natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The postmarketing experience has shown that the most serious adverse reactions are Stevens-Johnson syndrome and toxic epidermal necrolysis and serious hepatitis/ hepatic failure and hypersensitivity reactions, characterised by rash with constitutional symptoms such as fever, arthralgia, myalgia and lymphadenopathy, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction.
Postmarketingové skúsenosti ukázali, že najzávažnejšími nežiaducimi účinkami sú Stevens- Johnsonov syndróm, toxická epidermálna nekrolýza, závažná hepatitída/ zlyhanie pečene a hypersenzitívne reakcie, charakterizované ekzantémom s konštitucionálnymi symptómami ako horúčka, artralgia, myalgia a lymfadenopatia, spolu s viscerálnymi ťažkosťami ako je hepatitída, eozinofília, granulocytopénia a renálna dysfunkcia.
The first 18 weeks of treatment is a critical period which requires close monitoring (see section 4.4).
Prvých 18 týždňov liečby je kritické obdobie, ktoré vyžaduje dôkladné monitorovanie (pozri časť 4. 4).
The following adverse reactions which may be causally related to the administration of VIRAMUNE have been reported.
Boli hlásené nasledujúce nežiaduce reakcie v súvislosti s užívaním VIRAMUNU.
The frequencies estimated are based on pooled clinical trial data for events considered related to VIRAMUNE treatment.
Frekvencie boli odhadované na základe údajov získaných z klinických štúdií, ktoré sledovali nežiaduce účinky súvisiace s liečbou VIRAMUNOM.
Frequency is defined using the following convention: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000); very rare (< 1/ 10,000), not known (cannot be estimated from the available data).
Frekvencia je definovaná s použitím nasledovnej konvencie: veľmi časté (≥ 1/ 10); časté (≥ 1/ 100, < 1/ 10); menej časté (≥ 1/ 1 000, < 1/ 100); zriedkavé (≥ 1/ 10 000, < 1/ 1 000); veľmi zriedkavé (< 1/ 10 000), neznáme (z dostupných údajov).
Investigations Common
Laboratórne a funkčné vyšetrenia:
Blood and lymphatic system disorders Common Uncommon
Poruchy krvi a lymfatického systému Časté granulocytopénia * Menej časté
granulocytopenia* anaemia
anémia
* In study 1100.1090, from which the majority of related adverse events (n=28) were received, patients on placebo had a higher incidence of events of granulocytopenia (3.3%) than patients on nevirapine (2.5%).
14 * V štúdii 1100. 1090, z ktorej bola získaná väčšina súvisiacich nežiaducich príhod (n=28), pacienti s placebom mali vyššiu incidenciu príhod granulocytopénie (3, 3%) než pacienti s nevirapínom (2, 5%).
14 Nervous system disorders Common
Poruchy nervového systému Časté bolesť hlavy
disorders vomiting, diarrhoea, abdominal pain, nausea
Poruchy gastrointestinálneho traktu Časté vracanie, hnačka, bolesť brucha, nevoľnosť
Skin and subcutaneous tissue disorders Very common Uncommon oedema, urticaria
Poruchy kože a podkožného tkaniva Veľmi časté Menej časté
rash (13.6%) Stevens Johnson Syndrome/ toxic epidermal necrolysis (0.1%), angioneurotic
ekzantém (13, 6%) Stevens- Johnsonov syndróm/ toxická epidermálna nekrolýza (0, 1%),
Musculoskeletal and connective tissue disorders Common Uncommon
Poruchy kostrovej a svalovej sústavy a spojivového tkaniva Časté bolesť svalov Menej časté
myalgia arthralgia
bolesť kĺbov
General disorders and administration site conditions Common
Celkové poruchy a Časté
fever, fatigue
reakcie v mieste podania horúčka, únava
Immune system disorders Common Not known
Poruchy imunitného systému Časté precitlivenosť Neznáme
hypersensitivity drug rash with eosinophilia and systemic symptoms, anaphylaxis
ekzantém vyvolaný liekom s eozinofíliou a systémovými príznakmi, anafylaxia
Hepatobiliary disorders Common Uncommon Rare
Poruchy pečene a Časté Menej časté Zriedkavé
hepatitis (1.4%) jaundice hepatitis fulminant
žlčových ciest hepatitída (1, 4%) žltačka fulminantná hepatitída
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV infected patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra- abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Kombinovaná antiretrovírusová terapia bola u pacientov s HIV infekciou spájaná s redistribúciou telesného tuku (lipodystrofia) zahŕňajúcou stratu periférneho a tvárového podkožného tuku, nárast intraabdominálneho a viscerálneho tukového tkaniva, hypertrofiu prsníkov a nahromadenie dorsocervikálneho tukového tkaniva (byvolí hrb).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
Kombinovaná antiretrovírusová terapia bola spájaná s poruchami metabolizmu ako sú hypertriglyceridémia, hypercholesterolémia, inzulínová rezistencia, hyperglykémia a hyperlaktatémia (pozri časť 4. 4).
The following events have also been reported when VIRAMUNE has been used in combination with other anti-retroviral agents: pancreatitis, peripheral neuropathy and thrombocytopaenia.
Nasledovné prípady boli tiež hlásené keď sa VIRAMUNE používal v kombinácii s inými antiretrovírusovými činiteľmi: pankreatitída, periferálna nefropatia a trombocytopénia.
These events are commonly associated with other antiretroviral agents and may be expected to occur when VIRAMUNE is used in combination with other agents; however it is unlikely that these events are due to VIRAMUNE treatment.
Tieto príhody sú často spojené s inými antiretrovírusovými činiteľmi, ich výskyt sa môže očakávať keď sa VIRAMUNE používa s inými činiteľmi a je nepravdepodobné že tieto príhody sú následkom liečby VIRAMUNOM.
Hepatic-renal failure syndromes have been reported rarely.
Syndrómy pečeňovo- obličkového zlyhania sú hlásené zriedkavo.
Cases of osteonecrosis have been reported, particularly in patients with generally acknowledged risk factors, advanced HIV disease or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
Boli hlásené prípady osteonekrózy, najmä u pacientov so všeobecne uznávanými rizikovými faktormi, pokročilým HIV ochorením alebo dlhodobou expozíciou kombinovanej antiretrovírusovej terapii (“ Combination Antiretroviral Therapy ”, CART).
The most common clinical toxicity of VIRAMUNE is rash, with VIRAMUNE attributable rash occurring in 13.6% of patients in combination regimens in controlled studies.
Kožné a podkožné tkanivá Veľmi častou klinickou toxicitou VIRAMUNU je ekzantém, tento VIRAMUNE typický ekzantém sa objavuje u 13, 6% pacientov v kombinovaných režimoch kontrolovaných štúdií.
15 without pruritus, located on the trunk, face and extremities.
15 Ekzantémy sú zvyčajne mierne až stredné, makulopapulárne erytematózne kožné erupcie, ktoré môžu, ale nemusia svrbieť, lokalizované na trupe, tvári a končatinách.
Allergic reactions (anaphylaxis, angioedema and urticaria) have been reported.
Boli zaznamenané alergické reakcie (anafylaxia, angioedém a urtikária).
Rashes occur alone or in the context of hypersensitivity reactions, characterised by rash with constitutional symptoms such as fever, arthralgia, myalgia and lympadenopathy, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction.
Ekzantémy sa objavia samostatne alebo v súvislosti s alergickými reakciami charakterizovanými ekzantémom s konštitucionálnymi symptómami ako sú horúčka, artralgia, myalgia a lymfadenopatia spolu s viscerálnymi ťažkosťami ako je hepatitída, eozinofília, granulocytopénia a renálna dysfunkcia.
Severe and life-threatening skin reactions have occurred in patients treated with VIRAMUNE, including Stevens-Johnson syndrome (SJS) and toxic epidermal necrolysis (TEN).
Ťažké a život ohrozujúce kožné reakcie sa objavili u pacientov liečených VIRAMUNOM, vrátane Stevens- Johnsonovho syndrómu (SJS) a toxickej epidermálnej nekrolýzy (TEN).
Fatal cases of SJS, TEN and hypersensitivity reactions have been reported.
Boli zaznamenané fatálne prípady SJS, TEN a hypersenzitívnych reakcií.
The majority of severe rashes occurred within the first 6 weeks of treatment and some required hospitalisation, with one patient requiring surgical intervention (see section 4.4).
Väčšina ťažkých ekzantémov sa vyskytla počas prvých 6 týždňov liečby a niektoré vyžadovali hospitalizáciu, u jedného pacienta si vyžiadali chirurgický zásah (pozri časť 4. 4).
The most frequently observed laboratory test abnormalities are elevations in liver function tests (LFTs), including ALAT, ASAT, GGT, total bilirubin and alkaline phosphatase.
Hepatobiliárny systém Najčastejšie pozorované abnormality laboratórnych testov sú zvýšenia vo funkčných pečeňových testoch (LFT) zahŕňajúcich ALT, AST, GGT, celkový bilirubín a alkalickú fosfatázu.
Cases of hepatitis (severe and life-threatening hepatoxicity, including fatal fulminant hepatitis) have been reported in patients treated with VIRAMUNE.
Taktiež u pacientov liečených VIRAMUNOM boli zaznamenané prípady hepatitídy (ťažká a život ohrozujúca hepatotoxicita, vrátane fatálnej fulminantnej hepatitídy).
The first 18 weeks of treatment is a critical period which requires close monitoring (see section 4.4).
Prvých 18 týždňov terapie je kritické obdobie, ktoré vyžaduje dôkladný monitoring (pozri časť 4. 4).
Based on clinical trial experience of 361 paediatric patients the majority of which received combination treatment with ZDV or/ and ddI, the most frequently reported adverse events related to VIRAMUNE were similar to those observed in adults.
Pediatrická populácia Na základe skúseností z klinickej štúdie 361 pediatrických pacientov, z ktorých väčšina dostávala kombinovanú liečbu s ZDV alebo/ a ddI, najčastejšie nežiaduce príhody súvisiace s VIRAMUNOM boli podobné tým, ktoré boli pozorované u dospelých.
In an open-label clinical trial (ACTG 180) granulocytopenia assessed as drug- related occurred in 5/ 37 (13.5%) of patients.
V otvorenej klinickej štúdii (ACTG 180) u 5/ 37 (13, 5%) pacientov sa vyskytla granulocytopénia vyhodnotená ako súvisiaca s liekom.
In ACTG 245, a double-blind placebo controlled study, the frequency of serious drug-related granulocytopenia was 5/ 305 (1.6%).
V ACTG 245, dvojito slepej placebom kontrolovanej štúdii, frekvencia závažnej granulocytopénie súvisiacej s liekom bola 5/ 305 (1, 6%).
Isolated cases of Stevens- Johnson syndrome or Stevens-Johnson/ toxic epidermal necrolysis transition syndrome have been reported in this population.
V tejto populácii boli hlásené ojedinelé prípady Stevens- Johnsonovho syndrómu alebo Stevens - Johnsonov/ toxický epidermálny prechodný nekrolytický syndróm.
There is no known antidote for VIRAMUNE overdosage.
Nie je známe antidotum pri predávkovaní VIRAMUNOM.
Cases of VIRAMUNE overdose at doses ranging from 800 to 6000 mg per day for up to 15 days have been reported.
Boli zaznamenané prípady predávkovania v dávkach od 800 do 6000 mg na deň do 15 dní.
All of these effects subsided following discontinuation of VIRAMUNE.
Všetky tieto účinky ustúpia prerušením podávania VIRAMUNU.
NNRTI (non-nucleoside reverse transcriptase inhibitors), ATC code J05AG01.
NNRTI (nenukleozidové inhibítory reverznej transkriptázy), ATC kód J05AG01.
Mechanism of Action Nevirapine is a NNRTI of HIV-1.
Mechanizmus pôsobenia Nevirapín je NNRTI HIV- 1.
Nevirapine binds directly to reverse transcriptase and blocks the RNA-dependent and DNA-dependent DNA polymerase activities by causing a disruption of the enzyme's catalytic site.
Priamo sa viaže na reverznú transkriptázu a blokuje RNA- dependentné a DNA- dependentné DNA polymerázne akvitity tým, že narúša katalytické miesta enzýmov.
The activity of nevirapine does not compete with template or nucleoside triphosphates.
Činnosť nevirapínu nesúťaží s chemickou schémou alebo nukleozidtrifosfátom.
HIV-2 reverse transcriptase and eukaryotic DNA polymerases (such as human DNA polymerases α, β, γ, or δ) are not inhibited by nevirapine.
Neinhibuje HIV- 2 reverznú transkriptazu a eukaryotické DNA polymerázy (ako ľudské DNA polymerázy α, β, γ, alebo δ).
16 In vitro HIV susceptibility:
16 In vitro HIV citlivosť:
The in vitro antiviral activity of nevirapine has been measured in a variety of cell lines including peripheral blood mononuclear cells, monocyte derived macrophages, and lymphoblastoid cell lines.
Antivírusové pôsobenie nevirapínu in vitro bolo zaznamenané v rôznych bunkových líniach vrátane periférnych mononukleárnych krvných buniek, makrofágov získaných z monocytov a lymfoblastoidných bunkových línii.
In recent studies using human cord blood lymphocytes and human embryonic kidney 293 cells, EC50 values (50% inhibitory concentration) ranged from 14-302 nM against laboratory and clinical isolates of HIV-1.
V súčasných štúdiách používajúcich zväzky ľudských krvných lymfocytov a ľudské embryonálne obličkové bunky 293, je rozsah hodnôt EC50 (50% koncentrácie inhibítorov) od 14- 302nM oproti laboratórnym a klinickým izolátom HIV- 1.
Nevirapine exhibited antiviral activity in vitro against group M HIV-1 isolates from clades A, B, C, D, F, G, and H, and circulating recombinant forms (CRF), CRF01_AE, CRF02_AG and CRF12_BF (median EC50 value of 63 nM).
Nevirapín preukázal antivírusové pôsobenie in vitro oproti skupine M HIV- 1 izolátov zo štepov A, B, C, D, F, G, a H a cirkulovaným rekombinantným formám (CRF), CRF01_ AE, CRF02_ AG a CRF12_ BF (priemerná EC50 hodnota je 63 nM).
Nevirapine had no antiviral activity in vitro against isolates from group O HIV-1 and HIV-2.
Nevirapín nemal antivírusové pôsobenie in vitro oproti izolátom zo skupiny O HIV- 1 a HIV- 2.
Nevirapine in combination with efavirenz exhibited a strong antagonistic anti-HIV-1 activity in vitro (see section 4.5) and was additive to antagonistic with the protease inhibitor ritonavir or the fusion inhibitor enfuvirtide. Nevirapine exhibited additive to synergistic anti-HIV-1 activity in combination with the protease inhibitors amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, nelfinavir, saquinavir and tipranavir, and the NRTIs abacavir, didanosine, emtricitabine, lamivudine, stavudine, tenofovir and zidovudine.
Nevirapín preukázal pridanie synergickej anti- HIV- 1 aktivity v kombinácii s inhibítormi proteázy amprenavirom, atazanavirom, indinavirom, lopinavirom, nelfinavirom, sachinavirom a tipranavirom a s NRTI abakavirom, didanozínom, emtricitabínom, lamivudinom, stavudinom, tenofovirom a zidovudínom.
The anti-HIV-1 activity of nevirapine was antagonized by the anti-HBV drug adefovir and by the anti-HCV drug ribavirin in vitro.
Anti- HIV 1 pôsobenie nevirapínu in vitro bolo antagonizované anti- HBV liečivom adefovirom a anti- HCV liečivom ribavirinom.
Resistance HIV isolates with reduced susceptibility (100 to 250-fold) to nevirapine emerge in vitro.
Rezistencia In vitro sa objavili HIV izoláty so zníženou vnímavosťou (100- až 250- násobne) na nevirapín.
Phenotypic and genotypic changes occur in HIV isolates from patients treated with VIRAMUNE or VIRAMUNE + zidovudine over one to 12 weeks.
Fenotypové a genotypové zmeny sa vyskytujú u HIV izolátov od pacientov liečených VIRAMUNOM alebo VIRAMUNOM + zidovudínom viac ako 1- 12 týždňov.
By week 8 of VIRAMUNE monotherapy, 100% of the patients tested had HIV isolates with a > 100-fold decrease in susceptibility to nevirapine, regardless of dose.
Od ôsmeho týždňa monoterapie VIRAMUNOM 100% testovaných pacientov malo HIV izoláty s > 100- násobne redukovanou vnímavosťou na nevirapín, bez ohľadu na dávku.
VIRAMUNE + zidovudine combination therapy did not alter the emergence rate of nevirapine- resistant virus.
Kombinovaná terapia VIRAMUNE + zidovudín nemenila percento objavenia vírusu rezistentného voči nevirapínu.
Genotypic and phenotypic resistance was examined for patients receiving VIRAMUNE in triple and double therapy drug combination therapy, and in the non-VIRAMUNE comparative group from the INCAS study.
Genotypová a fenotypová rezistencia bola skúšaná na pacientoch prijímajúcich VIRAMUNE v dvojitej a trojitej terapii a v porovnávacej skupine bez VIRAMUNU z INCAS štúdie.
Antiretroviral naive subjects with CD4 cells counts of 200-600/ mm3 were treated with either VIRAMUNE + zidovudine (n = 46), zidovudine + didanosine (n = 51) or VIRAMUNE + zidovudine + didanosine (n = 51) and followed for 52 weeks or longer on therapy.
Antiretrovírusovo predtým neliečení jedinci s počtom CD4 buniek 200- 600/ mm³ boli liečení buď s VIRAMUNE + zidovudín (n = 46), zidovudín + didanozín (n = 51) alebo VIRAMUNE + zidovudín + didanozín (n = 51) a pokračovali 52 týždňov alebo dlhšie v terapii.
Virologic evaluations were performed at baseline, six months and 12 months.
Virologické hodnotenie bolo uskutočnené vo východiskových hodnotách, 6 mesiacov a 12 mesiacov.
The phenotypic resistance test performed required a minimum of 1000 copies/ ml HIV RNA in order to be able to amplify the virus.
Prevedený fenotypový test rezistencie vyžadoval minimum z 1000 kópií / ml HIV RNA, aby boli schopní rozšíriť vírus.
Of the three study groups, 16, 19 and 28 patients respectively had evaluable baseline isolates and subsequently remained in the study for at least 24 weeks.
Z troch študijných skupín 16, 19 a 28 pacientov mali hodnotenia schopné základné hodnoty izolátov a následne zotrvali v štúdii najmenej 24 týždňov.
At baseline, there were five cases of phenotypic resistance to nevirapine; the IC50 values were 5 to 6.5-fold increased in three and > 100 fold in two.
Bolo päť prípadov fenotypovej rezistencie na nevirapín, IC50 hodnoty boli 5 až 6, 5- násobne zvýšené v troch a > 100 násobne v dvoch.
At 24 weeks, all available isolates recoverable from patients receiving nevirapine were resistant to this agent, while 18/ 21 (86%) patients carried such isolates at 30-60 weeks.
O 24 týždňov všetky dostupné izoláty získané od pacientov užívajúcich nevirapín boli rezistentné na tieto látky, kým 18/ 21 (86%) pacientov mali takéto izoláty o 30- 60 týždňov.
In 16 subjects viral suppression was below the limits of detection (< 20 copies/ ml = 14, < 400 copies/ ml = 2).
U 16 jedincov virálna supresia bola pod limitmi detekcie (< 20 kópií / ml = 14, < 400 kópií / ml = 2).
Assuming that suppression below < 20 copies/ ml implies nevirapine susceptibility of the virus, 45% (17/ 38) of patients had virus measured or imputed to be susceptible to nevirapine.
Predpoklad, že supresia pod < 20 kópií / ml naznačuje citlivosť vírusu, 45% (17/ 38) pacientov malo vírus merateľný alebo bol citlivý na nevirapín.
All 11 subjects receiving VIRAMUNE + zidovudine who were tested for phenotypic resistance were resistant to nevirapine by six months.
Všetkých 11 jedincov, ktorí užívali VIRAMUNE + zidovudín, bolo testovaných na fenotypovú rezistenciu na nevirapín 6 mesiacov.
Over the entire period of observation, one case of didanosine resistance was seen.
Za celú dobu pozorovania, bol 1 prípad didanozínovej rezistencie.
Zidovudine resistance emerged as more frequent after 30 – 60 weeks, especially in patients receiving double combination therapy.
Zidovudínová rezistencia sa častejšie objavila po 30- 60 týždňoch, najmä u pacientov prijímajúcich dvojitú kombinovanú terapiu.
Based on the increase in IC50, zidovudine resistance appeared lower in the VIRAMUNE + zidovudine + didanosine group than the other treatment groups.
Založené na zvýšení v IC50, zidovudínová rezistencia sa objavila nižšie vo VIRAMUNE+zidovudín+didanozín skupine ako v inej liečenej skupine.
With respect to nevirapine resistance, all isolates that were sequenced carried at least one mutation associated with resistance, the most common single changes being K103N and Y181C.
S ohľadom na nevirapínovú rezistenciu, všetky izoláty, ktoré boli sekvenčne prenesené aspoň jednou mutáciou spojenou s rezistenciou, najčastejšie jednotlivé zmeny sú K103N a Y181C.
Combinations of mutations were found in nine of the 12 patients observed.
Kombinácia mutácií bola nájdená u 9 z 12 pozorovaných pacientov.
These data from INCAS illustrate that the use of highly active drug therapies is associated with a delay in the development of antiretroviral drug resistance.
Tieto údaje z INCAS objasňujú, že použitie terapií vysoko aktívnych liekov súvisí s oneskorením vo vývoji antiretrovírusovej liekovej rezistencie.
The clinical relevance of phenotypic and genotypic changes associated with VIRAMUNE therapy has not been established.
Klinická závažnosť fenotypových a genotypových zmien súvisiacich s liečbou VIRAMUNOM nebola stanovená.
17 In addition to the data presented above, there exists a risk of rapid emergence of resistance to NNRTIs in case of virological failure.
Okrem údajov prezentovaných vyššie, existuje riziko rýchleho vývoja rezistencie na NNRTI v prípade virologického zlyhania.
Cross-resistance Rapid emergence of HIV strains which are cross-resistant to NNRTIs has been observed in vitro.
17 Skrížená rezistencia In vitro sa pozoroval rýchly výskyt reťazcov HIV, ktoré sú skrížene rezistentné na NNRTI.
Data on cross-resistance between the NNRTI nevirapine and NRTIs are very limited.
Údaje o skríženej rezistencii medzi NNRTI nevirapínom a NRTI sú veľmi obmedzené.
In four patients, zidovudine-resistant isolates tested in vitro retained susceptibility to nevirapine and in six patients, nevirapine-resistant isolates were susceptible to zidovudine and didanosine.
U štyroch pacientov izoláty rezistentné na zidovudín testované in vitro si udržali citlivosť na nevirapín a u šiestich pacientov izoláty rezistentné na nevirapín boli citlivé na zidovudín a didanozín.
Cross-resistance between nevirapine and HIV PIs is unlikely because the enzyme targets involved are different.
Skrížená rezistencia medzi nevirapínom a HIV PI je nepravdepodobná, pretože príslušné cieľové enzýmy sú rozdielne.
Cross-resistance among the currently registered NNRTIs is broad.
Skrížená rezistencia medzi súčasne registrovanými NNRTI je široká.
Some genotypic resistance data indicate that in most patients failing NNRTI, viral strains express cross-resistance to the other NNRTIs.
Niektoré údaje genotypovej rezistencie indikujú, že u väčšiny pacientov nedostatok NNRTI, virálne reťazce vytlačili skríženú rezistenciu na ďalšie NNRTI.
The currently available data do not support sequential use of NNRTIs.
Súčasne dostupné údaje nepodporujú následné použitie NNRTI.
Pharmacodynamic Effects VIRAMUNE has been evaluated in both treatment naive and treatment experienced patients.
Farmakodynamické účinky VIRAMUNE sa vyhodnocoval u pacientov, ktorí neboli predtým liečení, ako aj u pacientov, ktorí liečení boli.
Results from a trial (ACTG 241) evaluated triple therapy with VIRAMUNE, zidovudine and didanosine compared to zidovudine + didanosine, in 398 HIV-1 infected patients (mean baseline 153 CD4+ cells/ mm3; plasma HIV1 RNA 4.59 log10 copies/ ml), who had received at least 6 months of NRTI therapy prior to enrolment (median 115 weeks).
Výsledky skúšky (ACTG 241) vyhodnotili trojitú terapiu s VIRAMUNOM, zidovudínom a didanozínom v porovnaní k zidovudínu + didanozínu u 398 pacientov infikovaných HIV- 1 (stredná východisková hodnota 153 CD4+ buniek/ mm3; plazma HIV- 1 RNA 4, 59 log10 kópií/ ml), ktorí sa podrobili najmenej 6- mesačnej terapii NRTI pred prihlásením (stred 115 týždňov).
These heavily experienced patients demonstrated a significant improvement of the triple therapy group over the double therapy group for one year in both viral RNA and CD4+ cell counts.
U týchto ťažkých pacientov sa vykazovalo podstatné zlepšenie v skupine s trojitou terapiou než v skupine s dvojitou terapiou počas jedného roka v oboch skupinách buniek RNA aj CD4+.