natgillin/translations-raw huggingface dataset:
20 Guidelines on forced return, adopted by the Council of Europe Committee of Ministers on 4 May 2005 and commentaries (September 2005, ISBN 92-871-5809-6)
Rozhodnutie Rady 2004/573/ES z 29. apríla 2004 o organizácii spoločných letov na odsuny štátnych príslušníkov tretích krajín, na ktorých sa vzťahujú príkazy na individuálny odsun, z územia dvoch alebo viacerých členských štátov (Ú. v. EÚ L 261, 6.8.2004, s. 28).
CPT standards (document CPT/Inf/E (2002) 1 — Rev. 2013)
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1624 zo 14. septembra 2016 o európskej pohraničnej a pobrežnej stráži, ktorým sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/399 a ktorým sa zrušuje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 863/2007, nariadenie Rady (ES) č. 2007/2004 a rozhodnutie Rady 2005/267/ES (Ú. v. EÚ L 251, 16.9.2016, s. 1).
CPT factsheet on immigration detention (document CPT/Inf(2017) 3 of March 2017)
Organizácia Spojených národov, Dohovor o právach dieťaťa, 1989.
Recommendation Rec(2006)2 of the Committee of Ministers to Member States on the European Prison Rules (Adopted by the Committee of Ministers on 11 January 2006 at the 952nd meeting of the Ministers' Deputies)
UNHCR-Unicef,Safe and Sound (Bezpečie a zdravie), 2014, k dispozícii na stránke: http://www.refworld.org/docid/5423da264.html.
Relevant documents of the European Union Agency on Fundamental Rights:
OSN, General comment No.
Guidance document on the fundamental rights considerations of apprehending migrants in an irregular situation, October 2012
14 (2013) on the right of the child to have his or her best interests taken as a primary consideration (art. 3, para.
Handbook on European law relating to asylum, borders and immigration, co-edited by FRA and ECtHR, 2014
1)* [Všeobecná pripomienka č. 14 (2013) o práve dieťaťa na čo najlepšie zohľadnenie jeho záujmov ako hlavného kritéria posudzovania (článok 3, ods. 1)*], 2013, k dispozícii na stránke: http://www2.ohchr.org/English/bodies/crc/docs/GC/CRC_C_GC_14_ENG.pdf.
Alternatives to detention for asylum seekers and people in return procedures, October 2015
UNHCR, Guidelines on Determining the Best Interests of the Child (Pokyny k určovaniu najlepších záujmov dieťaťa), 2008, http://www.unhcr.org/4566b16b2.pdf.
Note — Fundamental rights of migrants in an irregular situation who are not removed, available at: http://fra.europa.eu/en/Non-removed-migrants-rights
UNHCR, Field Handbook for the Implementation of UNHCR BID Guidelines (Praktická príručka na vykonávanie pokynov UNHCR týkajúcich sa určovania najlepšieho záujmu), 2011, k dispozícii na stránke. http://www.refworld.org/pdfid/4e4a57d02.pdf.
European legal and policy framework on immigration detention of children, June 2017, available at: http://fra.europa.eu/en/publication/2017/child-migrant-detention.
Rada Európy, Twenty Guidelines on Forced Return (Dvadsať usmernení o nútenom návrate), 2005.
Reports of Schengen evaluations in the field of return
Európsky podporný úrad pre azyl, Age assessment practice in Europe (Postupy posúdenia veku v Európe), 2014, k dispozícii na stránke: https://www.easo.europa.eu/sites/default/files/public/EASO-Age-assessment-practice-in-Europe.pdf.
CFR: Charter of Fundamental Rights of the European Union
Pripravuje sa nový usmerňovací dokument.
CoE: Council of Europe
OSN, Guidelines for the alternative care of children (Usmernenia o náhradnej starostlivosti o deti), 2010, k dispozícii na stránke: http://www.refworld.org/docid/4c3acd162.html.
ECHR: European Convention on Human Rights
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 z 20. decembra 2006 o zriadení, prevádzke a využívaní Schengenského informačného systému druhej generácie (SIS II) (Ú. v. EÚ L 381, 28.12.2006, s. 4).
ECtHR: European Court of Human Rights
KOM(2009) 313 final.
ECJ: Court of Justice of the European Union
Rozsudok Súdneho dvora zo 17. novembra 2011, Gaydarov, vec C-430/10, ECLI:EU:C:2011:749.
EEA: European Economic Area
Rozsudok Súdneho dvora z 26. júla 2017, Ouhrami, vec C-225/16, ECLI:EU:C:2017:590.
FRA: European Union Agency for Fundamental Rights
Rozsudok Súdneho dvora z 10. septembra 2013, G. a R., vec C-383/13 PPU, ECLI:EU:C:2013:533.
Member States: Member States bound by the Return Directive (all EU Member States except UK and Ireland), as well as Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein
Rozsudok Súdneho dvora z 11. decembra 2014, Boudjlida, vec C-249/13, ECLI:EU:C:2014:2431.
SBC: Schengen Borders Code
Rozsudok Súdneho dvora zo 6. novembra 2014, Mukarubega, vec C-166/13, ECLI:EU:C:2014:2336.
SIC: Schengen Implementing Convention
[65] OSN, General Comment No.
SIS: Schengen Information System
12 (2009): The right of the child to be heard [Všeobecná pripomienka č. 12 (2009): Právo dieťaťa na vypočutie], 2009, k dispozícii na stránke: http://www.refworld.org/docid/4ae562c52.html.
TFEU: Treaty on the Functioning of the European Union
Rozsudok Súdneho dvora z 18. decembra 2014, Abdida, vec C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453.
Regulation (EU) 2016/399 of the European Parliament and of the Council of 9 March 2016 on a Union Code on the rules governing the movement of persons across borders (Schengen Borders Code) (OJ L 77, 23.3.2016, p. 1).
Smernica Rady 2005/85/ES z 1. decembra 2005 o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní postavenia utečenca (Ú. v. EÚ L 326, 13.12.2005, s. 13), zrušená smernicou 2013/32/EÚ.
By virtue of a special provision in the UK Accession Treaty, only those British nationals who are ‘United Kingdom nationals for European Union purposes’ are also citizens of the European Union.
Rozsudok Európskeho súdu pre ľudské práva z 5. februára 2002, Čonka/Belgicko, č. žiadosti 51564/99.
Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC (OJ L 158, 30.4.2004, p. 77).
Smernica Rady 2003/9/ES z 27. januára 2003, ktorou sa ustanovujú minimálne normy pre prijímanie žiadateľov o azyl (Ú. v.
According to Article 1(1) of the 1954 Convention relating to the Status of Stateless Persons, a stateless person is ‘a person who is not considered as a national by any State under the operation of its law’.
EÚ L 31, 6.2.2003, s.
Judgement of the Court of Justice of 7 June 2016, Affum, Case C-47/15, ECLI:EU:C:2016:408.
18).
Judgment of the Court of Justice of 6 December 2011, Achughbabian, Case C-329/11, ECLI:EU:C:2011:807.
[72] OSN, General comment No.
Judgment of the Court of Justice of 6 December 2012, Sagor, Case C-430/11, ECLI:EU:C:2012:777.
Rozsudok Súdneho dvora z 30. novembra 2009, Kadzojev, vec C-357/09 PPU, ECLI:EU:C:2009:741.
Judgment of the Court of Justice of 15 March 2017, Al Chodor and others, Case C-528/15, ECLI:EU:C:2017:213.
Prehľad o jednotlivých lehotách platných vo vnútroštátnych právnych predpisoch je uvedený na stránke: http://ec.europa.eu/smart-regulation/evaluation/search/download.do?documentId=10737855 (strany 44 – 50).
Article 2(n) of Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (OJ L 180, 29.6.2013, p. 31): ‘“risk of absconding” means the existence of reasons in an individual case, which are based on objective criteria defined by law, to believe that an applicant or a third- country national or a stateless person who is subject to a transfer procedure may abscond ’.
V tomto prehľade je zohľadnená situácia v decembri 2013, pričom niektoré vnútroštátne pravidlá sa medzitým zmenili.
This information may be obtained through the European Criminal Records Information System, established by Council Framework Decision 2009/315/JHA of 26 February 2009 on the organisation and content of the exchange of information extracted from the criminal record between Member States (OJ L 93, 7.4.2009, p. 23), and Council Decision 2009/316/JHA of 6 April 2009 on the establishment of the European Criminal Records Information System (ECRIS) in application of Article 11 of Framework Decision 2009/315/JHA (OJ L 93, 7.4.2009, p. 33).
Rozsudok zo 17. júla 2014, Bero, vec C-473/13, a Bouzalmate, vec C-514/13, ECLI:EU:C:2014:2095.
On 19 January 2016, the Commission put forward the proposal COM(2016) 7 final to facilitate the exchange of criminal records of non-EU citizens in the EU.
Agentúra Európskej únie pre základné práva, European legal and policy framework on immigration detention of children (Európsky právny a politický rámec zaisťovania migrujúcich detí), 2017, k dispozícii na stránke: http://fra.europa.eu/sites/default/files/fra_uploads/fra-2017-immigration-detention-children_en.pdf.
Directive 2013/33/EU of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 laying down standards for the reception of applicants for international protection (OJ L 180, 29.6.2013, p. 96).
Pokiaľ ide o osobitnú situáciu vo Švajčiarsku, v Nórsku, na Islande a v Lichtenštajnsku: pozri súvisiacu poznámku pod čiarou v uvedenom oddiele 2.
Directive 2011/95/EU of the European Parliament and of the Council of 13 December 2011 on standards for the qualification of third-country nationals or stateless persons as beneficiaries of international protection, for a uniform status for refugees or for persons eligible for subsidiary protection, and for the content of the protection granted (OJ L 337, 20.12.2011, p. 9).
Prvá verzia príručky bola prijatá v októbri 2015 [2].
Unlike EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by EU directives on the basis of Article 288 TFEU, but only once they have accepted them and according to general public international law principles.
Aktuálna verzia, revidovaná v roku 2017, vychádza z odporúčania Komisie zo 7. marca 2017 [3] a obsahuje doplňujúce usmernenia pre vnútroštátne orgány, ktoré sa týkajú použitia pravidiel smernice o návrate na zlepšenie účinnosti systémov návratu a zabezpečenia plného dodržiavania základných práv.
Thus, contrary to EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by the ECJ case-law related to the transposition of directives into national law and are free to choose the modalities of the transposition of the obligation set out in the Return Directive (for instance by a direct reference to the text of the Directive) in compliance with their international obligations.
Príklad: ak neregulárny migrant vstúpil do EÚ cez členský štát A (bez odhalenia), následne cestoval cez členské štáty B a C (bez odhalenia) a napokon bol zadržaný v členskom štáte D, povinnosť viesť konanie o návrate má členský štát D. Túto zásadu neovplyvňuje dočasné obnovenie kontroly vnútorných hraníc medzi štátmi schengenského priestoru.
Judgment of the Court of Justice of 19 September 2013, Filev and Osmani, Case C-297/12, ECLI:EU:C:2013:569.
Členské štáty môžu možnosť, ktorá je uvedená v článku 6 ods. 3, využiť len v súvislosti s dvojstrannými dojednaniami o readmisii, ktoré nadobudli platnosť pred 13. januárom 2009.
Following the codification of the Schengen Borders Code in 2016, reference to Article 13 of the Code shall be read as reference to Article 14 of Regulation (EU) 2016/399.
Ak z individuálneho posúdenia prípadu vyplýva, že neexistujú osobitné okolnosti, takéto povinnosti nie sú odôvodnené – pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-61/11, El Dridi, bod 37: „Z článku 7 ods. 3 a 4 uvedenej smernice vyplýva, že členské štáty môžu len v prípade mimoriadnych okolností, ako je riziko úteku, jednak uložiť adresátovi rozhodnutia o návrate povinnosť pravidelne sa hlásiť príslušným orgánom, zložiť primeranú finančnú zábezpeku, odovzdať doklady alebo zdržiavať sa na určitom mieste, alebo môžu poskytnúť lehotu kratšiu ako sedem dní, prípadne upustiť od poskytnutia takejto lehoty.“ Komisia odporúča, aby členské štáty túto možnosť využívali v prípadoch, keď počas lehoty na dobrovoľný odchod hrozí riziko úteku.
Council of Europe, European Convention on Extradition, 1957.
Bez ohľadu na povinnosť štátnych príslušníkov tretích krajín spolupracovať pri zisťovaní ich totožnosti a požiadať ich vnútroštátne orgány o vydanie potrebných dokladov zahŕňa povinnosť členských štátov prijať „všetky potrebné opatrenia“ aj povinnosť včas požiadať tretiu krajinu readmisie o poskytnutie platných dokladov totožnosti alebo cestovných dokladov alebo požiadať o akceptovanie európskeho cestovného dokladu pre návrat [46], ak sa to predpokladá v platných dohodách alebo dojednaniach s treťou krajinou, s cieľom umožniť fyzický transport štátneho príslušníka tretej krajiny z členského štátu.
Judgment of the Court of Justice of 28 April 2011, El Dridi, Case C-61/11 PPU, ECLI:EU:C:2011:268.
Pri rokovaniach o dvojstranných dohodách a dohodách EÚ o readmisii, ako aj ďalších dojednaniach s tretími krajinami a ich uplatňovaní by sa malo ďalej propagovať použitie európskeho cestovného dokladu pre návrat.
Judgment of the ECJ of 23 April 2015, Zaizoune, Case C-38/14, ECLI:EU:C:2015:260.
V uvedenom oddiele 1.2.3 pokynov sa stanovuje: „Ak členský štát použije eskortu súkromného sektora, orgány tohto členského štátu zabezpečia prítomnosť najmenej jedného úradného predstaviteľa na palube lietadla.“ Z toho vyplýva, že členské štáty majú vo všetkých prípadoch externého zadania odsunu všeobecnú povinnosť vykonávať dozornú úlohu, a že využitie bezpečnostných pracovníkov leteckej spoločnosti na účely sprevádzania sa nevylučuje, musí ho však povoliť členský štát a sprevádzať aspoň jeden pracovník členského štátu.
United Nations, Convention Relating to the Status of Refugees, 1951.
Pravidlá vydávania zákazov vstupu vzťahujúcich sa na návrat v zmysle smernice o návrate sa nedotýkajú zákazov vstupu vydaných na účely nesúvisiace s migráciou, ako sú napríklad zákazy vstupu pre štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí spáchali závažné trestné činy alebo pri ktorých existujú zjavné náznaky, že majú zámer spáchať takýto čin [pozri článok 24 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 [58] (ďalej len „nariadenie o SIS II“)], alebo zákazy vstupu, ktoré predstavujú reštriktívne opatrenie prijaté v súlade s kapitolou 2 hlavy V Zmluvy o EÚ vrátane opatrení, ktorými sa vykonávajú zákazy cestovania vydané Bezpečnostnou radou OSN.
Article 31(1) of the Convention Relating to the Status of Refugees: ‘1.
Obetiam obchodovania s ľuďmi, ktorým bolo udelené povolenie na pobyt v súlade so smernicou 2004/81/ES, by nemal byť uložený zákaz vstupu, iba ak by dotknutá osoba nesplnila povinnosť návratu v rámci lehoty na dobrovoľný odchod, alebo ak dotknutá osoba predstavuje hrozbu pre verejný poriadok.
The Contracting States shall not impose penalties, on account of their illegal entry or presence, on refugees who, coming directly from a territory where their life or freedom was threatened in the sense of article 1, enter or are present in their territory without authorisation, provided they present themselves without delay to the authorities and show good cause for their illegal entry or presence’.
Toto pravidlo sa vzťahuje len na obdobia nelegálneho pobytu nasledujúce bezprostredne po legálnom pobyte podľa smernice 2004/81/ES a nevytvára sa ním celoživotná výnimka pre niekdajších držiteľov takýchto povolení.
Judgment of the Court of Justice of 1 October 2015, Skerdjan Celaj, Case C-290/14, ECLI:EU:C:2015:640.
zákaz vstupu, ktorý už bol vydaný, sa môže zrušiť alebo pozastaviť (článok 11 ods. 3 – 5),
Denmark, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by this Directive.
Ak to nie je možné (ak orgán zodpovedný za odmietnutie obnovenia povolenia na pobyt nemá napríklad právo vydávať rozhodnutia o návrate), členské štáty by mali zaviesť rýchle a účinné postupy zapájajúce príslušné orgány, aby sa zabezpečila rýchla výmena informácií a vydávanie rozhodnutí o návrate bezodkladne po vydaní rozhodnutia o ukončení legálneho pobytu a bez toho, aby bolo dotknuté právo na udeľovanie povolení alebo právo na pobyt v súlade s článkom 6 ods. 4 smernice o návrate.
Council Directive 2001/40/EC of 28 May 2001 on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third-country nationals (OJ L 149, 2.6.2001, p. 34).
Zároveň sa ním však môže v praxi zvýšiť absolútny počet prípadov, v ktorých členské štáty vydávajú rozhodnutia o návrate, ktoré nemožno vykonať z dôvodu praktických alebo právnych prekážok odsunu (napríklad omeškania pri získavaní potrebných dokumentov z tretích krajín a prípady zákazu vyhostenia alebo vrátenia).
Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (OJ L 180, 29.6.2013, p. 31).
Komisia s cieľom vyhnúť sa v prípade týchto osôb právnemu vákuu navrhla stanoviť minimálnu úroveň podmienok pobytu pre tých neoprávnene sa zdržiavajúcich štátnych príslušníkov tretích krajín, v prípade ktorých sa vykonanie rozhodnutia o návrate odložilo alebo ktorých nemožno odsunúť, s odvolaním sa na podstatu súboru podmienok, ktoré už sú stanovené v článkoch 7 až 10, článku 15 a článkoch 17 až 20 smernice Rady 2003/9/ES [71] (smernica o podmienkach prijímania), a ktoré – v podstate – zahŕňajú štyri základné práva: 1. zlúčenie rodiny; 2. zdravotná starostlivosť; 3. výučba a vzdelávanie pre maloleté osoby a 4. rešpektovanie osobitných potrieb zraniteľných osôb.
The examples provided are simplified for explanatory purposes.
Inšpiráciu možno čerpať aj z acquis v oblasti azylu (najmä z článku 14 smernice o podmienkach prijímania 2013/33/EÚ).
Convention implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic on the gradual abolition of checks at their common borders (OJ L 239, 22.9.2000, p. 19).
Legitímny cieľ chrániť spoločnosť by sa mal skôr riešiť v iných právnych predpisoch, predovšetkým v trestnom práve, trestnom správnom práve a v právnych predpisoch, ktoré sa týkajú ukončenia legálneho pobytu z dôvodov verejného poriadku.
Commission Recommendation C(2006) 5186 of 6 November 2006 establishing a common ‘Practical Handbook for Border Guards (Schengen Handbook)’ to be used by Member States' competent authorities when carrying out the border control of persons, and subsequent amendments.
V tejto súvislosti Súdny dvor vo veci C-357/09, Kadzojev [74] (bod 70), uviedol: „Možnosť umiestniť osobu do zaistenia z dôvodov verejného poriadku a verejnej bezpečnosti nemožno založiť na smernici 2008/115/ES.
This term is a broad ‘catch-all’ provision, which covers also those cases that are expressly excluded from the definition of ‘residence permit’ under Article 2(16)(b)(i) and (ii) of the SBC.
Žiadna z okolností uvedených vnútroštátnym súdom (agresívne správanie, žiadne zdroje obživy, žiadne ubytovanie) teda nemôže sama osebe predstavovať dôvod na zaistenie podľa ustanovení tejto smernice.“ Správanie osoby v minulosti, ktoré predstavuje riziko pre verejný poriadok a bezpečnosť (napríklad nedodržiavanie správneho práva v iných oblastiach ako právo v oblasti prisťahovalectva alebo porušenia trestného práva), sa však môže zohľadniť pri posudzovaní existencie rizika úteku (pozri oddiel 1.6).
Commission Decision C(2010) 1620 of 19 March 2010 establishing the Handbook for the processing of visa applications and the modification of issued visas, and subsequent amendments.
Pri každom zaistení na účel odsunu sa musí rešpektovať článok 15 ods. 4 smernice o návrate: „Zaistenie prestáva byť odôvodnené a dotknutá osoba sa bezodkladne prepustí, ak už z právnych alebo iných dôvodov neexistuje odôvodnený predpoklad na odsun alebo už neplatia podmienky ustanovené v odseku 1.“ To znamená, že v tých prípadoch, pri ktorých je zrejmé, že už neexistuje odôvodnený predpoklad na odsun, sa zaistenie musí ukončiť (napríklad ak bude zrejmé, že doklady, ktoré má vydať tretia krajina, budú doručené príliš neskoro alebo k ich vydaniu vôbec nedôjde, aj keby navrátilec spolupracoval).
Directive 2014/66/EU of the European Parliament and of the Council of 15 May 2014 on the conditions of entry and residence of third-country nationals in the framework of an intra-corporate transfer (OJ L 157, 27.5.2014, p. 1).
V článku 15 ods. 3 prvej vete sa nevyžaduje písomné rozhodnutie o preskúmaní: Súdny dvor túto skutočnosť objasnil v rozsudku vo veci C-146/14, Mahdi (bod 47): „Ustanovenia článku 15 tejto smernice (2008/115/ES) nevyžadujú prijatie písomného 'preskúmavacieho aktu' […].
Council Directive 2009/50/EC of 25 May 2009 on the conditions of entry and residence of third-country nationals for the purposes of highly qualified employment (OJ L 155, 18.6.2009, p. 17).
Ak bude mať otázka zákazu vyhostenia alebo vrátenia len obmedzený a dočasný charakter (napríklad je pravdepodobné, že krajina návratu v krátkom čase vydá vierohodné diplomatické uistenie, alebo navrátilec dočasne potrebuje životne dôležité lekárske ošetrenie, ktoré nie je dostupné v krajine návratu), možno pokračovať v zaistení – ak stále existuje odôvodnený predpoklad na odsun.
Judgment of the Court of Justice of 11 June 2015, Zh. and O., Case C-554/13, ECLI:EU:C:2015:377.
Overenie, či ide o neoprávnený pobyt, môže byť takisto zložité, najmä ak si dotknutá osoba nárokuje postavenie žiadateľa o azyl alebo utečenca.
Council Directive 2003/110/EC of 25 November 2003 on assistance in cases of transit for the purposes of removal by air (OJ L 321, 6.12.2003, p. 26).
Súdny dvor túto skutočnosť výslovne potvrdil v rozsudku v spojených veciach C-473/13, Bero, a C-514/13, Bouzalmate [78] (bod 25): „Druhá veta […] článku 16 ods. 1 […] stanovuje výnimku z tejto zásady, ktorú ako takú treba vykladať reštriktívne (pozri v tomto zmysle rozsudok Kamberaj, C-571/10, EU:C:2012:233, bod 86).“ Pri využívaní takejto výnimky treba plne zohľadniť základné práva, pričom sa náležite zohľadnia prvky, akými sú preplnenosť, potreba vyhnúť sa opakovaným presunom a možný nepriaznivý vplyv na dobré životné podmienky navrátilca, najmä v prípade zraniteľných osôb.
NB: this interpretation does not imply that unescorted removal is synonymous with voluntary departure.
Handbook on European law relating to asylum, borders and immigration (Príručka o európskom práve týkajúcom sa azylu, hraníc a prisťahovalectva), vydaná spoločne agentúrou FRA a Európskym súdom pre ľudské práva, 2014,
Regulation (EU) 2016/1953 of the European Parliament and of the Council of 26 October 2016 on the establishment of a European travel document for the return of illegally staying third-country nationals, and repealing the Council Recommendation of 30 November 1994 (OJ L 311, 17.11.2016, p. 13).
UNHCR, Options paper 2: Options for governments on open reception and alternatives to detention (Dokument s možnosťami 2: Možnosti pre vlády týkajúce sa otvoreného prijímania a alternatív k zaisteniu), 2015, k dispozícii na stránke: http://www.unhcr.org/protection/detention/5538e53d9/unhcr-options-paper-2-options-governments-open-reception-alternatives-detention.html.
Regulation (EU) 2016/1624 of the European Parliament and of the Council of 14 September 2016 on the European Border and Coast Guard and amending Regulation (EU) 2016/399 of the European Parliament and of the Council and repealing Regulation (EC) No 863/2007 of the European Parliament and of the Council, Council Regulation (EC) No 2007/2004 and Council Decision 2005/267/EC (OJ L 251, 16.9.2016, p. 1).
UNHCR, Options paper 1: Options for governments on care arrangements and alternatives to detention for children and families (Dokument s možnosťami 1: Možnosti pre vlády týkajúce sa poskytovania starostlivosti a alternatív k zaisteniu pre deti a rodiny), 2015, k dispozícii na stránke: http://www.unhcr.org/553f58509.pdf.