natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Je zrejmé, že niečo také ako arabské nešťastie skutočne jestvuje.
Translator’s note: The book has been translated under the title “Being Arab”. ].
Odráža sa v každej krajine patriacej do tohto rozsiahleho spoločenstva, zasahuje jednak jeho vnútornú organizáciu, ako aj jeho prípadné vzťahy s vonkajším svetom, zvlášť s Európskou úniou, ktorá je jeho najdôležitejším a najbližším partnerom a susedom.
Clearly there is an Arab malaise: it affects each of the countries in that vast community, it also affects the internal organisation of that community and its potential relations with the outside world, particularly with the European Union, its most important and closest partner and neighbour.
V prvom rade je potrebné analyzovať dnešnú situáciu arabského sveta pred medzinárodným spoločenstvom a Európskou úniou.
Our first task is to take stock of the current situation of the Arab world in relation to the international community and the European Union.
Potom sa treba pýtať, či skutočne existuje arabské spoločenstvo a v prípade, že odpoveď bude kladná, je potrebné lepšie ho vymedziť v jeho kontúrach a fungovaní.
Next we will consider whether there is really such a thing as an Arab community, and if so how best to define it and how it works.
Až potom bude namieste hovoriť o prípadnej stratégii európskej podpory arabského sveta a arabských spoločností.
Only then can we start to consider a possible European support strategy for the Arab world and Arab societies.
Arabský svet zoči-voči medzinárodnému spoločenstvu a Európskej únii
The Arab world in relation to the international community and the European Union
V spôsobe, akým Arabi hovoria o sebe a svojom spoločenstve, je určitá dvojznačnosť.
There is a degree of ambiguity in the way in which Arabs speak of themselves and of their community.
Často sa slovne odvolávajú na arabskú jednotu, ale v rámci súčasného poriadku arabské štáty ostávajú jedinými pánmi svojej diplomacie a vonkajších krokov.
Verbal references to Arab unity are frequent, but for the present each of the Arab states remain in sole charge of its own diplomacy and external actions.
Pre niektorých je arabská jednota predovšetkým kultúrnym projektom.
For some of them the reference to Arab unity mainly expresses a cultural aspiration.
Existuje však nezanedbateľná medzinárodná prítomnosť a vplyv arabského sveta.
Nevertheless the Arab world does have a considerable international presence and influence.
Takisto je jasné, že dnes jestvuje arabská verejná mienka, ktorú živia spoločné médiá.
It is clear that there is now such a thing as Arab public opinion, largely formed by shared mass media.
Otázku prístupu Európskej únie k arabskému svetu si treba klásť práve na základe týchto skutočností.
It is in the light of this situation that we must place the issue of how the Arab world is perceived by the European Union.
Ligu arabských štátov založilo v roku 1945 šesť krajín, ku ktorým sa po troch mesiacoch pripojil Jemen.
The League of Arab States was founded in 1945 by six states, which were joined by Yemen three months later.
Dnes ich je 22 a je medzi nimi aj Palestínska samospráva.
Now there are 22, including the Palestinian Authority.
Je to najstaršia regionálna organizácia, ktorá vznikla od vytvorenia OSN.
It is the oldest of the regional organisations set up after the creation of the UN.
V rámci tejto organizácie sa raz ročne stretávajú všetky hlavy arabských štátov, dvakrát za rok sa stretáva jej Rada ministrov.
Meetings of the heads of the Arab states are held annually, and a Council of Ministers meets twice a year.
Rozhodnutia sú prijímané jednomyseľne.
Decisions are taken by unanimity.
Okrem Rady hláv štátov je dôležitá aj Rada obrany a Hospodárska rada.
In addition to the Council of Heads of State, the Defence Council and the Economic Council have taken on an important role.
Generálny tajomník, ktorý je volený na obdobie piatich rokov a ktorého mandát je obnoviteľný, sa stará o fungovanie ligy, o jej stále výbory a zabezpečuje diplomatický vplyv.
The Secretary-General, elected for a renewable 5-year term, manages the functioning of the League and its standing committees, and his diplomacy is exercised in terms of influence.
Liga arabských štátov je medzinárodne uznaná.
The League of Arab States is internationally recognised.
Európska únia a jej členské štáty prijímajú generálneho tajomníka a navštevujú ho.
The European Union and its Member States receive visits from the Secretary-General and visit him in return.
V tomto smere treba pripomenúť návštevu J. E. Amr Moussu vo februári 2006 v európskych inštitúciách v Bruseli, najmä v Európskom parlamente.
Of particular note was the visit in February 2006 by H.E. Amr Moussa to the European institutions in Brussels, including the European Parliament.
Hoci liga je niekedy vnímaná ako pozostatok studenej vojny, treba povedať, že jej súčasným predstaviteľom sa podarilo zmeniť jej obraz a zvýšiť jej dôveryhodnosť, ba aj legitímnosť v súvislosti s významnými otázkami, ktorými sa zaoberá arabský svet a ktoré ho znepokojujú (v prvom rade sú to konflikty a nestabilita na Blízkom východe).
Though it is sometimes seen as a relic of the Cold War, in fact its current leaders have succeeded in modifying the League’s image, thus boosting its credibility and indeed its legitimacy on the major questions which concern and preoccupy the Arab world, chief among which are the conflicts and instability in the Middle East.
Významnými okamihmi spoločného života arabského spoločenstva sú konferencie hláv štátov.
The other high points in the common life of the Arab world are the conferences of Heads of State.
Liga ich organizuje, neiniciuje ich.
The League organises these meetings, but does not inspire their content.
Tieto konferencie často odkryjú veľmi podstatné rozdiely, ktoré vládnu v tomto spoločenstve.
The conferences often reveal the very deep rifts within this community.
Spomedzi najvýznamnejších schôdzí si môžeme pripomenúť schôdzu z roku 1964, keď vznikla Organizácia pre oslobodenie Palestíny (OOP), schôdzu z roku 1976, keď sa OOP stala plnoprávnym členom ligy, ďalej schôdzu v roku 1978, ktorá prijala rozhodnutie o vylúčení Egypta na základe dohôd z Camp Davidu a o presťahovaní sídla organizácie z Káhiry.
The most important of these conferences were that of 1964 which created the Palestine Liberation Organisation, that of 1974 which made the PLO a full member of the League, and that of 1978 which decided to expel Egypt following the Camp David agreements and move the seat of the League from Cairo.
V marockom Feze sa v roku 1982 konal prvý arabský summit, ktorý sa zaoberal izraelsko-palestínskym problémom z politického hľadiska a s perspektívou začatia rokovaní.
In 1982, in Fez (Morocco) the first Arab summit was held to consider the Israel-Palestine problem from a political point of view with the possibility of opening negotiations at some time in the future.
V roku 1990 bol Egypt opätovne prijatý do ligy a sídlom sa znova stala Káhira.
In 1990, Egypt was reinstated and the seat of the League returned to Cairo.
V januári 2004 sa v Sanaá uskutočnil prvý arabský summit venovaný demokracii a ľudským právam.
In Sana’a in January 2004 the first Arab summit was held devoted to democracy and human rights.
V marci tohto istého roku bol z iniciatívy generálneho sekretariátu ligy uverejnený dokument, nazvaný „Príčiny arabskej reformy, vízie a realizácia“.
Again in 2004, in March, the Secretary-General of the League took the initiative of publishing a document entitled "Arab reform: its cause, visions and implementation".
Treba upozorniť na to, že dohovor o kolektívnej obrane, zahrnutý do pravidiel ligy, nebol nikdy uplatnený, a to ani počas suezskej krízy, ani počas žiadnej z izraelsko-arabských vojen.
It should be noted that the collective defence pact, included in the rules of the League, has never been applied, either during the Suez crisis or during any of the Arab-Israeli wars.
Na druhej strane, nielenže by sa nemala zanedbávať Arabská charta ľudských práv z roku 1994, ale treba povedať, že jej dôležité aktualizovanie v roku 2003 bolo významnou udalosťou a zároveň predstavuje skutočnú podporu demokratických síl v rôznych krajinách.
On the other hand the existence of an Arab Charter of Human Rights, adopted in 1994, and subjected to a major update in 2003, should not be forgotten: this was an important event and gave real support to democratic forces in the different Arab countries.
Nakoniec, hoci sa arabské krajiny usilujú zosúladiť svoje hlasovania v OSN, stále sa im to zďaleka nedarí.
Finally, while the Arab countries seek to converge in their voting in the UN, they by no means always succeed in doing so.
Zároveň neprekvapuje, že výrazy ako „arabský národ“ alebo arabská jednota sa nikdy nepoužívajú.
On the other hand, it is not surprising that expressions such as “the Arab nation” or “Arab unity” are never used.
Realita je taká, že s Ligou arabských štátov a jej generálnym tajomníkom udržiavame čisto protokolárne a veľmi rezervované vzťahy, pričom nikdy nedošlo k žiadnemu konkrétnemu rozvinutiu.
In fact, we have purely formal and very distant relations with the League of Arab State and its Secretary-General, which have never been reflected in any kind of concrete action.
Z toho vyplýva, že praktická politika EÚ sa realizuje cez priame vzťahy s arabskými štátmi.
Consequently, in terms of practical politics, the EU’s contacts take the form of direct relations with each of the Arab states.
Arabský svet je v našom chápaní úplne rozbitý.
For us, the Arab world is completely fragmented.
Vieme o Maghrebe, ale úplný zánik „Zväzu arabského Maghrebu“ viedol v tomto smere k absolútnej dominancii bilaterálnych vzťahov.
We are aware of the Maghreb, but since the “Union of the Arab Maghreb" has totally faded from the scene, bilateral relations are entirely predominant in this area.
Rozdielnym spôsobom sa staviame k Iraku, Sýrii, Libanonu a k arabskému polostrovu.
In the same way, we deal separately with Iraq, Syria, Lebanon and the Arab peninsula.
Napriek tomu však môžeme konštatovať, že EÚ sa neprestajne a čoraz väčšmi usiluje povzbudzovať procesy regionálnej a subregionálnej integrácie v rámci arabského sveta (prinajmenej sa tento prístup odráža v jednotlivých strategických dokumentoch z ostatných rokov).
Nevertheless, there has been in the EU a constant and increasing desire – at least as reflected in successive strategy documents in recent years – to encourage the processes of regional and sub-regional integration within the Arab world.
Platí to pre mechanizmy Barcelonského procesu, kde sa EÚ prostredníctvom programu MEDA a odteraz aj prostredníctvom nového finančného nástroja politiky susedstva usiluje podporiť transverzálne a nadnárodné projekty typu Juh – Juh, pričom úspešnosť tohto úsilia je v súčasnosti iba obmedzená.
This has been manifested, for example, in the mechanisms of the Barcelona process, or via the MEDA programme; and now, through the new financial instrument of the neighbourhood policy, the EU is endeavouring – admittedly with limited success at present – to promote transversal and trans-national South-South projects.
Podobne to platí aj čo sa týka prehlbovania vzťahov – najmä hospodárskych – EÚ s Radou pre spoluprácu v Perzskom zálive.
The same is true of the deepening of relations, particularly economic relations, with the Gulf Cooperation Council.
Hlavný problém však spočíva v kulturalistickom a často etnocentrickom prístupe, s akým sa EÚ usiluje podporovať zmeny a nabádať k nim.
The main problem, however, lies in the culture-based and often ethnocentric approach with which the EU tries to promote change.
Ciele, ktoré stoja za týmto postojom, sú väčšinou chvályhodné a nedá sa im nič vyčítať: rozvoj demokracie a dobrého spravovania verejných vecí, podpora a dodržiavanie ľudských práv a základných slobôd, národná a regionálna politická stabilita zacielená na plodnú spoluprácu, regulovaný hospodársky rozvoj a spoločnú prosperitu.
The underlying objectives of this approach are praiseworthy and generally unimpeachable: the development of democracy and proper public administration, the promotion of and respect for human rights and fundamental freedoms, national and regional political stability aimed at fruitful cooperation, controlled economic development and shared prosperity.
Treba však dávať pozor na to, aby sa technické a politické podmienky, ktoré sú samy osebe legitímne a ktoré sprevádzajú politiky na podporu reforiem, nestali slepými a nemennými a aby sa nedotýkali mechanizmov moci a nevysmievali sa odlišným kultúram a typom legitímnosti, pretože takto by sa z dlhodobého hľadiska stali neperspektívnymi.
However, we should take care not to transform the technical and political conditions, which are legitimate in themselves and which go hand in hand with policies to promote reform, unthinkingly into conditions which affect the mechanisms of power and disregard concepts of legitimacy which differ from our own, conditions which may in the long term prove to be counter-productive.
Jestvuje skutočné arabské spoločenstvo?
Is there really such a thing as the Arab community?
História, pokusy o reformu a zakorenenosť národných autonómií
History, attempts at reform and entrenchment of national autonomy
Podľa Samira Kassira možno arabské dejiny interpretovať ako nahromaďovanie kultúrnych rozdielov.
According to Samir Kassir, Arab history reads like an accumulation of cultural diversities.
Z toho vyplýva, že toto dedičstvo dnes zavše ponúka oporné body a typy legitímnosti pre celkom protikladné myšlienkové systémy.
Consequently, this heritage sometimes provides reference points and legitimacy, even today, for the most contradictory systems of ideas.
Dobre vieme, do akej miery je arabskému svetu vlastná stále sa opakujúca rozdrobenosť, a to aj napriek utopickým či realistickým úsiliam a snahám o úplnú či celkovú jednotu, s ktorými sa môžeme stretnúť aj v nedávnej histórii: sýrsko-egyptská jednota, Zväz arabského Maghrebu, výbor pre arabskú hospodársku jednotu z roku 1957, ambície strany Baas, líbyjské sny.
It is well known to what extent the Arab world is marked by recurrent fragmentation in spite of the desires and attempts – whether utopian or realistic, even in very recent history – to achieve total or partial unity: Syrian-Egyptian unity, the AMU, the 1957 commission on Arab economic unity, the ambitions of the Baath party, the dreams of Libya.
Počas dlhého obdobia šťastie prialo nacionalizmu, ktorý bol jedinou a skutočnou pochodňou akéhokoľvek projektu reforiem, a to na úkor medziarabských vzťahov alebo arabizmu, ktoré boli vnímané skôr ako brzda.
For a long time nationalism was striding forward, and was seen as the only true guiding light of any reform project, at the expense of inter-Arab relations or Arabism, which were seen as more of a hindrance.
Zdá sa však, že v rámci národov a obyvateľstva v celej zemepisnej oblasti od Maghrebu po Irak existuje určitá „arabskosť“ – chápaná ako tmel identity a riadiaca sa vlastnými pravidlami – hoci je pravdou, že je prítomná v rámci rôznych reálií.
Nevertheless it would seem that, although it manifests itself differently in different real-life situations, a certain Arab identity, understood as a unifying factor and governed by its own parameters, is perceived as a common characteristic by the Arab peoples of the whole geographical area from the Maghreb to Iraq.
Výmeny, interakcie a univerzalizácia
Exchanges, interactions and universalisation
Perspektívy hospodárskej integrácie arabského sveta, ktoré boli veľmi dlho iba obmedzené, ak vôbec existovali, dnes získali na dynamike a jej prvé rozvinutia sú veľmi povzbudzujúce.
Prospects of economic integration in the Arab world, which for years were limited or non-existent, are now being revived, and the first signs are encouraging.
Pokrok v kultúrnej oblasti je všeobecne známy.
Progress on the cultural level is well known.
Arabský svet nebol ušetrený od globalizácie a multipolarity.
Globalisation and multi-polarity have not spared the Arab world.
Arabské spoločnosti dávajú najavo svoju vôľu po emancipácii a dožadujú sa zodpovedajúcej politickej roly.
Arab societies are now making their desire for emancipation felt and are demanding a political role tailored to their needs.
Bez toho, aby sa popierala kultúrna rozmanitosť, je zrejmé, že práva a hodnoty s humanistickou a univerzálnou podstatou sú čoraz väčšmi všeobecne akceptované, vrátane množstva moslimských predstaviteľov, ktorí o nich prehlásili, že sú zlučiteľné s islamom.
Without denying cultural diversity, it is certain now that the essentially human and universal rights and values are increasingly widely accepted, including by innumerable Muslim authorities which have declared them to be compatible with Islam.
K európskej stratégii podpory arabského vývoja
Towards a European strategy to support Arab development
Môžeme predstaviť niekoľko základných smerovaní, ktoré sú podrobnejšie rozvinuté v návrhu politického uznesenia v prílohe.
A few main policy guidelines may be highlighted which are set out in greater detail in the attached motion for a resolution.
Arabská renesancia nie je nevyhnutne spojená s „pozápadnením“, omnoho väčšmi je spojená s akceptovaním demokratických hodnôt ako spoločného dedičstva ľudstva.
Arab renaissance does not necessarily mean Westernisation, but it does mean the acceptance of democratic values as a shared heritage of mankind.
Práve v tomto môže byť kultúrny dialóg užitočný a plodný.
This is where cultural dialogue can be useful and fruitful.
Cieľom reforiem je zaiste to, aby bol osud arabských spoločností v ich rukách, tieto reformy sa však musia začať práve prostredníctvom procesu privlastnenia si.
While it is true that reforms seek to give Arab societies ownership of their destiny, it is through a process of ownership that these reforms should be initiated.
Vonkoncom nejde o zásadné spochybnenia, ale o vytvorenie autonómnych a autochtónnych dynamík v rozličných oblastiach spoločnosti (justícia, administratíva, vzdelávanie, vysoké školstvo a výskum, atď.) na základe jestvujúcich inštitúcií a v rámci programov spolupráce, ako napríklad európska politika susedstva, ktorej súčasťou budú akčné plány.
The aim is not in any sense to question the existing order in a fundamental way, but rather to engender independent and indigenous dynamic processes in various sectors of society (justice, administration, education, higher education and research, etc.) on the basis of existing institutions, and in the context of cooperation programmes such as the European neighbourhood programme, together with its action plans.
Na oboch stranách je nanajvýš potrebné úsilie, aby sa skoncovalo s nejednoznačnosťami, ktoré podporujú kulturalistickú konfrontačnú logiku, a aby bolo možné rozvinúť bežné vzťahy medzi štátmi a normálnymi občianskymi spoločnosťami.
On both sides an effort is urgently needed to put an end to the ambiguities which encourage a culture-based process of confrontation, so as to develop normal relations between states and normal civil societies.
Aj keď na jednej strane nie je prípustný žiaden ústupok z medzinárodného acquis v jeho rozmanitých formách, ako je napríklad Charta Organizácie spojených národov alebo pravidlá WTO, bolo by na druhej strane odvážne a pre Európu prínosné, aby oddelila svoje kultúrne podmienené chápanie od politického pragmatizmu.
While on the one hand no concessions are possible on the acquis international in its various forms such as the UN Charter or the rules of the WTO, it would be courageous and salutary for Europe to strike a balance between its culture-based perceptions and political pragmatism.
Bez toho, aby Európa popierala svoju povinnosť a historickú zodpovednosť voči Izraelu, je jasné, že euro-arabské vzťahy budú tým plodnejšie, dôveryhodnejšie a legitímnejšie, čím väčšmi Európa diverzifikuje skupinu svojich arabských partnerov, pričom je zvlášť potrebné venovať pozornosť a politickú podporu účastníkom občianskej spoločnosti, združení a náboženstiev, vrátane neradikálnych islamistov, ktorých účasť na demokratickej hre Európa podporila.
While in no way denying Europe’s historic duty and responsibilities towards Israel, it is clear that Euro-Arab relations will be all the more fruitful, credible and legitimate if Europe takes on a wider range of Arab interlocutors, giving particular attention and visible political support to actors in civil society, associations and religious life, including the non-radical Islamists whom it has encouraged to participate in the democratic process.
Dialógu by takisto pomohlo jasnejšie rozlišovanie medzi dodržiavaním ľudských práv a slobodou vyjadrovania, čo sú univerzálne a nedotknuteľné princípy, a zmenou mechanizmov prevodu moci, ktoré sú omnoho väčšmi späté s miestnou históriou a tradíciami.
Similarly it would help the quality of dialogue if a clearer distinction were to be drawn between on the one hand respect for human rights and freedom of expression, which are intangible universal principles, and on the other hand changes to the mechanisms for the devolution of power, which are much more closely linked to history and local traditions.
Reformy v arabskom svete: aká stratégia pre Európsku úniu?
Reforms in the Arab world: what strategy should the European Union adopt?
o výročnej správe o ľudských právach vo svete v roku 2006 a politike EÚ v tejto oblasti
on the Annual Report on Human Rights in the World 2006 and the EU's policy on the matter
– so zreteľom na ôsmu výročnú správu EÚ o ľudských právach (2006)
– having regard to the eighth EU Annual Report on Human Rights (2006)
Dokument Rady 13522/1/06. ,
Council document 13522/1/06. ,
– so zreteľom na Všeobecnú deklaráciu ľudských práv a na všetky príslušné medzinárodné nástroje v oblasti ľudských práv
– having regard to the Universal Declaration of Human Rights and to all relevant international human rights instruments
Pozri prílohu tejto správy. ,
See the Annex to this report. ,
– so zreteľom na všetky dohovory OSN o ľudských právach a ich opčné protokoly,
– having regard to all UN human rights conventions and their optional protocols,
– so zreteľom na protokol č. 13 k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd o zrušení trestu smrti za každých okolností,
– having regard to Protocol No. 13 to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR), concerning the abolition of the death penalty in all circumstances,
– so zreteľom na Dohovor OSN proti mučeniu a inému krutému, neľudskému či ponižujúcemu zaobchádzaniu alebo trestaniu,
– having regard to the United Nations Convention against Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment,
– so zreteľom na svoje uznesenie zo 16. marca 2006 o výsledku rokovaní Rady OSN pre ľudské práva a na 62. zasadnutie Komisie OSN pre ľudské práva
– having regard to its resolution of 16 March 2006 on the outcome of the negotiations on the UN Human Rights Council and on the 62nd session of the UNCHR
Prijaté texty , P6_TA(2006)0097 . ,
Texts Adopted , P6_TA(2006)0097 . ,
EÚ C 290 E, 29.11.2006, s.
OJ C 290 E, 29.11.2006, p.
– so zreteľom na svoje uznesenie z 1. februára 2007 o iniciatíve za celosvetové moratóriu na trest smrti
– having regard to its resolution of 1 February 2007 on the initiative in favour of a universal moratorium on the death penalty
Prijaté texty, P6_TA(2007)0018 . ,
Texts Adopted , P6_TA(2007)0018 . ,
– so zreteľom na všetky naliehavé uznesenia o ľudských právach prijaté Európskym parlamentom,
– having regard to all urgency human rights resolutions adopted by it,
– so zreteľom na svoje uznesenie z 18. januára 2007 o siedmej a ôsmej výročnej správe Rady v súlade s operačným ustanovením 8. kódexu správania štátov Európskej únie pri vývoze zbraní
– having regard to its resolution of 18 January 2007 on the Council's Seventh and Eighth Annual Reports according to Operative Provision 8 of the European Union Code of Conduct on Arms Exports
Prijaté texty, P6_TA(2007)0008 . ,
Texts Adopted, P6_TA(2007)0008 . ,
– so zreteľom na závery diskusného fóra EÚ o ľudských právach, ktoré sa konalo v Helsinkách v decembri 2006,
– having regard to the conclusions of the EU Human Rights Forum, held in Helsinki in December 2006,