natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The past behaviour/conduct of a person posing a risk to public order and safety (for instance non-compliance with administrative law in other fields than migration law or infringements of criminal law) may, however, be taken into account when assessing whether there is a risk of absconding (see section 1.6).
Právny základ: smernica o návrate – článok 15 ods. 3
If the past behaviour/conduct of the person concerned allows drawing the conclusion that the person will probably not act in compliance with the law and avoid return, this may justify the decision that there is a risk of absconding.
V každom prípade sa zaistenie preskúma v primeraných lehotách buď na žiadosť dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, alebo ex officio.
It is only where, in the light of an assessment of each specific situation, the enforcement of the return decision in the form of removal risks being compromised by the conduct of the person concerned that the Member States may deprive that person of his liberty and detain him’.
V prípade predĺženia lehoty zaistenia na preskúmanie dohliada súdny orgán.
This implies that, to comply with the obligation to provide for effective alternatives to detention, Member States must provide in national law for alternatives to detention that can achieve the same objectives of detention (i.e. prevent absconding, avoid that the third-country national avoids or hampers return) while using means that are less intrusive of the right to liberty of the individual.
Z jazykového porovnania pojmu „predĺžené zaistenie“ (v nemčine: „Bei längerer Haftdauer“; vo francúzštine: „En cas de périodes de rétention prolongées“; v holandčine: „In het geval van een lange periode van bewaring“; v španielčine: „En caso de periodos de internamiento prolongados“; v taliančine: „Nel caso di periodi di trattenimento prolungati“) jasne vyplýva, že tento pojem sa v zásade vzťahuje na dlhé obdobie zaistenia nezávisle od skutočnosti, či už bolo prijaté formálne rozhodnutie o predĺžení.
National authorities responsible for taking decisions related to detention and alternatives to detention need to assess whether such less coercive measures would be sufficient and effective in each individual case.
Komisia sa domnieva, že interval šiestich mesiacov na vykonanie prvého súdneho dohľadu ex officio rozhodnutia o zaistení je celkom iste príliš dlhý, na druhej strane trojmesačný súdny dohľad ex officio sa môže považovať za taký, ktorý je na hranici toho, čo je ešte zlučiteľné s článkom 15 ods. 3 smernice, ak v prípade potreby existuje aj možnosť začať jednotlivé preskúmania na základe žiadosti.
Examples of alternatives to detention include residence restrictions, open houses for families, case-worker support, regular reporting, surrender of ID/travel documents, bail and electronic monitoring.
Právomoci dohliadajúceho súdneho orgánu: nepostačuje mechanizmus preskúmania, ktorým sa skúmajú len otázky práva, a nie faktické otázky.
The UNHCR provides some practical examples of good practices [75] on alternatives to detention.Benefits and risks — alternatives to detention
Súdny orgán musí mať právomoc rozhodnúť vo veci faktov, ako aj právnych otázok – pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-146/14, Mahdi (bod 62): „[…] musí byť príslušný súdny orgán schopný nahradiť vlastným rozhodnutím rozhodnutie správneho orgánu, prípadne súdneho orgánu, ktorý nariadil prvotné zaistenie, a rozhodnúť o možnosti nariadiť náhradné opatrenie alebo prepustenie dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny.
The benefits of providing for alternatives to detention may include higher return rates (including voluntary departure), improved cooperation with returnees in obtaining necessary documentation, financial benefits (less cost for the State) and less human cost (avoidance of hardship related to detention).
Súdny orgán rozhodujúci o žiadosti o predĺženie zaistenia tak na tento účel musí byť schopný vziať do úvahy skutkové okolnosti a dôkazy uplatnené správnym orgánom, ktorý nariadil prvotné zaistenie, ako aj všetky prípadné pripomienky dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny.
Risks include an increased likelihood of absconding, possible creation of pull factors (alternative detention facilities such as family houses may be perceived as attractive for potential irregular immigrants) and possible social tensions in the neighbourhood of open centres.
Okrem toho musí byť schopný zistiť si akúkoľvek inú skutočnosť relevantnú pre rozhodnutie v prípade, že to považuje za nevyhnutné […]“.
Recommendation: The challenge is to find intelligent solutions with an appropriate mix of rewards and deterrents.
Právny základ: smernica o návrate – článok 15 ods. 4 až 6
A complete absence of deterrents may lead to insufficient removal rates.
Zaistenie prestáva byť odôvodnené a dotknutá osoba sa bezodkladne prepustí, ak už z právnych alebo iných dôvodov neexistuje odôvodnený predpoklad na odsun alebo už neplatia podmienky ustanovené v odseku 1.
At the same time an overly repressive system with systematic detention may also be inefficient, since the returnee has little incentive or encouragement to cooperate in the return procedure.
Zaistenie trvá, kým sú splnené podmienky ustanovené v odseku 1 a kým je to potrebné na zabezpečenie úspešného odsunu.
Member States should develop and use a wide range of alternatives to address the situation of different categories of third-country nationals.
Každý členský štát stanoví maximálnu lehotu zaistenia, ktorá nesmie presiahnuť šesť mesiacov.
Tailored individual coaching, which empowers the returnee to take in hand his/her own return, early engagement and holistic case management focused on case resolution has proven to be successful.
Členské štáty môžu lehotu zaistenia uvedenú v odseku 5 predĺžiť len na obmedzený čas, a to nie dlhšie ako ďalších dvanásť mesiacov v súlade s vnútroštátnym právom, v prípadoch, keď je napriek všetkým ich primeraným snahám pravdepodobné, že proces odsunu bude trvať dlhšie:
A systematic horizontal coaching of all potential returnees, covering advice on possibilities for legal stay/asylum as well as on voluntary/enforced return from an early stage (and not only once forced removal decisions are taken) should be aimed at.
z dôvodu nedostatočnej spolupráce dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny alebo
Being subject of return procedures: the formal requirement to be ‘subject of return procedures’ in Article 15(1) of the Return Directive is not synonymous with ‘subject of a return decision’.
z dôvodu omeškania pri získavaní nevyhnutných dokladov od tretích krajín.
Detention may already be imposed — if all conditions of Article 15 are fulfilled — before a formal return decision is taken, for instance while the preparations of the return decision are under way and a return decision has not yet been issued.
Zaistenie sa musí ukončiť a navrátilec prepustiť v niekoľkých rôznych situáciách, predovšetkým ak:
An illegally staying third-country national may hide (not disclose) his/her identity in order to avoid removal.
už neexistuje odôvodnený predpoklad na odsun z právnych alebo iných dôvodov,
Is it legitimate to maintain detention in such circumstances, in order to exercise pressure on the third-country national to cooperate and thus make removal possible?
orgány primerane nekontrolujú prípravy na odsun,
This kind of detention is covered by Article 15(1)(b) of the Return Directive, which expressly mentions ‘avoids or hampers […] the removal process’ as a reason for detention.
sa dosiahli maximálne lehoty na zaistenie.
Article 15(6)(a) lists ‘lack of cooperation’ as one of the two cases which may justify an extension of the maximum detention period for 12 months and the overall objective and finality of this kind of detention (Beugehaft or Durchsetzungshaft) is removal, not penalisation.
Zaistenie by sa navyše malo v jednotlivých prípadoch ukončiť, ak sa alternatívy k zaisteniu stanú vhodnou možnosťou.
Any detention for the purpose of removal must respect Article 15(4) of the Return Directive: ‘When it appears that a reasonable prospect of removal no longer exists for legal or other considerations or the conditions laid down in paragraph 1 no longer exist, detention ceases to be justified and the person concerned shall be released immediately’.
Chýbajúci odôvodnený predpoklad na odsun: v rozsudku vo veci C-357/09, Kadzojev (bod 67), Súdny dvor poskytol vysvetľujúci výklad významu pojmu „odôvodnený predpoklad“: „Len skutočný predpoklad, že môže dôjsť k úspešnému odsunu s ohľadom na lehoty stanovené v odsekoch 5 a 6 toho istého článku (15), zodpovedá odôvodnenému predpokladu na odsun.
This implies that in those cases in which it becomes clear that there are no more reasonable prospects of removal, detention must be ended — for instance when it becomes clear that the papers to be issued by a third country will come too late or will not be issued at all, even if the detainee would cooperate.
Tento neexistuje, pokiaľ sa zdá nepravdepodobným, že dotknutá osoba bude s prihliadnutím na uvedené lehoty prijatá v tretej krajine.“
Is it possible to maintain detention if a returnee submits an asylum application?
Chýbajúci „odôvodnený predpoklad“ nie je to isté čo „nemožnosť vykonania“: „nemožnosť vykonania“ je jednoznačnejšie tvrdenie a je ho ťažšie preukázať než „chýbajúci odôvodnený predpoklad“, ktorý sa vzťahuje len na určitý stupeň pravdepodobnosti.
Legal basis: Return Directive — Article 15(2)
Zároveň to znamená, že navrátilec by sa nemal v členskom štáte zaistiť, ak sa od začiatku zdá nepravdepodobné, že dotknutá osoba bude prijatá v tretej krajine v rámci maximálnej lehoty zaistenia, ktorá je povolená v právnych predpisoch tohto členského štátu (v rozsudku vo veci C-357/09, Kadzojev, Súdny dvor uviedol maximálne lehoty v zmysle smernice, keďže boli tie isté ako maximálne lehoty v zmysle platných právnych predpisov daného členského štátu).
Detention shall be ordered by administrative or judicial authorities.
Komisia odporúča stanoviť maximálnu počiatočnú lehotu zaistenia v trvaní šiestich mesiacov, ktorá sa upraví vzhľadom na okolnosti prípadu a v primeraných intervaloch sa preskúma za dohľadu súdneho orgánu, ako aj možnosť ďalej predĺžiť zaistenie až na 18 mesiacov v prípadoch uvedených v článku 15 ods. 6 smernice o návrate.
Detention shall be ordered in writing with reasons being given in fact and in law.
Článok 15 ods. 4 smernice o návrate neplatí po dosiahnutí maximálnych lehôt zaistenia a príslušná osoba sa musí v každom prípade bezodkladne prepustiť – pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-357/09, Kadzojev (body 60 a 61): „Treba uviesť, že pokiaľ je dosiahnutá maximálna doba zaistenia stanovená v článku 15 ods. 6 smernice 2008/115/ES, nevynára sa otázka, či už neexistuje 'odôvodnený predpoklad na odsun' v zmysle odseku 4 toho istého článku.
When detention has been ordered by administrative authorities, Member States shall:
V takom prípade totiž musí byť dotknutá osoba v každom prípade bezodkladne prepustená.
either provide for a speedy judicial review of the lawfulness of detention to be decided on as speedily as possible from the beginning of detention;
Článok 15 ods. 4 smernice 2008/115/ES sa tak môže uplatniť len vtedy, ak neuplynuli maximálne doby zaistenia upravené v článku 15 ods. 5 a 6 tejto smernice.“
or grant the third-country national concerned the right to take proceedings by means of which the lawfulness of detention shall be subject to a speedy judicial review to be decided on as speedily as possible after the launch of the relevant proceedings.
Ďalšie objasnenia:
In such a case Member States shall immediately inform the third-country national concerned about the possibility of taking such proceedings.
Pozornosť treba venovať osobitnej situácii osôb bez štátnej príslušnosti, ktoré nemusia mať možnosť využiť pri získavaní platných dokladov totožnosti alebo cestovných dokladov konzulárnu pomoc tretích krajín.
The third-country national concerned shall be released immediately if the detention is not lawful.
Podľa rozsudku Súdneho dvora vo veci C-357/09, Kadzojev, by sa mali členské štáty ubezpečiť, že existuje odôvodnený predpoklad na odsun, ktorý odôvodňuje uloženie alebo predĺženie zaistenia.
Judicial authorities may consist of judges, but need not necessarily be composed of judges.
Je oprávnené pokračovať v zaistení, ak je štátny príslušník tretej krajiny zatiaľ chránený pred odsunom na základe zásady zákazu vyhostenia alebo vrátenia?
In line with relevant ECtHR case-law, they must have characteristics of independence, impartiality and offer judicial guarantees of an adversarial procedure.
Členské štáty majú podľa článku 15 ods. 5 a 6 smernice o návrate povinnosť stanoviť vo vnútroštátnych právnych predpisoch [77] maximálne lehoty zaistenia, ktoré nepresiahnu šesť mesiacov (v bežných prípadoch) alebo 18 mesiacov (v dvoch kvalifikovaných prípadoch: nedostatočná spolupráca zo strany navrátilca alebo omeškanie pri získavaní nevyhnutných dokladov od tretích krajín).
Scope of judicial review: the review must assess all aspects expressly referred to in Article 15 of the Return Directive, taking into account both the questions of law (for example correctness of the detention procedure and of the decision on detention from the procedural/legal point of view) and questions of facts (for example the personal situation of the detainee, family links in the country, guarantees of the departure from the territory, reasonable prospect of removal).
Kratšie maximálne lehoty zaistenia, ktoré sú stanovené vo vnútroštátnych právnych predpisoch, majú prednosť pred 6-/18-mesačnou lehotou stanovenou v smernici o návrate: pri spracovaní konkrétnych prípadov sa musia uplatňovaťmaximálne lehoty stanovené vo vnútroštátnych právnych predpisoch (v súlade so smernicou o návrate), a nie maximálne lehoty stanovené v smernici o návrate.
Maximum duration of ‘speedy judicial review’: the text of the Return Directive is inspired by the wording of Article 5(4) ECHR, which requires a ‘speedy judicial review by a Court’.
To znamená, že členský štát, ktorý stanovil vnútroštátne maximum v prípade nespolupracujúcich navrátilcov napríklad na 60 dní, nemôže pokračovať v zaistení nad rámec týchto 60 dní, hoci sa v článku 15 ods. 6 smernice o návrate stanovuje rámec maximálne 18 mesiacov.
Relevant ECtHR case-law clarifies that an acceptable maximum duration (i.e. a reasonable time) cannot be defined in the abstract.
Vo vnútroštátnych právnych predpisoch by sa mala stanovovať maximálna lehota zaistenia, ktorá príslušným vnútroštátnym orgánom umožňuje prijať všetky potrebné opatrenia na výkon rozhodnutia o návrate, čiže dokončiť konanie potrebné na úspešný návrat neoprávnene sa zdržiavajúcich štátnych príslušníkov tretích krajín a na zabezpečenie readmisie v tretej krajine návratu.
It must be determined in the light of the circumstances of each case, taking into account the complexity of the proceedings as well as the conduct by the authorities and the applicant.
Komisia odporúča, aby členské štáty využívali rozpätia stanovené v článku 15 smernice o návrate, v ktorých sa uvádza maximálna počiatočná lehota zaistenia šiestich mesiacov a možnosť ďalšieho predĺženia zaistenia na 18 mesiacov v prípadoch uvedených v článku 15 ods. 6 danej smernice.
Taking a decision within less than one week can certainly be considered a good practice that is compliant with the legal requirement of speediness.
Pripomína sa, že skutočné trvanie zaistenia sa musí určovať individuálne a že navrátilec musí byť prepustený, ak už neexistujú podmienky zaistenia (napríklad odôvodnený predpoklad na odsun).
Requirement of written decision also applies to prolongation decisions: the requirement to issue a written decision with reasons also applies to decisions concerning prolongation of detention.
Príklady dôvodov, ktorými sa odôvodňuje/neodôvodňuje predĺžené zaistenie v článku 15 ods. 6:
In the judgment of Case C-146/14, Mahdi, the ECJ expressly clarified (paragraph 44): ‘The requirement that a decision be adopted in writing must be understood as necessarily covering all decisions concerning extension of detention, given that (i) detention and extension of detention are similar in nature since both deprive the third-country national concerned of his liberty in order to prepare his return and/or carry out the removal process; and (ii) in both cases the person concerned must be in a position to know the reasons for the decision taken concerning him’.
Chýbajúce doklady totožnosti ako také nepostačujú na odôvodnenie predĺženého zaistenia – pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-146/14, Mahdi (bod 73): „[…] skutočnosť, že dotknutý štátny príslušník tretej krajiny nemá doklady totožnosti, nemôže sama osebe odôvodniť predĺženie zaistenia stanovené v článku 15 ods. 6 smernice 2008/115/ES.“
All the safeguards inherent to the respect of the right to be heard apply to detention decisions and decisions on prolongation of detention.
Odmietnutím spolupracovať pri získavaní dokladov totožnosti sa môže predĺženie zaistenia odôvodňovať v prípade, ak existuje príčinné spojenie medzi odmietnutím spolupracovať a odmietnutím návratu – pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-146/14, Mahdi (bod 85): „[…] iba vtedy, ak z preskúmania správania uvedeného štátneho príslušníka v priebehu obdobia zaistenia vyplýva, že nespolupracoval pri vykonaní odsunu a že je pravdepodobné, že tento odsun bude trvať z dôvodu tohto správania dlhšie, než sa očakávalo […]“.
However, the non-respect of this right renders a decision invalid only insofar as the outcome of the procedure would have been different if the right was respected — see case C-383/13, G & R: ‘[…] European Union law, in particular Article 15(2) and (6) of Directive 2008/115/EC, must be interpreted as meaning that, where the extension of a detention measure has been decided in an administrative procedure in breach of the right to be heard, the national court responsible for assessing the lawfulness of that extension decision may order the lifting of the detention measure only if it considers, in the light of all of the factual and legal circumstances of each case, that the infringement at issue actually deprived the party relying thereon of the possibility of arguing his defence better, to the extent that the outcome of that administrative procedure could have been different’ (see section 12).
Zohľadnenie lehôt zaistenia v postavení žiadateľa o azyl: lehoty zaistenia v postavení žiadateľa o azyl sa pri výpočte lehoty zaistenia na účel odsunu nemusia zohľadniť, keďže na zaistenie na účely odsunu a zaistenie žiadateľov o azyl sa vzťahujú rôzne pravidlá a režimy – pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-357/09, Kadzojev (body 45 a 48): „Zaistenie na účely odsunu upravené smernicou 2008/115/ES a zaistenie nariadené proti žiadateľovi o azyl najmä podľa smerníc 2003/9/ES a 2005/85/ES a použiteľných vnútroštátnych ustanovení teda patria do odlišných právnych režimov.
Legal basis: Return Directive — Article 15(3)
Preto […] obdobie, počas ktorého je osoba umiestnená v zariadení pre dočasné umiestnenie na základe rozhodnutia prijatého podľa ustanovení vnútroštátnych predpisov a predpisov Spoločenstva, ktoré sa týkajú žiadateľov o azyl, nesmie byť považované za zaistenie na účely odsunu v zmysle článku 15 smernice 2008/115/ES.“
In every case, detention shall be reviewed at reasonable intervals of time either on application by the third-country national concerned or ex officio.
V bode 47 toho istého rozsudku sa ďalej uvádza: „Ak by sa ukázalo, že v rámci konaní začatých na základe žiadostí pána Kadzojeva o azyl, uvedených v bode 19 tohto rozsudku, nebolo prijaté nijaké rozhodnutie týkajúce sa jeho umiestnenia v zariadení pre dočasné umiestnenie, a že jeho zaistenie teda bolo naďalej založené na skoršom vnútroštátnom režime zaistenia na účely odsunu alebo na režime smernice 2008/115/ES, doba zaistenia pána Kadzojeva zodpovedajúca dobe, počas ktorej uvedené azylové konania prebiehali, musí byť zohľadnená pri výpočte doby zaistenia na účely odsunu uvedenej v článku 15 ods. 5 a 6 smernice 2008/115/ES.“
No written review decision required under Article 15(3) first sentence: this was clarified by the ECJ in the judgment of Case C-146/14, Mahdi (paragraph 47): ‘the provisions of Article 15 of Directive 2008/115/EC do not require the adoption of a written “review measure” […].
Zohľadnenie lehoty zaistenia pri príprave odovzdania podľa dublinského nariadenia: uplatňuje sa tá istá logika, ako už bola uvedená v súvislosti s lehotami zaistenia pre žiadateľa o azyl.
The authorities which carry out the review of a third-country national's detention at regular intervals pursuant to the first sentence of Article 15(3) of the directive are therefore not obliged, at the time of each review, to adopt an express measure in writing that states the factual and legal reasons for that measure’.
Zohľadnenie lehôt zaistenia, počas ktorých prebieha odvolanie s odkladným účinkom: tieto lehoty sa musia zohľadniť – pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-357/09, Kadzojev (body 53 – 54): „Obdobie zaistenia dotknutej osoby, ktoré uplynulo počas konania, v rámci ktorého súd preskúmava zákonnosť rozhodnutia o odsune, teda musí byť […] zohľadnené na účely výpočtu maximálnej doby zaistenia stanovenej v článku 15 ods. 5 a 6 smernice 2008/115/ES.
Member States are, however, free to adopt a written review decision in accordance with national law.
Ak by to bolo inak, mohla by sa doba zaistenia na účely odsunu v jednotlivých prípadoch, niekedy aj značne, líšiť v tom istom členskom štáte alebo dokonca medzi jednotlivými členskými štátmi z dôvodu zvláštností a okolností vlastných vnútroštátnym súdnym konaniam, čo by bolo v rozpore s cieľom zaistiť v členských štátoch rovnakú maximálnu dobu zaistenia, ktorý sleduje článok 15 ods. 5 a 6 smernice 2008/115/ES.“
Combined review and prolongation decisions must be adopted in writing: in its judgement on case C-146/14, Mahdi, the ECJ clarified (paragraph 48): ‘In such a case, the review of the detention and the decision on the further course to take concerning the detention occur in the same procedural stage.
Zohľadnenie lehôt zaistenia na účel odsunu strávených v (inom) členskom štáte A, po ktorých bezodkladne nasleduje zaistenie pred odsunom v členskom štáte B (táto situácia môže nastať napríklad v súvislosti s transferom štátneho príslušníka tretej krajiny z členského štátu A do členského štátu B na základe dvojstrannej dohody o readmisii uvedenej v článku 6 ods. 3 smernice o návrate): Komisia sa domnieva, že z hľadiska potreby rešpektovania potrebného účinku maximálnej lehoty stanovenej v článku 15 ods. 6 smernice o návrate by sa nemala prekročiť absolútna 18-mesačná horná hranica neprerušovaného zaistenia pred odsunom.
Consequently, that decision must fulfil the requirements of Article 15(2) of Directive 2008/115/EC’.
Otázka výmeny informácií medzi členskými štátmi o lehotách zaistenia už strávených v inom členskom štáte, ako aj o prípadnej možnosti členského štátu B zamietnuť transfer z členského štátu A, ak členský štát A podal žiadosť príliš neskoro, by sa mala riešiť v rámci relevantných dvojstranných dohôd o readmisii.
In the case of prolonged detention periods, reviews shall be subject to the supervision of a judicial authority.
Zohľadnenie lehôt zaistenia realizovaných pred nadobudnutím platnosti pravidiel v smernici o návrate: tieto lehoty sa musia zohľadniť (pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-357/09, Kadzojev, body 36 – 38).
Meaning of ‘prolonged detention’: Article 15(3) second sentence of the Return Directive requires an ex officio judicial supervision in cases of ‘prolonged detention’.
Maximálna lehota zaistenia, ktorá je stanovená v smernici o návrate, nesmie byť narušená okamžitým opätovným zaistením navrátilcov po ich prepustení zo zaistenia.
This implies the need for action by judicial authorities, also in those cases in which the concerned person does not appeal.
Opätovné zaistenie tej istej osoby v neskoršej fáze môže byť oprávnené len v prípade, ak došlo k významnej zmene relevantných okolností (napríklad vydanie potrebných dokladov treťou krajinou alebo zlepšenie situácie v krajine pôvodu, čo umožňuje bezpečný návrat), ak touto zmenou vzniká „odôvodnený predpoklad na odsun“ v súlade s článkom 15 ods. 4 smernice o návrate a ak sú splnené všetky ostatné podmienky týkajúce sa pristúpenia k zaisteniu na základe článku 15 danej smernice.