natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tretí ukazovateľ naznačuje relevantnosť tejto úlohy pre respondentov.
The third and final indicator tries to ascertain how relevant this role is to respondents.
Ďalšie 4 % opýtaných sa domnievali, že právo Spoločenstva sa ich nedotýka, ale vyslovili nádej, že sa to časom zmení vzhľadom na nedávny vstup ich krajiny do EÚ.
A further 4% currently felt unconcerned by Community law, but hoped that this would change with time, given the recent accession of their Member State.
Menšina (14 %) napokon považovala svoju úlohu za významnú a niektorí (4 %) ju považovali za mimoriadne dôležitú pre ich každodennú pracovnú činnosť.
Finally, a minority (14%) considered this role to be important and some (4%) considered it crucial to their daily activities.
Ak by sme teda mali na základe odpovedí na túto otázku zostaviť stručný profil typického sudcu prvého stupňa, vyzeral by takto:
Thus, if we were to present a profile of a typical first instance judge, based on the answers to this question, it could be summarised in this way:
„Považujem sa predovšetkým za vnútroštátneho sudcu.
"I see myself primarily as a national judge.
Právo Spoločenstva beriem vážne, aj napriek tomu, že pri riešení takej komplexnej legislatívy ide o veľkú zodpovednosť.
I take Community law seriously, although it is a big responsibility to deal with such a complex body of law.
Pri vykonávaní svojej každodennej práce sa s ním stretávam zriedka, pretože strany sa naň takmer vôbec neodvolávajú."
Also, I rarely come across it in my daily work because the parties hardly ever raise it."
(b) Prehľad jednotlivých odpovedí
(b) Overview of individual responses
(i) Právo Spoločenstva ako neoddeliteľná súčasť vnútroštátneho práva a vnútroštátny sudca ako pasívny arbiter
(i) Community law as an integral part of national law and the national judge as a passive arbiter
Veľmi veľký počet sudcov odpovedal v tom zmysle, že sami seba nepovažujú za prvých sudcov práva Spoločenstva, ani týmto spôsobom nevnímajú svoju každodennú prácu, pretože vnútroštátne právo je už súčasťou práva Spoločenstva.
A very large number of judges responded that they did not perceive themselves as first judges of Community law, nor did they think of their daily work in that way, because national law already incorporated Community law.
Mnoho opýtaných osôb, predovšetkým z Poľska, uviedlo, že pri správnej implementácii práva Spoločenstva prostredníctvom vnútroštátnej legislatívy sa absolútne odstránila potreba využívať zásadu priameho účinku smerníc.
Indeed, many respondents, particularly from Poland, stated that national law correctly implementing Community law entirely removed the need to make use of the principle of direct effect of Directives.
Väčšina sudcov preto uviedla, že právo Spoločenstva by uplatňovali priamo a nezávisle od akýchkoľvek vykonávacích opatrení jedine v tom prípade, ak by sa strany naň špeciálne odvolávali.
Therefore, most judges stated that they would only apply Community law directly and independently of any implementing measure if the parties specifically raised it.
Jeden nemecký sudca správneho súdu sa považoval za „otvárača dverí“ smerom k ESD pre strany, ktoré si tak ďaleko želali zájsť.
One German administrative judge saw himself as a "door opener" to the ECJ for those parties who wanted to go that far.
Jeden poľský sudca opísal uvedený postoj v tomto ohľade ako „dosť pasívny“.
One Polish judge described this attitude as being "rather passive" in this respect.
Často nasledovalo všeobecné pozorovanie, že ani strany ani právnici sa nikdy vo významnej miere o právo Spoločenstva neopierali.
A common observation which often followed was that neither the parties, nor the lawyers ever relied on Community law to any meaningful extent.
Jeden poľský sudca poznamenal, že vstup jeho krajiny do Európskej únie mu v každodennej práci nepriniesol žiadnu hmatateľnú zmenu.
As a result, one Polish judge observed that accession to the European Union had not resulted in any tangible change in his daily work.
Sudca z francúzskeho odvolacieho súdu poznamenal, že mnohí sudcovia si neuvedomili, že právo Spoločenstva má vplyv na oveľa viac oblastí, ako len na cezhraničné situácie.
A French appeal court judge commented that many judges still did not realise that Community law applied beyond cross-border cases.
Sudca z Francúzska uviedol, že na právo Spoločenstva sa pozerá so strachom, pretože ide o neznámy legislatívny systém, ku ktorému sa zložito pristupuje, pričom ešte väčší problém ako sudcovia majú pri prístupe k nemu právnici.
A French judge commented that he perceived Community law "with fear" because it was an unknown body of law which was difficult to access and that lawyers had even more trouble accessing it than judges.
Tento pocit vyjadril aj sudca z nemeckého súdu druhého stupňa, pre ktorého bola terminológia právneho systému Spoločenstva „cudzia“ alebo „extrémne cudzia“.
This apprehension was echoed by a German second instance court judge who considered the terminology used in Community law to be “foreign” or “alien”.
Ďalšia, opakovane sa vyskytujúca obava, sa týkala celkového rozsahu sekundárnych právnych predpisov Spoločenstva a pocitu, že legislatíva sa neustále vyvíja, jej objem sa zväčšuje a stáva sa čoraz komplikovanejšou.
A further recurring worry was the sheer extent of Community secondary legislation, and the impression that it is continually evolving and increasing in quantity and complexity.
Niekoľko sudcov, medzi ktorými boli aj sudcovia prejavujúci značné nadšenie a záujem o právo Spoločenstva, vyslovilo názor, že je mimoriadne náročné sledovať najnovší vývoj legislatívy v určitých oblastiach.
Several judges, including some who showed considerable enthusiasm and interest in Community law, considered that keeping up to date in specific areas was particularly challenging.
Respondenti pravidelne vyjadrovali obavy z toho, že v dôsledku pracovnej záťaže bolo pre nich veľmi ťažké, ak nie nemožné, venovať sa hĺbkovému skúmaniu legislatívy Spoločenstva.
Respondents regularly expressed concern at the fact that their workload made any in-depth examination of Community law issue very difficult indeed, if not impossible.
Tento názor bol podporený dojmom, že na porozumenie určitému aspektu práva Spoločenstva na dostatočnej úrovni je potrebné omnoho viac času, ako na preskúmanie niektorej oblasti vnútroštátneho práva.
This point was reinforced by the perception that one needed to invest significantly more time to gain a satisfactory understanding of a point of Community law than the time needed for a similar examination of domestic law.
Niektorí sudcovia zaujali voči vplyvu práva Spoločenstva na vnútroštátne právo nepriateľský postoj.
Several judges were hostile to the influence of Community law over national law.
Jeden nemecký sudca z finančného súdu vyslovil názor, že vplyvom práva Spoločenstva sa zvýšilo riziko „zlých“ rozhodnutí a ohrozila právna istota.
One German judge from a financial court was of the opinion that the influence of Community law increased the risk of "bad" judgments and undermined legal certainty.
Jeden sudca pracovného súdu vnímal úlohu, ktorú mal zohrávať v právnom poriadku Spoločenstva, ako „provokáciu“.
Finally one labour court judge felt rather “provoked” at being brought into playing a role in the Community legal order.
Jeden nemecký sudca kritizoval skutočnosť, že sudcovia prvého stupňa majú len zriedka technické prostriedky na to, aby sa popasovali s právom Spoločenstva a iniciatíva najčastejšie spočíva na pleciach právnikov s vysokou kvalifikáciou.
One German judge criticised the fact that first instance judges rarely had the technical means to get to grips with Community law, and the initiative rests most often with highly qualified lawyers.
Niekoľko sudcov, ktorí sa nikdy európske právo neučili, vrátane jedného sudcu odvolacieho súdu z Francúzska a jedného nemeckého sudcu vo veku nad šesťdesiat rokov, považovalo právny poriadok Spoločenstva za obzvlášť náročný.
Several judges who were never taught EU law during their studies due to their age, including one French judge sitting in an appeal court and one German judge in his mid sixties found the Community legal order particularly challenging.
Množstvo sudcov z „nových“ členských štátov hľadelo s nádejou do budúcnosti.
A number of judges from "new" Member States looked very much to the future.
Jeden sudca zo Slovinska napríklad uviedol, že tento konkrétny aspekt práce sudcu bude postupne získavať stále významnejšie miesto.
For instance, a Slovenian judge stated that this particular aspect of the judge’s work would grow naturally in time.
Niekoľko sudcov cítilo pri uplatňovaní práva Spoločenstva neistotu.
Several judges felt insecure when applying Community law.
Neboli úplne oboznámení s právnou tradíciou a metódy výkladu boli odlišné od bežných metód.
The legal tradition was not as familiar and the methods of interpretation were different than those normally used.
Jedna sudkyňa správneho súdu vyslovila pocit, že právne predpisy Spoločenstva sa vyznačujú dimenziou, ktorú vo svojej každodennej práci nedokáže pochopiť.
One administrative judge felt that Community law had a dimension which she could not grasp in her daily work.
Značná menšina sudcov sa na druhej strane jednoznačne cítila pohodlnejšie v priamom kontakte s právom Spoločenstva, ktoré považovala za „zjavnú realitu“.
On the other hand, a sizeable minority of judges clearly felt more comfortable having direct contact with Community law, considering it to be an "obvious reality".
Jeden taliansky sudca tvrdil, že si je veľmi dobre vedomý dôsledkov svojej funkcie prvého sudcu práva Spoločenstva, avšak dovolil si len dúfať, že kolegovia v ostatných členských štátoch majú rovnaký pocit.
One Italian judge claimed to be well aware of the implications of being a first judge of Community law, but only hoped that colleagues in other Member States felt the same way.
Ďalší respondent uviedol, že aj keď si sudcovia túto realitu čoraz lepšie uvedomujú, nedá sa to celkom povedať o stranách súdnych sporov a o právnikoch.
A further respondent considered that, although this reality was becoming increasingly obvious to judges, parties and lawyers were not necessarily following suit.
Jeden rakúsky sudca, ktorý sa priznal k počiatočným pocitom nepriateľstva voči právu Spoločenstva, poznamenal, že čím viac toto právo uplatňuje, tým „samozrejmejšie“ sa v jeho očiach stáva.
An Austrian judge who admitted being initially hostile to Community law commented that, the more he applied it, the more "self-evident" it became.
Nemecký sudca správneho súdu zašiel ešte ďalej a uviedol, že táto úloha je „vzrušujúca, ale náročná“, pretože právne predpisy Spoločenstva sú stále relatívne nové a chýba príslušná úroveň vzdelávania a knižničného vybavenia.
A German administrative judge went further to consider that the role was "thrilling but difficult" because Community law was still relatively new and not supported by adequate training and library facilities.
Z dvoch správnych súdov v Nemecku zaznel názor, že je dobré, že väčšinu otázok týkajúcich sa právneho poriadku Spoločenstva je možné okamžite objasniť na prvom stupni, bez toho, aby boli potrebné viacnásobné odvolania.
Two administrative courts in Germany made the point that it was a good thing that most questions of Community law could be immediately clarified at first instance without multiple appeals.
Riešiť tieto otázky jedine na úrovni vyšších vnútroštátnych súdov je kontraproduktívne, pretože sa tým zbytočne predlžuje trvanie konaní.
It was counter-productive to only consider these points in higher national courts because this dragged cases on unnecessarily.
Sudca obchodného súdu z Francúzska uviedol, že sudcovia prvého stupňa sú často „v prvej línii“ v styku s právnym poriadkom Spoločenstva a často čelia odporu z vyšších regionálnych súdov.
A French commercial judge stated that first instance judges were often on the "front line" of Community law, and often in face of opposition from higher national courts.
Ďalší nemecký sudca bol neustále „v kontakte“ s právnymi predpismi Spoločenstva.
Another German judge was constantly "accompanied" by Community law.
Aj keď legislatíva EÚ nemala vždy centrálne miesto ( im Vordergrund ), vždy cítil, že ju vníma v pozadí ( im Hinterkopf ).
Whilst, it did not take center stage ( im Vordergrund ), it was however always there at the back of his mind ( im Hinterkopf ).
Jeden francúzsky sudca uviedol, že bolo potrebné vytvoriť určité „reflexy“, pretože na mnohé právne ustanovenia sa musel namiesto niektorej zo strán sporu odvolať samotný sudca.
One French judge stated that certain reflexes had to be developed because a lot of provisions of Community law had to be raised of the judge’s own motion rather than being raised by one of the parties.
Niektorí respondenti konkrétne spomenuli to, že využili právne nástroje v oblasti súdnej spolupráce v občianskoprávnych veciach (článok 62 ods. c) Zmluvy o ES), najmä nariadenie Brusel I, smernicu o právnej pomoci a nariadenie o doručovaní dokumentov
Several respondents specifically referred to their use of instruments in the field of judicial cooperation in civil matters (Article 61(c) EC), in particular the Brussels I Regulation, the Legal Aid Directive and the Regulation on Service of Documents
Sudca v oblasti rodinného práva sa konkrétne zaujímal o uplatňovanie nariadenia Brusel II „bis“, pretože nariadenie prinieslo európskym občanom jednoznačnú „pridanú hodnotu“.
A family judge was specifically interested in applying the Brussels II "bis" Regulation, as it brought clear ‘added value’ to European citizens.
Jeden sudca vyslovil názor, že právo Spoločenstva bolo obzvlášť potrebné v oblasti ochrany spotrebiteľa, avšak väčšina jeho kolegov z vlastnej krajiny tento názor nezdieľala.
One judge considered that Community law was particularly vital in the area of consumer protection, but that most national colleagues failed to perceive this.
Podľa dvoch sudcov z rôznych najvyšších súdov je niekedy ťažké posúdiť, či je možné doktrínu acte clair v danom prípade uplatniť.
According to two judges from different supreme courts, it was sometimes difficult to determine whether the acte clair doctrine applied to a given case.
Najjednoznačnejším dôvodom bolo, že je ťažké určiť, či niektorý vnútroštátny súd v inom členskom štáte už podobnú otázku riešil a aké bolo jeho rozhodnutie.
The most apparent reason for this was that it was hard to ascertain whether any national court in another Member State had considered a similar issue and what its decision had been.
790 respondentov poskytlo svoje pripomienky alebo návrhy týkajúce tejto otvorenej otázky.
790 respondents offered comments or suggestions on this open question.
Zďaleka najpopulárnejším návrhom (51,1 %) bolo svedomité a nepretržité vzdelávanie v oblasti európskeho práva počas štúdia a vykonávania činnosti sudcu a v tejto súvislosti bolo vyjadrených mnoho praktických pripomienok (pozri nižšie – písmeno b)).
Thorough and continuous training in European law throughout a judge’s studies and career was by far the most popular suggestion (51,1%) and many practical comments were made in that respect (see below – section b).
Na druhom mieste je požiadavka väčšieho množstva informácií alebo ich vyššej kvality (21,5 %) a návrhy na sprístupnenie týchto informácií.
Second came calls for more or better information (21,5%) and proposals on how to make this information available.
Často sa vyskytovali aj požiadavky na lepšiu tvorbu právnych predpisov na úrovni Spoločenstva (9,4 %).
Calls for better law-making at Community level were widespread (9,4%).
Nakoniec boli štyri kategórie približne rovnako populárne: otázka jazykového vzdelávania (4,4 %), spôsob, akým narábať s právom Spoločenstva na vnútroštátnej úrovni (4,3 %), požiadavka na Európu, aby robila menej, ale lepšie (4,1 %) a napokon otázky týkajúce sa Súdneho dvora Európskych spoločenstiev a jeho rozsudkov (3,7 %).
To conclude, four categories were more or less equally popular: the issue of language training (4,4%), the way in which Community law should be dealt with at national level (4,3%), calls for Europe to do less but to do it better (4,1%) and finally issues concerning the ECJ and its judgments (3,7%).
Drvivá väčšina respondentov z tejto kategórie (75 %) podporila intenzívnejšie vzdelávanie v oblasti práva Spoločenstva na všetkých úrovniach.
An overwhelming majority of respondents in this category (75%) backed an increase in Community law training at all levels.
Po prvé, niekoľko sudcov zastávalo názor, že právo Spoločenstva by sa malo stať základným alebo povinným odborom univerzitného štúdia práva, ako je to už v niektorých členských štátoch.
Firstly, a few judges were of the opinion that Community law should become a core or mandatory course in university law degrees, as is already the case in some Member States.
Francúzsky sudca sa domnieval, že právo Spoločenstva bolo niekedy nedostatočne integrované do vnútroštátnych učebných osnov v oblastiach, kde Spoločenstvo uplatňuje svoje právomoci v širokom rozsahu.
A French judge considered that Community law was sometimes not sufficiently integrated into national curricula in areas where Community competence had been widely exercised.
Respondenti trvali ešte väčšmi na dôležitosti vzdelávania v oblasti práva Spoločenstva, najmä o prejudiciálnom konaní, pokiaľ išlo o vnútroštátne školy, kde sa vzdelávajú budúci magistri a sudcovia.
Respondents insisted even more on the importance of Community law training, particularly on the preliminary ruling procedure, when it came to national schools for future magistrates and judges.
Niekoľko opakujúcich sa návrhov sa týkalo vzdelávania sudcov vykonávajúcich svoju činnosť.
There were several recurrent suggestions on the subject of professional training for practising judges.
Po prvé, vzdelávanie by malo byť pre sudcov bezplatná.
First of all, training had to be free of charge for judges.
Jeden sudca sa domnieval, že takéto vzdelávanie je vo verejnom záujme a súčasťou služieb poskytovaných verejnosti.
One judge considered that such training was in the public interest, and part of the service offered to the public.
Nemecký sudca pracovného súdu konštatoval, že po takýchto kurzoch je veľký dopyt, ale že počet miest je obmedzený, a že účastníci na ne museli často finančne prispievať.
A German labour court judge found that there was great demand for such courses, but that places were limited and that a financial contribution was often requested from participants.
Po druhé, vzdelávanie musí byť pravidelné, alebo dokonca stála, pričom sa niektorí sudcovia domnievajú, že by bola účinná len v prípade, že bude povinná.
Secondly, training had to be regular, or even constant, with some judges considering it would only be effective if it was made mandatory.
Po tretie, všeobecné vzdelávanie v oblasti práva Spoločenstva sa požadovalo v prvom rade na vnútroštátnej úrovni a čo najbližšie k pracovisku respondenta.
Thirdly, general training in Community law was sought primarily at national level, and as close as possible to the respondent’s place of work.
Podstatný dopyt sa týkal špecializovanejších kurzov a dal sa pritom zaznamenať opačný trend, keď sudcovia niekedy požadovali, aby boli takéto kurzy organizované na európskej úrovni, napríklad formou konferencií účastníkov z ostatných členských štátov.
There was also substantial demand for more specialised courses and here an opposite trend was noticeable, with judges sometimes requesting that such specialised courses be organised at a European level for example in the form of a conference with participants from other Member States.
Po štvrté, všeobecné vzdelávanie sa musí dostať k čo najväčšiemu počtu vnútroštátnych sudcov na všetkých súdnych úrovniach.
Fourthly, general training had to reach the largest possible number of national judges from all court levels.
Nakoniec niektorí sudcovia uvádzali vzdelávanie ako dôležitú z hľadiska motivácie.
Finally training was referred to by several judges as important for motivational reasons.
Právo Spoločenstva bolo náročným súborom zákonov a kurzy by mohli prispieť k prekonaniu určitých pochybností v tejto súvislosti.
Community law was a daunting body of law, and courses could help overcome certain doubts in this respect.
Veľký počet hlavne poľských, ale aj maďarských, slovinských, bulharských, rumunských a nemeckých sudcov požadovalo, aby bolo vnútroštátne vzdelávanie praktickejšie a menej teoreticky zamerané.
A large number of mainly Polish, but also Hungarian, Slovenian, Bulgarian, Romanian and German judges demanded that national training be more practical and less focused on theory.
Malo by zahŕňať prípadové štúdie alebo semináre s odborníkmi.
This should include case studies or workshops with experts.
Podstatný počet sudcov vyjadril aj želanie navštíviť inštitúcie EÚ, osobitne Súdny dvor Európskych spoločenstiev.
A substantial number were also keen to visit EU institutions, specifically the ECJ.
Mnohí respondenti veľmi rovnomerne zastupujúci členské štáty poukazovali na význam výmenných programov pre sudcov v rámci EÚ.
Numerous respondents from a very balanced array of Member States noted the importance of exchange programmes for judges within the EU.
Najväčší význam sa pritom prikladal príležitosti na diskusiu o spoločných témach so sudcami z ostatných členských štátov a na zistenie spôsobu riešenia podobných problémov v odlišnom súdnom kontexte.
The most important aspect was the opportunity to discuss matters of common concern with judges from other Member States and see how they deal with similar problems in a different judicial context.
Podľa jedného nemeckého sudcu sú takéto výmeny nevyhnutné pre sudcov, aby „videli za hranice svojej krajiny“, a tak rozšírili ich obzory.
According to a German judge, exchanges were key to judges "thinking outside of their national box", and thus broadening their horizons.
Okrem toho viacerí holandskí, belgickí, slovinskí a nemeckí sudcovia prejavili osobný záujem o stáže na Súdnom dvore Európskych spoločenstiev.
Furthermore, several Dutch, Belgian, Slovenian and German judges were personally interested in traineeships at the ECJ.
Respondenti prejavili aj určitú dávku frustrácie v súvislosti s vnímaným nedostatkom počtu miest pre účastníkov výmenných programov.
A certain amount of frustration was also expressed in relation to the perceived shortage of places for participants on exchange programmes.
Jeden sudca sa napríklad domnieval, že zúčastniť sa na nich môžu len sudcovia pracujúci na ministerstve spravodlivosti, kým druhý sudca sa domnieval, že výmenné programy sú vyhradené pre privilegovanú elitu, čo však náležite neodôvodnil.
For example, one judge considered that only judges working in the justice ministry could participate, whereas another judge considered exchange programmes to be reserved for a privileged elite but did not state any particular reason why.
V tejto časti sa nachádzajú aj odpovede, ktoré vyjadrovali požiadavku častejších kontaktov medzi vnútroštátnymi sudcami, napríklad v podobe špecializovaných sietí, ktoré však nezahŕňajú samotnú výmenu.
This section also incorporates responses which called for more contact between national judges, in the form of specialised networks for example, but falling short of an actual exchange.
Jeden nemecký sudca upozornil na význam osobných, namiesto anonymných, kontaktov so sudcami z iných členských štátov.
A German judge highlighted the importance of having a personal, as opposed to an anonymous, connection with judges in other Member States.
Jeden sudca najvyššieho súdu poznamenal, že výmeny názorov medzi sudcami z celej EÚ sú nevyhnutné dokonca aj na uplatňovanie doktríny acte clair , ktorá si vyžaduje, aby vnútroštátni sudcovia zisťovali, k akým výsledkom dospeli súdy v iných členských štátoch a či rôznorodosť výsledkov výkladu je na ujmu jednotného uplatňovania práva Spoločenstva.
A judge from a supreme court commented that exchanges of view between judges from all over the EU was even essential in order to apply the acte clair doctrine, which required the national judge to check what other results domestic courts had reached and whether the diversity of interpretive outcomes reached was liable to prejudice the uniform application of Community law.