natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V prvom rade by sa uplatňovali národné volebné systémy, ale iba počas prechodného obdobia, v očakávaní zavedenia jednotnejšieho volebného systému, ktorý mal byť pripravený v čase druhých volieb.
National electoral systems would apply in the first instance but for a transitional period only, pending the introduction of a more uniform electoral system, presumed to be ready in time for the second elections.
Hlasovanie sa malo uskutočniť v celom Spoločenstve počas troch rovnakých dní.
Polling would take place across the Community within the same three days.
Dvojité parlamentné mandáty boli povolené, ale nepodporovali sa.
Dual parliamentary mandates would be permitted but not encouraged.
Prijal sa zoznam kancelárií na úrovni ES, ktoré sa považovali za nezlučiteľné s mandátom Európskeho parlamentu.
A list was agreed of the offices at EC level deemed incompatible with a European Parliamentary mandate.
Kreslá (355 kresiel pre vtedy deväť štátov) sa mali rozdeliť na pomernom základe, a to takto: Nemecko 71, Spojené kráľovstvo 67, Taliansko 66, Francúzsko 65, Holandsko 27, Belgicko 23, Dánsko 17, Írsko 13, Luxembursko 6.
355 seats (for the then nine States) would be distributed on a proportional basis, as follows: Germany 71, UK 67, Italy 66, France 65, Netherlands 27, Belgium 23, Denmark 17, Ireland 13, Luxembourg 6.
Výsady a imunity priamo zvolených poslancov EP mali byť rovnaké ako v prípade poslancov ich národných parlamentov.
The privileges and immunities of directly-elected MEPs would be those of their national equivalents.
Uváženie sa malo ponechať na jednotlivých štátoch aj v súvislosti s oprávneným vekom voličov a kandidátov, obsadzovaním uvoľnených miest, pravidlami pre politické strany a podmienkami vykonávania mandátu poslancov EP.
National discretion would also apply with respect to the eligible age of electors and candidates, the filling of vacancies, the rules for political parties, and MEPs’ terms and conditions.
V očakávaní vstupu jednotného volebného postupu do platnosti mal Parlament rozhodnúť o preskúmaní osvedčení o zvolení za poslanca.
Pending the entry into force of the uniform electoral procedure, Parliament would rule on the verification of the credentials of Members.
Členské štáty považovali Patijnovu správu za dostatočne pragmatickú, aby sa stala základom pre rokovanie v Rade.
The Patijn Report proved to be sufficiently pragmatic for Member States to take it as the basis for negotiation in the Council.
Veľkým kameňom úrazu pri dosiahnutí dohody bola skutočnosť, že britská vláda neustále odmietala prijať volebný systém pomerného typu, pričom počet kresiel získaných v Európskom parlamente sa mal vo veľkej miere zhodovať s počtom odovzdaných volebných hlasov.
The big stumbling block to an agreement continued to be the British government’s refusal to adopt an electoral system of a proportional type whereby seats won in the European Parliament would broadly match the votes cast in the ballot box.
Konečne priame voľby
Direct elections at last
Rada 20. septembra 1976 dosiahla dohodu o Akte o priamych a všeobecných voľbách poslancov Európskeho parlamentu.
On 20 September 1976 the Council reached agreement on an Act concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage.
Akt, ktorý má štatút primárneho práva a ktorý vyžadoval ratifikáciu každým členským štátom, bol pripojený k rozhodnutiu.
The Act, which has the status of primary law and which required ratification by each Member State, was annexed to a Decision.
Rada vytvorila snemovňu 410 poslancov (pre vtedy deväť členských štátov), pričom štyri najväčšie štáty mali rovnaký počet kresiel.
The Council established a chamber of 410 deputies (for the then nine States), with the four largest States enjoying an equal number of seats.
Cieľ budúceho jednotného volebného postupu zostal rovnaký, na jeho dosiahnutie sa však nestanovil nijaký časový rámec.
While the objective of a future uniform electoral procedure was repeated, no timetable was set for its accomplishment.
Hlasovanie sa malo uskutočniť medzi štvrtkom a nedeľou.
Voting was to take place between Thursday and Sunday.
V očakávaní schválenia jednotného volebného postupu Parlament pri preskúmaní osvedčení o zvolení jednotlivých kandidátov zohľadňoval oficiálne výsledky vyhlásené každým členským štátom.
Pending the emergence of a uniform electoral procedure, the verification by Parliament of the credentials of those elected would take note of the official results declared in and by each Member State.
Stanovil sa zmierovací postup s Parlamentom, aby sa vyjasnili podrobnosti.
A conciliation procedure was established with the Parliament to iron out the details.
Spojené kráľovstvo a Dánsko pripojili vyhlásenia týkajúce sa ich zámorských území a Nemecko pripojilo vyhlásenie týkajúce sa Berlína.
The UK and Denmark annexed declarations concerning their overseas territories; and Germany another with respect to Berlin.
Po určitom meškaní sa prvé voľby do Európskeho parlamentu uskutočnili v júni 1979.
After a certain delay, the first elections to the European Parliament took place in June 1979.
Novozvolený Parlament sa čoskoro začal venovať otázke zmeny aktu z roku 1976 na jednotný volebný postup.
The newly elected Parliament soon addressed the matter of turning the 1976 Act into a uniform electoral procedure.
Návrh Seitlingerovej správy sa zameriaval na otázku rozšírenia pomerného zastúpenia.
The drafting of the Seitlinger Report focussed on the issue of extending proportional representation.
Seitlingerova správa, prijatá 10.marca 1982, a to 158 hlasmi za, pričom proti bolo 77 poslancov a 27 poslancov sa zdržalo hlasovania; Ú. v.
Seitlinger Report, adopted on 10 March 1982 by 158 votes to 77 with 27 abstentions; OJ C 87, 5.4.1982.
Navrhoval volebné obvody s viacerými poslancami, ktorých počet sa pohyboval medzi tromi a pätnástimi poslancami EP, pričom kreslá sa mali rozdeliť podľa D´Hondtovho systému, a umožňoval prednostné hlasovanie pre jednotlivých kandidátov na listinách.
It proposed multi-member constituencies of between three and fifteen MEPs, with seats allocated by the D’Hondt system, and allowed for the possibility of preferential voting for individual candidates within lists.
Konštatovalo sa v nej, že na základe „osobitných zemepisných či etnických faktorov“ sa môžu vyskytnúť odchýlky od normy.
It noted that there could be deviation from the norm on the grounds of ‘special geographical or ethnic factors’.
Seitlinger sa zasadzoval aj o to, aby príslušníci jedného členského štátu s bydliskom v inom členskom štáte viac ako päť rokov mali právo voliť v krajine svojho bydliska.
Seitlinger also sought to insist that nationals of one Member State resident in another for more than five years should be given the right to vote in their country of residence.
Navrhoval, aby sa hlasovanie obmedzilo na dva dni (nedeľu a pondelok).
It was proposed that polling be reduced to two days (Sunday and Monday).
Vzhľadom na celkovú politickú situáciu v Spoločenstve a pretrvávajúci odmietavý postoj britskej vlády opustiť svoj systém jednoduchej väčšiny uplatňovaný vo volebných obvodoch s jedným členom však Rada nemohla dosiahnuť žiadny pokrok.
However, in view of the general political situation in the Community, coupled with continuing British refusal to abandon its simple majority system in single member constituencies, no progress was possible in the Council.
Podobný osud čakal aj Reihnolda Bockleta, spravodajcu vymenovaného pre túto oblasť v nasledujúcom volebnom období 1984 – 1989.
A similar fate awaited Reinhold Bocklet, appointed rapporteur on the matter in the next mandate, 1984-89.
Jeho úsilie stroskotalo na prekážke Britov.
His efforts foundered on the obstacle of the British.
Nebolo možné zlúčiť pomerný a nepomerný volebný systém do rámca, ktorý by sa spoľahlivo mohol nazvať jednotným a ktorý by zároveň pomohol dosiahnuť konsenzus v Parlamente alebo v Rade.
Ingenuity was not able to marry proportional and non-proportional electoral systems within a framework which could credibly be called ‘uniform’ and which, at the same time, would induce a consensus within either Parliament or Council.
Pád berlínskeho múru a začlenenie východného Nemecka do Spoločenstva si vynútilo revíziu počtu nemeckých poslancov v Európskom parlamente.
The fall of the Berlin Wall and the integration of East Germany into the Community necessitated a review of the number of German deputies in the European Parliament.
Po voľbách v roku 1989 (vo vtedy 12 štátoch) bol za spravodajcu v tejto veci vymenovaný Karel De Gucht.
After the 1989 elections (in the then 12 states), Karel De Gucht was appointed rapporteur on the dossier.
Úspešne sa mu podarilo vypracovať dve predbežné správy, ktoré pohli veci dopredu.
He successfully produced two ‘interim reports’ which pushed things along.
De Gucht v prvej správe zopakoval niekdajší návrh Parlamentu na využitie D´Hondtovho systému.
In the first, De Gucht repeated Parliament’s earlier proposal for the use of D’Hondt.
Znepokojený znížením počtu voličov v roku 1984 a 1989 začal rozpravu o otázke ako by sa mala viesť a financovať kampaň na voľby do Európskeho parlamentu.
Concerned about declining turnout in 1984 and 1989, he introduced to the debate the question of how the campaign for the European Parliamentary elections should be run and financed.
V druhej správe De Gucht navrhol, aby počet kresiel zjednoteného Nemecka vzrástol na 99, pričom Francúzsko, Taliansko a Spojené kráľovstvo si ponechajú po 87 kresiel.
In his second report, De Gucht proposed that the unified Germany’s number of seats should rise to 99, leaving France, Italy and the UK with 87 each.
Nakoniec De Gucht navrhol doplnkový systém, v rámci ktorého by sa dve tretinu britských kresiel mohli zvoliť jednoduchou väčšinou vo volebných obvodoch s jedným poslancom, ale zostávajúca tretina by sa rozdelila pomerne k celkovému počtu hlasov pre každú stranu.
Finally, De Gucht proposed a top-up system whereby two-thirds of the British seats could be elected by simple majority in single member constituencies, but the remaining third would be distributed proportionately to the total vote of each party.
Bez ohľadu na úsilie Parlamentu to však bolo zvolenie labouristickej vlády v Spojenom kráľovstve v máji 1977, ktorú v tejto otázke podporovali liberálni demokrati, čo nakoniec prinieslo zmenu volebného systému.
Nevertheless, despite the efforts of Parliament, it was the election of a Labour government in the UK in May 1997, assisted on this matter by the Liberal Democrats, which finally broke the logjam over the electoral system.
Veľká Británia vo voľbách v roku 1999 zaviedla systém uzavretých zoznamov regionálneho pomerného zastúpenia.
For the 1999 elections a closed list system of regional proportional representation was introduced to Great Britain.
Severné Írsko od roku 1979 využívalo systém jedného prenosného hlasu (Single Transferable Vote) z dôvodu prevládajúcej potreby odzrkadliť menšinový názor v tejto provincii.
Northern Ireland had enjoyed STV since 1979 because of the overwhelming need to reflect minority opinion in the province.
V roku 1999 bolo do Parlamentu zvolených 10 liberálnych demokratov, 2 zelení, 2 poslanci waleskej strany Plaid Cymru a 3 poslanci za Stranu nezávislosti Spojeného kráľovstva, čo je dôkazom dôležitosti pomerného zastúpenia pre legitimitu Európskeho parlamentu.
In 1999 10 Liberal Democrats, 2 Greens, 2 Plaid Cymru and 3 UKIP MEPs were elected to the Parliament, witness to the importance of proportional representation to the legitimation of the European Parliament.
Podobné reformy sa uskutočnili vo Francúzsku počas volieb v roku 2004.
Similar reforms were made in France in time for the 2004 elections.
Prínosná zmena zmluvy
Helpful Treaty change
Maastrichtská zmluva (1992) medzitým spôsobila odvážny pokrok v oblasti občianstva Európskej únie.
Meanwhile, the Treaty of Maastricht (1992) made some bold advances in the area of European Union citizenship.
V článku 8b ods. 2 sa hovorilo:
Article 8b(2) laid down that:
... každý občan únie s bydliskom v členskom štáte, ktorého nie je štátnym príslušníkom, má právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu v členskom štáte, v ktorom má bydlisko, za rovnakých podmienok ako štátni príslušníci tohto štátu.
… [E]very citizen of the Union residing in a Member State of which he is not a national shall have the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament in the Member State in which he resides, under the same conditions as nationals of that State.
Výkon tohto práva podlieha podrobnej úprave, ktorú prijme jednomyseľným rozhodnutím Rada na návrh Komisie a po porade s Európskym parlamentom; táto úprava môže ustanoviť odchýlky, ak je to odôvodnené špecifickými problémami niektorého členského štátu.
This right shall be exercised subject to detailed arrangements adopted by the Council, acting unanimously on a proposal from the Commission and after consulting the European Parliament; these arrangements may provide for derogations where warranted by problems specific to a Member State.
Neskorší článok 19 ods. 2 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva (ZES).
Later Article 19(2) of the Treaty establishing the European Community (TEC).
Táto skutočnosť poskytla právny základ pre opatrenia na stimuláciu nadnárodných volebných politík a zvyšovanie účasti občanov.
Helpfully, this provided a legal base for measures to stimulate transnational electoral politics and increase civic participation.
Maastrichtská zmluva zároveň pozmenila a doplnila článok 138, ktorý Parlamentu poskytuje právo udeliť súhlas s návrhom Rady na jednotný volebný postup.
At the same time, the Treaty of Maastricht amended Article 138 to give to the Parliament the right of assent to the Council’s proposal for a uniform electoral procedure.
Zaviedol sa aj nový článok 138a, v ktorom sa hovorí:
It also introduced a new Article 138a which establishes that:
Politické strany na európskej úrovni sú dôležitým faktorom integrácie v rámci Únie.
Political parties at European level are important as a factor for integration within the Union .
Prispievajú k utváraniu európskeho povedomia a k vyjadreniu politickej vôle občanov Únie.
They contribute to forming a European awareness and to expressing the political will of the citizens of the Union .
Víťazstvo Tonyho Blaira v máji 1997 malo priaznivý účinok na záverečné fázy medzivládnej konferencie, ktorá vyústila do podpísania Amsterdamskej zmluvy.
Tony Blair’s victory in May 1997 had a beneficial effect on the closing stages of the Intergovernmental Conference which led up to the signing of the Treaty of Amsterdam.
Po prvé, nová zmluva stanovila hornú hranicu pre veľkosť Parlamentu na 700 poslancov – s 99 poslancami za Nemecko a po 87 poslancov pre Francúzsko, Taliansko a Spojené kráľovstvo.
First, the new Treaty capped the size of the Parliament at 700 – with 99 for Germany and 87 each for France, Italy and the United Kingdom.
Článok 138 ods. 2, potom článok 190 ods. 2.
Article 138(2), subsequently Article 190(2).
Potom pridala novú, nejednoznačnú klauzulu, ktorá znie:
It then added a new, cryptic clause, as follows:
V prípade zmien a doplnkov k tomuto odseku musí počet poslancov volených v každom členskom štáte zabezpečiť primerané zastúpenie ľudu štátov združených v Spoločenstve.
In the event of amendments to this paragraph, the number of representatives elected in each Member State must ensure appropriate representation of the peoples of the States brought together in the Community.
Po tretie, Amsterdamská zmluva vložila nový pododsek zakotvujúci, že funkčné obdobie Parlamentu trvá päť rokov.
Third, the Amsterdam Treaty inserted a new sub-paragraph establishing that the term of office of the Parliament is five years.
Znenie, ktoré sa stalo článkom 190 ods. 3, jednoducho kodifikovalo akt z roku 1976.
This, which became Article 190(3), simply codified the 1976 Act.
Po štvrté, nová zmluva zmenila a doplnila článok 190 ods. 4 (predtým 138 ods. 3) takto:
Fourth, the new Treaty amended Article 190(4) (formerly Article 138(3)), as follows:
Európsky parlament vypracuje návrhy na priame a všeobecné voľby konané jednotným postupom vo všetkých členských štátoch alebo v súlade so zásadami spoločnými pre všetky členské štáty.
The European Parliament shall draw up a proposal for elections by direct universal suffrage in accordance with a uniform electoral procedure in all Member States or in accordance with principles common to all Member States .
Zdôraznenie spravodajcu.
Rapporteur's emphasis.
Táto revízia odzrkadlila pragmatickejší prístup Parlamentu, ako je sformulovaný v De Guchtovej správe.
This revision reflected the more pragmatic approach of the Parliament as articulated in the De Gucht Report.
Zmena konkrétne umožnila Írsku naďalej využívať jeden prenosný hlas (Single Transferable Vote) namiesto systému kandidátnych listín s najvyšším priemerom.
In particular, the change would allow the Irish to continue to use the Single Transferable Vote (STV) instead of a largest average list system.
Nakoniec sa v Amsterdamskej zmluve vhodne pridal nový článok 190 ods. 5:
Lastly, a new Article 190(5) was usefully added by the Treaty of Amsterdam:
Európsky parlament stanoví po vyžiadaní stanoviska Komisie a na základe jednomyseľného súhlasu Rady pravidlá a všeobecné podmienky výkonu funkcie svojich poslancov.
The European Parliament shall, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting unanimously, lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
Anastassopoulosova správa
The Anastassopoulos Report
Bezprostredne po podpísaní Amsterdamskej zmluvy v roku 1997 Výbor pre inštitučné veci vymenoval podpredsedu Parlamentu Georgiosa Anastassopoulosa za svojho spravodajcu pre volebný postup.
Immediately after the signing of the Treaty of Amsterdam in 1997, the Committee on Institutional Affairs appointed Parliamentary Vice-President Georgios Anastassopoulos as its rapporteur on the electoral procedure.
Jeho úlohou bolo preskúmať, či bude možné dohodnúť sa na novom návrhu na základe revidovaného článku 190 ods. 4, to znamená, či zásady spoločné pre všetky členské štáty ponúkajú lepší základ pre jednotnosť než jednotný volebný postup vo všetkých členských štátoch.
His task was to see whether a new proposal could be agreed on the basis of the revised Article 190(4), that is, whether ‘ principles common to all Member States ’ offered a better basis for uniformity than ‘ a uniform electoral procedure in all Member States’.
Anastassopoulos zistil „veľmi široký konsenzus“ panujúci medzi štátmi pri viacerých spoločných zásadách, a to obzvlášť vrátane otázky pomerného zastúpenia.
Anastassopoulos found a ‘very broad consensus’ among States on a number of common principles, including, not least, proportional representation.
Upustil od myšlienky pokúsiť sa jednotným spôsobom o vytvorenie územných volebných obvodov, ale trval na ich vytvorení v štátoch s viac ako 20 miliónmi obyvateľov.
He dropped the idea of trying to craft territorial constituencies in a uniform manner, but insisted on their creation in States with more than 20 million inhabitants.
Konkrétne predostrel otázku, či podiel kresiel – on navrhoval desať percent - možno rozdeliť pomerne z nadnárodných (rodovo vyrovnaných) zoznamov z volieb z roku 2009.
Notably, he raised the question of whether a portion of seats – he proposed ten per cent ‑ could be distributed proportionately from transnational (gender balanced) lists as from the 2009 elections.
Národné prahy mali zostať ako alternatíva.
National thresholds should remain optional.
Prednostné hlasovanie sa malo podporovať ako stimul na vyššiu účasť voličov na voľbách.
Preferential voting should be encouraged as a stimulus to turnout.
Dvojité parlamentné mandáty by boli zakázané.
Dual parliamentary mandates would be banned.
Navrhol preloženie volieb z júna na máj (vzhľadom na začiatok letných prázdnin v severských štátoch) a skrátenie času trvania samotných volieb na najviac dva dni.
He proposed bringing the elections forward from June to May (in order to avoid summer holidays in Northern states), and to truncate the time for polling itself to two days maximum.
ES C 292, 21.9.1998; Uznesenie Parlamentu sa reprodukuje v prílohe I.
OJ C 292, 21.9.1998; Parliament’s resolution is reproduced in Annex I.
Rada v roku 2002 upravila akt z roku 1976, aby sa zjednotilo celoplošné zavedenie pomerného zastúpenia, aby sa vyslovene povolil jeden prenosný hlas a prednostné hlasovanie, aby sa zabezpečilo vytváranie územných volebných obvodov a aby sa vnútroštátne právne predpisy uplatňovali na sťahovanie mandátov a na obsadzovanie voľných miest.
In 2002 the Council modified the 1976 Act in order to codify the introduction everywhere of proportional representation, to allow explicitly STV and preferential voting, to cater for territorial constituencies, to fix a maximum threshold of 5 per cent, to phase out the dual mandate, and to let national law apply to the withdrawal of mandates and the filling of vacancies.
Odvážnejšie návrhy parlamentnej Anastassopulosovej správy Rada neprijala.
The bolder proposals of the Parliament's Anastassopoulos Report were not adopted by the Council.
Plné znenie: pozri Dr George N. Anastassopoulos The Debate on the System of Electing the Members of the European Parliament , predslov profesora Dimitrisa Th.
For a full account, see Dr George N. Anastassopoulos The Debate on the System of Electing the Members of the European Parliament , foreword by Professor Dimitris Th.
Tsatsosa, poslanca EP, Atény a Brusel, 2002.
Tsatsos MEP, Athens & Brussels, 2002.
Parlamentu sa nepodarilo predostrieť problematiku volebného postupu na medzivládnej konferencii v Nice.
Parliament was unsuccessful in raising the matter of its electoral procedure at the Nice Intergovernmental Conference.
Namiesto toho boli záverečné fázy medzivládnej konferencie v decembri 2000 poznačené nepríjemnými spormi o prerozdelení kresiel v Parlamente.
Instead, the closing stages of the IGC in December 2000 were marked by the bruising row over the redistribution of seats in the Parliament.
Nakoniec mala veľkosť Parlamentu na roky 2004 – 2009 (vtedy s dvadsiatimi piatimi štátmi) vzrásť na 732 kresiel: Nemecku sa ponechalo 99 miest, Francúzsko, Taliansko a Spojené kráľovstvo si zachovali paritu po 78 kresiel a Španielsko a Poľsko mali po 54 kresiel.
In the end, the size of the House for 2004-09 (for the then twenty-five States) was to grow to 732 seats: Germany retained 99, France, Italy and the UK maintained parity on 78, and Spain and Poland had 54 each.
(Neskôr, po pristúpení Bulharska a Rumunska sa dohodlo, že od roku 2009 bude mať Parlament 736 poslaneckých kresiel: Nemecko si malo opäť ponechať 99 miest, Francúzsko, Taliansko a Spojené kráľovstvo malo mať po 72 kresiel a Španielsko a Poľsko po 50 kresiel.)
(Later, upon the accession of Bulgaria and Romania, it was agreed that from 2009 there would be 736 seats: again Germany was to retain 99, France, Italy and the UK were to fall to 72 each, Spain and Poland to 50.)
Zmluva z Nice upravila článok 190 ods. 5 takto:
The Treaty of Nice modified Article 190(5), as follows:
Európsky parlament po vyžiadaní stanoviska Komisie a na základe súhlasu Rady prijatého kvalifikovanou väčšinou stanoví pravidlá a všeobecné podmienky výkonu funkcií svojich členov.
The European Parliament shall, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting by a qualified majority , lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
Všetky pravidlá a podmienky týkajúce sa zdaňovania členov alebo bývalých členov si vyžadujú jednomyseľné schválenie Radou.
All rules or conditions relating to the taxation of Members or former Members shall require unanimity within the Council.
Článok 191 bol pozmenený a doplnený s cieľom vytvoriť právny základ pre vypracovanie štatútu európskych politických strán.
An amendment was made to Article 191 to create a legal base for the creation of a statute for European political parties.