natgillin/translations-raw huggingface dataset:
HBV strains expressing the rtL180M, rtT184G, rtS202G/ I, rtM204V and rtM250V mutations associated with resistance to entecavir showed a susceptibility to tenofovir ranging from 0.6- to 6.9-fold that of wild- type virus.
HBV kmene vykazujúce mutácie rtL180M, rtT184G, rtS202G/ I, rtM204V a rtM250V spojené s rezistenciou voči entekaviru preukázali citlivosť voči tenofoviru v rozsahu od 0, 6 do 6, 9 násobku v porovnaní s vírusom divokého typu.
HBV strains expressing the adefovir-associated resistance mutations rtA181V and rtN236T showed a susceptibility to tenofovir ranging from 2.9- to 10-fold that of wild-type virus.
HBV kmene vykazujúce mutácie rtA181V a rtN236T spojené s rezistenciou voči adefoviru preukázali citlivosť voči tenofoviru v rozsahu od 2, 9 do 10 násobku v porovnaní s vírusom divokého typu.
Viruses containing the rtA181T mutation remained susceptible to tenofovir with EC50 values 1.5-fold that of wild-type virus.
Vírusy obsahujúce mutáciu rtA181T ostali citlivé voči tenofoviru s hodnotami EC50 1, 5 násobku v porovnaní s vírusom divokého typu.
The demonstration of benefit of tenofovir disoproxil fumarate is based on histological, virological, biochemical and serological responses mainly in treatment-naïve adults with HBeAg positive and HBeAg negative chronic hepatitis B with compensated liver disease.
Preukázanie prínosu tenofovir- dizoproxilfumarátu sa zakladá na histologickej, virologickej, biochemickej a sérologickej odpovedi hlavne u dospelých pacientov predtým neliečených nukleozidmi, s HBeAg pozitívnou a HBeAg negatívnou chronickou hepatitídou B s kompenzovaným ochorením pečene.
Results through 48 weeks from two randomised, phase 3 double-blind studies comparing tenofovir disoproxil fumarate to adefovir dipivoxil in patients with compensated liver disease are presented in Table 2 below.
48 týždňové výsledky z dvoch randomizovaných, dvojito slepých štúdií fázy 3 porovnávajúcich tenofovir- dizoproxilfumarát a adefovir- dipivoxil u pacientov s kompenzovaným ochorením pečene sú uvedené nižšie v tabuľke 2.
Study GS-US-174-0103 was conducted in 266 (randomised and treated) HBeAg positive patients while study GS-US-174-0102 was conducted in 375 (randomised and treated) patients negative for HBeAg and positive for HBeAb.
Štúdia GS- US- 174- 0103 bola vykonaná u 266 (randomizovaných a liečených) HBeAg pozitívnych pacientov, zatiaľ čo štúdia GS- US- 174- 0102 bola vykonaná u 375 (randomizovaných a liečených) HBeAg negatívnych a HBeAb pozitívnych pacientov.
In both of these studies tenofovir disoproxil fumarate was significantly superior to adefovir dipivoxil for the primary efficacy endpoint of complete response (defined as HBV DNA levels < 400 copies/ ml and Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis).
Liečba tenofovir- dizoproxilom 245 mg (ako fumarát) bola tiež spojená
Treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was also associated with significantly greater proportions of patients with HBV DNA < 400 copies/ ml, when compared to adefovir dipivoxil 10 mg treatment.
14 s významne vyšším podielom pacientov s HBV DNA < 400 kópii/ ml v porovnaní s liečbou adefovir - dipivoxilom 10 mg.
Both treatments produced similar results with regard to histological response (defined as Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis) at week 48 (see Table 2 below).
Obe liečby mali podobné výsledky s ohľadom na histologickú odpoveď (definovanú ako zlepšenie Knodellovho nekro inflamačného skóre najmenej o 2 body bez zhoršenia Knodellovho skóre fibrózy) v 48. týždni (pozri tabuľku 2 nižšie).
In study GS-US-174-0103 a significantly greater proportion of patients in the tenofovir disoproxil fumarate group than in the adefovir dipivoxil group had normalised ALT and achieved HBsAg loss at week 48 (see Table 2 below).
V štúdii GS- US- 174- 0103 dosiahol v 48. týždni významne vyšší podiel pacientov normalizovanú hladinu ALT a úbytok HBsAg v skupine liečenej tenofovir- dizoproxilfumarátom oproti skupine liečenej adefovir- dipivoxilom (pozri tabuľku 2 nižšie).
14 Table 2:
Tabuľka 2:
Efficacy parameters in compensated HBeAg positive and HBeAg negative patients at week 48
Parametre účinnosti v 48. týždni u kompenzovaných HBeAg pozitívnych a HBeAg negatívnych pacientov
Study 174-0102 (HBeAg negative)
Štúdia 174- 0102 (HBeAg negatívni pacienti)
Study 174-0103 (HBeAg positive)
Štúdia 174- 0103 (HBeAg pozitívni pacienti)
disoproxil 245 mg (as fumarate)
dizoproxil 245 mg (ako fumarát) n = 250
10
10 mg dizoproxil 245 mg (ako fumarát) n = 125 n = 176
10
10 mg n = 90
= 125 n = 176
Úplná odpoveď (%) Histológia
Histological response (%)b
Histologická odpoveď (%) b
Median HBV DNA reduction from baselinec (log10 copies/ ml) HBV DNA (%)
Stredná hodnota HBV DNA redukcie oproti počiatočnému stavuc (log10 kópií/ ml) HBV DNA (%)
< 400 copies/ ml (< 69 IU/ ml) ALT (%)
< 400 kópií/ ml (< 69 IU/ ml)
Normalised ALTd Serology (%)
ALT (%) Normalizovaná ALTd Sérologia (%)
HBeAg loss/ seroconversion
HBeAg úbytok/ sérokonverzia
HBsAg loss/ seroconversion
HBsAg úbytok/ sérokonverzia
* p-value versus adefovir dipivoxil < 0.05, a Complete response defined as HBV DNA levels < 400 copies/ ml and Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis, b Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis, c Median change from baseline HBV DNA merely reflects the difference between baseline HBV DNA and the limit of detection (LOD) of the assay, d The population used for analysis of ALT normalisation included only patients with ALT above ULN at baseline.
* p- hodnota oproti adefovir- dipivoxilu < 0, 05, a úplná odpoveď definovaná ako hladina HBV DNA < 400 kópií/ ml a zlepšenie Knodellovho nekro- inflamačného skóre najmenej o 2 body bez zhoršenia Knodellovho skóre fibrózy, b zlepšenie Knodellovho nekro- inflamačného skóre najmenej o 2 body bez zhoršenia Knodellovho skóre fibrózy, c stredná hodnota zmeny HBV DNA oproti počiatočnému stavu odzrkadľuje iba rozdiel medzi počiatočnou hodnotou HBV DNA a hranicou detekcie (limit of detection, LOD) skúšky, d populácia použitá na analýzu normalizácie ALT zahŕňala len pacientov s ALT nad počiatočnou hodnotou ULN.
Tenofovir disoproxil fumarate was associated with significantly greater proportions of patients with undetectable HBV DNA (< 169 copies/ ml [< 29 IU/ ml]; the limit of quantification of the Roche Cobas Taqman HBV assay), when compared to adefovir dipivoxil (study GS-US-174-0102; 91%, 56% and study GS-US-174-0103; 69%, 9%), respectively.
Tenofovir- dizoproxilfumarát bol spojený s významne vyšším podielom pacientov s nedetekovateľnou HBV DNA (< 169 kópií/ ml [< 29 IU/ ml]; hranica kvantifikovateľnosti skúšky HBV Roche Cobas Taqman HBV), v porovnaní s adefovir- dipivoxilom (štúdia GS- US- 174- 0102; 91%, 56% a štúdia GS- US- 174- 0103; 69%, 9%).
Response to treatment with tenofovir disoproxil fumarate was comparable in nucleoside-experienced (n = 51) and nucleoside-naïve (n = 375) patients and in patients with normal ALT (n = 21) and abnormal ALT (n = 405) at baseline when studies GS-US-174-0102 and GS-US-174-0103 were combined.
15 V kombinácii štúdií GS- US- 174- 0102 a GS- US- 174- 0103 bola odpoveď na liečbu tenofovir - dizoproxilfumarátom porovnateľná u pacientov na počiatku štúdie už liečených nukleozidmi (n = 51) a u pacientov predtým neliečených nukleozidmi (n = 375) a u pacientov s normálnou ALT (n = 21) a abnormálnou ALT (n = 405) na počiatku štúdie.
Seventy-three percent of nucleoside-experienced and 69% of nucleoside-naïve patients achieved complete response to treatment; 90% of nucleoside-naïve and 88% of nucleoside-experienced patients achieved HBV DNA suppression < 400 copies/ ml.
73% pacientov už liečených nukloezidmi a 69% pacientov predtým neliečených nukleozidmi dosiahlo úplnú odpoveď na liečbu; 90% pacientov predtým neliečených nukleozidmi a 88% pacientov už liečených nukloezidmi dosiahlo supresiu HBV DNA < 400 kópií/ ml.
All patients with normal ALT at baseline and 88% of patients with abnormal ALT at baseline achieved HBV DNA suppression < 400 copies/ ml.
Všetci pacienti s normálnou počiatočnou hodnotou ALT a 88% pacientov s abnormálnou počiatočnou hodnotou ALT dosiahlo supresiu HBV DNA < 400 kópií/ ml.
In a randomised, 48-week double-blind, controlled study of tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) in patients co-infected with HIV-1 and chronic hepatitis B with prior lamivudine experience (study ACTG 5127), the mean serum HBV DNA levels at baseline in patients randomised to the tenofovir
V randomizovanej, 48 týždňovej, dvojito slepej, kontrolovanej štúdii s tenofovir- dizoproxilom 245 mg (ako fumarát) u pacientov súbežne infikovaných HIV- 1 a s chronickou hepatitídou B predtým liečených lamivudínom (štúdia ACTG 5127), boli počiatočné priemerné sérové hladiny HBV DNA u pacientov randomizovaných do skupiny tenofoviru 9, 45 log10 kópií/ ml (n = 27).
Treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was associated with a mean change in serum HBV DNA from baseline, in the patients for whom there was 48-week data, of -5.74 log10 copies/ ml (n = 18).
Liečba tenofovir - dizoproxilom 245 mg (ako fumarát) bola spojená s priemernou zmenou v sérovej hladine HBV DNA oproti počiatočnej hodnote - 5, 74 log10 kópií/ ml (n = 18) u pacientov s 48. týždňovými údajmi.
Experience in patients with persistent viral replication:
Skúsenosti u pacientov s trvalou vírusovou replikáciou:
The efficacy and safety of tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) or tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) plus 200 mg emtricitabine is being evaluated in a randomised, double-blind study (study GS-US-174-0106), in HBeAg positive and HBeAg negative patients who had persistent viraemia (HBV DNA ≥ 1,000 copies/ ml) while receiving adefovir dipivoxil 10 mg for more than 24 weeks.
Účinnosť a bezpečnosť tenofovir- dizoproxilu 245 mg (ako fumarát) alebo tenofovir- dizoproxilu 245 mg (ako fumarát) spolu s 200 mg emtricitabínu bola hodnotená v randomizovanej, dvojito slepej štúdii (štúdia GS- US- 174- 0106) u HBeAg pozitívnych a HBeAg negatívnych pacientov s trvalou virémiou (HBV DNA ≥ 1 000 kópií/ ml), počas liečby adefovir- dipivoxilom 10 mg po dobu viac ako 24 týzdňov.
Overall at week 24, treatment with a tenofovir-containing regimen resulted in 77% (46/ 60) of patients with HBV DNA < 400 copies/ ml (< 69 IU/ ml) and 62% (37/ 60) of patients with undetectable HBV DNA (below 169 copies/ ml [< 29 IU/ ml]; the limit of quantification of the Roche Cobas TaqMan HBV assay).
Celkovo viedla liečba obsahujúca tenofovir v 24. týždni u 77% (46/ 60) pacientov k HBV DNA < 400 kópií/ ml (< 69 IU/ ml) a 62% (37/ 60) pacientov k nedetekovateľnej hladine HBV DNA (menej ako 169 kópií/ ml [< 29 IU/ ml]; hranica kvantifikovateľnosti skúšky HBV Roche Cobas TaqMan).
In addition, at week 24, the percentage of patients who had normal ALT was 68% (42/ 62).
Okrem toho bol podiel pacientov s normálnou hladinou ALT v 24. týždni 68% (42/ 62).
Four hundred and twenty-six HBeAg negative (GS-US-174-0102, n = 250) and HBeAg positive (GS-US-174-0103, n = 176) patients were evaluated for genotypic changes in HBV polymerase.
U 426 HBeAg negatívnych (GS- US- 174- 0102, n = 250) a HBeAg pozitívnych pacientov (GS- US- 174- 0103, n = 176) boli hodnotené genotypové zmeny v HBV polymeráze.
Genotypic evaluations were performed on all patients with HBV DNA > 400 copies/ ml at week 48.
Genotypové hodnotenia boli vykonané u všetkých pacientov s HBV DNA > 400 kópií/ ml v 48. týždni.
No mutations associated with tenofovir disoproxil fumarate resistance have been identified.
Neboli identifikované žiadne mutácie v súvislosti s rezistenciou voči tenofovir- dizoproxilfumarátu.
Tenofovir disoproxil fumarate is a water soluble ester prodrug which is rapidly converted in vivo to tenofovir and formaldehyde.
Tenofovir- dizoproxilfumarát je vo vode rozpustný esterový prekurzor, ktorý sa in vivo rýchlo konvertuje na tenofovir a formaldehyd.
Absorption Following oral administration of tenofovir disoproxil fumarate to HIV infected patients, tenofovir disoproxil fumarate is rapidly absorbed and converted to tenofovir.
Absorpcia Po perorálnom podaní tenofovir- dizoproxilfumarátu HIV infikovaným pacientom sa tenofovir - dizoproxilfumarát rýchlo absorbuje a konvertuje na tenofovir.
Administration of multiple doses of tenofovir disoproxil fumarate with a meal to HIV infected patients resulted in mean (%CV) tenofovir Cmax, AUC0-∞, and Cmin values of 326 (36.6%) ng/ ml, 3,324 (41.2%) ng·h/ ml and 64.4 (39.4%) ng/ ml, respectively.
Podanie viacnásobných dávok tenofovir- dizoproxilfumarátu HIV infikovaným pacientom s jedlom malo za následok priemerné (koeficient odchýlky v%) hodnoty tenofoviru Cmax, AUC0- ∞ a Cmin 326 (36, 6%) ng/ ml, 3 324 (41, 2%) ng· h/ ml a 64, 4 (39, 4%) ng/ ml, v uvedenom poradí.
The oral bioavailability of tenofovir from tenofovir disoproxil fumarate in fasted patients was approximately 25%.
Perorálna biologická dostupnosť tenofoviru z tenofovir- dizoproxilfumarátu u pacientov nalačno bola približne 25%.
Administration of tenofovir disoproxil fumarate with a high fat meal enhanced the oral bioavailability, with an increase in tenofovir AUC by approximately 40% and Cmax by approximately 14%.
Podanie tenofovir- dizoproxilfumarátu s veľmi tučným jedlom zvýšilo perorálnu biologickú dostupnosť so zvýšením AUC tenofoviru o približne 40% a Cmax, o približne 14%.
Following the first dose of tenofovir disoproxil fumarate in fed patients, the median Cmax in serum ranged from 213 to 375 ng/ ml.
Po prvej dávke tenofovir- dizoproxilfumarátu najedeným pacientom sa stredná hodnota Cmax v sére pohybovala od 213 po 375 ng/ ml.
However, administration of tenofovir disoproxil fumarate with a light meal did not have a significant effect on the pharmacokinetics of tenofovir.
Podanie tenofovir- dizoproxilfumarátu s ľahkým jedlom však nemalo významný účinok na farmakokinetiku tenofoviru.
Distribution Following intravenous administration the steady-state volume of distribution of tenofovir was estimated to be approximately 800 ml/ kg.
16 Distribúcia Po intravenóznom podaní sa ustálený stav distribučného objemu tenofoviru odhadol na približne 800 ml/ kg.
After oral administration of tenofovir disoproxil fumarate, tenofovir is distributed to most tissues with the highest concentrations occurring in the kidney, liver and the intestinal contents (preclinical studies).
Po perorálnom podaní tenofovir- dizoproxilfumarátu, sa tenofovir distribuoval do väčšiny tkanív s najvyššou koncentráciou vyskytujúcou sa v obličkách, pečeni a črevnom obsahu (predklinické štúdie).
In vitro protein binding of tenofovir to plasma or serum protein was less than 0.7 and 7.2%, respectively, over the tenofovir concentration range 0.01 to 25 µg/ ml.
In vitro proteínová väzba tenofoviru na plazmatické alebo sérové proteíny bola menej ako 0, 7 a 7, 2%, v uvedenom poradí, pri rozmedzí koncentrácie tenofoviru 0, 01 až 25 µg/ ml.
Biotransformation In vitro studies have determined that neither tenofovir disoproxil fumarate nor tenofovir are substrates for the CYP450 enzymes.
Biotransformácia In vitro štúdie stanovili, že ani tenofovir- dizoproxilfumarát ani tenofovir nie sú substrátmi pre enzýmy CYP450.
Tenofovir disoproxil fumarate at a concentration of 100 µmol/ l had no
Okrem toho tenofovir, v koncentráciách podstatne vyšších (približne 300- násobok) ako tých, ktoré boli pozorované in vivo, neinhiboval metabolizmus lieku in vitro sprostredkovaný niektorou z hlavných ľudských CYP450 izoforiem zahrnutých do biotransformácie lieku (CYP3A4, CYP2D6, CYP2C9, CYP2E1, or CYP1A1/ 2).
16 effect on any of the CYP450 isoforms, except CYP1A1/ 2, where a small (6%) but statistically significant reduction in metabolism of CYP1A1/ 2 substrate was observed.
Tenofovir- dizoproxilfumarát v koncentrácii 100 µmol/ l nemá účinok na žiadnu z izoforiem CYP450, okrem CYP1A1/ 2, kde sa pozorovala malá (6%), ale štatisticky významná redukcia metabolizmu substrátu CYP1A1/ 2.
Based on these data, it is unlikely that clinically significant interactions involving tenofovir disoproxil fumarate and medicinal products metabolised by CYP450 would occur.
Na základe týchto údajov je nepravdepodobné, že by sa vyskytli klinicky významné interakcie zahŕňajúce tenofovir - dizoproxilfumarát a lieky metabolizované cez CYP450.
Elimination Tenofovir is primarily excreted by the kidney by both filtration and an active tubular transport system with approximately 70-80% of the dose excreted unchanged in urine following intravenous administration.
Eliminácia Tenofovir sa primárne vylučuje obličkami, ako filtráciou tak aj aktívnym tubulárnym transportným systémom, pričom približne 70- 80% nezmenenej dávky sa po intravenóznom podaní vylúči do moču.
Total clearance has been estimated to be approximately 230 ml/ h/ kg (approximately 300 ml/ min).
Celkový klírens sa odhaduje na približne 230 ml/ h/ kg (približne 300 ml/ min).
Renal clearance has been estimated to be approximately 160 ml/ h/ kg (approximately 210 ml/ min), which is in excess of the glomerular filtration rate.
Renálny klírens, ktorý je v nadbytku hodnoty glomerulárnej filtrácie sa odhaduje na približne 160 ml/ h/ kg (približne 210 ml/ min).
Linearity/ non-linearity The pharmacokinetics of tenofovir were independent of tenofovir disoproxil fumarate dose over the dose range 75 to 600 mg and were not affected by repeated dosing at any dose level.
Linearita/ nelinearita Farmakokinetika tenofoviru bola nezávislá od dávky tenofovir- dizoproxilfumarátu pri dávke v rozmedzí 75 až 600 mg a pri opakovanom dávkovaní nebola ovplyvnená žiadnou hladinou dávky.
Age and gender Limited data on the pharmacokinetics of tenofovir in women indicate no major gender effect.
Vek a pohlavie Obmedzené údaje o farmakokinetike tenofoviru u žien nepoukazujú na žiadne väčšie vplyvy pohlavia.
Pharmacokinetic studies have not been performed in children and adolescents (under 18) or in the elderly (over 65).
Farmakokinetické štúdie na deťoch a adolescentoch (pod 18) alebo na starších (nad 65) sa neuskutočnili.
Renal impairment Pharmacokinetic parameters of tenofovir were determined following administration of a single dose of tenofovir disoproxil 245 mg to 40 non-HIV, non-HBV infected patients with varying degrees of renal impairment defined according to baseline creatinine clearance (CrCl) (normal renal function when CrCl > 80 ml/ min; mild with CrCl = 50-79 ml/ min; moderate with CrCl = 30-49 ml/ min and severe with CrCl = 10-29 ml/ min).
Poškodenie obličiek U 40 HIV a HBV neinfikovaných pacientov s rozdielnymi stupňami poškodenia obličiek definovanými podľa základného klírensu kreatinínu (CrCl) (normálna renálna funkcia keď CrCl > 80 ml/ min; mierne poškodenie s CrCl = 50- 79 ml/ min; stredné poškodenie s CrCl = 30- 49 ml/ min a ťažké poškodenie s CrCl = 10- 29 ml/ min) sa po jednorazovom podaní dávky tenofovir - dizoproxilfumarátu 245 mg stanovovali farmakokinetické parametre tenofoviru.
Compared with patients with normal renal function, the mean (%CV) tenofovir exposure increased from 2,185 (12%) ng·h/ ml in subjects with CrCl > 80 ml/ min to respectively 3,064 (30%) ng·h/ ml, 6,009 (42%) ng·h/ ml and 15,985 (45%) ng·h/ ml in patients with mild, moderate and severe renal impairment.
V porovnaní s pacientmi s normálnou renálnou funkciou sa priemerné (koeficient odchýlky v%) vystavenie sa tenofoviru zvýšilo z 2 185 (12%) ng. h/ ml u jedincov s CrCl > 80 ml/ min na 3 064 (30%) ng. h/ ml, 6 009 (42%) ng· h/ ml a 15 985 (45%) ng· h/ ml v uvedenom poradí pacienti s miernym, stredným a ťažkým poškodením obličiek.
The dosing recommendations in patients with renal impairment, with increased dosing interval, are expected to result in higher peak plasma concentrations and lower Cmin levels in patients with renal impairment compared with patients with normal renal function.
Pri odporúčaniach dávok u pacientov s poškodením obličiek, so zvýšeným dávkovacím intervalom sa v porovnaní s pacientmi s normálnou renálnou funkciou očakáva vyšší vrchol plazmatických koncentrácií a nižšie hladiny Cmin.
In patients with end-stage renal disease (ESRD) (CrCl < 10 ml/ min) requiring haemodialysis, between dialysis tenofovir concentrations substantially increased over 48 hours achieving a mean Cmax of 1,032 ng/ ml and a mean AUC0-48h of 42,857 ng·h/ ml.
17 U pacientov s poslednou fázou renálneho ochorenia (end- stage renal disease, ESRD), (CrCl < 10 ml/ min) vyžadujúcich hemodialýzu, medzi dialýzou počas 48 hodín sa podstatne zvýšili koncentrácie tenofoviru dosiahnúc priemerné Cmax 1 032 ng/ ml a priemerné AUC0- 48h hodnoty 42 857 ng· h/ ml.
It is recommended that the dosing interval for tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) is modified in patients with creatinine clearance < 50 ml/ min or in patients who already have ESRD and require dialysis (see section 4.2).
Odporúča sa, aby sa dávkovací interval pre tenofovir- dizoproxil 245 mg (ako fumarát) u pacientov s klírensom kreatinínu < 50 ml/ min alebo u pacientov, ktorí už majú ESRD a vyžadujú dialýzu modifikoval (pozri časť 4. 2).
The pharmacokinetics of tenofovir in non-haemodialysis patients with creatinine clearance < 10 ml/ min and in patients with ESRD managed by peritoneal or other forms of dialysis have not been studied.
Farmakokinetika tenofoviru u nehemodialyzovaných pacientov s klírensom kreatinínu < 10 ml/ min a u pacientov s ESRD liečených peritoneálnou alebo inými formami dialýzy nebola študovaná.
17 Hepatic impairment A single 245 mg dose of tenofovir disoproxil was administered to non-HIV, non-HBV infected patients with varying degrees of hepatic impairment defined according to Child-Pugh-Turcotte (CPT) classification.
Poškodenie pečene Jednorazová dávka 245 mg tenofovir- dizoproxilu bola podaná HIV a HBV neinfikovaným pacientom s rozdielnymi stupňami poškodenia pečene definovanými podľa Child- Pugh- Turcotteovej (CPT) klasifikácie.
The mean (%CV) tenofovir Cmax and AUC0-∞ values were 223 (34.8%) ng/ ml and 2,050 (50.8%) ng·h/ ml, respectively, in normal subjects compared with 289 (46.0%) ng/ ml and 2,310 (43.5%) ng·h/ ml in subjects with moderate hepatic impairment, and 305 (24.8%) ng/ ml and 2,740 (44.0%) ng·h/ ml in subjects with severe hepatic impairment.
Priemerné (koeficient odchýlky v%) hodnoty tenofoviru Cmax a AUC0- ∞ boli u zdravých jedincov 223 (34, 8%) ng/ ml a 2 050 (50, 8%) ng· h/ ml, v uvedenom poradí, v porovnaní s 289 (46, 0%) ng/ ml a 2 310 (43, 5%) ng· h/ ml u jedincov so stredným poškodením pečene, a 305 (24, 8%) ng/ ml a 2 740 (44, 0%) ng· h/ ml u jedincov s ťažkým poškodením pečene.
Intracellular pharmacokinetics In non-proliferating human peripheral blood mononuclear cells (PBMCs) the half-life of tenofovir diphosphate was found to be approximately 50 hours, whereas the half-life in phytohaemagglutinin- stimulated PBMCs was found to be approximately 10 hours.
Intracelulárna farmakokinetika V neproliferatívnych mononukleárnych bunkách periférnej krvi (PBMCs) u ľudí sa zistil polčas tenofovirdifosfátu približne 50 hodín, pričom polčas fytohemaglutinínu stimulovaného PBMCs sa zistil približne 10 hodín.
Preclinical studies conducted in rats, dogs and monkeys revealed target organ effects in gastrointestinal tract, kidney, bone and a decrease in serum phosphate concentration.
Predklinické štúdie uskutočnené na potkanoch, psoch a opiciach odhalili cieľové orgánové účinky v gastrointestinálnom systéme, obličkách, kostiach a pokles koncentrácie sérových fosfátov.
Bone toxicity was diagnosed as osteomalacia (monkeys) and reduced bone mineral density (rats and dogs).
Toxicita voči kostiam sa diagnostikovala ako osteomalácia (opice) a redukovaná hustota minerálov v kostiach (potkany a psy).
Findings in the rat and monkey studies indicated that there was a substance-related decrease in intestinal absorption of phosphate with potential secondary reduction in bone mineral density.
Výsledky štúdií na potkanoch a opiciach poukázali na pokles intestinálnej absorpcie fosfátov s potenciálnou sekundárnou redukciou hustoty minerálov v kostiach súvisiaci s liečivom.
However, no conclusion could be drawn on the mechanism(s) underlying these toxicities.
Nemohol byť však urobený žiadny záver o mechanizme/ mechanizmoch podmieňujúcich tieto toxicity.