natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A single officer with overall responsibility for the safeguarding of client instruments and funds should be appointed in order to reduce risks of fragmented responsibility across diverse departments, especially in large and complex firms, and to remedy unsatisfactory situations where firms do not have overarching sight of their means of meeting their obligations.
Mal by sa vymenovať jeden úradník, ktorý bude niesť celkovú zodpovednosť za ochranu finančných nástrojov a finančných prostriedkov klientov, aby sa znížili riziká roztrieštenej zodpovednosti v rámci rozličných útvarov, najmä vo veľkých a zložitých spoločnostiach, a aby sa napravili nevyhovujúce situácie, v ktorých spoločnosti nemajú komplexný prehľad o svojich prostriedkoch, ktorými si plnia povinnosti.
The single officer should possess sufficient skills and authority in order to discharge duties effectively and without impediment, including the duty to report to the firm's senior management in respect of oversight of the effectiveness of the firm's compliance with the safeguarding of client assets requirements.
Tento jeden úradník by mal disponovať dostatočnými zručnosťami a oprávneniami na to, aby si plnil povinnosti účinne a bez prekážok, a to aj v súvislosti s jeho povinnosťou predkladať správy vrcholovému manažmentu spoločnosti, pokiaľ ide o dohľad nad účinnosťou, s akou spoločnosť dodržiava požiadavky na ochranu aktív klientov.
The appointment of a single officer should not preclude that officer from carrying out additional roles where this does not prevent the officer from discharging the duties for safeguarding client financial instruments and funds effectively.
Vymenovanie jedného úradníka by nemalo znamenať, že tento úradník nebude vykonávať dodatočné úlohy, ak to danému úradníkovi nebráni plniť si povinnosti súvisiace s účinnou ochranou finančných nástrojov a finančných prostriedkov klientov.
Directive 2014/65/EU requires investment firms to safeguard client assets.
V smernici 2014/65/EÚ sa od investičných spoločností vyžaduje, aby chránili aktíva klientov.
Article 16(10) of Directive 2014/65/EU prohibits firms from concluding title transfer collateral arrangements (TTCAs) with retail clients for the purpose of securing or covering present or future, actual or contingent or prospective obligations.
Článkom 16 ods. 10 smernice 2014/65/EÚ sa spoločnostiam zakazuje uzatvárať dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva (TTCA) s retailovými klientmi na účel zaistenia alebo pokrytia súčasných alebo budúcich, skutočných, podmienených alebo predpokladaných povinností.
Investment firms are, however, not prohibited from concluding TTCA with non-retail clients.
Investičným spoločnostiam sa však nezakazuje uzatvárať dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva s neretailovými klientmi.
There is therefore a risk that without further guidance investment firms could use TTCA more often than reasonably justified when dealing with non-retail clients, undermining the overall regime put in place to protect client assets.
Existuje preto riziko, že bez ďalšieho usmernenia by investičné spoločnosti mohli pri obchodovaní s neretailovými klientmi využívať dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva častejšie, než je primerane odôvodnené, čím by sa oslabil celkový režim zavedený na ochranu aktív klientov.
Therefore, in light of the effects of TTCAs on firms' duties towards clients and in order to ensure the safeguarding and segregation rules pursuant to Directive 2014/65/EU are not undermined, investment firms should consider the appropriateness of title transfer collateral arrangements used with non-retail clients by means of the relationship between the client's obligations to the firm and the client assets subject to TTCA.
Vzhľadom na účinky, ktoré dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva predstavujú pre povinnosti spoločností voči klientom, a s cieľom zabezpečiť, aby pravidlá ochrany a prerozdelenia podľa smernice 2014/65/EÚ neboli ohrozené, by preto investičné spoločnosti mali zvážiť vhodnosť dohôd o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva používaných pri neretailových klientoch prostredníctvom vzťahu medzi povinnosťami klienta voči spoločnosti a aktívami klienta, na ktoré sa vzťahujú dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva.
Firms should be allowed to use TTCA with non-retail client only if they demonstrate the appropriateness of TTCA in relation to that client and disclose the risks involved as well as the effect of the TTCA on his assets.
Spoločnostiam by malo byť povolené využívať dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva s neretailovými klientmi iba vtedy, keď preukážu vhodnosť dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva vo vzťahu k danému klientovi a zverejnia súvisiace riziká, ako aj účinok dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva na jeho aktíva.
Firms should have a documented process of their use TTCA.
Proces využívania dohôd o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva by mali mať spoločnosti zdokumentovaný.
The ability of firms to enter into TTCAs with non-retail clients should not reduce the need to obtain clients' prior express consent to use client assets.
Schopnosť spoločností uzatvárať dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva s neretailovými klientmi by nemala znižovať potrebu získať výslovný súhlas klientov vopred na využívanie ich aktív.
Demonstrating a robust link between collateral transferred under a TTCA and client's liability should not preclude taking appropriate security against a client's obligation.
To, že sa preukáže silné prepojenie medzi finančnou zárukou prevedenou v rámci dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva a záväzkom klienta, by nemalo brániť v tom, aby sa prijalo vhodné zabezpečenie oproti povinnosti klienta.
Investment firms could thus continue to require a sufficient collateral and where appropriate, to do so by a TTCA.
Investičné spoločnosti by tak mohli naďalej vyžadovať dostatočnú finančnú záruku a v prípade potreby by tak mohli robiť prostredníctvom dohody o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva.
That obligation should not prevent compliance with requirements under Regulation (EU) No 648/2012 of the European Parliament and of the Council [2] and should not prohibit the appropriate use of TTCAs in the context of contingent liability transactions or repos for non-retail clients.
Uvedená povinnosť by nemala brániť v tom, aby boli splnené požiadavky nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 648/2012 [2], a nemala by zakazovať náležité používanie dohôd o finančnej záruke s prevodom vlastníckeho práva v kontexte transakcií s podmieneným záväzkom alebo dohôd o repo obchodoch pri neretailových klientoch.
While some securities financing transactions may require the transfer of title of clients' assets, in that context investment firms should not be able to effect arrangements prohibited under Article 16(10) of Directive 2014/65/EU.
Zatiaľ čo určité transakcie financovania prostredníctvom cenných papierov si môžu vyžadovať prevod vlastníckeho práva k aktívam klientov, v uvedenom kontexte by investičné spoločnosti nemali mať možnosť uplatňovať mechanizmy zakázané podľa článku 16 ods. 10 smernice 2014/65/EÚ.
In order to ensure appropriate protection for clients in relation to securities financing transactions (SFTs), investment firms should adopt specific arrangements to ensure that the borrower of client assets provides the appropriate collateral and that the firm monitors the continued appropriateness of such collateral.
S cieľom zabezpečiť pre klientov vhodnú ochranu vo vzťahu k transakciám financovania prostredníctvom cenných papierov by investičné spoločnosti mali prijať osobitné mechanizmy, aby sa zabezpečilo, že subjekt požičiavajúci si aktíva klientov poskytne vhodnú finančnú záruku a že spoločnosť nepretržite monitoruje vhodnosť takejto finančnej záruky.
Investment firms' duty to monitor collateral should apply where they are party to an SFT agreement, including when acting as an agent for the conclusion of a SFT or in cases of tripartite agreement between the external borrower, the client and the investment firm.
Povinnosť investičných spoločností monitorovať finančné záruky by mala platiť vtedy, keď sú zmluvnou stranou dohody o transakcii financovania prostredníctvom cenných papierov (SFT), a to aj v prípade, že konajú ako sprostredkovateľ pri uzatváraní SFT, alebo v prípade tripartitnej dohody medzi externým dlžníkom, klientom a investičnou spoločnosťou.
Prior express consent by clients should be given and recorded by investment firms in order to allow the investment firm to demonstrate clearly what the client agreed to and to help clarify the status of client assets.
Výslovný súhlas klientov by sa mal poskytnúť vopred a investičné spoločnosti by ho mali zaznamenať, aby to investičnej spoločnosti umožnilo jasne preukázať, s čím klient súhlasil, a aby to pomohlo objasniť stav aktív klienta.
However, no legal requirement should be set out in respect of the form in which consent may be given, and a record should be understood as any evidence permissible under national law.
V súvislosti s formou, v akej možno súhlas udeľovať, by sa však nemala stanovovať žiadna právna požiadavka a za záznam by sa mali považovať akékoľvek dôkazy prípustné na základe vnútroštátneho práva.
Client's consent may be given once at the start of the commercial relationship, as long as it is sufficiently clear that the client has consented to use of their securities.
Súhlas klienta možno udeliť jedenkrát na začiatku obchodného vzťahu, pokiaľ je dostatočne jasné, že klient udelil súhlas na používanie svojich cenných papierov.
Where an investment firm is acting on a client instruction to lend financial instruments and where this constitutes consent to entering into the transaction, the investment firms should hold evidence to demonstrate this.
Ak investičná spoločnosť koná na základe pokynu klienta požičiavať finančné nástroje a ak to predstavuje súhlas s uzatvorením transakcie, investičná spoločnosť by mala mať v držbe dôkazy na to, aby to mohla preukázať.
To maintain a high standard of investor protection, investment firms depositing financial instruments held on behalf of their clients into an account or accounts opened with a third party should exercise all due skill, care and diligence in the selection, appointment and periodic review of the third party and of the arrangements for the holding and safekeeping of those financial instruments.
V snahe zachovať vysoký štandard ochrany investorov by investičné spoločnosti, ktoré ukladajú finančné nástroje držané v mene svojich klientov na účet alebo účty otvorené u tretej strany, mali pri výbere, určovaní a pravidelnom preskúmavaní tejto tretej strany a pri mechanizmoch držby a úschovy uvedených finančných nástrojov postupovať s náležitou odbornosťou, starostlivosťou a obozretnosťou.
To ensure that financial instruments are subject to due care and protection at all times, investment firms should, as part of their due diligence, also take into account the expertise and market reputation of the other third parties to which the initial third-party, with whom they might deposit financial instruments, may have delegated functions concerning the holding and safekeeping of financial instruments.
V snahe zabezpečiť, aby finančné nástroje boli nepretržite predmetom náležitej starostlivosti a ochrany, by investičné spoločnosti mali v rámci svojej náležitej starostlivosti takisto zohľadniť odbornosť a trhové renomé ostatných tretích strán, na ktoré prvotná tretia strana, u ktorej mohli uložiť finančné nástroje, možno delegovala funkcie týkajúce sa držby a úschovy finančných nástrojov.
Where investment firms place client funds with a third party, the investment firm should exercise all due skill, care and diligence in the selection, appointment and periodic review of the third party and of the arrangements for holding and safekeeping client funds, and should consider the need for diversification and mitigation of risks, where appropriate, by placing client funds with more than one third party in order to safeguard clients' rights and minimise the risk of loss and misuse.
Keď investičné spoločnosti umiestnia finančné prostriedky klienta u tretej strany, investičná spoločnosť by mala pri výbere, určovaní a pravidelnom preskúmavaní tejto tretej strany a pri mechanizmoch držby a úschovy finančných prostriedkov klienta postupovať s náležitou odbornosťou, starostlivosťou a obozretnosťou a mala by zvážiť potrebu diverzifikácie a zmierňovania rizík, a to v prípade potreby, tak, že finančné prostriedky klienta umiestni u viac než jednej tretej strany s cieľom chrániť práva klientov a minimalizovať riziko straty a zneužívania.
Investment firms should not circumvent their duty to consider diversification by requiring clients to waive protection.
Investičné spoločnosti by svoju povinnosť zvážiť diverzifikáciu nemali obchádzať tak, že od klientov budú vyžadovať, aby sa zriekli ochrany.
Diversification requirement should apply to client funds deposited in accordance with Article 4 of this Directive.
Požiadavka na diverzifikáciu by sa mala vzťahovať na finančné prostriedky klientov uložené v súlade s článkom 4 tejto smernice.
Diversification requirements should not apply to client funds placed with the third party merely for the purpose of executing a transaction for the client.
Požiadavky na diverzifikáciu by sa nemali vzťahovať na finančné prostriedky klientov umiestnené u tretej strany len na účely vykonania transakcie pre klienta.
Therefore where an investment firm has transferred client funds to a transaction account in order to make a specific transaction for the client, such funds should not be subject to a requirement to diversify, for example where a firm has transferred funds to a central counterparty (CCP) or exchange in order to pay a margin call.
Preto keď investičná spoločnosť previedla finančné prostriedky klienta na transakčný účet s cieľom uskutočniť pre klienta špecifickú transakciu, takéto finančné prostriedky by nemali podliehať požiadavke na diverzifikáciu, napríklad keď spoločnosť previedla finančné prostriedky na centrálnu protistranu (CCP) alebo burzu s cieľom uhradiť výzvu na dodatočné vyrovnanie.
In order to ensure that client funds are adequately protected, as required by Article 16(9) of Directive 2014/65/EU, it is necessary to set a specific limit on the percentage of client funds that can be deposited at an intra-group credit institution.
S cieľom zabezpečiť primeranú ochranu finančných prostriedkov klienta, ako sa vyžaduje v článku 16 ods. 9 smernice 2014/65/EÚ, je nevyhnutné stanoviť špecifické obmedzenie percentuálneho podielu finančných prostriedkov klienta, ktoré možno uložiť v úverovej inštitúcii v rámci skupiny.
This should significantly reduce any potential conflicts with due diligence requirements and address the contagion risk inherent in depositing all client funds with a credit institution in the same group as the investment firm.
Tým by sa mali výrazne znížiť akékoľvek prípadné konflikty s požiadavkami na náležitú starostlivosť a malo by sa riešiť riziko nákazy, ktoré sa prirodzene viaže na ukladanie všetkých finančných prostriedkov klienta v úverovej inštitúcii, ktorá je súčasťou tej istej skupiny ako investičná spoločnosť.
While in certain circumstances it may be proportionate and appropriate for investment firms to deposit, after proper consideration, client funds with entities within their own group, national authorities should closely monitor the reasons for not diversifying client funds outside of the investment firm's group in order to avoid creating loopholes where the general intragroup limit is applied.
Hoci za určitých okolností môže byť pre investičné spoločnosti primerané a vhodné ukladať po náležitom zvážení finančné prostriedky klienta u subjektov v rámci ich vlastnej skupiny, vnútroštátne orgány by mali úzko monitorovať dôvody pre nediverzifikáciu finančných prostriedkov klienta mimo skupiny investičnej spoločnosti, aby sa predišlo vytváraniu medzier v systéme, ak sa uplatňujú všeobecné vnútroskupinové limity.
In order to protect client financial instruments or funds from appropriation by third parties seeking to recover debts or charges which are not client's debts or charges, investment firms should be able to agree to security interests, liens or rights of set-off over client assets only where this is required by the applicable law in a third country.
Aby sa finančné nástroje alebo finančné zdroje klienta chránili pred ich privlastnením tretími stranami, ktoré sa snažia vymôcť dlhy alebo poplatky, ktoré nie sú dlhmi alebo poplatkami daného klienta, investičné spoločnosti by mali mať možnosť odsúhlasovať bezpečnostné záujmy, záložné práva alebo práva vzájomného započítania v súvislosti s aktívami klienta len vtedy, keď to v danej tretej krajine vyžaduje príslušný právny predpis.
Sufficiently tailored risk disclosures should be made to clients in order to alert them to the specific risks they face in such cases.
Pre potreby klientov by sa mali zverejniť dostatočne individualizované informácie o rizikách, aby boli klienti upozornení na osobitné riziká, ktorým v takýchto prípadoch čelia.
In order to avoid and reduce from an early stage potential risks of failure to comply with investor protection rules, investment firms manufacturing and distributing financial instruments should comply with product governance requirements.
S cieľom predísť potenciálnym rizikám v súvislosti s nedodržiavaním pravidiel na ochranu investorov a zmierňovať tieto riziká od ranej fázy by investičné spoločnosti vytvárajúce a distribuujúce finančné nástroje mali spĺňať požiadavky na riadenie produktov.
For the purpose of product governance requirements, investment firms that create, develop, issue and/or design financial instruments, including when advising corporate issuers on the launch of new financial instruments, should be considered as manufacturers while investment firms that offer or sell financial instrument and services to clients should be considered distributors.
Na účely požiadaviek na riadenie produktov by sa investičné spoločnosti, ktoré vytvárajú, vyvíjajú, emitujú a/alebo navrhujú finančné nástroje vrátane prípadu, keď poskytujú firemným emitentom poradenstvo k spusteniu nových finančných nástrojov, mali považovať za tvorcov, zatiaľ čo investičné spoločnosti, ktoré finančné nástroje a služby klientom ponúkajú alebo predávajú, by sa mali považovať za distribútorov.
Entities which are not subject to the requirements of Directive 2014/65/EU but which may be authorised to perform investment services under that Directive, should also comply, as regards such services, with the product governance requirements set out under Directive 2014/65/EU.
Subjekty, ktoré nepodliehajú požiadavkám smernice 2014/65/EÚ, ktorým však môže byť povolené vykonávanie investičných služieb podľa uvedenej smernice, by takisto mali, pokiaľ ide o takéto služby, spĺňať požiadavky na riadenie produktov stanovené v smernici 2014/65/EÚ.
Where an investment firm that creates, develops, issues or designs financial instruments is also involved in the distribution of those products, both the product governance rules for manufacturers and distributors should apply.
Keď sa investičná spoločnosť, ktorá vytvára, vyvíja, emituje alebo navrhuje finančné nástroje, podieľa aj na distribúcii uvedených produktov, uplatňovať by sa mali tak pravidlá o riadení produktov pre tvorcov, ako aj pravidlá pre distribútorov.
While there is no need to duplicate the target market assessment and distribution strategy exercise, firms should ensure the single target market assessment and distribution strategy exercise is sufficiently detailed to meet the relevant manufacturer and distributor obligations in this area.
Hoci neexistuje potreba duplicitne posudzovať cieľový trh a distribučnú stratégiu, spoločnosti by mali zabezpečiť, aby bolo jedno posúdenie cieľového trhu a distribučnej stratégie dostatočne podrobné na to, aby boli v tejto oblasti splnené príslušné povinnosti stanovené pre tvorcov i distribútorov.
In light of the requirements set out in Directive 2014/65/EU and in the interest of investor protection, product governance rules should apply to all products sold on primary and secondary markets, irrespective of the type of product or service provided and of the requirements applicable at point of sale.
V nadväznosti na požiadavky stanovené v smernici 2014/65/EÚ a v záujme ochrany investorov by sa pravidlá o riadení produktov mali uplatňovať na všetky produkty predávané na primárnych a sekundárnych trhoch, a to bez ohľadu na typ produktu alebo poskytovanej služby a bez ohľadu na požiadavky platiace na predajnom mieste.
However, those rules may be applied in a proportionate manner, depending on the complexity of the product and the degree to which publicly available information can be obtained, taking into account the nature of the instrument, the investment service and the target market.
Uvedené pravidlá však možno uplatňovať proporcionálne v závislosti od zložitosti produktu a miery, do akej možno získať verejne dostupné informácie, berúc do úvahy povahu nástroja, investičnej služby a cieľového trhu.
Proportionality means that these rules could be relatively simple for certain simple, products distributed on an execution-only basis where such products would be compatible with the needs and characteristics of the mass retail market.
Proporcionalita znamená, že tieto pravidlá by mohli byť pomerne jednoduché pre určité jednoduché produkty distribuované výhradne na základe vykonávania pokynov, keď by takéto produkty boli zlučiteľné s potrebami a charakteristickými vlastnosťami masového retailového trhu.
The level of granularity of the target market and the criteria used to define the target market and determine the appropriate distribution strategy should be relevant for the product and should make it possible to assess which clients fall within the target market, for example to assist the ongoing reviews after the financial instrument is launched.
Úroveň podrobnosti cieľového trhu a kritériá používané na vymedzenie cieľového trhu a určenie vhodnej distribučnej stratégie by mali zodpovedať príslušnému produktu a mali by umožňovať posúdiť, ktorí klienti spadajú do cieľového trhu, napríklad s cieľom pomôcť pri priebežnom preskúmavaní po tom, ako bol finančný nástroj uvedený na trh.
For simpler, more common products, the target market could be identified with less detail while for more complicated products such as bail-inable instruments or less common products, the target market should be identified with more detail.
Pri jednoduchších, bežnejších produktoch by sa cieľový trh mohol identifikovať s menšou úrovňou podrobnosti, zatiaľ čo pri zložitejších produktoch, ako napríklad nástroje, ktoré možno zachrániť pomocou vnútorných zdrojov, alebo menej bežné produkty, by sa cieľový trh mal identifikovať podrobnejšie.
For the efficient functioning of product governance obligations, distributors should periodically inform the manufacturers about their experience with the products.
Aby povinnosti týkajúce sa riadenia produktov fungovali efektívne, distribútori by mali tvorcov pravidelne informovať o ich skúsenostiach s produktmi.
While distributors should not be required to report every sale to manufacturers, they should provide the data that is necessary for the manufacturer to review the product and check that it remains consistent with the needs, characteristics and objectives of the target market defined by the manufacturer.
Aj keď by sa od distribútorov nemalo vyžadovať, aby tvorcom nahlasovali každý predaj, mali by poskytovať údaje, ktoré sú pre tvorcu nevyhnutné na preskúmanie produktu a na kontrolu toho, či je aj naďalej v súlade s potrebami, charakteristickými vlastnosťami a cieľmi cieľového trhu, ktoré si určil tvorca.