natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Turkey ( 1999 ) the Court decided that the conviction of the applicant for separatist propaganda following the publication by a magazine of his opinion on the situation of the population in the southeast of Turkey constituted a violation of Article 10 of the Convention . 
Tak v prípade Okçuoglu verzus Turecko ( 1999 ) Súd rozhodol , že presvedčenie zástancu separatistickej propagandy po uverejnení jeho názoru v časopise o situácii obyvateľstva v juhovýchodnom Turecku spôsobilo porušenie článku 10 Dohovoru .
In fact , the impugned remarks , which did not constitute an incitement to violence , were made a publication with small circulation . 
V skutočnosti spochybnené poznámky , ktoré nespôsobovali podnecovanie k násiliu , uverejnila publikácia s malým nákladom .
In the view of the Court , " this significantly reduced their potential impact on national security , public order and territorial integrity " . 
Podľa názoru Súdu “ toto značne znížilo ich potenciálny dopad na národnú bezpečnosť , verejný poriadok a územnú celistvosť ” .
Moreover , in Incal v .+Turkey ( 1998 ) , the Court concluded that there had been a violation of Article 10 because of the applicant 's conviction for participating in the publication of leaflets criticizing the local authorities ' policy on workers , particularly those of Kurdish origin . 
Okrem toho v prípade Incal verzus Turecko ( 1998 ) Súd dospel k záveru , že došlo k porušeniu článku 10 kvôli uznaniu navrhovateľa za vinného kvôli účasti na publikovaní letákov kritizujúcich politiku miestnych orgánov vzhľadom na robotníkov , najmä tých kurdského pôvodu .
The appeals made in the leaflet " cannot , however , if read in context , be taken as incitement to the use of violence , hostility or hatred between citizens " ( § 50 ) . 
Výzvy uskutočnené v letákoch “ sa však nemôžu , ak sa čítajú v kontexte , brať ako podnecovanie na používanie násilia , nepriateľstva alebo nenávisti medzi občanmi ” ( § 50 ) .
Additionally , in Karatas v .+Turkey ( 1999 ) , the applicant 's conviction for propaganda against the indivisibility of the State following the publication of a collection of his poems was found to constitute a breach of Article 10 . 
Na dôvažok v prípade Karatas verzus Turecko ( 1999 ) sa pokladalo uznanie navrhovateľa za vinného kvôli propagande zameranej proti nedeliteľnosti štátu po uverejnení zbierky jeho básní za porušenie článku 10 .
The Court observed that poetry is , by definition addressed to a very small audience , " which limits its potential impact on national security , public order or territorial integrity to a considerable degree " ( § 52 ) . 
Súd prihliadol na to , že poézia je podľa definície adresovaná veľmi malému okruhu prijímateľov , “ čo do značnej miery obmedzuje jej potenciálny dopad na národnú bezpečnosť , verejný poriadok alebo územnú celistvosť ” ( § 52 ) .
It further considered that 
Ďalej zvážil , že :
" even though some of the passages of the poems seem very aggressive in tone and to call for the use of violence , the fact that they were very artistic in nature and of limited impact made them less a call to an uprising than an expression of deep distress in the face of a difficult political situation " ( § 52 ) . 
“ aj keď sa zdá , že niektoré pasáže básní majú veľmi agresívny tón a vyzývajú k použitiu násilia , skutočnosť , že boli svojou povahou na vysokej umeleckej úrovni a mali obmedzený dopad , z nich do menšej miery robila výzvu k povstaniu než výraz hlbokého utrpenia zoči - voči zložitej politickej situácii ” ( § 52 ) .
By contrast , in Surek ( No 1 ) and Surek ( No 3 ) v .+Turkey ( 1999 ) the Court considered that there had been no violation of article 10 as the impugned publications resembled an incitement to violence . 
Naproti tomu v prípade Surek ( No 1 ) a Surek ( No 3 ) verzus Turecko ( 1999 ) Súd uvážil , že nedošlo k porušeniu článku 10 , keď napadnuté publikácie sa podobali na podnecovania k násiliu .
The applicant , as owner of the publication bore the same duties and responsibilities as the editors and journalists in respect of the information collected and disseminated . 
Navrhovateľ , ako vlastník publikácie , mal vzhľadom na zozbierané a rozširované informácie rovnaké povinnosti a záväzky ako redaktori a novinári .
According to the Court 's opinion , even if the applicant did not personally endorse the opinions expressed in the articles , he provided the writers with an outlet for " stirring up violence " . 
Podľa názoru Súdu , dokonca aj keď navrhovateľ osobne neschvaľoval názory vyjadrené v článkoch , poskytol pisateľom priestor na “ rozdúchavanie násilia ” .
Accordingly , his conviction in both cases corresponded to a pressing social need . 
V súlade s tým jeho presvedčenie v obidvoch prípadoch zodpovedalo pálčivej spoločenskej potrebe .
Political Defamation 
Politická urážka na cti
In cases that imply defamation of public figures , the Court balances on one hand freedom of the press which affords the public one of the best means of discovering and forming an opinion of the ideas and attitudes of political leaders and on the other the personal interest of a public figure to protect his or her reputation , that is the individual 's projection of self within a society . 
V prípadoch , ktoré naznačujú urážku verejných osobností , Súd zvažuje na jednej strane slobodu tlače , ktorá umožňuje verejnosti jeden z najlepších prostriedkov na odhaľovanie a formovanie myšlienok , postojov politických vodcov a na druhej strane osobný záujem verejnej osobnosti brániť svoju reputáciu , t . j . individuálnu projekciu seba samého v rámci spoločnosti .
Nevertheless , the Court accepts , in principle , wider limits of acceptable criticism as regards a politician as such than as regards a private individual " . 
Avšak Súd v zásade akceptuje širšie hranice prijateľnej kritiky v súvislosti s politikom ako také než u súkromnej osoby . ”
" Unlike the latter , the former inevitably and knowingly lays himself open to close scrutiny of his every word and deed by both journalists and the public at large , and he must consequently display a greater degree of tolerance " ( Lingens , § 42 ) . 
“ Na rozdiel od toho druhého ten prvý sa nutne a vedome ponecháva otvorený podrobnej kontrole každého svojho slova a skutku tak zo strany novinárov ako aj širokej verejnosti , pričom musí následne prejavovať vyšší stupeň tolerancie ” ( Lingens , § 42 ) .
The Court deems necessary in this category of cases to distinguish between facts and value - judgments or opinions . 
Súd pokladá za nevyhnutné v tejto kategórii prípadov rozlišovať medzi faktami a posudzovaním hodnoty alebo názormi .
As it consistently underlines " the existence of facts can be demonstrated , whereas the truth of value - judgments is not susceptible of proof " ( Lingens , 1986 , § 46 ) . 
Ako neustále zdôrazňuje , že “ existencia faktov sa dá preukázať , kým pravdivosť hodnoty - úsudkov nepripúšťa dôkaz ” ( Lingens , 1986 , § 46 ) .
Thus , it considers that opinions and value - judgments through which a journalist criticises a politician or public figure which are adequately founded in fact and made in good faith are difficult to legitimately condemn . 
Teda sa domnieva , že názory a posudzovanie hodnoty , prostredníctvom ktorých novinár kritizuje politika alebo verejnú osobnosť a ktoré sa adekvátne opierajú o fakty a robia sa v dobrej viere , sa ťažko dajú legitímne odsudzovať .
An interesting implementation of the above principles illustrates the Oberschlick No . 2 case ( 1997 ) which demonstrates that , in appropriate circumstances , this approach of the Court can protect opinions which amount to insulting remarks about public figures . 
Zaujímavé uplatnenie vyššieuvedených zásad ilustruje prípad Oberschlick No . 2 ( 1997 ) , ktorý demonštruje , že za patričných okolností môže tento prístup Súdu brániť stanoviská , ktoré sa nahromadia na urážlivé poznámky o verejných osobnostiach .
In that case a politician had made a speech in which he glorified the generation of soldiers ( including those in the German army ) whom he suggested had fought for peace and freedom in the Second World War . 
V tomto prípade politik predniesol prejav , v ktorom glorifikoval generáciu vojakov ( vrátane tých v nemeckej armáde ) , o ktorých sa domnieval , že v druhej svetovej vojne bojovali za mier a slobodu .
The politician considered that freedom of opinion had reached its limits where those who laid claim to it would never have obtained it if that generation of soldiers had not risked their lives for it . 
Politik uvažoval , že sloboda názoru dosiahla svoje hranice , po ktoré by sa tí , čo sa sťažovali , nikdy nedostali , keby tá generácia vojakov neriskovala kvôli tomu svoje životy .
The applicant published the text of the politician 's speech and commented that the politician in question should be described as an idiot ( Trottel ) rather than as a nazi - he had excluded , according to the applicant , the majority of Austrians from the enjoyment of political freedom simply because they did not have the ‘ legitimising good fortune ' of having risked their lives in the uniform of the Third Reich . 
Navrhovateľ uverejnil text politikovej reči a komentoval , že príslušného politika možno popísať skôr ako idiota ( Trottel ) než nacistu - podľa navrhovateľa vylúčil väčšinu Rakúšanov z využívania politickej slobody jednoducho preto , že nemali ‘ legitimujúce šťastie ' riskovať svoje životy v uniforme Tretej ríše .
The domestic courts convicted the applicant of insult on the basis that , while the politician 's speech may have been idiotic , it went too far to call its author an idiot . 
Domáce súdy uznali navrhovateľa za vinného pre urážku na základe toho , že pokiaľ politikova reč mohla byť idiotská , zašlo to priďaleko , keď jej autor bol nazvaný idiotom .
The Court found that the applicant 's conviction for insult was not justified under Article 10 § 2 . 
Súd zistil , že navrhovateľovo odsúdenie pre urážku nebolo opodstatnené podľa článku 10 § 2 .
While the Court did not approve of the polemical tone of the applicant 's comments , it essentially found that the provocative purpose and tone of the politician 's speech together with the indignation knowingly aroused by that politician rendered the applicant 's comments objectively understandable . 
Pokým Súd neschvaľoval polemický tón navrhovateľových poznámok , v podstate zistil , že provokatívny účel a tón politikovho prejavu spolu s rozhorčením vedome podnecovaným politikom učinili navrhovateľove komentáre objektívne zrozumiteľnými .
Consequently , the applicant 's words " did not on that account constitute a gratuitous personal attack as the author provided an objectively understandable explanation for them derived from the politician 's speech " ( § 33 ) . 
V dôsledku toho navrhovateľove slová “ v tomto zmysle nepredstavovali svojvoľný osobný útok , nakoľko autor poskytol ich objektívne zrozumiteľné vysvetlenie odvodené z politikovho prejavu ” ( § 33 ) .
Recent case - law grants additional protection to publications of personal data damaging the reputation of a public figure , as also of true facts that are published in a controversial way . 
Aktuálne precedenčné právo poskytuje doplnkovú ochranu uverejňovania osobných údajov poškodzujúcich verejnú osobnosť ako aj pravdivých faktov , ktoré sa uverejňujú rozporuplným spôsobom .
In the Fressoz and Roire case ( 1999 ) the Court considered that the criminal conviction for possessing photocopies of fax documents , following publication of an article giving details of the Peugeot automobile company 's pay increases in the satirical weekly Le Canard Enchaîné , was a violation of article 10 . 
V prípade Fressoz a Roire ( 1999 ) Súd zvažoval , že trestné obvinenie za vlastnenie fotokópií faxových dokumentov po uverejnení článku poskytujúceho podrobnosti o zvyšovaní platov v automobilke Peugeot v satirickom týždenníku Le Canard Enchaîné predstavuje porušenie článku 10 .
The Court underlined that the article complained " of contributed to a public debate on a matter of general interest " , since the said article was published during an industrial dispute at one of the major French car manufacturers . 
Súd podčiarkol , že článok sa sťažoval na “ prispievanie k verejnej debate o záležitosti všeobecného záujmu ” , keďže spomínaný článok bol uverejnený počas pracovno - právneho sporu u jedného z hlavných výrobcov áut vo Francúzsku .
In the Court 's opinion , the purpose of the article was to " contribute to the more general debate on a topic that interested the public " . 
Podľa názoru Súdu bolo účelom tohto článku “ prispieť ku všeobecnejšej diskusii na tému zaujímajúcu verejnosť ” .
The " public interest " factor arose also in the case of Bergens Tidende and others ( 2000 ) . 
Faktor “ verejného záujmu “ vznikol aj v prípade Bergens Tidende a ostatní ( 2000 ) .
The latter concerned the sentencing of a newspaper , its former editor and a journalist to pay damages to a plastic surgeon for publishing a series of articles reporting the experiences of dissatisfied patients . 
Posledne menovaný sa týkal odsúdenia novín , ich bývalého redaktora a novinára , ktorí mali zaplatiť odškodné plastickému chirurgovi za uverejnenie série článkov rozoberajúcich skúsenosti nespokojných pacientov .
The Court observed that the impugned articles " concerned an important aspect of human health and as such raised serious issues affecting the public interest " ( § 51 ) . 
Súd si všimol , že napadnuté články “ sa týkali dôležitého aspektu ľudského zdravia a ako také kládli závažné otázky ovplyvňujúce verejný záujem ” ( § 51 ) .
In this case , the events related by the patients were considered true in essence and were faithfully reported by the newspaper . 
V tomto prípade sa udalosti týkajúce sa pacientov zvažovali vo svojej podstate a noviny ich verne opisovali .
The fact that the applicant did not make it explicitly clear in the articles themselves that the accounts given by the women were not to be taken as suggesting a lack of surgical skills did not show a lack of balance . 
Skutočnosť , že navrhovateľ to výslovne neobjasnil v samotných článkoch , že referencie poskytnuté ženami netreba brať ako naznačujúce nedostatok chirurgickej zručnosti , nepreukázala nedostatok vyváženosti .
Accordingly , the doctor 's interest in protecting his professional reputation was not sufficient to outweigh the important public interest in protecting the freedom of the press . 
V súlade s tým doktorov záujem brániť si svoju profesionálnu reputáciu nestačil na to , aby prevážil dôležitý verejný záujem ochraňovať slobodu tlače .
Finally , in the Bladet TromsØ and Stansaas case ( 1999 ) the Court underlined the element of " good faith " from the journalist 's part in the procedure of disclosing information of public interest . 
Napokon v prípade Bladet TromsØ a Stansaas ( 1999 ) Súd podčiarkol prvok “ dobrej vôle ” na strane novinára v procese odhaľovania informácií verejného záujmu .
The case concerned a newspaper and its editor ordered to pay damages for defamation following the publication of statements made by a third party concerning alleged violations of seal hunting regulations . 
Prípad sa týkal novín a ich vydavateľ nariadil zaplatiť odškodné za urážku na cti po uverejnení vyhlásení tretej strany , ktoré sa týkali údajných porušení predpisov o lovení tuleňov .
The Court recalled that it is the duty of the press to impart information and ideas on all matters of public interest . 
Súd pripomenul , že je to úloha tlače odovzdávať informácie a myšlienky o všetkých záležitostiach verejného záujmu .
It considered that the newspaper had acted in good faith and that it could reasonably rely on an official report without being required to carry out its own research into the accuracy of the facts reported . 
Uvážil , že noviny konali v dobrej viere a že sa mohli racionálne spoľahnúť na oficiálnu správu bez toho , aby sa od nich žiadalo vykonať svoj vlastný prieskum presnosti oznamovaných skutočností .
Thus , the restrictions placed on the applicants ' right to freedom of speech were not proportionate to the aim pursued , namely to protect the reputation of others . 
Teda obmedzenia kladené na navrhovateľovo právo slobody prejavu neboli úmerné sledovanému cieľu , konkrétne ochraňovať reputáciu ostatných .
Public morals and artistic expression 
Verejná morálka a umelecký výraz
The question whether public authorities have acted within the margin of their appreciation of the necessity to protect public morality is a very controversial one . 
Otázka , či verejné orgány konali v rámci priestoru svojho zhodnotenia nutnosti ochraňovať verejnú morálku , je veľmi rozporuplná .
That is because the sense of this term is very broad and flexible . 
Je to preto , že zmysel tohto termínu je veľmi široký a flexibilný .
As the Court underlined in the Otto - Preminger - Institut case , 
Ako Súd podčiarkol v prípade Inštitútu Otta Premingera :
" today , it is not possible to find in the legal and social orders of the Contracting States a uniform European conception of morals . 
“ dnes nie je možné nájsť v právnych a spoločenských poriadkoch Zmluvných štátov jednotnú európsku koncepciu morálky .
The view taken of the requirements of morals varies from time to time and from place to place , especially in our era , characterized as it is by a far - reaching evolution of opinions on the subject . 
Názor prevzatý z požiadaviek morálky sa mení s časom i miestom najmä v našej ére charakterizovanej ďalekosiahlou evolúciou názorov na daný predmet .
By reason of their direct and continuous contact with the vital forces of their countries , State authorities are in principle in a better position than the international judge to give an opinion on the exact content of these requirements as well as on the " necessity " of a " restriction " or " penalty " intended to meet them " . 
Z dôvodu ich priameho a neustáleho kontaktu so životne dôležitými silami svojich krajín majú štátne orgány v zásade lepšie postavenie než medzinárodný sudca , ktorý má poskytnúť názor na presný obsah týchto požiadaviek ako aj na “ nutnosť reštrikcie ” alebo “ trestu ” zamýšľaných pre ne .
That is why the Court specifies that freedom of expression includes artistic expression even when the manifestations of this freedom " offend , shock or disturb " , but in the same time it concedes a wide margin of appreciation to the state authorities . 
Práve preto Súd špecifikuje , že sloboda vyjadrovania zahŕňa umelecký výraz , aj keď prejavy tejto slobody “ urážajú , šokujú alebo vyrušujú ” , ale zároveň pripúšťa široký priestor uznania voči štátnym orgánom .
In the Muller and others case ( 1988 ) the Court decided that the confiscation of paintings exhibited by a painter , and the sentencing of the artist and other applicants to a fine for obscene publications , constituted limitations on the exercised of the right to freedom of expression , which were " necessary in a democratic society " . 
V prípade Muller a ostatní ( 1988 ) Súd rozhodol , že konfiškácia malieb vystavovaných maliarom a odsúdenie umelca a ostatných navrhovateľov na pokutu za obscénne publikácie vytváralo obmedzenia pre využívanie práva vyjadrovania , ktoré sú “ nevyhnutné v demokratickej spoločnosti ” .
The Court concluded that this measure was not disproportionate since it was not absolute but merely of indeterminate duration , the owner of the paintings being able to apply to have the confiscation order discharged if the item in question no longer presented any danger . 
Súd dospel k záveru , že toto opatrenie nebolo neúmerné , nakoľko nebolo absolútne , ale iba neurčitého trvania , pričom majiteľ malieb mohol žiadať , aby sa príkaz na konfiškáciu anuloval , ak príslušný predmet už nepredstavoval nijaké nebezpečie .
Moreover , in 1994 , in the Otto - Preminger - Institute case , the Court held that Austrian judicial decisions ordering the seizure and confiscation of the film Das Liebeskonzil by W . Schroeter did not constitute a breach of article 10 . 
Okrem toho v prípade z roku 1994 Inštitút Otta Premingera Súd zastával názor , že rakúske súdne rozhodnutia nariaďujúce zhabať a skonfiškovať film Das Liebeskonzil od W . Schroetera nepredstavovali porušenie článku 10 .
The measures at issue were aimed at protecting the right of citizens not to be insulted in their religious beliefs by the public expression of the opinions of others . 
Sporné opatrenia sa zameriavali na ochranu práva občana nenechať sa urážať vo svojich náboženských vierach verejným vyjadrovaním názorov druhých .
For the Court neither the seizure neither the confiscation was considered to be disproportionate to the aim pursued . 
Súd nepokladal ani zhabanie ani konfiškáciu za neúmernú pre sledovaný cieľ .
Maintaining the authority and impartiality of the judiciary 
Udržiavanie autority a nestrannosti súdnictva
Publications or statements may impair the authority of a court , if they disturb the conduct of a trial itself or criticize unfairly findings or judgments of the courts in general or in a particular case ; they may threaten its impartiality if they are designed to influence the outcome of a trial . 
Publikácie alebo vyhlásenia môžu poškodiť autoritu súdu , ak narušujú vedenie súdneho procesu samotného alebo nespravodlivo kritizujú rozsudky súdov vo všeobecnosti alebo v konkrétnom prípade ; môžu ohroziť jeho nezaujatosť , ak sa zameriavajú na ovplyvnenie výsledku súdneho procesu .
Regarding criticism on the judiciary , the Court applies the same principle distinguishing between facts and statements elaborated in the context of political defamation . 
Pokiaľ ide o kritiku súdnictva , Súd uplatňuje tú istú zásadu rozlišujúcu medzi faktami a vyhláseniami poskytnutými v kontexte politického nactiutŕhačstva .
Nevertheless , the limits of criticism are not so wide . 
Avšak hranice kritiky nie sú také široké .
In the Prager and Oberschlick case ( 1995 ) the Court concluded that the conviction of a journalist and a publisher for defamation of a judge following the publication of critical comments did not constitute a violation of Article 10 . 
V prípade Prager a Oberschlick ( 1995 ) Súd dospel k záveru , že obvinenie novinára a vydavateľa z urážky na cti sudcu po uverejnení kritických poznámok nespôsobuje porušenie článku 10 .
Despite the " pre - eminent " role of the press in a democratic state , the applicant 's very harsh criticism of the judge 's personal and professional integrity was lacking in good faith and was not in keeping with the rules of journalistic ethics . 
Napriek “ dominantnej ” úlohe tlače v demokratickom štáte navrhovateľova veľmi ostrá kritika sudcovej osobnej a profesionálnej bezúhonnosti postrádali dobrú vieru a nedodržiavali pravidlá novinárskej etiky .
Taken in account also the margin of appreciation enjoyed by the defendant State , the limitation was not disproportionate to the goal of protecting the reputation of others and maintaining the authority of the judiciary . 
Keď vezmeme do úvahy aj priestor hodnotenia , aký využíva navrhovateľský štát , obmedzenie nebolo neúmerné cieľu ochrany reputácie ostatných a udržiavaniu autority súdnictva .
Nevertheless , in the De Haes and Gijsels case ( 1997 ) the Court found that there had been a violation of Article 10 following the conviction of two journalists for defamation of several appeal court judges . 
Avšak v prípade De Haes a Gijsels ( 1997 ) Súd zistil , že došlo k porušeniu článku 10 po obvinení dvoch novinárov z nactiutŕhačstva u niekoľkých sudcov odvolacieho súdu .
The Court pointed out that in the context of this case the journalist have not transcended the limits of acceptable criticism . 
Súd poukázal na to , že v kontexte tohto prípadu títo novinári neprekročili hranice prijateľnej kritiky .
According to the Court " journalistic freedom also covers possible recourse to a degree of exaggeration , or even provocation " . 
Podľa Súdu “ novinárska sloboda pokrýva aj prípadné uchýlenia sa k zveličovaniu alebo dokonca provokácii ” .
In this case the accusations published by the journalists amounted to an opinion " whose truth , by definition , was not susceptible of proof " . 
V prípade obvinení uverejnených novinármi , ktoré sa nahromadili na nejaký názor , “ ktorého pravdivosť podľa definície nepripúšťala dôkaz ” .
Therefore , the applicant 's conviction was not justified . 
Preto navrhovateľovo obvinenie nebolo opodstatnené .