natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In both studies, the main measure of effectiveness was how Enurev Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 12 weeks of treatment.
V obidvoch štúdiách bolo hlavným meradlom účinnosti to, ako liek Enurev Breezhaler po 12 mesiacoch liečby zlepšil úsilný výdych pacientov (FEV1, maximálny objem vzduchu, ktorý dokáže človek vydýchnuť za sekundu).
In both studies, the main measure of effectiveness was how long the patients lived without their disease getting worse.
Hlavným meradlom účinnosti v oboch štúdiách bol čas bez zhoršenia ochorenia pacienta.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Seebri Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 12 weeks of treatment.
V obidvoch štúdiách bolo hlavným meradlom účinnosti to, ako liek Seebri Breezhaler po 12 mesiacoch liečby zlepšil úsilný výdych pacientov (FEV1, maximálny objem vzduchu, ktorý dokáže človek vydýchnuť za sekundu).
In both studies, the main measure of effectiveness was how Tovanor Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 12 weeks of treatment.
V obidvoch štúdiách bolo hlavným meradlom účinnosti to, ako liek Tovanor Breezhaler po 12 mesiacoch liečby zlepšil úsilný výdych pacientov (FEV1, maximálny objem vzduchu, ktorý dokáže človek vydýchnuť za sekundu).
In both studies, the main measure of effectiveness was how Ultibro Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 26 weeks of treatment.
Hlavným meradlom účinnosti v obidvoch štúdiách bolo zlepšenie núteného expiračného objemu pacientov (FEV1, maximálneho objemu vzduchu, ktorý osoba môže vydýchnuť za jednu sekundu) po 26 týždňoch liečby liekom Ultibro
In both studies, the main measure of effectiveness was how Ulunar Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 26 weeks of treatment.
Hlavným meradlom účinnosti v obidvoch štúdiách bolo zlepšenie núteného expiračného objemu pacientov (FEV1, maximálneho objemu vzduchu, ktorý osoba môže vydýchnuť za jednu sekundu) po 26 týždňoch liečby liekom Ulunar
In both studies, the main measure of effectiveness was how Xoterna Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 26 weeks of treatment.
Hlavným meradlom účinnosti v obidvoch štúdiách bolo zlepšenie núteného expiračného objemu pacientov (FEV1, maximálneho objemu vzduchu, ktorý osoba môže vydýchnuť za jednu sekundu) po 26 týždňoch liečby liekom Xoterna Breezhaler.
In both studies, the main measure of effectiveness was the change after 6 months of treatment in the level in the blood of a substance called glycosylated haemoglobin (HbA1c), which gives an indication of how well blood glucose is controlled.
Hlavným meradlom účinnosti v obidvoch štúdiách bola zmena hladiny látky v krvi, ktorá sa nazýva glykozylovaný hemoglobín (HbA1c), po 6 mesiacoch liečby, ktorá udáva, do akej miery je glukóza v krvi kontrolovaná.
In both studies, the main measure of effectiveness was the change in IOP over the first six months of treatment.
V oboch štúdiách hlavným meradlom účinnosti bola zmena intraokulárneho tlaku počas šiestich mesiacov liečby.
In both studies, the main measure of effectiveness was the change in the level of glycosylated haemoglobin (HbA1c), which is the percentage of haemoglobin in the blood that has glucose attached.
Hlavným meradlom účinnosti v obidvoch štúdiách bola zmena v hladine glykozylovaného hemoglobínu (HbA1c), ktorý sa udáva v percentách a vyjadruje množstvo hemoglobínu v krvi s naviazanou glukózou.
In both studies, the main measure of effectiveness was the decline in the functioning of the patients’ lungs over the course of 1 year of treatment, measured by their forced vital capacity (FVC).
Hlavným meradlom účinnosti v obidvoch štúdiách bolo zníženie funkcie pľúc pacientov počas jedného roka liečby na základe nútenej vitálnej kapacity (FVC).
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients who had a lasting response to treatment.
V oboch štúdiách bol hlavným meradlom účinnosti počet pacientov, ktorí mali pretrvávajúcu odpoveď na liečbu.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients who responded within 3 days of starting treatment with an improvement in their skin in the infected area, lack of fever and no need for additional antibiotic.
V obidvoch štúdiách bol hlavným meradlom účinnosti počet pacientov, ktorí do 3 dní od začatia liečby reagovali zlepšením stavu kože v infikovanej oblasti, neprítomnosťou horúčky, pričom nebolo potrebné použiť ďalšie antibiotikum.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose blood tests did not show any sign of hepatitis C virus 6 months after the end of treatment.
V obidvoch štúdiách bol hlavným meradlom účinnosti počet pacientov, u ktorých sa šesť mesiacov po ukončení liečby v krvných testoch nepreukázali žiadne známky vírusu hepatitídy C.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose disease activity decreased to a certain level after 12 months.
V oboch štúdiách bol hlavným meradlom účinnosti počet pacientov, ktorých aktivita ochorenia sa po 12 mesiacoch znížila na určitú úroveň.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose disease responded partially or completely to treatment.
V obidvoch štúdiách bol hlavným meradlom účinnosti počet pacientov s čiastočnou alebo úplnou odpoveďou na liečbu.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose infection was cured after treatment.
V obidvoch štúdiách bol hlavným meradlom účinnosti počet pacientov, u ktorých sa infekcia po liečbe vyliečila.
In both studies, the main measure of effectiveness was the proportion of patients who responded to treatment, i.e. whose GH and IGF-1 levels decreased to pre-defined values (less than 2.5 micrograms/liter for GH or within normal limits for IGF-1).
Hlavným meradlom účinnosti v obidvoch štúdiách bol pomer pacientov, ktorí reagovali na liečbu, t. j. ktorých hladina GH a IGF-1 sa znížila na definované hodnoty (menej ako 2,5 mikrogramov/liter v prípade GH alebo v normálnych hraniciach v prípade IGF-1).
In both studies, the main measure of effectiveness was the time taken for the disease to get worse.
V obidvoch štúdiách bol hlavným meradlom účinnosti čas do zhoršenia ochorenia.
In both studies, the main measure of effectiveness was therefore the change in the functioning of the patients’ lungs after 72 weeks of treatment, measured by their ‘forced vital capacity’ (FVC).
Hlavným meradlom účinnosti v obidvoch štúdiách preto bola zmena vo funkcii pľúc pacientov po 72 týždňoch liečby, zistená na základe tzv. nútenej vitálnej kapacity (forced vital capacity, FVC).
In both studies, the main measures of effectiveness were the change in diameter of the pupil by the end of the surgery, and how much eye pain patients felt soon after surgery, as indicated by the patient using a standard pain scale from 1 to 100.
V oboch štúdiách bola hlavným meradlom účinnosti zmena priemeru zrenice na konci chirurgického zákroku a rozsah bolesti, ktorú pociťoval pacient hneď po chirurgickom zákroku, indikovaný pacientom pomocou štandardnej stupnice bolesti od 1 do 100.
In both studies, the main measures of effectiveness were the levels of haemoglobin during treatment, as well as the dose of epoetin received.
Hlavným meradlom účinnosti v obidvoch štúdiách bola hladina hemoglobínu počas liečby, ako aj dávka prijatého epoetínu
In both studies, the majority of patients were adults.
Väčšina pacientov v obidvoch štúdiách boli dospelí.
In both studies, the mean percent improvement in PASI from baseline remained stable during the Randomized Treatment Withdrawal Phase for patients re-randomized to apremilast at Week 32 (Table 5).
V oboch štúdiách zostalo priemerné percentuálne zlepšenie PASI oproti východiskovému stavu stabilné počas randomizovanej fázy s vysadením liečby u pacientov, ktorí boli v 32. týždni znovu randomizovaní do skupiny liečenej apremilastom (Tabuľka 5).
In both studies, the most common adverse reactions related to bleeding with edoxaban 60 mg based on adjudicated terms included cutaneous soft tissue haemorrhage (up to 5.9%) and epistaxis (up to 4.7%), while vaginal haemorrhage (9.0%) was the most common bleeding-related adverse reaction in Hokusai-VTE only.
V oboch štúdiách najčastejšími nežiaducimi reakciami vo vzťahu ku krvácaniu s edoxabanom 60 mg na základe posudzovacích podmienok bolo kožné krvácanie mäkkých tkanív (až 5,9 %) a epistaxa (až 4,7 %), zatiaľ čo vaginálne krvácanie (9,0 %) bolo najčastejšou s krvácaním súvisiacou nežiaducou reakciou v Hokusai-VTE samotnej.
In both studies, the patients had severe neutropenia for around 1.7 days during their first chemotherapy cycle, compared with around five to seven days when neither medicine is used.
V obidvoch štúdiách mali pacientky závažnú neutropéniu v trvaní približne 1,7 dňa počas prvého cyklu chemoterapie v porovnaní s približne piatimi až siedmimi dňami, keď sa nepoužíval žiaden liek.
In both studies, the patients had severe neutropenia for around 1.7 days during their first chemotherapy cycle, compared with around five to seven days when no stimulating factor is used.
V obidvoch štúdiách mali pacienti závažnú neutropéniu približne 1,7 dňa počas prvého cyklu chemoterapie v porovnaní s približne piatimi až siedmymi dňami, keď sa nepoužíval žiaden stimulujúci faktor.
In both studies, the patients had severe neutropenia for around 1.7 days during their first chemotherapy cycle.
V obidvoch štúdiách mali pacienti závažnú neutropéniu približne 1,7 dňa počas prvého cyklu chemoterapie.
In both studies, the patients were treated with Atriance, but its effects were not compared with those of any other medicine.
V obidvoch štúdiách boli pacienti liečení liekom Atriance, ale účinky lieku sa neporovnávali s účinkami žiadneho iného lieku.
In both studies, the patients with moderate to severe disease who were using Protopic had an average of one flare-up over a year, compared with three in those using placebo.
V obidvoch štúdiách mali pacienti s miernou až stredne závažnou chorobou, ktorí užívali liek Protopic, epizódy choroby v priemere jedenkrát do roka v porovnaní s troma epizódami u pacientov užívajúcich placebo.
In both studies, the percentage of patients experiencing a moderate or severe exacerbation (defined as requiring treatment with systemic corticosteroids and/or antibiotics or hospitalisation) was reduced.
V oboch skúšaniach sa znížil percentuálny podiel pacientov, u ktorých sa vyskytla stredne ťažká alebo ťažká exacerbácia (podľa definície vyžadujúca liečbu systémovými kortikosteroidmi a/alebo antibiotikami alebo hospitalizáciu).
In both studies, the primary efficacy endpoint was the mean change from baseline in BCVA at Week 52 and both Eylea 2Q8 and Eylea 2Q4 groups demonstrated statistical significance and were superior to the control group.
Primárnym koncovým ukazovateľom účinnosti v oboch klinických skúšaniach bola priemerná zmena BCVA v 52. týždni oproti východiskovému stavu a skupina Eylea 2Q8 aj Eylea 2Q4 preukázala štatistickú superioritu v porovnaní s kontrolnou skupinou.
In both studies, the primary efficacy endpoint was the proportion of patients in the Per Protocol Set who maintained vision, i.e. losing fewer than 15 letters of visual acuity at week 52 from baseline.
V obidvoch klinických skúšaniach bol primárnym koncovým ukazovateľom účinnosti podiel pacientov liečených podľa protokolu, u ktorých zostal zachovaný vízus, t.j. strata menej ako 15 písmen zrakovej ostrosti v 52. týždni oproti východiskovému stavu.
In both studies, the primary efficacy endpoint was the proportion of patients who gained at least 15 letters in BCVA at week 24 compared to baseline.
V obidvoch klinických skúšaniach bol primárnym koncovým ukazovateľom účinnosti podiel pacientov, ktorým sa zlepšila BCVA o najmenej 15 písmen v 24. týždni v porovnaní s východiskovým stavom.
In both studies, the primary endpoint was the proportion of patients who achieved PASI-75 at Week 16.
V oboch štúdiách bol primárnym koncovým ukazovateľom podiel pacientov, ktorí dosiahli PASI-75 v 16. týždni.
In both studies, the primary measure of efficacy was the change from baseline to treatment period in the mean number of hours that were spent in the “OFF” state during the day (determined from
V oboch štúdiách bola hlavným kritériom účinnosti zmena priemerného počtu hodín strávených v „OFF“ stave v priebehu dňa medzi začiatkom a ukončením liečby (stanovená z domácich
In both studies, the proportion of patients who were composite responders to Truberzi 100 mg twice daily was statistically significantly higher than placebo.
V oboch štúdiách bol podiel pacientov s kombinovanou odpoveďou na Truberzi 100 mg dvakrát denne štatisticky významne vyšší ako v prípade placeba.
In both studies, the time it took for the patient’s symptoms to improve was shorter for patients taking Firazyr than for those taking tranexamic acid or placebo.
V obidvoch štúdiách bol čas do zmiernenia symptómov kratší u pacientov užívajúcich liek Firazyr ako u pacientov užívajúcich kyselinu tranexamovú alebo placebo.
In both studies, the true treatment failure rate was below the 5% efficacy threshold set by WHO.
V oboch štúdiách bola miera skutočného zlyhania liečby nižšia ako 5 % prahovej hodnoty účinnosti stanovenej WHO.
In both studies, the vaccine was shown to bring about protective levels of antibodies to a satisfactory level, in line with the criteria laid down by the CHMP.
V obidvoch štúdiách sa preukázalo, že v súlade s kritériami stanovenými výborom CHMP očkovacia látka vytvorila ochranné hladiny protilátok na uspokojivej úrovni.
In both studies, there was a trend for a recovery of P. aeruginosa density after the 28 days off-treatment period, which was reversed after a further 28 days on-treatment.
V oboch štúdiách bola tendencia k návratu k hustote P. aeruginosa po období 28 dní bez liečby, čo zvrátilo ďalších 28 dní s liečbou.
In both studies, there was no evidence to suggest differential effects of age or gender on safety or efficacy.
V oboch štúdiách sa nezaznamenalo nič, čo by nasvedčovalo rozdielnym vplyvom veku alebo pohlavia na bezpečnosť alebo účinnosť.
In both studies, there were more patients who received Mozobil that achieved the target number of stem cells and in whom the stems cells were successfully engrafted.
V obidvoch štúdiách bolo viac pacientov, ktorí dostávali liek Mozobil, ktorí dosiahli cieľový počet kmeňových buniek a u ktorých sa kmeňové bunky úspešne uchytili.
In both studies, these improvements were seen by week 1 and sustained over the entire treatment periods (Figures 1 and 2).
V oboch štúdiách boli tieto zlepšenia viditeľné do 1. týždňa a zachovali sa počas celého obdobia liečby (Obrázky 1 a 2).
In both studies, treatment was administered three times daily for a minimum of 72 weeks.
V obidvoch štúdiách sa liečba podávala trikrát denne minimálne počas 72 týždňov.
In both studies, treatment was to continue until disease progression.
V oboch štúdiách sa s liečbou pokračovalo až do progresie ochorenia.
In both studies, treatment with ambrisentan resulted in a significant improvement in 6MWD for each dose of ambrisentan.
V oboch štúdiách viedla liečba ambrisentanom k významnému zlepšeniu v 6MWD pri každej dávke ambrisentanu.
In both studies, treatment with bosentan resulted in significant increases in exercise capacity.
V oboch testoch malo liečenie bosentanom za následok signifikantné zvýšenie záťažovej kapacity.
In both studies, treatment with epoetin theta resulted in a significant haemoglobin response (p < 0.001), defined as an increase in haemoglobin of ≥ 2 g/dl without transfusion, and a significant reduction in transfusion requirements (p < 0.05) in comparison to placebo.
V obidvoch štúdiách liečba epoetínom theta vyústila do signifikantnej odpovede hemoglobínu (p <0,001), ktorý sa definoval ako nárast hemoglobínu o ≥2 g/dl bez transfúzie a v porovnaním s placebom významne znížil požiadavky na transfúziu (p >0,05).
In both studies, tumours were observed within 3 months of dosing.
V oboch štúdiách sa pozoroval vznik nádorov počas 3 mesiacov podávania lieku.
In both studies, which were still ongoing at the time of Tagrisso’s initial evaluation, the medicine was not compared with any other treatment.
V obidvoch štúdiách, ktoré v čase pôvodného hodnotenia lieku Tagrisso stále prebiehali, sa liek neporovnával so žiadnou inou liečbou.
In both studies, which were still ongoing at the time of Zykadia’s evaluation, the medicine was not compared with any other treatment.
Ani v jednej zo štúdií, ktoré v čase hodnotenia lieku Zykadia stále prebiehali, sa liek neporovnával so žiadnou inou liečbou.
In both studies, Xeristar 60 mg once daily and 60 mg twice daily significantly reduced pain compared with placebo.
V oboch štúdiách Xeristar v dávke 60 mg raz denne a 60 mg dvakrát denne viedol, v porovnaní s placebom, k signifikantnému zmierneniu bolesti.
In both Study 3 and Study 4, patients randomised to Cosentyx received 150 mg or 300 mg doses at Weeks 0, 1, 2, and 3, followed by the same dose every month starting at Week 4.
V skúšaní 3 aj v skúšaní 4 pacienti randomizovaní na Cosentyx dostali v 0., 1., 2. a 3. týždni dávky 150 mg alebo 300 mg, po ktorých nasledovala počnúc 4. týždňom každý mesiac rovnaká dávka.
In both the children 5 to 10 years of age and children and adolescents aged 10 to 17 years, the immune response to Prevenar 13 was non inferior to Prevenar for the 7 common serotypes and to Prevenar 13 for the 6 additional serotypes compared to the immune response after the fourth dose in infants vaccinated at 2, 4, 6 and 12-15 months of age as measured by serum IgG.
U detí vo veku 5 až 10 rokov a tiež v pediatrickej populácii vo veku 10 až 17 rokov bola imunitná odpoveď Prevenaru 13 non-inferiórna k odpovedi Prevenaru na 7 spoločných sérotypov a k Prevenaru 13 pre 6 dodatočných sérotypov v porovnaní s imunitnou odpoveďou po štvrtej dávke u dojčiat očkovaných v 2., 4., 6. a 12.-15. mesiaci veku, meraná sérovým IgG.
In both the Einstein DVT and the Einstein PE study, the comparator treatment regimen consisted of enoxaparin administered for at least 5 days in combination with vitamin K antagonist treatment until the PT/INR was in therapeutic range ( 2.0).
V oboch skúšaniach Einstein DVT a Einstein PE porovnávajúci liečebný režim pozostával z enoxaparínu, ktorý sa podával minimálne 5 dní v kombinácii s liečbou antagonistom vitamínu K, pokiaľ sa nedosiahlo terapeutické rozmedzie PT/INR (2,0).
In both the Eperzan and all comparator groups, patients with events were generally male, older, or had renal impairment.
V skupine s Eperzanom aj v skupine so všetkými komparátormi boli pacienti s týmito udalosťami zvyčajne mužského pohlavia, staršieho veku alebo mali poruchu funkcie obličiek.
In both these cases, return the entire pack to the pharmacy.
V oboch prípadoch vráťte celé balenie do lekárne.
In both these cases, return the entire pack to the pharmacy.
V oboch týchto prípadoch vráťte celé balenie do lekárne.
In both these paediatric age ranges, these data are supplemented with the post-marketing experience of the use of levetiracetam.
U oboch týchto pediatrických vekových rozmedzí boli tieto údaje doplnené o skúsenosti s používaním levetiracetamu po uvedení lieku na trh.
In both treatment arms, children aged 6-11 years had a numercally higher rate of confirmed hypoglycaemia than in the other age groups.
V oboch liečebných skupinách, mali deti vo veku 6-11 rokov numericky vyšší výskyt potvrdených hypoglykémií, ako iné vekové skupiny.
In both treatment arms, children aged 6-11 years had a numerically higher rate of confirmed hypoglycaemia than in the other age groups.
V oboch liečebných skupinách, mali deti vo veku 6-11 rokov numericky vyšší výskyt potvrdených hypoglykémií, ako iné vekové skupiny.
In both treatment arms, patients who experienced neutropenia had a longer median OS compared to patients who did not experience neutropenia.
V obidvoch liečebných skupinách, pacienti, u ktorých sa prejavila neutropénia ktoréhokoľvek stupňa prežívali dlhšie ako tí, u ktorých sa neutropénia nevyskytla.
In both treatment arms, patients with cirrhosis were at a higher risk to experience Grade 3-4 thrombocytopenia compared with non cirrhotic patients.
U pacientov s cirhózou sa vyššie riziko výskytu trombocytopénie 3.-4. stupňa vyskytovalo v obidvoch liečebných skupinách, v porovnaní s pacientmi bez cirhózy.
In both treatment arms, these chemonaive patients were fully supplemented with folic acid and vitamin B12.
V oboch liečebných ramenách bola pacientom bez predošlej chemoterapie pridaná kyselina listová a vitamín B12.
In both treatment groups, subjects continued to titrate their insulin glargine doses using an algorithm reflecting current clinical practice.
V oboch liečebných skupinách pacienti pokračovali v titrácii svojej dávky inzulínu glargínu pomocou algoritmu odrážajúceho súčasnú klinickú prax.
In both treatment groups, the majority of bleeding events were ecchymosis or gastrointestinal tract bleeding.
V oboch liečených skupinách sa krvácanie väčšinou prejavilo vo forme ekchymózy alebo krvácania do tráviaceho traktu.
In both treatment groups, the proportion of patients experiencing febrile neutropenia was highest in the first cycle of therapy and declined steadily thereafter.
V oboch liečebných skupinách bol podiel pacientov, u ktorých sa vyskytla febrilná neutropénia, najvyšší v prvom cykle liečby a potom stále klesal.
In both trials secondary progressive multiple sclerosis patients receiving Betaferon showed a reduction in frequency (30%) of clinical relapses.
V oboch štúdiách sekundárne progresívnej roztrúsenej sklerózy pacienti dostávajúci Betaferon vykazovali redukciu frekvencie klinických relapsov (30 %).
In both trials there was a reduction (30%) in frequency of clinical relapses in patients with secondary progressive multiple sclerosis patients receiving Extavia.
V oboch štúdiách došlo k zníženiu (30 %) frekvencie klinických relapsov u pacientov so sekundárne progresívnou roztrúsenou sklerózou, ktorí dostávali Extaviu.
In both trials, Betaferon showed a reduction in the number (30%) of clinical relapses.
V obidvoch štúdiách sa preukázalo, že liek Betaferon znížil počet klinických relapsov (30%).
In both trials, Extavia showed a reduction in the number (30%) of clinical relapses.
V obidvoch skúškach sa preukázalo, že liek Extavia znížil počet klinických relapsov (30 %).
In both trials, most cases of hand-foot skin reaction in patients treated with Stivarga appeared during the first cycle of treatment and were mild to moderate in severity (Grades 1 and 2: 28.6%, CRC and 44.7%, GIST).
V oboch klinických skúšaniach sa väčšina prípadov kožnej reakcie ruka-noha u pacientov liečených Stivargou objavila počas prvého cyklu liečby a ich závažnosť bola mierna až stredná (stupeň 1 a 2: 28,6 %, CRC a 44,7 %, GIST).
In both trials, most cases of hypertension in patients treated with Stivarga appeared during the first cycle of treatment and were mild to moderate in severity (Grades 1 and 2: 22.8%, CRC and 31.1%, GIST).
V oboch klinických skúšaniach sa väčšina prípadov hypertenzie u pacientov liečených Stivargou objavila počas prvého cyklu liečby a ich závažnosť bola mierna až stredná (stupeň 1 a 2: 22,8 %, CRC a 31,1 %, GIST).
In both trials, the antihistaminic efficacy of Aerinaze tablets as measured by total symptom score, excluding nasal congestion, was significantly greater than pseudoephedrine sulphate alone over the 2-week treatment period.
V oboch skúšaniach bol antihistaminický účinok tabliet Aerinaze, hodnotený pomocou celkového skóre symptómov okrem nazálnej kongescie, významne vyšší ako pri podávaní pseudoefedríniumsulfátu samotného, a to počas celého 2-týždňového obdobia liečby.