vyjadruje poľutovanie nad neochotou členských štátov EÚ definovať spoločnú pozíciu o kríze v Líbyi, o rezolúcii Bezpečnostnej rady OSN 1973 a o spôsoboch, ako ju implementovať; vyjadruje hlboké znepokojenie nad rizikom, pokiaľ ide zvažovanie ad hoc koalície založenej na ochote alebo dvojstrannej spolupráci ako reálnej náhrady za SBOP, pretože žiadny európsky štát nemá kapacitu byť významným aktérom bezpečnosti a obrany vo svete 21. storočia; pripomína, že Lisabonská zmluva stanovuje možnosť poveriť vykonaním operácie krízového riadenia skupinu členských štátov, ale iba v rámci rozhodnutia Rady, ktoré definuje ciele, rozsah a podmienky ich realizácie, a v súčinnosti s podpredsedom Komisie/vysokým predstaviteľom EÚ; trvá na tom, že spoločná reakcia na vývoj v Líbyi je nevyhnutná z hľadiska formulácie dôveryhodného nového prístupu k našej politike južného susedstva; znovu opakuje, že mandát udelený rezolúciou Bezpečnostnej rady OSN č. 1973(2011) na ochranu líbyjského civilného obyvateľstva by sa nemal prekročiť neprimeraným použitím sily; vyzýva podpredsedníčku Komisie/vysokú predstaviteľku, aby prijala konkrétne opatrenia na dosiahnutie skorého prímeria s cieľom zastaviť krviprelievanie a utrpenie líbyjského ľudu; naliehavo žiada podpredsedníčku Komisie/vysokú predstaviteľku, aby zohrávala významnú a priamu úlohu pri podpore politických iniciatív v tomto smere; pokladá za kľúčové, aby sa úzko spolupracovalo s dočasnou prechodnou národnou radou, Africkou úniou a Arabskou ligou s cieľom nájsť pre súčasný vojenský konflikt politické a diplomatické riešenia vrátane cieľa, ktorým je zabezpečiť rezignáciu Kaddáfího režimu; zdôrazňuje, že vypracovanie stratégie pre región Sahel a Africký roh je ďalšou konkrétnou príležitosťou preukázať schopnosť EÚ riešiť otázky bezpečnosti a vývoja;
Regrets the unwillingness of the EU Member States to define a common position on the Libya crisis, on UN Security Council Resolution 1973 and on the ways to implement it; expresses deep concern about the risk of considering ad hoc coalitions of the willing or bilateral cooperation as viable substitutes for CSDP, as no European State has the capacity to be a significant security and defence actor in the 21st century world; recalls that the Lisbon Treaty provides for the possibility to entrust the implementation of a crisis management operation to a group of Member States, but only within the framework of a Council decision defining the objectives, scope and conditions of their implementation, and with the association of the HR/VP; insists that a common response to the developments in Libya is essential to formulate a credible new approach for our southern neighbourhood policy; reiterates that the mandate given in UN Security Council Resolution 1973(2011) to protect Libyan civilians should not be exceeded through the disproportionate use of force; calls on the VP/HR to take concrete measures to secure an early ceasefire in order to stop the bloodshed and suffering of the Libyan people; urges the VP/HR to play a strong and direct role in fostering political initiatives in this direction; considers it crucial to work closely with the Interim Transitional National Council, the African Union and the Arab League in order to channel the current military conflict towards political and diplomatic solutions, including the objective of securing the resignation of the Gaddafi regime; underlines that the elaboration of a strategy for the Sahel region and the Horn of Africa is yet another concrete opportunity to demonstrate the ability of the EU to act both on security and development challenges;