natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(„V týchto posledných týždňoch sme opäť našli svoj hlas a znova sme sa naučili kráčať so vztýčenou hlavou.“)
(‘In these last weeks we have found our voice again and have learned once more to walk with our head held high.’)
- Stefan Heym - November 1989 Alexanderplatz, východný Berlín
- Stefan Heym - November 1989 Alexanderplatz, East Berlin
Slová Stefana Heyma z novembra 1989 prednesené obrovskému davu Východoberlínčanov, ktorí sa zišli, aby potlačili neľudský režim, by nás mali viesť pri našom prevrate a reforme postupov v rámci duševného zdravia v Európe, ktoré bývajú veľmi často neprimerané, pokiaľ ide o prostriedky, a nepredstaviteľne kruté.
Stefan Heym’s November 1989 words to the vast crowd of East Berliners who had come together to oust a cruel regime should be our guide as we overturn, and reform elements of mental health practice in Europe, which can so often be resource-inadequate and unthinkingly cruel.
V starostlivosti o duševné zdravie je potrebné zaviesť také normy starostlivosti, liečby, terapie, rehabilitácie a spoluúčasti pacienta, aké by sme očakávali v najlepších systémoch starostlivosti o fyzické zdravie.
We need to bring mental health to standards of care, treatment, therapy, rehabilitation and patient involvement, that we would expect of the best physical health systems.
Zelenú knihu o duševnom zdraví môžeme vrelo uvítať a podporiť ju.
We can warmly welcome and endorse this Green Paper on Mental Health.
Teraz hľadáme pohotové a komplexné návrhy na premenu pekných slov na účinné legislatívne a kodifikačné kroky.
We now look for swift and comprehensive proposals to translate the good words into effective legislative and codifying action.
Výzvou v oblasti duševného zdravia je zmena systémov, postojov a príležitostí.
The mental health challenge is to transform systems, attitudes and opportunities.
Už štyridsať rokov sa postupne vynárame z temného obdobia postupov pri liečení duševných porúch.
For the past forty years we have been emerging from a dark age of mental disorder practice.
V niektorých častiach nášho kontinentu sa praktizovalo zneužívanie psychiatrie; v iných koncept zatvárania v ústavoch, ktorý mimoriadne často utišoval jemnocit verejnosti systémom „zíde z očí, zíde z mysle“, zatiaľ čo pre uzdravenie a rehabilitáciu pacientov sa robilo veľmi málo; v ďalších častiach sa objavila nadmerná závislosť na liekoch; v mnohých spoliehanie sa na väzenie namiesto nemocnice; v žiadnej oblasti neexistovalo skutočné pochopenie podpory duševného zdravia.
In some parts of our continent there has been the abuse of psychiatry; in others an internment concept of asylum, which too often soothed the public’s sensitivities with an “out of sight, out of mind” institutionalisation, while doing little to help patients recover and rehabilitate; in others an overdependence on medication; in many a reliance on prison rather than hospital; in none a real understanding of mental health promotion.
Radi si myslíme, že sme odstránili porušovanie ľudských práv duševne chorých pacientov.
We like to think we have moved on from the human rights abuses of mentally ill patients.
V mnohých ohľadoch je to pravda.
And in many ways we have.
Stále prebiehajú diskusie o nútenom liečení; rozhodnutia o prepustení alebo hospitalizovaní sú niekedy pochybné; v domácej starostlivosti sú pacienti občas vystavení zlému zaobchádzaniu; množia sa spory o diskutabilných a rozporných si právach pacientov, ich rodín a komunít.
We still have debates about compulsory treatment; discharge or sectioning decisions are sometimes unsound; patient abuse is from time to time exposed in residential care; arguments abound on vexed and conflicting rights of patients, families and communities.
Ale z celkového pohľadu máme menej zámkov a závor, viac možností na výber pre pacientov a viac dohôd, právne kontroly a hodnotenia dodržiavania občianskych práv pacientov.
But by and large we have fewer locks and bolts, more patient choice and consent, legal checks and balances to see the patient’s civil rights are not abused.
Aspoň v jednom ohľade však stále žijeme v období temna – stigme.
Yet we still live in the dark age in at least one respect – stigma.
Keď žiadame Komisiu o premenu jej zelenej knihy na rámec pre duševné zdravie, takúto politiku musíme založiť na faktoch o duševných poruchách a požiadavke lisabonského programu na väčšie uznávanie hodnoty investovania do duševnej pohody.
In calling for the Commission to develop its Green Paper into a Framework for Mental Health we need to base such a policy on the facts about mental disorder and the Lisbon Agenda imperative for an increased recognition of the value of investment in mental wellbeing.
Na pozadí našej politiky sú nasledujúce skutočnosti:
Underlying our policy are the facts:
· Duševné poruchy sú zdravotnými problémami s najrýchlejšie sa zvyšujúcim výskytom, pričom najčastejšou poruchou je unipolárna depresia.
· Mental disorders are the fastest growing health burden with unipolar depression the leading disorder.
· 450 miliónov ľudí vo svete žije s neurologickou alebo duševnou poruchou.
· 450 million people in our world live with a neurological or mental disorder.
· Niektorá z porúch počas života postihne jedného zo štyroch ľudí .
· 1 in 4 of us will be affected in our lifetime.
· 121 miliónov ľudí trpí depresiou – každoročne sú to 3 ľudia zo 100.
· 121 million of us have Depression – 3 in every 100 of us every year.
· 1 milión ľudí na svete spácha samovraždu.
· 1 million people in our world commit suicide.
10 miliónov ľudí sa o ňu ročne pokúsi.
10 million try each year.
· Neuropsychiatrické poruchy zodpovedajú za jednu tretinu postihnutí, 15 % nemocničných nákladov, takmer štvrtinu nákladov na lieky, polovicu prípadov sociálnych pracovníkov; a iba v Spojenom kráľovstve každoročne za viac ako 90 miliónov neodpracovaných dní.
· Neuropsychiatric disorders are responsible for one third of disabilities, 15% of in-patient costs, nearly a quarter of drugs costs, half the caseload of social workers; and, in the United Kingdom alone, over 90 million days lost at work each year.
· Ľudia žijú dlhšie a celkovo zdravšie, ale čoraz viac ich v posledných rokoch života trpí úbytkom fyzických aj psychických síl.
· People are living longer and, on the whole healthier, lives, but in their later years a growing number of them become frail of body and mind.
· Opatrovateľom detí, dospelých alebo starších príbuzných sa neposkytla pomoc pri prispôsobovaní sa novej starostlivosti v rámci miestnych spoločenstiev o ľudí trpiacich problémami s duševným zdravím.
· Carers, of a child, an adult or an elderly relative, have not been helped to adapt to the new community care of people with mental health problems.
· Drogová závislosť a zločin, opilstvo, nehody, absencie, vandalizmus, nedisciplinovaní žiaci, bezdomovci a mnohé „problémy“ spoločnosti sú v skutočnosti spojené s problémami s duševným zdravím.
· Drug addiction and crime, drunkenness, accidents, absenteeism, vandalism, disruptive pupils, rough sleepers, and many of society’s “problems” in fact link to mental health problems.
Ak nebudeme investovať do náležitého rozsahu služieb – služieb nemocničnej, akútnej, dlhodobej, zabezpečenej, stredne zabezpečenej, dennej a domácej starostlivosti a školenia pracovníkov pre každý z týchto druhov – nebudeme liečiť, starať sa alebo rehabilitovať tých, ktorí sú teraz chorí.
If we do not invest in the right range of services – in-patient, acute, long-stay, secure, medium secure, day-care, domiciliary care and the trained staff for each – we shall not cure, care for or rehabilitate those who are ill now.
Ak nebudeme investovať do duševne zdravého života našich občanov, potom bude graf počtov aj nákladov naďalej rýchlo stúpať.
If we do not invest in a mentally healthy life for our citizens, then the graph will continue rapidly to climb, in numbers and in cost.
Ak nebudeme investovať do úsilia o šírenie informácií o duševnom zdraví a duševných poruchách, potom rozpočty budú ďalej úbohé a prevládať bude stigma a predsudky.
If we do not invest in bringing understanding about mental health and mental disorders, then budgets will remain pitiful and stigma and prejudice will be rampant.
Pacienti a používatelia služieb sa postupne a oprávnene dostávajú do centra pozornosti.
Patients and Service Users are steadily and rightly moving centre-stage.
Budú lepšie informovaní, intenzívnejšie zapojení do rozhodovania, ktoré sa ich týka, a svoje nové práva budú využívať na to, aby sa vyhli stagnujúcim službám a vynútili si zmenu.
They will be better informed, be more involved in decisions affecting them and will use their new rights to bypass sluggish services and effect change.
Potrebujú, aby boli považovaní za partnerov v rámci vlastných liečebných plánov, a aj v rámci plánovania služieb.
They need to be seen as partners in their own treatment plans but also in service planning.
Zdravotníci musia robiť to, čo je vo väčšine oblastí zdravotníctva najlepšie – pred prijatím rozhodnutia vysvetľovať a konzultovať.
Health professionals need to do what the best do in most areas of healthcare - explain and consult before decisions are taken.
Potom budú pacienti nielen rešpektovať ich profesionálny úsudok, ale tiež budú možno lepšie rozumieť, čo nebolo v poriadku, a budú sa menej obávať toho, čo s nimi zdravotníci robia.
Then the patient will not just respect their professional judgement but would also, perhaps, understand a little more what was wrong and be a little less apprehensive about what was being done to them.
Tak je to správne vzhľadom na ľudské práva; rovnako to lepšie zodpovedá a zlepšuje výsledok liečenia a programu starostlivosti.
That is right in human rights terms; it also makes for better compliance with and outcome from the treatment and care programme.
Starostlivosť sa postupne presúva zo vzdialenej ústavnej starostlivosti k službám v rámci miestnych spoločenstiev.
There has been a steady move from remote institution care to community services.
Využívajú ju ľudia s dlhodobými a niekedy závažnými poruchami a ľudia s poruchami učenia.
This has applied to people with long-term and sometimes severe disorders and people with learning disability.
Aby boli tieto služby úspešné, sú potrebné primerané zdroje a spolupráca viacerých vedných odborov.
To be successful such services need adequate resources and multi-disciplinary teamwork.
Je tiež potrebné presvedčiť verejnosť, že tieto metódy pomáhajú pacientom aj spoločenstvám.
They also need to convince the public that such methods work for both patients and communities.
Hrôzostrašné mediálne príbehy o pacientoch, ktorí po prepustení ublížili sebe alebo iným, môžu zmariť roky práce na ľudskejšom systéme a ukázať, aké dôležité sú správne kontroly a vyváženosť.
Lurid media stories of patients being discharged and causing harm to themselves or others can undo years of work towards a more humane system and show how crucial proper checks and balances are.
To môže aj neistota verejnosti, pokiaľ ide o to, či niekto, kto sa na ulici správa „čudne“, je primerane sledovaný.
So can public uncertainty as to whether someone who may be behaving “oddly” in the street is being adequately supervised.
V našom systéme starostlivosti o duševné zdravie existuje päť kľúčových nedostatkov:
There are five key flaws in our mental health system:
· neprimeranosť služieb miestnych spoločenstiev;
· the inadequacy of community services;
· nevenovanie pozornosti používateľom služieb a ich opatrovateľom;
· the failure to listen to service users and their carers;
· neschopnosť alebo neochota rôznych organizácií k spolupráci;
· the inability or unwillingness of different agencies to work together;
· vážne podfinancovanie;
· serious underfunding;
· a politika podpory duševného zdravia, ktorá je vo väčšine krajín skoro úplne absentuje.
· and a policy for mental health promotion that is in most countries notrable by its almost complete absence.
Ten, kto má problémy s duševným zdravím, potrebuje jedno kontaktné miesto s organizáciou, ktorá mu zabezpečí sprostredkovanie, prístup k zdravotnej starostlivosti, bývanie a ďalšie potreby sociálnej starostlivosti, príjem, právne služby a rehabilitáciu.
Someone with mental health problems needs a one-stop shop with one organisation ensuring contact, access to medical care, housing and other social care needs, income, legal services and rehabilitation.
Inými slovami, jedno nákupné miesto pre všetky osobné potreby a dôveryhodného priateľa, ktorý pozná spôsob práce s organizáciami poskytovateľov.
In other words, a single purchasing agency for all the person’s needs and a trusted friend who knew his or her way around the provider organisations.
To musí ísť ruka v ruke so schopnosťami a oddanosťou lekárov, terapeutov a zdravotných sestier, vedcov vo výskume, manažérov nemocníc, kliník a tímov miestnych spoločenstiev a podporou mimovládnych organizácií presadzujúcich ich práva.
That must go hand in hand with the skills and dedication of doctors, therapists and nurses, research scientists, managers of hospitals, clinics and community teams and the support of advocacy NGOs.
Ale ak je niekto chorý alebo sa zotavuje z choroby, potrebuje bezpečnosť domova, a to nie v izolácii bytov v schátraných výškových budovách, ale v spoločenstvách, kde bude životné prostredie súčasťou potrebnej podpory a stability.
But, if one is ill or recovering from illness, one needs the security of a home, not in the isolation of high-rise flats on run down estates, but in communities where the living environment will be part of the support and stability one needs.
Potrebuje prístup k aktivitám, ktoré napomôžu zotaveniu, podporu rodiny a susedov.
One needs access to activities that will aid recovery, support from family and neighbours.
Všetky tieto faktory sú rovnako dôležité ako liečenie alebo terapeutické schôdzky, ale zorganizovanie podpory takéhoto rozsahu môže byť nad možnosti jednotlivca, aspoň v súčasnosti.
All these are just as important as medication or therapy sessions but organising that range of support may be beyond one, at least for the time being.
Mnohí z nás budú potrebovať túto osvietenú starostlivosť.
So many of us are going to need this enlightened care.
Vedecký a spoločenský pokrok vniesol do oblasti duševného zdravia a sociálnej starostlivosti nové úlohy a nové náklady.
Scientific and societal advances have brought new challenges and new costs in mental health and social care.
Zdravšia a dlhšie žijúca populácia znamená veľkú závislosť vo vysokom veku, často s úbytkom duševných aj fyzických síl; životný štýl, vzdelávanie a napätie v práci, zmeny v štruktúre rodiny, izolácia, nútené sťahovanie obyvateľov, to všetko môže spustiť problémy s duševným zdravím – psychózy, neurózy, a to často v spojení so závislosťou; vzrastajú náklady na nové lieky, terapie a liečenie; nové náklady vyžadujú aj nové postele, centrá, dennú starostlivosť a tímy miestnych spoločenstiev.
A healthier longer living population means later years of high dependency, often with mental as well as physical frailty; lifestyle, education and work pressures, changes in family structures, isolation, forced population movements, can all trigger mental health problems –psychoses, neuroses and often with an addiction link; new drugs, therapies and treatments have come at an escalating cost; new costs accompany new beds, centres, day care and community teams.
A zmeny politiky, ktoré sa týkajú miesta a času liečenia a starostlivosti, často pridávajú neistotu k štandardným problémom vyplývajúcim z nedostatku pochopenia a nedostatočných zdrojov, čo spolu vedie k predsudkom a vzniku živnej pôdy pre stigmu.
And policy changes on where and when to treat and care have often added uncertainty to the standard problems of lack of understanding and inadequate resources, together leading to prejudice and the breeding grounds of stigma.
Základnou otázkou je, ako pritiahnuť k podpore duševného zdravia viac politickej pozornosti a následne finančných prostriedkov.
The crucial question is how to divert more political attention and then financial resources to mental health.
Duševné zdravie si politici a verejnosť uvedomujú iba v čase krízy.
Mental Health really only penetrates the political and public mind, when there is a crisis.
V Spojenom kráľovstve sme dosiahli väčší pokrok pri podpore duševného zdravia ako inokedy v zmysle finančných prostriedkov, iniciatív a reforiem, keď jeden muž skočil do levieho brlohu v londýnskej zoologickej záhrade a ďalší prebodol v metre cudzieho človeka, pretože kolegovia vo vláde cítili potrebu niečo urobiť a tlač, parlament, verejnosť a mimovládne organizácie to požadovali.
In the UK we achieved more progress on mental health, in terms of cash, initiatives and reforms, when one man jumped into the lion’s den at London Zoo and another stabbed a stranger on the Underground, than at any other time, because Colleagues across Government saw the need to do something and Press, Parliament, Public and NGOs clamoured for it.
Ale bolo to za cenu zníženia dôvery verejnosti a rozšírenia stigmy.
But it was at a price – the price of lowered public confidence and increased stigma.
Podpore duševného zdravia tak neprospievajú ani negatívne príbehy.
Mental Health promotion does not even benefit in that way from negative stories.
Podpora duševného zdravia nemá dostatočné pochopenie ani zo strany vlád, politikov alebo dokonca tvorcov plánov zdravotníckych služieb.
There is little understanding by governments, politicians or even health service planners of mental health promotion.
Hlavnou príčinou je to, že nevedia, v čom spočíva, ani prečo by ich mala zaujímať.
The main reason is they have no idea what it is about or why they should be interested.
Duševné zdravie postihla štvornásobná smola.
Mental Health suffers from a quadruple whammy.
Neexistuje sústavný tlak verejnosti, odborníkov a médií na vládu a manažérov zdravotníckych služieb, aby robili viac, venovali viac prostriedkov a dosahovali výraznejšie výsledky.
There is no constant public, professional and media pressure on government and health service managers to do more, spend more, achieve more.
Na rozdiel od srdcových chorôb, AIDS alebo rakoviny sa vie veľmi málo o tom, čo sa dá urobiť pre starostlivosť, vyliečenie a rehabilitáciu.
Unlike heart disease or AIDS or cancer, there is little understanding of what can be done to treat, cure and rehabilitate.
Ešte menej sa však vie o tom, čo sa dá robiť pre prevenciu duševnej choroby a podporu duševného zdravia.
There is even less understanding of what can be done to prevent mental illness and promote mental health.
A existuje málo merateľných výsledkov, ktorým by mohli porozumieť ministerstvá zdravotníctva a manažéri, o to menej verejnosť a politici.
And there are few outcome measurements that Health Departments and Managers, much less public and politicians, can understand.
Je potrebné pomôcť vládam, zamestnávateľom, odborom, školám, vysokým školám, miestnym zastupiteľstvám a spoločenstvám, rodinám aj jednotlivcom, pochopiť úlohu, ktorú môžu zohrať pri zaisťovaní duševnej pohody, a tak zabrániť problémom s duševným zdravím, zmenšiť ich alebo uľahčiť.
Governments, employers, trade unions, schools, colleges, local councils and communities, families and individuals all need to be helped to understand the role they can play in ensuring mental wellbeing and so prevent, reduce or mitigate mental health problems.
Výzvou pre nás, tvorcov politík, je pochopiť, čo znamená mať problém s duševným zdravím.
Our challenge as policymakers is to understand what it means to have a mental health problem.
Takmer určite to znamená, že je človek označený, podradený, opovrhovaný, obávaný a vo väčšej či menšej miere vylúčený – v spoločnosti, v rámci rodiny, v práci, pri hre a dokonca v rámci našich zdravotníckych a sociálnych služieb.
It almost certainly means that one is labelled, patronised, despised, feared and, to a greater or lesser extent, segregated – in society, within our family, at work, at play and even within our health and social services.
Povedané naopak, človek sa môže ukryť, ale nemôže utiecť; nemôže sa realizovať, nemôže v rámci spoločnosti prispievať tak, ako by si želal, nemôže viesť plný a uspokojujúci život, aký by chcel.
In a perverse reversal, one can hide but one cannot run; one cannot perform; one cannot contribute to society as one would wish; one cannot lead full and fulfilling lives as one would want.
Musíme teda prijať našu zodpovednosť pri vytváraní politík.
Then we have to accept our policymaking responsibilities.
Služba, ktorá nemá profesionálnu, verejnú a politickú podporu, dvojnásobne sklame pacientov a ich rodiny.
A service, which does not gain professional, public and political support, fails patients and their families doubly.
Nedokáže poskytnúť primerané liečenie a starostlivosť a spôsobuje pokles dôvery verejnosti, čím posilňuje stigmu.
It fails to treat and care adequately and it prompts a downward spiral of public confidence and so reinforces stigma.
Musíme vzdelávať a informovať, aby sme mohli prelomiť nebezpečný kruh predsudkov, ktorý preniká cez postoj verejnosti, spravodajstvo médií a priority vlády.
We need to educate and inform, so that we can break the vicious vein of prejudice that runs through public attitudes, media coverage and government priorities.
Musíme počúvať a učiť sa od používateľov služieb, chápať ich a považovať ich za partnerov, nie iba za pacientov.
We need to listen and learn from service users and see and involve them as partners and not just patients.
Musíme sa pozrieť do seba a našej spoločnosti a priznať, že umožňujeme, aby inštitucionalizovaná stigmatizácia nakazila náš politický a sociálny systém a systém zdravotnej starostlivosti.
We need to look within ourselves and within our society and acknowledge that we allow an institutionalised stigmatisation to infect our political, social and health systems.
Naším dvojitým cieľom musí byť presvedčiť verejnosť, aby dôverovala, a presvedčiť Komisiu a členské štáty, aby konali.
Our twin aims must be to convince the public to believe and to convince Commission and Member States to act.
Ak bude verejnosť veriť, bude tlačiť na Európsku úniu, aby konala.
If the public believe, they will put pressure on the European Union to act.
Ak bude Európska únia konať, môže uskutočniť presvedčenie verejnosti.
If the European Union acts, they will make public belief possible.
Musíme sa pozrieť do očí ľuďom, ktorí trpia problémami s duševným zdravím.
We need to look into the eyes of people with mental health problems.
Uvidíme odraz zmätených emócií a myšlienok.
When we do, we see reflected back the confusion of emotions and thoughts.
Uvidíme strach a obavy.
We see the fear and worry.
Uvidíme slzy frustrácie a beznádeje.
We see the tears of frustration and despair.
Ale uvidíme aj nádej – nádej, že budeme počúvať, že pochopíme, že nám na tom bude záležať, že budeme konať; že môžeme pomôcť.
But we also see the hope – the hope that we will listen; that we will understand; that we will care; that we will act; that we can help.
o zlepšovaní duševného zdravia obyvateľstva: na ceste k stratégii duševného zdravia pre Európsku úniu
on improving the mental health of the population: towards a strategy on mental health for the European Union
3. domnieva sa, že podľa možností by sa mali spolu so zariadeniami na liečenie duševne chorých vytvoriť opatrenia na uvedenie príslušných mechanizmov prevencie duševných porúch do činnosti; v tejto súvislosti sa domnieva, že je nevyhnutné zaznamenať sociálne, environmentálne a ostatné faktory, ktoré by mohli byť pre občanov EÚ zdrojom duševnej nestálosti či chorôb;
Considers that, together with facilities for the treatment of mental illness, provision should also be made to activate the respective mechanisms to prevent mental disorders, where possible; in this context, considers that it is essential to record the social, environmental and other factors that could constitute causes of mental instability or illness for EU citizens;