natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The largest proportion of this were accounts opened in the Landsbanki UK branch, in which retail deposits had grown from nothing to 6,6 billion Euros, while wholesale deposits (in branches in the UK and the Netherlands) had grown to 2,5 billion Euros.
V rovnaký deň Islandský orgán pre dohľad nad finančným trhom (ďalej „FME“) rozpustil predstavenstvo banky Landsbanki, prevzal právomoci valného zhromaždenia a vymenoval výbor na riešenie problémov v banke využijúc právomoci podľa zákona o stave núdze [4].
On 3 October 2008 the European Central Bank issued a margin call to Landsbanki to the amount of 400 million Euros and although this was later withdrawn the bank's UK branch had begun to experience a run on its deposits, meaning that it had to make available large amounts in pounds sterling.
Finančná kríza a hlavné príčiny kolapsu islandských bánk
Landsbanki's request for the assistance of the CBI was turned down on 6 October.
Islandské orgány vo svojich podkladoch predložených dozornému úradu uviedli, že dôvody kolapsu islandského bankového sektora a dôvody, prečo bol potrebný ich zásah, boli dostatočne podrobne opísané v správe osobitnej vyšetrovacej komisie (SIC) zriadenej islandským parlamentom [5] s cieľom vyšetriť a analyzovať procesy, ktoré viedli ku kolapsu troch hlavných bánk.
When the bank failed to make the funds demanded by the UK Financial Services Authority available the UK authorities closed the branch.
Dozorný úrad v ďalšom texte sumarizuje závery komisie SIC o príčinách kolapsu, ktoré sú najpodstatnejšie z hľadiska pádu banky Landsbanki.
The following day the Dutch Central Bank requested that an insolvency practitioner be appointed for Landsbanki's Amsterdam branch.
Informácie sú prevzaté z kapitol 2 (Zhrnutie) a 21 (Príčiny kolapsu islandských bánk – zodpovednosť, chyby a nedbalosť) správy komisie SIC.
Also that day the FME suspended the board of directors of Landsbanki, took over the power of shareholders' meetings and appointed a Resolution Committee in its place using its powers under the Emergency Act [4].
Globálny pokles likvidity na finančných trhoch, ktorý začal v roku 2007, nakoniec viedol ku kolapsu troch hlavných islandských bánk, nakoľko ich podnikanie začalo byť stále viac závislé od získavania finančných prostriedkov na medzinárodných trhoch.
The financial crisis and major causes of failure of the Icelandic banks
Príčiny pádu islandských bánk však boli zložitejšie a bolo ich viac.
The Icelandic authorities explained in their submissions to the Authority that the reasons for the collapse of the Icelandic banking sector and their need to intervene were set out in considerable detail in a report prepared by a Special Investigation Commission (‘SIC’) established by the Icelandic Parliament [5], whose remit was to investigate and analyse the processes leading to the collapse of the three main banks.
Komisia SIC vyšetrila príčiny kolapsu hlavných bánk a je zrejmé, že väčšina záverov je uplatniteľná na všetky tri banky a viaceré z nich navzájom súvisia.
The Authority summarises below the conclusions of the SIC concerning the causes of failure most relevant to the demise of Landsbanki.
Príčiny zlyhania sa týkajú činností bánk.
The information is drawn from Chapters 2 (Executive Summary) and 21 (Causes of the Collapse of the Icelandic Banks — Responsibility, Mistakes and Negligence) of the SIC report.
Nasleduje ich stručné zhrnutie.
The global reduction in liquidity in financial markets that began in 2007 eventually led to the collapse of the three main Icelandic banks, whose business operations had become increasingly dependent on raising funding through international markets.
Nadmerné a neudržateľné rozširovanie
The SIC investigated the reasons which led to the collapse of the main banks, and it is notable that the majority of the conclusions applied to all three banks and many are inter-related.
Na základe uvedeného komisia SIC dospela k záveru, že veľká časť tohto rastu sa odvíjala od úverov podnikom, ktoré inde neúspešne žiadali o úvery.
Causes of failure related to the banks' activities are briefly summarised below.
V správe sa takisto uvádza, že súčasťou bankových činností (a rastu) sa čoraz viac stávalo stále rizikovejšie investičné bankovníctvo, ktoré prispelo k problémom.
Excessive and unsustainable expansion
Zníženie objemu dostupných financií na medzinárodných trhoch
The SIC concluded that in the years leading up to the collapse the banks had expanded their balance sheets and lending portfolios beyond their own operational and managerial capacity.
Rast bánk z veľkej časti podporil ich prístup na medzinárodné finančné trhy, pri ktorom banky zúročili svoj dobrý úverový rating a prístup na európske trhy vďaka dohode o EHP.
The combined assets of the three banks had increased exponentially from 1,4 trillion ISK [6] in 2003 to 14,4 trillion ISK at the end of the second quarter of 2008.
V roku 2005 si islandské banky požičali na zahraničných trhoch s cennými papiermi 14 miliárd EUR za relatívne priaznivých podmienok.
Significantly, a large proportion of the growth of the three banks was in lending to foreign parties, which increased substantially during 2007 [7], most notably after the beginning of the international liquidity crisis.
Keď sa obmedzil prístup na európske trhy s dlhovými cennými papiermi, banky financovali svoje činnosti na trhoch v USA, pričom islandské dlhové cenné papiere zoskupovali do portfólia zabezpečených dlhových cenných papierov (CDO).
This led the SIC to conclude that much of this increase in lending resulted from loans made to undertakings that had been refused credit elsewhere.
V čase pred kolapsom boli banky vo zvýšenej miere závislé od krátkodobých pôžičiek, čo viedlo k významným (a podľa komisie SIC predvídateľným) refinančným rizikám.
The report also concluded that inherently riskier investment banking had become an ever increasing feature of the banks' activities and growth had contributed to the problems.
Dotovanie vlastníkov bánk
The reduction in finance available on the international markets
V prípade hlavných islandských bánk patrili ich najvýznamnejší akcionári zároveň medzi ich najväčších dlžníkov [8].
Much of the banks' growth was facilitated by access to international financial markets, capitalising upon good credit ratings and access to European markets through the EEA Agreement.
Spoločnosť Samson Holding („Samson“) bola najväčším akcionárom banky Landsbanki od jej privatizácie.
The Icelandic banks borrowed 14 billion Euros on foreign debt securities markets in 2005 on relatively favourable terms.
V čase kolapsu banky Landsbanki boli spoluvlastník spoločnosti Samson pán Björgólfur Thor Björgólfsson a jeho firmy najväčšími dlžníkmi banky a jeho otec Björgólfur Guðmundsson (takisto spoluvlastník spoločnosti Samson) bol tretím najväčším dlžníkom banky Landsbanki.
When access to European debt securities markets became more limited, the banks financed their activities on US markets, with Icelandic debt securities packaged into collateralised debt obligations.
Ich celkové záväzky voči banke presiahli 200 miliárd ISK, čo bolo viac ako vlastný kapitál banky.
In the period before the collapse, the banks were increasingly reliant on short-term borrowing, leading to major and, according to the SIC, foreseeable re-financing risks.
Komisia SIC bola toho názoru, že určití akcionári mali ako vlastníci bánk neprimerane jednoduchý prístup k pôžičkám.
Samson Holding Company (‘Samson’) was the biggest shareholder in the Landsbanki since its privatisation.
S nadmernou angažovanosťou voči hlavným akcionárom súviselo aj zistenie komisie SIC o tom, že portfólio bankových aktív bolo nedostatočne diverzifikované.
When Landsbanki collapsed Samson's co-owner Björgólfur Thor Björgólfsson and companies affiliated to him were the bank's largest debtors, while his father and co-owner of Samson, Björgólfur Guðmundsson was the bank's third largest debtor.
Komisia SIC sa vyslovila, že európske pravidlá o veľkej angažovanosti boli vykladané zužujúco hlavne vo vzťahu k akcionárom a že banka sa snažila o ich obchádzanie.
In total their obligations to the bank exceeded 200 billion ISK, which was greater than the bank's equity.
Slabý vlastný kapitál
The SIC was of the view that certain shareholders had abnormally easy access to borrowing from the banks in their capacity as owners.
I keď podiel kapitálu banky Landsbanki a ďalších dvoch najväčších islandských bánk bol podľa výkazov mierne vyšší ako zákonné minimum, komisia SIC prišla k záveru, že podiely kapitálu nevyjadrovali verne finančnú silu bánk.
This was notable in the case of Landsbanki from the fact that as late as 30 September 2008, when it was clear that Landsbanki did not have sufficient foreign currency to honour its obligations abroad, the bank provided a loan of 153 million Euros to a company owned by Björgólfur Thor Björgólfsson.
Spôsobovala to najmä expozícia voči vlastným akciám cez primárne zabezpečenie (akcie slúžili ako primárna zábezpeka) a forwardové obchody na tieto akcie.
It also concluded that that there were strong indications that in the case of each bank the boundaries between the interests of the largest shareholders and the interest of the bank were blurred.
Akciový kapitál, ktorý si v skutočnosti spoločnosti financovali samé (označený komisiou SIC ako „slabý vlastný kapitál“), predstavoval viac ako 25 % vlastného kapitálu bánk (či dokonca viac ako 50 % pri porovnaní s jadrovou zložkou kapitálu, t. j. akcionárskeho kapitálu po odpočítaní nehmotných aktív).
The emphasis on the major shareholders was therefore to the detriment of other shareholders and creditors.
K uvedenému bolo potrebné pridať problémy spôsobené rizikom, ktorému banky čelili preto, lebo si navzájom vlastnili svoje akcie.
Concentration of risk
V polovici roku 2008 predstavovalo priame financovanie vlastných akcií a krížové financovanie akcií ostatných dvoch bánk spolu približne 400 miliárd ISK, okolo 70 % jadrovej zložky kapitálu.
Related to the issue of the abnormal exposure to major shareholders was the conclusion of the SIC that the banks' portfolios of assets were insufficiently diversified.
Komisia SIC vyslovila názor, že rozsah financovania akcionárskeho vlastného kapitálu pôžičkami zo systému bol taký, že to ohrozovalo stabilitu systému.
The SIC was of the view that European rules on large exposure were interpreted in a narrow way, in particular in the case of the shareholders, and that the banks had sought to evade the rules.
Banky držali významný počet vlastných akcií vo forme zábezpek za poskytnuté úvery, a preto pri poklese ceny akcií klesala kvalita ich úverového portfólia.
Weak equity
To malo vplyv na výkonnosť banky a spôsobovalo ďalší tlak na cenu akcií, v reakcii na čo (komisia SIC to vyvodila z informácií, ktoré mala k dispozícii) sa banky pokúšali umelo vytvoriť veľký dopyt po vlastných akciách.
Although the capital ratio of Landsbanki (and the other two major banks) was always reported to be slightly higher than the statutory minimum, the SIC concluded that the capital ratios did not accurately reflect the financial strength of the banks.
Veľkosť bánk
This was due to the risk exposure of the bank's own shares through primary collaterals and forward contracts on the shares.
V roku 2001 súvahy troch hlavných bánk (spolu) o niečo presahovali ročný hrubý domáci produkt (HDP) Islandu.
Share capital financed by the company itself, referred to by the SIC as ‘weak equity’ represented more than 25 % of the banks' capital bases (or over 50 % when assessed against the core component of the capital, shareholders' equity less intangible assets).
Na konci roku 2007 sa banky stali medzinárodnými a držali aktíva v hodnote 9-krát väčšej ako HDP Islandu.
Added to this were problems caused by the risk the banks were exposed to by holding each other's shares.
V správe komisie SIC sa uvádza, že v roku 2006 pozorovatelia uviedli, že bankový systém prerástol kapacitu CBI a vyslovili obavy, či CBI dokáže zastať úlohu veriteľa poslednej inštancie.
By the middle of 2008 direct financing by the banks of their own shares, as well as cross-financing of the other two banks' shares, amounted to approximately 400 billion ISK, around 70 % of the core component of capital.
Na konci roku 2007 bol objem krátkodobých záväzkov Islandu (ktoré vznikali hlavne v dôsledku financovania bánk) 15-krát väčší ako devízové rezervy a aj zahraničné vklady v predmetných troch bankách boli 8-krát väčšie ako devízové rezervy.
The SIC was of the opinion that the extent of financing of shareholders' equity by borrowing from the system itself was such that the system's stability was threatened.
V porovnaní s vkladmi v bankách boli vo Fonde na ochranu vkladateľov a investorov minimálne zdroje na ich výplatu.
The banks held a substantial amount of their own shares as collateral for their lending and therefore as share prices fell the quality of their loan portfolio declined.
Tieto faktory podľa záverov komisie SIC zvyšovali riziko, že Island bude čeliť hromadnému výberu vkladov zo svojich bánk.
This affected the banks' performance and put further downward pressure on their share prices; in response to which (the SIC assumed from the information in their possession), the banks attempted to artificially create abnormal demand for their own shares.
Náhly rast bánk v porovnaní s regulačnou a finančnou infraštruktúrou
The size of the banks
Komisia SIC dospela k záveru, že relevantné orgány dohľadu na Islande nemali kredibilitu, ktorá je potrebná v prípade, keď veriteľ poslednej inštancie nedisponuje dostatočnými zdrojmi.
In 2001 the balance sheets of the three main banks (collectively) amounted to just over a year of the gross domestic product (‘GDP’) of Iceland.
V správe sa uvádza, že FME a CBI nemali dostatok vedomostí a skúseností na riadenie bánk v zložitých hospodárskych časoch, mohli však podniknúť opatrenia na zníženie úrovne rizika, ktorému boli banky vystavené.
By the end of 2007 the banks had become international and held assets worth nine times the Icelandic GDP.
FME napríklad kapacitne nerástol proporčne k rastu bánk a regulačná prax zaostávala za rýchlym vývojom v činnostiach bánk.
The SIC report notes that by 2006, observers were commenting that the banking system had outgrown the capacity of the Central Bank of Iceland (‘CBI’) and doubted whether it could fulfil the role of lender of last resort.
V správe sa takisto kriticky hodnotí vláda, ktorá mala podľa záverov prijať opatrenia na zníženie potenciálneho dosahu bánk na hospodárstvo zmenšením ich veľkosti alebo požiadavkou, aby jedna alebo viac bánk presunuli svoje ústredie do zahraničia [9].
By the end of 2007 Iceland's short-term debts (mainly incurred due to financing of the banks) were 15 times larger than the foreign exchange reserves, and the foreign deposits in the three banks were also 8 times larger than the foreign exchange reserves.
Nerovnováha a nadmerný rast islandského hospodárstva ako celku
The Depositors and Investors Guarantee Fund held minimal resources in comparison with the bank deposits it was meant to guarantee.
V správe komisie SIC sa takisto poukazuje na skutočnosti týkajúce sa celého hospodárstva, ktoré mali dosah aj na rýchly rast bánk a prispeli k nerovnováhe vo veľkosti a vplyve medzi odvetvím finančných služieb a zvyškom hospodárstva.
These factors, the SIC concludes, made Iceland susceptible to a run on its banks.
V správe sa konštatuje, že vládne politiky (hlavne fiškálna politika) s veľkou pravdepodobnosťou prispeli k nadmernému nárastu a nerovnováhe a že monetárna politika CBI nebola dostatočne reštriktívna.
The sudden growth of the banks in comparison with the regulatory and financial infrastructure
V správe sa takisto uvádza, že uvoľnenie pravidiel poskytovania pôžičiek z Islandského fondu na financovanie bývania bolo „jednou z najväčších chýb monetárneho a fiškálneho riadenia v čase, ktorý predchádzal kolapsu bánk“ [10].
The SIC concluded that the relevant supervisory bodies in Iceland lacked the credibility that was necessary in the absence of a sufficiently resourced lender of last resort.
Správa sa takisto kriticky stavia k ľahkosti, s akou si banky mohli požičiavať od CBI, v dôsledku čoho došlo k nárastu objemu krátkodobých lombardných úverov poskytnutých CBI z 30 miliárd ISK na jeseň roku 2005 až na 500 miliárd ISK na začiatku októbra 2008.
The report concludes that the Icelandic Financial Supervisory Authority (the ‘FME’) and CBI lacked the expertise and experience to regulate the banks in difficult economic times, but that they could have taken action to reduce the level of risk that the banks were incurring.
Islandská koruna, externé nerovnováhy a prémie swapov na kreditné zlyhanie
The FME, for example, did not grow in the same proportion as the banks and the regulator's practices did not keep up with the rapid developments in the banks' operations.
V správe sa poznamenáva, že v roku 2006 bola hodnota islandskej koruny neprimerane vysoká, schodok bežného účtu Islandu prekročil 16 % HDP a záväzky v cudzích menách nekryté majetkom takmer dosahovali výšku celkového ročného HDP.
The report is also critical of the government, concluding that the authorities should have taken action to reduce the potential impact of the banks on the economy by reducing their size or requiring one or more banks to move their headquarters abroad [9].
Existovali všetky predpoklady finančnej krízy.
Imbalance and overexpansion of the Icelandic economy as a whole
Ku koncu roku 2007 začala klesať hodnota islandskej koruny a exponenciálne začali rásť prémie swapov na kreditné zlyhanie (CDS) týkajúce sa Islandu a jeho bánk.
The SIC report makes reference to events concerning the wider economy that also impacted upon the banks' rapid growth and contributed to the imbalance in size and influence between the financial services sector and the remainder of the economy.
Opatrenia prijaté na obnovu bankového sektora
The report concluded that government policies (in particular fiscal policy) most likely contributed to the overexpansion and imbalance and that the CBI's monetary policy was not sufficiently restrictive.
Po kolapse troch najväčších komerčných bánk v októbri 2008 (vrátane banky Landsbanki) stáli islandské orgány pred neznámou výzvou ako na Islande zachrániť kontinuitu bankových činností [11].
The report also refers to relaxing the Icelandic Housing Financing Fund's lending rules as ‘one of the biggest mistakes in monetary and fiscal management made in the period leading up to the banks' collapse’ [10].
Minister financií získal oprávnenie vyplatiť finančné prostriedky v mene štátnej pokladnice s cieľom zriadiť nové finančné podniky.
The report is also critical of the ease with which the banks were able to borrow from the CBI, with the stock of CBI short-term collateral loans increasing from 30 billion ISK in the autumn of 2005 to 500 billion ISK by the beginning of October 2008.
Okrem toho sa ustanovilo, že v prípade konkurzného konania finančných podnikov majú vklady prednosť pred ostatnými pohľadávkami.
The report notes that in 2006, the value of the Icelandic króna was unsustainably high, the Icelandic current account deficit was over 16 % of GDP, and liabilities in foreign currencies less assets neared total annual GDP.
Politické priority sa zamerali v prvom rade na zabezpečenie fungovania základných činností domáceho bankovníctva, systému platieb a zúčtovacieho systému.
The prerequisites for a financial crisis were in place.
V prvých týždňoch po kolapse navyše islandská vláda v spolupráci s Medzinárodným menovým fondom (MMF) pripravila ekonomický program, ktorý 20. novembra 2008 viedol k odsúhlaseniu žiadosti Islandu o dvojročný program pomoci (IMF Stand-by Arrangement), ktorého súčasťou bol aj úver vo výške 2,1 miliardy USD poskytnutý MMF na posilnenie menových rezerv Islandu.
By the end of 2007 the value of the króna was depreciating and credit default swap spreads on Iceland and the banks rose exponentially.
Ďalšie úvery v celkovom objeme do 3 miliárd USD poskytli severské krajiny a niektorí iní obchodní partneri.
Measures taken to reconstruct the banking sector
Z úveru od MMF sa suma 827 miliónov USD poskytla okamžite a zvyšok bol rozdelený na 8 zhodných tranží naviazaných na štvrťročné preskúmania programu.
Following the collapse of the three biggest commercial banks in October 2008 (including Landsbanki) the Icelandic authorities were faced with the unprecedented challenge of safeguarding continued banking operations in Iceland [11].
V prípade programu MMF išlo o rozsiahly stabilizačný program zameraný na tri hlavné ciele.
The policy followed by the Icelandic Government is primarily laid down in the Emergency Act [12] adopted by the Icelandic Parliament on 6 October 2008.
V prvom rade išlo o stabilizáciu a obnovenie dôvery v islandskú korunu, aby sa zmiernil negatívny dosah krízy na hospodárstvo.
The law grants extraordinary powers to the FME to take control of financial undertakings and to dispose of their assets and liabilities as required.
Súčasťou tohto opatrenia bolo zavedenie kontrol kapitálu, aby sa zabránilo jeho masívnemu odlevu.
The Minister of Finance was authorised, on behalf of the Treasury, to disburse funds in order to establish new financial undertakings.
Okrem toho program obsahoval komplexnú stratégiu reštrukturalizácie bánk zameranú na opätovné vybudovanie životaschopného bankového systému na Islande a na ochranu medzinárodných finančných vzťahov krajiny.
Moreover, in bankruptcy proceedings of financial undertakings, deposits would be given priority over other claims.
Súčasťou stratégie bolo aj zabezpečiť spravodlivé ohodnotenie aktív bánk, maximalizovať uspokojenie pohľadávok z majetku a posilniť postupy bankového dohľadu.
The Government declared that deposits in domestic commercial and savings banks and their branches in Iceland would be fully protected.
Tretím cieľom programu bolo zabezpečiť udržateľné verejné financie obmedzením prenosu strát zo zlyhania bánk na celú spoločnosť a zavedením strednodobého programu fiškálnej konsolidácie.
Policy priorities focused initially on securing the basic functioning of the domestic banking, payment and settlement systems.
Islandské orgány upozornili na skutočnosť, že s ohľadom na výnimočné okolnosti spojené s veľkosťou bankového systému v porovnaní s finančnou kapacitou štátnej pokladnice mali orgány obmedzený rozsah dostupných politických opatrení.
In the first weeks after the crash, the Icelandic Government also prepared an economic program in collaboration with the International Monetary Fund (the IMF), leading to the approval on 20 November 2008 of Iceland's request for a two year stand-by-arrangement from the Fund, which included a 2,1 billion USD loan from the IMF aimed at strengthening Iceland's currency reserves.
Riešenia, ktoré sa nakoniec prijali, boli preto do značnej miery odlišné od opatrení, ktoré uplatnili vlády ostatných krajín ohrozených finančnou nestabilitou.
Additional loans of up to 3 billion USD were secured from other Nordic countries as well as certain other trading partners.
Na základe zákona o stave núdze boli tri veľké komerčné banky Glitnir, Landsbanki Íslands a Kaupthing rozdelené na „staré“ a „nové“ banky.
Of the IMF loan, 827 million USD was made available immediately, while the remaining amount was disbursed in eight equal instalments, subject to quarterly reviews of the program.
Ministerstvo financií založilo tri akciové spoločnosti, ktoré prevzali domáce činnosti starých bánk, a vymenovalo v nich členov predstavenstiev.
The IMF Program was a broad-based stabilisation program focusing on three key objectives.
Zahraničné aktíva a záväzky boli väčšinou ponechané v starých bankách, voči ktorým boli neskôr začaté konkurzné konania, čo viedlo k zastaveniu ich zahraničných činností [14].
Firstly, to stabilise and restore confidence in the króna so as to contain the negative impact of the crisis on the economy.
V mimoriadnej počiatočnej súvahe troch nových bánk zo 14. novembra 2008 sa odhadovalo, že celkové kombinované aktíva dosiahnu 2886 miliárd ISK, s vlastným kapitálom poskytnutým zo strany štátu vo výške 385 miliárd ISK.
The measures included the introduction of capital controls aimed at stemming capital flight.
Celkový objem dlhopisov, ktoré mali nové banky vydať v prospech starých bánk ako protihodnotu za prevedené aktíva po odpočítaní záväzkov, bol odhadovaný na 1153 miliárd ISK.