natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, a national of a Member State who, while maintaining his employment in that State, has transferred his residence to another Member State and has since then carried on his occupation as a frontier worker can claim the status of migrant worker for the purposes of Regulation No 1612/68 (16).
V tejto súvislosti sa štátny príslušník členského štátu, ktorý premiestnil svoje bydlisko do iného členského štátu, pričom zostal pracovať v prvom uvedenom členskom štáte a odvtedy pracuje ako cezhraničný pracovník, sa môže dovolávať postavenia„migrujúceho pracovníka“ v zmysle nariadenia č. 1612/6816.
In relation to the right of residence of nationals of third countries who are members of the family of a Community national who has exercised the right to freedom of movement, Case C-1/05 Jia [2007] ECR I-1 and Case C-291/05 Eind (judgment of 11 December 2007) warrant particular attention.
Pokiaľ ide o právo na pobyt členov rodiny štátneho príslušníka Spoločenstva, ktorý využil svoju slobodu voľného pohybu, pričom uvedení členovia rodiny sú štátnymi príslušníkmi tretích krajín, osobitnú pozornosť si zasluhujú najmä veci Jia (rozsudok z 9. januára 2007, C-1/05) a Eind (rozsudok z 11. decembra 2007, C-291/05).
In Jia, the dispute before the national court concerned the case of a Chinese national who was the mother-in-law of a German national and went to join her son in Sweden where her daughter-in-law was self-employed.
Po uplynutí platnosti jej turistických víz bola zamietnutá jej žiadosť o vydanie povolenia na pobyt z dôvodu, že dostatočne nepreukázala hospodársku závislosť na svojom synovi a neveste.
When her visitor’s visa expired she was refused a residence permit on the ground that she had not provided adequate proof that she was
Vnútroštátny súd sa v podstate pýtal, poukazujúc na rozsudok Akrich (rozsudok z 23. septembra 2003, C-109/01, Zb. s.
The Court stated in reply to this question that, having regard to the judgment in Akrich, Community law does not require Member States to make the grant of a residence permit to nationals of a third country, who are members of the family of a Community national who has exercised his or her right of free movement, subject to the condition that those family members have previously been residing lawfully in another Member State.
Vývoj a činnosť odpovedal, že právo Spoločenstva, vzhľadom na už citovaný rozsudok Akrich, neukladá členským štátom, aby podmieňovali priznanie práva na pobyt štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý je členom rodiny štátneho príslušníka Spoločenstva využívajúceho svoje právo slobody pohybu, skorším legálnym pobytom tohto člena rodiny v inom členskom štáte.
However, such family members must be dependent on the Community national or his or her spouse in the sense that they need those persons’ material support in order to meet their essential needs in their State of origin or the State from which they have come at the time when they apply to join them.
Tento člen rodiny však musí byť závislý na štátnom príslušníkovi Spoločenstva alebo jeho manželovi v tom zmysle, že potrebuje ich hmotnú podporu na uspokojovanie svojich základných potrieb v svojom štáte pôvodu alebo príchodu v čase, keď podáva žiadosť o začlenenie sa do domácnosti.
In Eind, the Court held that the right to family reunication under Article 10 of Regulation No 1612/68 does not entail for members of the families of migrant workers any autonomous right to free movement, since that provision benets the migrant worker whose family includes a national of a third country.
V už citovanej veci Eind Súdny dvor rozhodol, že právo na zlúčenie rodiny na základe článku 10 nariadenia č. 1612/68 nepriznáva rodinným príslušníkom migrujúcich pracovníkov žiadne samostatné právo na voľný pohyb, pričom z tohto ustanovenia má prospech skôr migrujúci pracovník, ku ktorého rodine patrí štátny príslušník tretieho štátu.
Accordingly, in the event of a Community worker returning to the Member State of which he is a national, Community law does not require the authorities of that State to grant a right of entry and residence to a third-country national who is a member of that worker’s family because of the mere fact that, in the host Member State where that worker was gainfully employed, the third-country national held a valid residence permit issued on the basis of Article 10 of Regulation No 1612/68.
Preto v prípade návratu pracovníka Spoločenstva do členského štátu, ktorého má štátnu príslušnosť, neukladá právo Spoločenstva úradom tohto štátu povinnosť priznať štátnemu príslušníkovi tretieho štátu, ktorý je rodinným príslušníkom tohto pracovníka, právo na vstup a pobyt iba z toho dôvodu, že v hostiteľskom členskom štáte, v ktorom tento pracovník vykonával zárobkovú činnosť, mal uvedený štátny príslušník platné povolenie na pobyt vydané na základe už uvedeného článku.
However, when that worker returns to the Member State of which he is a national, after being gainfully employed in another Member State, a third-country national who is a member of his family has a right under Article 10(1)(a) of Regulation No 1612/68 as amended to reside in the Member State of which the worker is a national, even where that worker does not carry on any eective and genuine economic activities.
V prípade návratu tohto pracovníka do členského štátu, ktorého má štátnu príslušnosť, po tom, ako vykonával zárobkovú činnosť v inom členskom štáte, má štátny príslušník tretieho štátu, ktorý je rodinným príslušníkom tohto pracovníka, na základe článku 10 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1612/68 v znení zmien a doplnení právo na pobyt v členskom štáte, ktorého má pracovník štátnu príslušnosť, aj keď tam tento pracovník nevykonáva skutočnú a efektívnu hospodársku činnosť.
The fact that a third-country national who is a member of a Community worker’s family did not, before residing in the Member State where the worker was employed, have a right under national law to reside in the Member State of which the worker is a national has no bearing on the determination of the third-country national’s right to reside in the latter State.
Skutočnosť, že štátny príslušník tretieho štátu, ktorý je rodinným príslušníkom pracovníka Spoločenstva, predtým, ako mal pobyt v členskom štáte, kde vykonával zárobkovú činnosť pracovník, nemal právo na pobyt založené na vnútroštátnom práve členského štátu, ktorého má pracovník štátnu príslušnosť, nemá vplyv na účely posúdenia práva na pobyt tohto príslušníka tretieho štátu v poslednom uvedenom členskom štáte.
Community workers and members of their families who settle in a Member State can be entitled to the same social advantages as national workers.
Pracovníci Spoločenstva a ich rodinní príslušníci, ktorí sa usadia v členskom štáte, môžu požívať rovnaké sociálne výhody ako vlastní pracovníci tohto členského štátu.
Thus, in Hartmann the Court held that Article 7(2) of Regulation No 1612/68 precludes the spouse of a migrant worker carrying on an occupation in one Member State, who does not work and is resident in another Member State, from being refused a social advantage with the characteristics of the German child-raising allowance on the ground that he did not have his permanent or ordinary residence in the former State.
V už citovanej veci Hartmann Súdny dvor rozhodol, že článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1612/68 odporuje, aby nezamestnaná manželka migrujúceho pracovníka, ktorý vykonáva zárobkovú činnosť v jednom členskom štáte a má bydlisko v inom členskom štáte, bola vylúčená z poberania sociálnej výhody, ktorá má charakteristiky nemeckého príspevku na výchovu, z dôvodu, že nemá v prvom uvedenom štáte ani bydlisko, ani obvyklý pobyt.
Such a residence condition must be regarded as indirectly discriminatory since it is intrinsically liable to aect migrant workers or their spouses, who reside with greater frequency in another Member State, more than national workers and there is a consequent risk that it will place the former at a particular disadvantage.
Takáto podmienka pobytu sa musí považovať za nepriamo diskriminačnú, pretože je samotnou svojou povahou spôsobilá dotknúť sa viac migrujúcich pracovníkov alebo ich manželov, ktorí majú bydlisko častejšie v inom členskom štáte, ako vlastných pracovníkov a v dôsledku toho hrozí, že podstatnejšie znevýhodní prvú z týchto skupín.
On the other hand, in its judgment of 18 July 2007 in Case C-213/05 Geven, the Court stated that the same article does not preclude the exclusion, by the national legislation of a Member State, of a national of another Member State who resides in that other State and is in minor employment (fewer than 15 hours’work a week) in the former State from receipt of a social advantage such as a child-raising allowance on the ground that he does not have his permanent or ordinary residence in the former State. Likewise,
Naopak, vo veci Geven (rozsudok z 18. júla 2007, C-213/05) Súdny dvor upresnil, že rovnakému článku neodporuje vylúčenie priznania sociálnej výhody, ako je príspevok na výchovu, vnútroštátnou právnou úpravou členského štátu štátnemu príslušníkovi iného členského štátu, ktorý má v tomto štáte bydlisko a vykonáva v prvom menovanom štáte zárobkovú činnosť na čiastočný pracovný úväzok (menej ako 15 pracovných hodín týždenne), z dôvodu, že nemá v prvom menovanom štáte ani bydlisko, ani obvyklý pobyt. Rovnako, Súdny dvor tiež upresnil vo veci Hendrix (rozsudok z 11. septembra 2007, C-287/05), že
Court of Justice the Court held in its judgment of 11 September 2007 in Case C-287/05 Hendrix that Article 39 EC and Article 7 of Regulation No 1612/68 do not preclude national legislation which applies Articles 4(2a) and 10a of Regulation No 1408/71 (17), as amended, and provides that a special non-contributory benet may be granted only to persons who are resident in the national territory.
Súdny dvor článku 39 ES a článku 7 nariadenia č. 1612/68 neodporuje právna úprava, ktorá vykonáva článok 4 ods. 2a a článok 10a nariadenia č. 1408/7117 v znení zmien a doplnení a ktorá stanovuje, že osobitnú nepríspevkovú dávku možno poskytnúť len osobám, ktoré majú bydlisko na území tohto štátu.
However, implementation of that legislation must not entail an infringement of the rights derived by a person from the free movement of workers which goes beyond what is required to achieve the legitimate objective pursued by the national legislation.
Uplatnenie tejto právnej úpravy však nesmie zasahovať do práv, ktoré pre osobu vyplývajú z voľného pohybu pracovníkov nad rámec potrebný na uskutočnenie legitímneho cieľa sledovaného vnútroštátnym zákonom.
More specically, in relation to social security the Court had to rule on the compatibility of certain provisions of Regulation No 1408/71 with freedom of movement for persons and with Article 42 EC in particular.
Konkrétne v oblasti sociálneho zabezpečenia Súdny dvor rozhodoval o súlade určitých ustanovení už citovaného nariadenia č. 1408/71 s voľným pohybom osôb a najmä s článkom 42 ES.
Thus, in its judgment of 18 December 2007 in Joined Cases C-396/05, C-419/05 and C-450/05 Habelt, Möser and Watcher, concerning payment of an old-age pension to displaced persons of German nationality or origin, the Court declared incompatible with freedom of movement for persons the authorisation given to the Federal Republic of Germany to make the taking into account of contribution periods completed outside the Federal Republic subject to the condition that the recipient resides in Germany.
V spojených veciach Habelt, Möser a Watcher (rozsudok z 18. decembra 2007, C-396/05, C-419/05 a C-450/05) týkajúcich sa vyplácania starobného dôchodku vysídleným osobám alebo osobám pochádzajúcim z Nemecka, Súdny dvor vyhlásil možnosť Spolkovej republiky Nemecko podriadiť zohľadnenie dôb prispievania dosiahnutých mimo územia tejto republiky podmienke, že príjemca má svoje bydlisko v Nemecku, za nezlučiteľné s voľným pohybom osôb.
To allow the competent Member State to rely on grounds of integration into the social environment of that Member State in order to impose a residence clause would run directly counter to the fundamental objective of the Union, which is to encourage the movement of persons within the Union and their integration into the society of other States.
Umožniť členskému štátu odvolávať sa na dôvody integrácie do sociálneho života tohto členského štátu s cieľom stanoviť podmienku bydliska, by priamo porušovalo základný cieľ Únie podporovať pohyb osôb v jej rámci a ich integráciu do spoločnosti v iných členských štátoch.
Accordingly, the refusal of the national authorities to take account, for the purposes of calculating old-age benets, of the contributions made abroad by a worker makes manifestly more dicult or even prevents the exercise by those concerned of their right to freedom of movement within the Union and therefore constitutes an obstacle to that freedom.
Z toho vyplýva, že odmietnutie vnútroštátnych úradov zohľadniť na účely výpočtu starobného dôchodku príspevky platené pracovníkom v zahraničí vedie k tomu, že výkon práva dotknutých osôb na voľný pohyb v rámci Únie je zjavne sťažený alebo vylúčený a tým predstavuje prekážku tejto slobody.
With regard to freedom of establishment and freedom to provide services, the Court, first, claried the scope of the Treaty provisions in relation to situations involving an extraCommunity element and, second, dealt with various restrictions.
Pokiaľ ide o slobodu usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb, Súdny dvor jednak upresnil rozsah pôsobnosti ustanovení Zmluvy v kontexte situácií, ktoré zahŕňajú okolnosť mimo Spoločenstva a jednak konštatoval rôzne obmedzenia.
In Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, concerning the legislation of a Member State relating to the deduction by a resident company, for tax purposes, of interest paid on loan finance granted by a parent company or a company controlled by a parent company, the Court held that relations between a company resident in one Member State and a company which is resident in another Member State or a non-member country and which does not itself control the first company, but which are both controlled, directly or indirectly, by a common parent company resident in a non-member country, are not covered by Article 43 EC.
V už citovanom rozsudku Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, vzťahujúcom sa na právnu úpravu členského štátu týkajúcu sa odpočítania úrokov na daňové účely spoločnosťou rezidentom, pričom tieto úroky boli zaplatené ako odmena za úver poskytnutý materskou spoločnosťou alebo spoločnosťou, nad ktorou má takáto materská spoločnosť kontrolu, Súdny dvor rozhodol, že vzťahy medzi spoločnosťou rezidentom členského štátu a spoločnosťou rezidentom iného členského štátu alebo tretej krajiny, ktorá nemá nad prvou spoločnosťou kontrolu, pričom sú ale obe ovládané, priamo alebo nepriamo, spoločnou príbuznou spoločnosťou, ktorá má sídlo v tretej krajine, nespadajú do pôsobnosti článku 43 ES.
Also, in its judgment of 24 May 2007 in Case C-157/05 Holböck the Court held the provisions of the chapter of the EC Treaty on freedom of establishment to be inapplicable to a situation where a shareholder receives dividends from a company established in a non-member country.
Aj vo veci Holböck (rozsudok z 24. mája 2007, C-157/05) Súdny dvor rozhodol, že ustanovenia kapitoly Zmluvy ES o slobode usadiť sa nemožno uplatniť na situáciu, v ktorej akcionár prijíma dividendy od spoločnosti usadenej v tretej krajine.
That chapter does not include any provision extending its application to situations which involve the establishment in a non-member country of a Member State national or of a company incorporated under the legislation of a Member State.
Táto kapitola totiž neobsahuje žiadne ustanovenie rozširujúce jej pôsobnosť na situácie týkajúce sa usadenia sa štátneho príslušníka členského štátu alebo spoločnosti založenej v súlade s právnou úpravou členského štátu v tretej krajine.
The dispute before the national court concerned domestic legislation on the organisation of games of chance and the collection of bets that had been adopted in order to combat clandestine gaming and betting.
Vývoj a činnosť rozhodoval o spore týkajúcom sa vnútroštátnej právnej úpravy o organizovaní takýchto hier a o zbere stávok prijatej na účely boja proti nezákonným hrám a stávkam.
Under the legislation, organisation of gaming and betting required, on pain of criminal penalties, prior grant of a licence and of a police authorisation.
Podľa tejto právnej úpravy si organizovanie hier a stávok vyžadovalo pod hrozbou trestných sankcií udelenie koncesie a policajného povolenia.
In addition, when awarding licences the competent national authorities excluded certain tenders, in particular from operators in the form of companies whose shares were quoted on the regulated markets.
Okrem toho pri udeľovaní koncesií príslušné vnútroštátne orgány vylučovali určité výzvy na predkladanie ponúk pochádzajúce najmä od podnikateľských subjektov vo forme spoločností, ktorých akcie boli kótované na regulovaných trhoch.
The Court held, directly following caselaw laid down in Case C-243/01 Gambelli and Others [2003] ECR I-13031, that national legislation which prohibits, on pain of criminal penalties, the pursuit of the activities of collecting, taking, booking and forwarding oers of bets, in particular bets on sporting events, without a licence or a police authorisation issued by the Member State concerned constitutes a restriction on the freedom of establishment and the freedom to provide services, but that that restriction can be justied if, in limiting the number of operators active in the betting and gaming sector, it genuinely contributes to the objective of preventing the exploitation of activities in that sector for criminal or fraudulent purposes, a matter which the Court leaves to national courts to ascertain.
Súdny dvor však v súlade s právnou líniou vymedzenou rozsudkom Gambelli a i. (rozsudok zo 6. novembra 2003, C-243/01, Zb. s. I-13031) rozhodol, že vnútroštátna právna úprava, ktorá zakazuje pod hrozbou trestných sankcií výkon činností zberu, prijímania, zapisovania a prenosu návrhov na stávky, najmä na športové podujatia, bez koncesie alebo policajného povolenia vydaných dotknutým členským štátom, predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa, ako aj slobodného poskytovania služieb, ale toto obmedzenie môže byť odôvodnené, ak v rozsahu, v akom obmedzuje počet podnikateľov pôsobiacich v odvetví hazardných hier, skutočne zodpovedá cieľu predchádzania prevádzkovania činností v tomto odvetví na kriminálne alebo podvodné účely, pričom Súdny dvor prenecháva úlohu overiť túto okolnosť vnútroštátnym súdom.
The Court also held that national legislation which excludes from the betting and gaming sector operators in the form of companies whose shares are quoted on the regulated markets is likewise an obstacle to the freedom of establishment and the freedom to provide services, and stated that such an exclusion goes beyond what is necessary in order to achieve the objective of preventing operators active in the betting and gaming sector from being involved in criminal or fraudulent activities.
Súdny dvor tiež rozhodol, že vnútroštátna právna úprava, ktorá vylučuje podnikateľské subjekty vo forme kapitálových spoločností, ktorých akcie sú kótované na regulovaných trhoch, z odvetvia hazardných hier, takisto predstavuje prekážku slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb, pričom upresnil, že takéto vylúčenie ide nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľa smerujúceho k tomu, aby podnikatelia pôsobiaci v odvetví hazardných hier neboli zapojení do kriminálnych alebo podvodných aktivít.
Finally, those freedoms are also restricted by legislation which imposes a criminal penalty on persons for pursuing the organised activity of collecting bets without a licence or a police authorisation as required under the national legislation where those persons were unable to obtain licences or authorisations because that Member State, in breach of Community law, refused to grant licences or authorisations to such persons.
Podľa Súdneho dvora napokon obmedzenie týchto slobôd predstavuje aj právna úprava, ktorá ukladá trestné sankcie osobám vykonávajúcim organizovanú činnosť zberu stávok pri absencii vnútroštátnou legislatívou požadovanej koncesie alebo policajného povolenia, ak tieto osoby nemohli získať predmetné koncesie alebo povolenia z dôvodu odmietnutia tohto členského štátu udeliť im ich, ktoré bolo v rozpore s právom Spoločenstva.
Although in principle criminal legislation is a matter for which the Member States are responsible, Community law sets certain limits to their power, and such legislation may not restrict the fundamental freedoms guaranteed by Community law.
Hoci v zásade patrí trestná legislatíva do právomoci členských štátov, právo Spoločenstva stanovuje obmedzenia tejto právomoci a takáto legislatíva nesmie obmedzovať základné slobody zaručené právom Spoločenstva.
The next cases, namely Schwarz and Gootjes-Schwarz, Commission v Germany and Case C-444/05 Stamatelaki (judgment of 19 April 2007), concern payments for school fees or hospital treatment to an establishment in another Member State.
Ďalej, pokiaľ ide o školné alebo poplatky za nemocničnú starostlivosť zaplatené zariadeniu, ktoré sa nachádza v inom členskom štáte, je potrebné upozorniť na už citované veci Schwarz a Gootjes-Schwarz, Komisia/Nemecko, ako aj na vec Stamatelaki (rozsudok z 19. apríla 2007, C-444/05).
Schwarz and Gootjes-Schwarz and Commission v Germany related to the tax relief granted to German taxpayers in respect of school fees paid for their children’s attendance at private schools in Germany meeting certain conditions.
V uvedených veciach Schwarz a Gootjes-Schwarz, ako aj Komisia/Nemecko, sa spory týkali daňových zvýhodnení pre nemeckých daňovníkov v súvislosti so školným, ktoré je spojené so školskou dochádzkou ich detí v súkromnej škole spĺňajúcej v Nemecku určité podmienky.
This relief did not apply to fees paid to schools in other Member States.
Toto zvýhodnenie sa však neuplatňovalo na školné zaplatené v školách nachádzajúcich sa v iných členských štátoch.
Before ruling on the compatibility of this legislation with Article 49 EC, the Court stated, first, that the concept of services extends to schools essentially nanced by private funds.
Predtým, ako sa Súdny dvor vyjadril k súladu tejto legislatívy s článkom 49 ES, v prvom rade rozšíril pojem služieb na školy, ktoré sú nancované najmä zo súkromných zdrojov.
Since the aim of those establishments is to oer a service for remuneration, they can rely on the freedom to provide services.
Keďže cieľ, ktorý tieto zariadenia sledujú, pozostáva z poskytovania služieb za odplatu, môžu sa odvolávať na slobodné poskytovanie služieb.
It is not necessary, however, for their nancing to be provided by the pupils or their parents, as Article 50 EC does not require that the service be paid for by those for whom it is performed.
Nie je však potrebné, aby nancovanie týchto zariadení bolo zabezpečované žiakmi alebo ich rodičmi, keďže článok 50 ES nevyžaduje, aby za služby platili tí, ktorí z nich majú úžitok.
On the other hand, schools which are not essentially nanced by private funds, in particular schools forming part of a system of public education, are excluded from the denition of services, given that, by establishing and maintaining a system of public education, nanced as a general rule by the public budget and not by pupils or their parents, the
Naopak, školy, ktoré nie sú nancované v prevažnej miere zo súkromných zdrojov, najmä verejné školy, sú z pôsobnosti pojmu služieb vylúčené, keďže zriadením a udržaním systému verejného vzdelávania nancovaného vo všeobecnosti z verejných zdrojov, a nie žiakmi alebo ich rodičmi, štát
State simply carries out its task in the social, cultural and educational fields towards its population.
Súdny dvor jednoducho plní svoju úlohu voči obyvateľom v sociálnej, kultúrnej a vzdelávacej oblasti.