natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2,130.6
325, 1
2,384.4
352, 9
(84.02,
(92, 28,
352.9
(84, 02,
(26.8)
(ng/ ml)
(30.3)
(26, 8)
105.76) 95.84
(30, 3)
93.94) 97.98
(34, 2)
(34.2)
(29, 6)
(29.6)
105, 76) 95, 84
98.83) 99.29
93, 94) 97, 98
AUC0-last
98, 83) 99, 29
125,623.6 132,795.7
AUC0- last 125 623, 6 132 795, 7
(90.73,
10 682, 6 10 874, 4
10,682.6 10,874.4
1 948, 8
(94.90,
1 969, 0
(ng·h/ ml)
(ng· h/ ml) (25, 7)
101.23) 95.87
(18, 1)
(18.1) (14.9)
(14, 9)
101.16) 97.96
(32, 9)
(32.9)
(32, 8)
(32.8)
101, 23) 95, 87
108.32) 100.45
101, 16) 97, 96
AUCinf
108, 32) 100, 45
146,074.9 155,518.6
AUCinf 146 074, 9 155 518, 6
10,854.9 11,054.3
10 854, 9
2,314.0
2 314, 0
2,319.4
2 319, 4
(ng·h/ ml)
(ng· h/ ml) (33, 1)
101.16)
102, 55)
(29.2)
(17, 9)
(30.3)
(14, 9)
108.23)
101, 16)
T1/ 2 (h)
(29, 2)
180.6 182.5 (45.3) (38.3)
(45, 3) (h)
Reference: single dose of a 600 mg efavirenz tablet, 200 mg emtricitabine capsule and 300 mg tenofovir disoproxil fumarate tablet taken under fasted conditions.
Referencia: jednotlivé podanie tablety efavirenzu 600 mg, kapsuly emtricitabínu 200 mg a tablety tenofovir - dizoproxilfumarátu 300 mg na lačno.
Absorption: in HIV infected patients, peak efavirenz plasma concentrations were attained by 5 hours and steady-state concentrations reached in 6 to 7 days.
U HIV infikovaných vírusom HIV sa maximálne plazmatické koncentrácie efavirenzu dosiahli do 5 hodín a koncentrácie rovnovážneho stavu sa dosiahli do 6 až 7 dní.
In 35 patients receiving efavirenz 600 mg once daily, steady-state peak concentration (Cmax) was 12.9 ± 3.7 µM (29%) [mean ± standard deviation (S. D.) (coefficient of variation (%CV))], steady-state Cmin was 5.6 ± 3.2 µM (57%), and AUC was 184 ± 73 µM• h (40%).
U 35 pacientov užívajúcich efavirenz 600 mg jedenkrát denne bola maximálna koncentrácia (Cmax) v rovnovážnom stave 12, 9 ±3, 7 µM (29%) [priemer ± štandardná odchýlka (SD) (variačný koeficient (% CV))], Cmin v rovnovážnom stave bola 5, 6 ±3, 2 µM (57%) a AUC bola 184 ± 73 µM• h (40%).
Following multiple dose oral administration of emtricitabine to 20 HIV infected patients, steady-state Cmax was 1.8 ± 0.7 µg/ ml (mean ± S. D.) (39%CV), steady-state Cmin was 0.09 ± 0.07 µg/ ml (80%) and the AUC was 10.0 ± 3.1 µg• h/ ml (31%) over a 24 hour dosing interval.
Po viacnásobnom perorálnom podaní dávky emtricitabínu 20 HIV infikovaným vírusom HIV bola Cmax v rovnovážnom stave 1, 8 ±0, 7 µg/ ml (priemer ±SD) (39% CV), Cmin v rovnovážnom stave 0, 09 ± 0, 07 µg/ ml (80%) a AUC 10, 0 ± 3, 1 µg• h/ ml (31%) počas 24- hodinového dávkovacieho intervalu.
Following oral administration of a single 300 mg dose of tenofovir disoproxil fumarate to HIV-1 infected patients in the fasted state, maximum tenofovir concentrations were achieved within one hour and the Cmax and AUC (mean ± S. D.) (%CV) values were 296 ± 90 ng/ ml (30%) and 2,287 ± 685 ng• h/ ml (30%), respectively.
Po perorálnom podaní jednorazovej 300- mg dávky tenofovir- dizoproxilfumarátu HIV- 1 infikovaným pacientom nalačno sa maximálne koncentrácie tenofoviru dosiahli v priebehu jednej hodiny a hodnota Cmax bola 296 ±90 ng/ ml (30%) (priemer ±SD) (% CV) a hodnota AUC bola 2 287 ±685 ng• h/ ml (30%).
The oral bioavailability of tenofovir from tenofovir disoproxil fumarate in fasted patients was approximately 25%.
Perorálna biologická dostupnosť tenofoviru z tenofovir- dizoproxilfumarátu u pacientov, ktorí ho užívali nalačno, bola približne 25%.
Effect of food:
Vplyv potravy:
Atripla has not been evaluated in the presence of food.
Atripla sa nehodnotila v prítomnosti potravy.
Compared to fasted administration, dosing of tenofovir disoproxil fumarate and emtricitabine in combination with either a high fat meal or a light meal increased the mean AUC and Cmax of tenofovir by 35% and 15%, respectively without affecting emtricitabine exposures.
V porovnaní s podaním nalačno, zvýšilo podanie tenofovir- dizoproxilfumarátu a emtricitabínu v kombinácii s jedlom s vysokým obsahom tuku alebo s ľahkým jedlom priemernú AUC tenofoviru o 35% a Cmax tenofoviru o 15%, bez ovplyvnenia expozícií emtricitabínu.
Atripla is recommended for administration on an empty stomach since food may increase efavirenz exposure and may lead to an increase in the frequency of adverse reactions (see sections 4.4 and 4.8).
Atripla sa odporúča podávať na prázdny žalúdok, pretože jedlo môže zvýšiť expozíciu efavirenzu a môže viesť k nárastu frekvencie nežiaducich reakcií (pozri časti 4. 4 a 4. 8).
It is anticipated that tenofovir exposure will be approximately 35% lower following administration of Atripla on an empty stomach as compared to the individual component tenofovir disoproxil fumarate when taken with food.
Po podaní Atriply na prázdny žalúdok sa predpokladá približne o 35% nižšia expozícia tenofoviru ako pri podaní jeho samostatnej zložky tenofovir- dizoproxilfumarátu spolu s jedlom.
Forty-eight week data from a clinical study (AI266073) showed maintenance of virologic suppression for patients who had stable virologic suppression on combination
Štyridsaťosemtýždňové údaje z klinickej štúdie (AI266073) ukázali zachovanie virologickej supresie u pacientov, ktorí mali stabilnú virologickú supresiu počas kombinovanej antiretrovírusovej liečby a následne prešli na liečbu Atriplou s odporúčaním užívať Atriplu na prázdny žalúdok.
29 antiretroviral therapy and subsequently changed to Atripla with a recommendation for administration of Atripla on an empty stomach.
Distribúcia:
Distribution: efavirenz is highly bound (> 99%) to human plasma proteins, predominantly albumin.
Efavirenz sa silne viaže (> 99%) na bielkoviny ľudskej plazmy, predovšetkým albumín.
In vitro binding of emtricitabine to human plasma proteins is < 4% and independent of concentrations over the range of 0.02 to 200 µg/ ml.
31 Väzba emtricitabínu na ľudské plazmatické proteíny in vitro je < 4% a v rozmedzí 0, 02 až 200 µg/ ml nezávisela od koncentrácie.
Following intravenous administration the volume of distribution of emtricitabine was approximately 1.4 l/ kg.
Po intravenóznom podaní bol distribučný objem emtricitabínu približne 1, 4 l/ kg.
The mean plasma to blood concentration ratio was approximately 1.0 and the mean semen to plasma concentration ratio was approximately 4.0.
Priemerný pomer koncentrácie v plazme v porovnaní s krvou bol približne 1, 0 a priemerný pomer koncentrácie v semene oproti plazme bol približne 4, 0.
In vitro binding of tenofovir to human plasma or serum protein is < 0.7% and 7.2%, respectively over the tenofovir concentration range 0.01 to 25 µg/ ml.
Väzba tenofoviru na ľudské plazmatické proteíny in vitro je < 0, 7% a na sérové proteíny in vitro je 7, 2% v rozmedzí koncentrácií tenofoviru 0, 01 až 25 µg/ ml.
Following intravenous administration the volume of distribution of tenofovir was approximately 800 ml/ kg.
Po intravenóznom podaní bol distribučný objem tenofoviru približne 800 ml/ kg.
Biotransformation: studies in humans and in vitro studies using human liver microsomes have demonstrated that efavirenz is principally metabolised by the cytochrome P450 system to hydroxylated metabolites with subsequent glucuronidation of these hydroxylated metabolites.
Štúdie u ľudí a štúdie in vitro s mikrozómami ľudskej pečene preukázali, že sa efavirenz v prvom rade metabolizuje systémom cytochrómu P450 na hydroxylované metabolity s následnou glukuronidáciou týchto hydroxylovaných metabolitov.
These metabolites are essentially inactive against HIV-1.
Tieto metabolity sú v podstate neúčinné proti HIV- 1.
The in vitro studies suggest that CYP3A4 and CYP2B6 are the major isoenzymes responsible for efavirenz metabolism and that it inhibits P450 isoenzymes 2C9, 2C19, and 3A4.
Štúdie in vitro poukazujú na to, že CYP3A4 a CYP2B6 sú hlavné izoenzýmy zodpovedné za metabolizmus efavirenzu a že efavirenz inhibuje izoenzýmy 2C9, 2C19 a 3A4 systému P450.
Efavirenz plasma exposure may be increased in patients with homozygous G516T genetic variant of the CYP2B6 isoenzyme.
U pacientov s homozygotným genetickým variantom G516T izoenzýmu CYP2B6 môže byť plazmatická expozícia efavirenzu zvýšená.
The clinical implications of such an association are unknown; however, the potential for an increased frequency and severity of efavirenz-associated adverse events cannot be excluded.
Nedá sa však vylúčiť možnosť zvýšenej frekvencie a závažnosti nežiaducich účinkov súvisiacich s efavirenzom.
Efavirenz has been shown to induce P450 enzymes, resulting in the induction of its own metabolism.
Zistilo sa, že efavirenz indukuje enzýmy P450, čo vedie k indukcii jeho vlastného metabolizmu.
In uninfected volunteers, multiple doses of 200 to 400 mg per day for 10 days resulted in a lower than predicted extent of accumulation (22 to 42% lower) and a shorter terminal half-life of 40 to 55 hours (single dose half-life 52 to 76 hours).
U neinfikovaných dobrovoľníkov viedlo podávanie opakovaných dávok 200 až 400 mg denne počas 10 dní k nižšej miere kumulácie, než sa očakávalo (nižšia o 22 až 42%) a ku kratšiemu terminálnemu polčasu 40 až 55 hodín (polčas po podaní jednorazovej dávky 52 až 76 hodín).
The biotransformation of emtricitabine includes oxidation of the thiol moiety to form the 3'-sulphoxide diastereomers (approximately 9% of dose) and conjugation with glucuronic acid to form 2'-O-glucuronide (approximately 4% of dose).
Biotransformácia emtricitabínu zahŕňa oxidáciu thiolovej časti s tvorbou 3 '- sulfoxid diastereomérov (približne 9% dávky) a konjugáciu s kyselinou glukurónovou s tvorbou 2' - O- glukuronidu (približne 4% dávky).
In vitro studies have determined that neither tenofovir disoproxil fumarate nor tenofovir are substrates for the CYP450 enzymes.
In vitro štúdie preukázali, že ani tenofovir- dizoproxilfumarát, ani tenofovir nie sú substrátmi pre enzýmy CYP450.
Neither emtricitabine nor tenofovir inhibited in vitro drug metabolism mediated by any of the major human CYP450 isoforms involved in drug biotransformation.
Ani emtricitabín ani tenofovir neinhibovali in vitro metabolizmus lieku sprostredkovaný niektorou z hlavných ľudských izoforiem CYP450 zúčastňujúcich sa na biotransformácii lieku.
Also, emtricitabine did not inhibit uridine 5'-diphosphoglucuronyl transferase, the enzyme responsible for glucuronidation.
Emtricitabín neinhiboval ani uridín- 5 '- difosfoglukuronyltransferázu, enzým zodpovedný za glukuronidáciu.
Elimination: efavirenz has a relatively long terminal half-life of at least 52 hours after single doses (see also data from bioequivalence study described above) and 40 to 55 hours after multiple doses.
Efavirenz má relatívne dlhý terminálny polčas, minimálne 52 hodín po jednorazových dávkach (pozri tiež údaje z vyššie opísanej štúdie bioekvivalencie) a 40 až 55 hodín po viacnásobných dávkach.
The systemic clearance of emtricitabine averaged 307 ml/ min.
Systémový klírens emtricitabínu bol v priemere 307 ml/ min.
Tenofovir is primarily excreted by the kidney by both filtration and an active tubular transport system with approximately 70 to 80% of the dose excreted unchanged in urine following intravenous administration.
Tenofovir sa primárne vylučuje obličkami prostredníctvom filtrácie ako aj aktívnym tubulárnym transportným systémom, pričom približne 70 až 80% dávky sa po intravenóznom podaní vylúči nezmenených v moči.
Renal
Zjavný klírens tenofoviru bol v priemere približne 307 ml/ min.
30 clearance has been estimated to be approximately 210 ml/ min, which is in excess of the glomerular filtration rate.
Renálny klírens sa odhadom stanovil na približne 210 ml/ min., čo je nad mieru glomerulárnej filtrácie.
Age, gender and ethnicity: the pharmacokinetics of emtricitabine and tenofovir are similar in male and female patients.
32 Vek, pohlavie a etnická príslušnosť: farmakokinetika emtricitabínu a tenofoviru je u ženských a mužských pacientov podobná.
Although limited data suggest that females as well as Asian and Pacific Island patients may have higher exposure to efavirenz, they do not appear to be less tolerant of efavirenz.
Aj keď obmedzené údaje naznačujú možnosť zvýšenej expozície efavirenzu u žien, ako aj u pacientov z Ázie a Tichomoria, nezdá sa, že by efavirenz znášali horšie.
Pharmacokinetic studies have not been performed with efavirenz, emtricitabine or tenofovir in the elderly (over 65 years).
Farmakokinetické štúdie s efavirenzom, emtricitabínom ani tenofovirom sa u starších jedincov (starších ako 65 rokov) nevykonali.
Pharmacokinetic studies with Atripla have not been performed in infants and children (see section 4.2).
Farmakokinetické štúdie s Atriplou sa u dojčiat a detí neuskutočnili (pozri časť 4. 2).
Renal impairment: the pharmacokinetics of efavirenz, emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate after co-administration of the separate pharmaceutical forms or as Atripla have not been studied in HIV infected patients with renal impairment.
Porucha funkcie obličiek: farmakokinetika efavirenzu, emtricitabínu a tenofovir- dizoproxilfumarátu po súčasnom podaní jednotlivých liekových foriem alebo ako Atriply sa u pacientov infikovaných vírusom HIV s poškodením funkcie obličiek neskúmala.
Pharmacokinetic parameters were determined following administration of single doses of the individual preparations of emtricitabine 200 mg or tenofovir disoproxil 245 mg to non-HIV infected patients with varying degrees of renal impairment.
Farmakokinetické parametre sa stanovili po podaní jednorazových dávok jednotlivých prípravkov emtricitabínu 200 mg alebo tenofovir- dizoproxilu 245 mg HIV neinfikovaným vírusom HIV s rôznymi stupňami poškodenia funkcie obličiek.
The degree of renal impairment was defined according to baseline creatinine clearance (normal renal function when creatinine clearance > 80 ml/ min; mild impairment with creatinine clearance=50 to 79 ml/ min; moderate impairment with creatinine clearance=30 to 49 ml/ min and severe impairment with creatinine clearance=10 to 29 ml/ min).
Stupeň poškodenia funkcie obličiek bol definovaný podľa východiskovej hodnoty klírensu kreatinínu (normálna funkcia obličiek pri klírense kreatinínu > 80 ml/ min.; mierne poškodenie pri klírense kreatinínu = 50 až 79 ml/ min.; stredne ťažké poškodenie pri klírense kreatinínu = 30 až 49 ml/ min. a ťažké poškodenie pri klírense kreatinínu = 10 až 29 ml/ min.).
The mean (%CV) emtricitabine exposure increased from 12 µg• h/ ml (25%) in subjects with normal renal function to 20 µg• h/ ml (6%), 25 µg• h/ ml (23%) and 34 µg• h/ ml (6%) in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
Priemerná expozícia emtricitabínu (CV v%) sa zvýšila z 12 µg• h/ ml (25%) u osôb s normálnou renálnou funkciou na 20 µg• h/ ml (6%) u pacientov s miernym poškodením funkcie obličiek, na 25 µg• h/ ml (23%) u pacientov so stredne ťažkým poškodením funkcie obličiek a na 34 µg• h/ ml (6%) u pacientov s ťažkým renálnym poškodením.
The mean (%CV) tenofovir exposure increased from 2,185 ng• h/ ml (12%) in patients with normal renal function, to 3,064 ng• h/ ml (30%), 6,009 ng• h/ ml (42%) and 15,985 ng• h/ ml (45%) in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
Priemerná expozícia tenofoviru (CV v%) sa zvýšila z 2 185 ng• h/ ml (12%) u pacientov s normálnou renálnou funkciou na 3 064 ng• h/ ml (30%) u pacientov s miernym poškodením funkcie obličiek, na 6 009 ng• h/ ml (42%) u pacientov so stredne ťažkým poškodením funkcie obličiek a na 15 985 ng• h/ ml (45%) u pacientov s ťažkým renálnym poškodením.
In patients with end-stage renal disease (ESRD) requiring haemodialysis, between dialysis drug exposures substantially increased over 72 hours to 53 µg• h/ ml (19%) of emtricitabine, and over 48 hours to 42,857 ng• h/ ml (29%) of tenofovir.
U pacientov v konečnom štádiu renálneho ochorenia (end- stage renal disease, ESRD) vyžadujúcich hemodialýzu sa expozícia lieku medzi dialýzami výrazne zvýšila počas 72 hodín na 53 µg• h/ ml (19%) emtricitabínu a počas 48 hodín na 42 857 ng• h/ ml (29%) tenofoviru.
Atripla is not recommended for patients with moderate or severe renal impairment (creatinine clearance < 50 ml/ min).
Atripla sa neodporúča pacientom so stredne ťažkým alebo ťažkým poškodením funkcie obličiek (klírens kreatinínu < 50 ml/ min.).
Patients with moderate or severe renal impairment require dose interval adjustment of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate that cannot be achieved with the combination tablet (see sections 4.2 and 4.4).
Pacienti so stredne ťažkým alebo ťažkým renálnym poškodením si vyžadujú úpravu dávkovacieho intervalu emtricitabínu a tenofovir- dizoproxilfumarát, ktorú nie je možné uskutočniť s kombinovanou tabletou (pozri časti 4. 2 a 4. 4).
Hepatic impairment: the pharmacokinetics of Atripla have not been studied in HIV infected patients with hepatic impairment.
Hepatálne poškodenie: farmakokinetika Atriply sa neskúmala u pacientov infikovaných vírusom HIV s poškodením funkcie pečene.
Atripla should be administered with caution to patients with mild-to-moderate liver disease (see sections 4.3 and 4.4).
Atripla sa má pacientom s miernym až stredne ťažkým ochorením pečene podávať s opatrnosťou (pozri časti 4. 3 a 4. 4).
Atripla must not be used in patients with severe hepatic impairment (see section 4.3).
Atripla sa nesmie používať u pacientov s ťažkým hepatálnym poškodením (pozri časť 4. 3).
In the single patient studied with severe hepatic impairment (CPT, Grade C), half-life of efavirenz was doubled indicating a potential for a much greater degree of accumulation.
U jedného sledovaného pacienta s ťažkým hepatálnym poškodením (CPT, stupeň C) sa polčas efavirenzu zdvojnásobil, čo poukazuje na možnosť podstatne vyššieho stupňa kumulácie.
31 The pharmacokinetics of emtricitabine have not been studied in non-HBV infected patients with varying degrees of hepatic insufficiency.
U pacientov neinfikovaných HBV s rôznymi stupňami hepatálnej isuficiencie sa farmakokinetika emtricitabínu neštudovala.
A single 300 mg dose of tenofovir disoproxil fumarate was administered to non-HIV infected patients with varying degrees of hepatic impairment defined according to CPT classification.
33 Jednorazová 300- mg dávka tenofovir- dizoproxilfumarátu bola podaná HIV neinfikovaným vírusom HIV s rôznymi stupňami hepatálneho poškodenia definovaného podľa CPT klasifikácie.
Tenofovir pharmacokinetics were not substantially altered in subjects with hepatic impairment suggesting that no dose adjustment of tenofovir disoproxil fumarate is required in these subjects.
U jedincov s hepatálnym poškodením sa farmakokinetika tenofoviru výrazne nezmenila, čo poukazuje na to, že u týchto pacientov sa úprava dávky tenofovir- dizoproxilfumarátu nevyžaduje.
Malformations were observed in 3 of 20 foetuses/ newborns from efavirenz-treated cynomolgus monkeys given doses resulting in plasma efavirenz concentrations similar to those seen in humans.
Malformácie sa pozorovali u 3 z 20 plodov/ novorodencov makakov liečených efavirenzom, ktorým boli podané dávky vedúce k plazmatickým koncentráciám efavirenzu podobným ako boli pozorované u ľudí.
Anencephaly and unilateral anophthalmia with secondary enlargement of the tongue were observed in one foetus, micro-ophthalmia was observed in another foetus, and cleft palate was observed in a third foetus.
U jedného plodu sa pozorovala anencefália a jednostranná anoftalmia so sekundárnym zväčšením jazyka, u ďalšieho plodu sa pozorovala mikroftalmia a u tretieho plodu rázštep podnebia.
Efavirenz induced foetal resorptions in rats.
Efavirenz indukoval resorpcie plodov u potkanov.
Conventional reproductive/ developmental toxicity studies with emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate revealed no special hazard for humans.
Obvyklé štúdie reprodukčnej/ vývojovej toxicity s emtricitabínom a tenofovir- dizoproxilfumarátom neodhalili žiadne osobitné riziko pre ľudí.
Carcinogenicity studies using efavirenz showed an increased incidence of hepatic and pulmonary tumours in female mice, but not in male mice.
Štúdie karcinogenity s použitím efavirenzu preukázali zvýšenú incidenciu hepatálnych a pulmonálnych nádorov u samíc myší, ale nie u samcov.
The mechanism of tumour formation and the potential relevance for humans are not known.
Mechanizmus tvorby nádorov a potenciálny význam pre ľudí nie sú známe.
Carcinogenicity studies using efavirenz in male mice and in male and female rats were negative.
Štúdie karcinogenity s použitím efavirenzu u samcov myší a u samcov a samíc potkanov boli negatívne.
While the carcinogenic potential in humans is unknown, these data suggest that the clinical benefit of efavirenz outweighs the potential carcinogenic risk to humans.
Hoci karcinogénny potenciál u ľudí nie je známy, tieto údaje naznačujú, že klinický prínos efavirenzu prevažuje nad potenciálnym rizikom vzniku rakoviny u ľudí.
Tenofovir disoproxil fumarate did not show any carcinogenic potential in a long-term oral carcinogenicity study in rats.
Tenofovir- dizoproxilfumarát nepreukázal v dlhodobej perorálnej štúdii karcinogenity uskutočnenej na potkanoch žiadny karcinogénny potenciál.
A long-term oral carcinogenicity study in mice showed a low incidence of duodenal tumours, considered likely related to high local concentrations in the gastrointestinal tract at a dose of 600 mg/ kg/ day.
Dlhodobá perorálna štúdia karcinogenity uskutočnená na myšiach preukázala nízku incidenciu duodenálnych tumorov považovaných za pravdepodobne súvisiace s vysokou lokálnou koncentráciou v gastrointestinálnom trakte pri dávke 600 mg/ kg/ deň.
While the mechanism of tumour formation is uncertain, the findings are unlikely to be of relevance to humans.
Hoci mechanizmus vzniku tumoru je nejasný, relevancia týchto výsledkov je pre ľudí nepravdepodobná.
Emtricitabine did not show any carcinogenic potential in long-term studies in rats and mice.
V dlhodobých štúdiách na potkanoch a myšiach nepreukázal emtricitabín žiadny karcinogénny potenciál.
Efavirenz and emtricitabine were negative in conventional genotoxic assays.
V obvyklých testoch genotoxicity boli efavirenz a emtricitabín negatívne.
Tenofovir disoproxil fumarate was positive in two out of three in vitro genotoxicity studies but negative in the in vivo micronucleus assay.
Tenofovir - dizoproxilfumarát bol pozitívny v dvoch z troch in vitro štúdií genotoxicity, ale negatívny v in vivo mikronukleárnom teste.
The combination of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate was positive in the in vitro mouse lymphoma assay, with comparable results to those obtained for tenofovir disoproxil fumarate alone.
Kombinácia emtricitabínu a tenofovir- dizoproxilfumarátu bola pozitívna v in vitro teste s myším lymfómom, s výsledkami porovnateľnými s tými, ktoré boli získané pre tenofovir- dizoproxilfumarát samostatne.
The combination of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate was negative in the bacterial reverse mutation assay (Ames assay).
Kombinácia emtricitabínu a tenofovir- dizoproxilfumarátu bola negatívna v teste bakteriálnej reverznej mutácie (Amesov test).
Biliary hyperplasia was observed in cynomolgus monkeys given efavirenz for ≥ 1 year at a dose resulting in mean AUC values approximately 2-fold greater than those in humans given the recommended dose.
U makakov, ktorí dostávali efavirenz počas ≥ 1 roka v dávke, ktorá viedla k priemerným hodnotám AUC približne 2- násobne vyšším ako u ľudí po podaní odporúčanej dávky, sa pozorovala biliárna hyperplázia.
Non-sustained convulsions were observed in some monkeys receiving efavirenz for ≥ 1 year, at doses yielding plasma AUC values 4- to 13-fold greater than those in humans given the recommended dose (see sections 4.4 and 4.8).
U niektorých opíc užívajúcich efavirenz ≥ 1 rok v dávkach dosahujúcich plazmatické hodnoty AUC 4 až 13- násobne vyššie ako u ľudí po odporúčanej dávke sa pozorovali prerušované kŕče (pozri časť 4. 4 a 4. 8).
Preclinical studies of tenofovir disoproxil fumarate conducted in rats, dogs and monkeys revealed effects on bone and a decrease in serum phosphate concentration.
Predklinické štúdie s tenofovir- dizoproxilfumarátom uskutočnené na potkanoch, psoch a opiciach odhalili účinky na kosti a pokles koncentrácie fosfátu v sére.
Bone toxicity was diagnosed as osteomalacia (monkeys) and reduced bone mineral density (rats and dogs).
Toxický účinok na kosti sa diagnostikoval ako osteomalácia (opice) a znížená denzita kostného minerálu (potkany a psy).