objectives pursued by that directive and, in particular, Article 10 thereof.
Otázku, či ochrana pred prepustením priznaná v tomto ustanovení sa vzťahuje aj na pracovníčku za okolností, akými sú okolnosti v spore vo veci samej, je potrebné posúdiť so zreteľom na ciele, ktoré smernica 92/85 a najmä jej článok 10 sleduje.
It is apparent, both from the wording of Article 10 of Directive 92/85 and from the primary objective pursued by that directive, which is recalled at paragraph 31 of the present judgment, that to benefit from the protection against dismissal granted by that article the pregnancy in question must have begun.
Tak zo znenia článku 10 smernice 92/85, ako aj zo základného cieľa tohto článku, ktorý je zdôraznený v bode 31 tohto rozsudku, vyplýva, že podmienkou priznania ochrany pred prepustením na základe tohto článku je to, aby dotknuté tehotenstvo už existovalo.
In that regard, it should be pointed out that, although, as the Austrian Government observed, artificial fertilisation and viable cells treatment is a very sensitive social issue in many Member States, marked by their multiple traditions and value systems, the Court is not called upon, by the present order for reference, to broach questions of a medical or ethical nature, but must restrict itself to a legal interpretation of the relevant provisions of Directive 92/85 taking account of the wording, the broad logic and the objectives of that directive.
V tejto súvislosti treba poznamenať, že hoci je pravdou, ako to rakúska vláda uviedla, že otázka umelých oplodnení a zaobchádzania s vývojaschopnými predimplantovanými embryami je vo viacerých členských štátoch mimoriadne citlivou spoločenskou otázkou, ktorá je ovplyvnená rozličnými tradíciami a hodnotovými systémami týchto štátov, Súdny dvor nebol v tomto prejudiciálnom konaní vyzvaný, aby skúmal otázky lekárskej alebo etickej povahy, ale je povinný svoje skúmanie obmedziť na právny výklad príslušných ustanovení smernice 92/85 s ohľadom na znenie, systematiku a ciele tejto smernice.
It is apparent from the 15th recital in the preamble to Directive 92/85 that the objective of the prohibition of dismissal provided for in Article 10 of that directive is to avoid the risk of a dismissal, for reasons linked to the pregnancy, having harmful effects on the physical and mental state of pregnant workers.
Z pätnásteho odôvodnenia smernice 92/85 pritom vyplýva, že zákaz prepustenia stanovený v článku 10 tejto smernice má za cieľ zabrániť tomu, aby riziko prepustenia z dôvodov súvisiacich so stavom tehotných pracovníčok nepriaznivo neovplyvnilo ich telesný a duševný stav.
In those circumstances, it is clear, as has moreover been pointed out by the Austrian Government, that it is the earliest possible date in a pregnancy which must be chosen to ensure the safety and protection of pregnant workers.
Z týchto okolností je nesporné, ako to navyše uviedla rakúska vláda, že s cieľom zabezpečiť bezpečnosť a ochranu tehotných pracovníčok je za začiatok tehotenstva potrebné považovať čo možno najskorší okamih.
However, even allowing, in regard to in vitro fertilisation, that the date is that of the transfer of the fertilised ova into the woman’s uterus, it cannot be accepted, for reasons connected with the principle of legal certainty, that the protection established by Article 10 of Directive 92/85 may be extended to a worker when, on the date she was given notice of her dismissal, the in vitro fertilised ova had not yet been transferred into her uterus.
Ak by sme však aj predpokladali, že uvedeným okamihom v prípade oplodnenia in vitro je prenesenie oplodnených vajíčok do maternice ženy, z dôvodu potreby zachovania právnej istoty nemožno zastávať názor, že ochrana vytvorená článkom 10 smernice 92/85 sa vzťahuje na pracovníčku, ktorej vajíčka oplodnené in vitro ešte neboli v čase oznámenia o prepustení prenesené do jej maternice.
Thus, as is apparent from the observations submitted to the Court, and from points 43 to 45 of the Opinion of the Advocate General, before their transfer into the uterus of the woman concerned, those ova may, in certain Member States, be kept for an indeterminate period. The national legislation in question in the main proceedings provides, in that regard, that the fertilised ova may be kept for a maximum period of 10 years.
Z pripomienok predložených Súdnemu dvoru a z bodov 43 až 45 návrhov generálneho advokáta totiž vyplýva, že v niektorých členských štátoch je možné takéto vajíčka pred prenesením do maternice ženy uskladniť na kratší alebo dlhší čas, pričom dotknutá vnútroštátna právna úprava v spore vo veci samej v tomto smere stanovuje možnosť uskladniť oplodnené vajíčka na dobu maximálne desiatich rokov.
In the proceedings before the Court, the Greek and Italian Governments and the Commission have suggested that, while a worker’s protection against dismissal in a situation such as that at issue in the main proceedings cannot be inferred from Directive 92/85, such a worker could possibly rely on the protection against discrimination on grounds of sex granted by Directive 76/207.
V konaní pred Súdnym dvorom grécka a talianska vláda, ako aj Komisia navrhli, že ak ochranu pred prepustením pracovníčky v situácii v spore vo veci samej nie je možné vyvodiť zo smernice 92/85, táto pracovníčka by sa prípadne mohla dovolávať ochrany pred diskrimináciou na základe pohlavia priznanej smernicou 76/207.
In that regard, it should be recalled that Article 2(1) of Directive 76/207 states that ‘… the principle of equal treatment shall mean that there shall be no discrimination whatsoever on grounds of sex either directly or indirectly by reference in particular to marital or family status’.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že článok 2 ods. 1 smernice 76/207 stanovuje, že „… sa zásadou rovnakého zaobchádzania rozumie, že neexistuje žiadna priama ani nepriama diskriminácia z dôvodu pohlavia, najmä s odvolaním sa na manželský alebo rodinný stav“.
Article 5(1) of that same directive provides that ‘[a]pplication of the principle of equal treatment with regard to working conditions, including the conditions governing dismissal, means that men and women shall be guaranteed the same conditions without discrimination on grounds of sex’.
Podľa článku 5 ods. 1 tejto smernice „uplatňovanie zásady rovnakého zaobchádzania, pokiaľ ide o pracovné podmienky, vrátane podmienok upravujúcich prepustenie, znamená, že mužom aj ženám sa zaručia rovnaké podmienky bez diskriminácie z dôvodu pohlavia“.
As is clear from paragraph 33 of this judgment, the Court has already held that, under the principle of nondiscrimination and, in particular, Articles 2(1) and 5(1) of Directive 76/207, protection against dismissal must be granted to women not only during maternity leave, but also throughout the period of the pregnancy.
Z bodu 33 tohto rozsudku vyplýva, že Súdny dvor už rozhodol, že na základe zásady zákazu diskriminácie a najmä článku 2 ods. 1 a článku 5 ods. 1 smernice 76/207 sa ochrana pred prepustením musí žene priznať nielen v priebehu materskej dovolenky, ale aj počas celého trvania tehotenstva.
According to the Court, dismissal of a female worker on account of pregnancy, or for a reason essentially based on that state, affects only women and therefore constitutes direct discrimination on the grounds of sex (see, to that effect, Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund, paragraph 13; Brown, paragraphs 16, 24 and 25; McKenna, paragraph 47; and Paquay, paragraph 29).
Podľa Súdneho dvora prepustenie pracovníčky z dôvodu tehotenstva alebo z dôvodu prevažne vyplývajúceho z tohto stavu sa môže týkať iba žien, a predstavuje teda priamu diskrimináciu na základe pohlavia (pozri v tomto zmysle rozsudky Handels og Kontorfunktionærernes Forbund, už citovaný, bod 13; Brown, už citovaný, body 16, 24 a 25; McKenna, už citovaný, bod 47, a Paquay, už citovaný, bod 29).
As the order for reference did not specify the reasons for which Flöckner dismissed Ms Mayr, it is for the referring court to determine the relevant facts of the dispute before it and, inasmuch as Ms Mayr was dismissed while she was on sickness leave — in order to undergo in vitro fertilisation treatment —, to determine whether the dismissal is essentially based on the fact that she was undergoing such treatment.
Keďže v návrhu na začatie prejudiciálneho konania nie sú bližšie uvedené dôvody, pre ktoré Flöckner prepustil pani Mayr, vnútroštátnemu súdu prislúcha zistiť okolnosti relevantné v spore, ktorý prejednáva, a vzhľadom na to, že k prepusteniu žalobkyne došlo v čase, keď bola vypísaná ako práceneschopná a mala sa podrobiť oplodneniu in vitro, overiť, či hlavným dôvodom takéhoto prepustenia žalobkyne bola skutočnosť, že sa podrobila tomuto zákroku.
If that is the reason for Ms Mayr’s dismissal, it is necessary to establish whether that reason applies to workers of both sexes alike or, in contrast, whether it applies exclusively to one of them.
Za predpokladu, že to bolo dôvodom prepustenia žalobkyne v spore vo veci samej, treba zistiť, či sa tento dôvod uplatňuje bez rozdielu na pracovníkov oboch pohlaví, alebo či sa naopak týka iba jedného z nich.
The Court has already held that, given that male and female workers are equally exposed to illness, if a female worker is dismissed on account of absence due to illness in the same circumstances as a man then there is no direct discrimination on grounds of sex (Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund, paragraph 17).
Súdny dvor už rozhodol, že vzhľadom na to, že pracovníci ženského a mužského pohlavia sú rovnako vystavení riziku choroby, ak pracovníčka ženského pohlavia je z dôvodu neprítomnosti na pracovisku v dôsledku choroby prepustená za rovnakých podmienok ako pracovník mužského pohlavia, nejde o priamu diskrimináciu z dôvodu pohlavia (pozri rozsudok Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund, už citovaný, bod 17).
It is true that workers of both sexes can be temporarily prevented from carrying out their work on account of the medical treatment they must receive.
Je pravdou, že pracovníkom oboch pohlaví môže dočasne pri výkone ich zamestnania brániť lekársky zákrok, ktorému sa musia podrobiť.