natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Factors which may be taken into account by Member States for determining such threat may be criminal offences as well as serious administrative offences (for example repeated use of false identity documents, repeated and deliberate violations of migration law).
Členské štáty môžu zrušiť alebo pozastaviť platnosť existujúcich zákazov vstupu z humanitárnych dôvodov.
None of these factors can, however, be considered as constituting automatically and per se a public order threat: Member States are always bound to carry out an individual examination of all relevant circumstances and respect the principle of proportionality.
Toto nepovinné ustanovenie poskytuje členským štátom možnosť využiť ho v súlade s ich vnútroštátnymi právnymi predpismi a správnymi postupmi.
The Return Directive gives no definition as to the exact meaning of this term and the ECJ case law on the use of this term in other migration directives and in the free movement context does not directly apply in the Return Directive context since the issues at stake and the context are different.
Pododsek 4: Členské štáty môžu v jednotlivých prípadoch alebo v určitých kategóriách prípadov zákaz vstupu zrušiť alebo pozastaviť z iných dôvodov.
Nevertheless some considerations contained in ECJ case-law (in particular on horizontal concepts such as proportionality and effet utile of directives) may provide some steer: in Section 3 of the communication on guidance for better transposition and application of Directive 2004/38/EC on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States [59], the Commission provided for detailed guidance relating to the interpretation of the notion of public policy and public security in the free movement context.
Členské štáty majú možnosť zrušiť alebo pozastaviť platnosť existujúcich zákazov vstupu z dôvodov iných než humanitárne dôvody, ktoré sa stanovia na vnútroštátnej úrovni.
Moreover, comparative information on the interpretations given to this term by Member States in the migration context may be taken from the results of the EMN ad hoc query (140) on the understanding of the notions of ‘public policy’ and ‘public security’.
V prípadoch humanitárnych katastrof (ako napríklad zemetrasenia, iné prírodné katastrofy alebo ozbrojené konflikty) v tretích krajinách, ktoré môžu viesť k hromadnému prílevu vysídlených osôb, môže formálne konanie týkajúce sa zrušenia zákazov vstupu v jednotlivých prípadoch trvať príliš dlho a byť neuskutočniteľné.
In paragraph 48 of its judgment in Case C-554/13, Zh. and O., which dealt with the notion of ‘public policy’ in the Return Directive's context (see section 6.3), the ECJ expressly confirmed that analogies may be made with its case-law on Directive 2004/38/EC (judgment of the ECJ in Case C-430/10, Gaydarov [60], paragraph 32).The length of public order entry bans: the length of public order entry bans needs to be individually determined, taking into account the seriousness of the offences committed by the third-country nationals, the linked risks to public policy, public security or national security and the individual situation of the persons concerned.
Existuje teda možnosť stanoviť horizontálne pozastavenie alebo zrušenie existujúcich zákazov vstupu týkajúcich sa dotknutých skupín osôb.
The principle of proportionality must be respected in any case.
Potreba zrušiť zákazy vstupu právoplatne vydané podľa smernice o návrate môže vzniknúť aj vo vzťahu k štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí by mohli neskôr preukázať, že požívajú právo na voľný pohyb v súlade s právom Únie, napríklad na základe toho, že sa stali rodinnými príslušníkmi občanov EÚ/EHP/Švajčiarska, na ktorých sa vzťahuje článok 21 ZFEÚ alebo smernica 2004/38/ES.
A systematic issuing of life-long entry bans in all public order cases, without taking into account the circumstances of the individual case (for example gravity of the offences, risks) is contrary to the Directive.
Členské štáty by mali pri zvažovaní dĺžky trvania ďalšieho zákazu vstupu vziať do úvahy nedodržanie zákazu vstupu.
A Member State might envisage varying timeframes for typical case categories, such as 10 years as a generalstandard rule for public order cases and 20 years in particularly serious circumstances.
V tejto súvislosti sa v odôvodnení 14 smernice o návrate výslovne stanovuje, že „dĺžka trvania zákazu vstupu by sa mala určiť s náležitým ohľadom na všetky relevantné okolnosti konkrétneho prípadu a spravidla by nemala presiahnuť 5 rokov.
Member States should provide for the possibility to review the entry ban decision, in particular the existence of the conditions justifying it, either ex officio or following an application by the person concerned.
V tejto súvislosti by sa mala osobitne zohľadniť skutočnosť, že na príslušného štátneho príslušníka tretej krajiny sa už vzťahovalo viac ako jedno rozhodnutie o návrate alebo odsune alebo tento štátny príslušník vstúpil na územie členského štátu počas platnosti zákazu vstupu“.
No unlimited entry bans: the length of the entry ban is a key element of the entry ban decision.
Členské štáty môžu podľa smernice o návrate stanoviť ďalšie sankcie v rámci vnútroštátneho správneho práva (napríklad pokutu) – s prihliadnutím na potrebný účinok smernice a príslušnej judikatúry, ktorú v tejto súvislosti vypracoval Súdny dvor.
It must be determined ex officio in advance in each individual case.
Členské štáty by pritom nemali rozlišovať medzi zákazmi vstupu, ktoré vydali ich vlastné vnútroštátne orgány a orgány iných členských štátov, keďže by sa tým ohrozila harmonizovaná koncepcia zákazu vstupu do celej EÚ podľa smernice o návrate.
The ECJ expressly confirmed this in its judgment of Case C-297/12, Filev and Osmani (paragraphs 27 and 34): ‘It must be noted that it clearly follows from the terms “[t]he length of the entry ban shall be determined” that Member States are under an obligation to limit the effects in time of any entry ban in principle to a maximum of five years independently of an application made for that purpose by the relevant third-country national. […] Article 11(2) of Directive 2008/115/EC must be interpreted as precluding a provision of national law […] which makes the limitation of the length of an entry ban subject to the making by the third-country national concerned of an application seeking to obtain the benefit of such a limit’.
Členské štáty môžu prijať trestnoprávne sankcie voči neoprávnene sa zdržiavajúcim štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí po svojom návrate nedodržali platný zákaz vstupu (rozsudok Súdneho dvora vo veci C-290/14, Celaj, pozri oddiel 4).
The moment at which the clock starts ticking: the Return Directive does not expressly lay down the starting point from which the period of application of the entry ban is to be calculated.
V článku 11 ods. 5 smernice o návrate sa vysvetľuje, že ustanovenia o zákazoch vstupu vzťahujúcich sa na návrat sa uplatňujú bez toho, aby bolo dotknuté právo na medzinárodnú ochranu v rámci acquis Únie v oblasti azylu: to znamená, že zákazmi vstupu, vydanými v minulosti na základe smernice o návrate, sa nemôže nikdy odôvodňovať návrat alebo sankcionovanie štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí majú povolenie na vstup alebo pobyt v EÚ ako žiadatelia o azyl alebo osoby s postavením medzinárodnej ochrany – pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-290/14, Celaj (bod 32).
However, the ECJ in Case C-225/16, Ouhrami [61] provided clarity on this issue.The ECJ clarified that the determination of the starting point for an entry ban cannot be left to the discretion of each Member State, as this would undermine the objective of the Return Directive and the purpose of the entry bans.
Takéto zákazy vstupu by sa mali pozastaviť (počas prebiehajúceho konania o azyle) alebo zrušiť (po poskytnutí medzinárodnej ochrany).
The ECJ concluded that ‘it thus follows from the wording, general scheme and objective of Directive 2008/115/EC that the period of application of the entry ban does not begin to run until the date on which the person concerned has actually left the territory of the Member States’ (paragraph 53).
Právny základ: smernica o návrate – článok 11 ods. 4; Dohovor, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda – článok 25
Indeed, if an entry ban were to apply before the actual departure of the third-country national, its duration would be unduly reduced.
Ak členský štát zvažuje udelenie povolenia na pobyt alebo iného povolenia, ktorým sa poskytuje právo na pobyt štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, na ktorého sa vzťahuje zákaz vstupu vydaný v inom členskom štáte, najprv sa poradí s členským štátom, ktorý vydal zákaz vstupu, a zohľadní jeho záujmy v súlade s článkom 25 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda.
Member States should put in place means to confirm and verify the actual date of departure of third-country nationals (see sections 6.4 and 6.6) to ensure that entry bans start applying at the moment in which they actually leave the territory of the Member States.
Ak členský štát zvažuje udelenie povolenia na pobyt, uskutoční systematické vyhľadávanie v Schengenskom informačnom systéme.
Legal basis: Return Directive — Article 11(3)
Ak členský štát zamýšľa udeliť povolenie na pobyt cudzincovi, na ktorého bol vydaný zápis na účely odopretia vstupu, prekonzultuje to najskôr s členským štátom, ktorý vydal zápis, a zohľadní jeho záujmy; povolenie na pobyt sa udelí len v prípade závažných, najmä humanitárnych dôvodov, alebo na základe medzinárodných záväzkov.
Subparagraph 1: Member States shall consider withdrawing or suspending an entry ban where a third-country national who is the subject of an entry ban issued in accordance with paragraph 1, second subparagraph, can demonstrate that he or she has left the territory of a Member State in full compliance with a return decision.
Pokiaľ sa udelí povolenie na pobyt, členský štát, ktorý vydal zápis, tento zápis zruší, avšak môže dotknutého cudzinca zapísať do svojho vnútroštátneho zoznamu zápisov.
The possibility to suspend or withdraw an entry ban in those cases in which a returnee has left the territory of a Member State in full compliance with a return decision (notably within the granted period for voluntary departure) should be used as an incentive to encourage voluntary departure.
Pred vydaním zápisu na účely odopretia vstupu v zmysle článku 96 nahliadnu členské štáty do svojich vnútroštátnych záznamov o udelených dlhodobých vízach alebo povoleniach na pobyt.
Member States shall provide for a possibility in their national legislation and administrative practice to apply for withdrawal or suspension of an entry ban in these circumstances.
Pokiaľ vyjde najavo, že cudzinec, ktorý disponuje platným povolením na pobyt udeleným jednou zo zmluvných strán, je uvedený na zozname odmietnutia vstupu, zmluvná strana, ktorá zápis vykonala, konzultuje zmluvnú stranu, ktorá udelila povolenie na pobyt, aby preverila, či existujú dostatočné dôvody na zrušenie povolenia na pobyt.
An effort should be made to make such procedures easily accessible for the returnee and practically operational.
V prípade, že povolenie na pobyt nebude zrušené, zmluvná strana, ktorá zápis vydala, zápis zruší a môže zapísať dotyčného cudzinca do vnútroštátneho zoznamu zápisov.
Different possibilities exist for allowing the returnee to provide evidence as regards his/her departure from EU territory, such as: an exit stamp in the returnee's passport, data in national border data systems or reporting back of the returnee at a consular representation of a Member State in a third country.
Odseky 1 a 2 sa uplatňujú aj na dlhodobé víza.
Shortening of entry bans: Member States are also free to shorten an existing entry ban in the circumstances addressed by Article 11(3) of the Return Directive.
Článok 25 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda, je priamo uplatniteľným ustanovením a členské štáty ho môžu uplatňovať bez transponovania do vnútroštátnych právnych predpisov.
The possibility for Member States to withdraw an entry ban under Article 11(3) can be interpreted as covering also a partial withdrawal (i.e. shortening) of an entry ban.
Zrušiť zákaz vstupu môže len členský štát, ktorý ho vydal (členský štát A).
Subparagraph 2: Victims of trafficking in human beings who have been granted a residence permit pursuant to Directive 2004/81/EC shall not be subject of an entry ban without prejudice to paragraph 1, first subparagraph, point (b), and provided that the third-country national concerned does not represent a threat to public policy, public security or national security.
Ak sa iný členský štát (členský štát B) rozhodne vydať tej istej osobe povolenie na pobyt alebo nezrušiť existujúce povolenie (po uskutočnení konzultácie s členským štátom, ktorý vydal zákaz vstupu), členský štát A je povinný zrušiť zápis (článok 25 ods. 2 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda) – napriek tomu však môže štátneho príslušníka tretej krajiny zapísať do svojho vnútroštátneho zoznamu zápisov.
Victims of trafficking who had been previously granted a residence permit in accordance with Directive 2004/81/EC should not receive an entry ban, unless the person concerned did not comply with an obligation to return within a period for voluntary departure or if the person concerned represents a threat to public policy.
Pred vydaním povolenia na pobyt alebo rozhodnutím o jeho nezrušení (napríklad na účely zlúčenia rodiny) musí členský štát B zvážiť a zohľadniť dôvody tvoriace základ existujúceho zákazu vstupu, ktorý vydal členský štát A, ako aj záujmy tohto členského štátu.
This rule only applies to periods of illegal stay immediately following a legal stay covered by Directive 2004/81/EC and it does not create a life-long exemption for previous holders of such permits.
Aby mohol členský štát B náležite zvážiť základné dôvody zákazu vstupu, je dôležité, aby členský štát A včas poskytol príslušné informácie členskému štátu B.
Subparagraph 3: Member States may refrain from issuing, withdraw or suspend an entry ban in individual cases for humanitarian reasons.
Tie členské štáty, ktoré zatiaľ neuplatňujú schengenské pravidlá v plnom rozsahu, a preto (ešte) nemôžu priamo uplatniť článok 25 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda, by mali napriek tomu vychádzať zo zmyslu článku 11 ods. 4 smernice o návrate a kontaktovať – ak sa dozvedia (prostredníctvom akéhokoľvek zdroja informácií vrátane informácií od žiadateľa), že na danú osobu sa vzťahuje zákaz vstupu vydaný v inom členskom štáte – orgány, ktoré zákaz vstupu vydali.
Member States are free not to issue entry bans in individual cases, notably in the compulsory cases foreseen by Article 11(1)(a) and (b) of the Return Directive, only for humanitarian reasons; such reasons need to be determined at national level.
Členské štáty by sa mali, predtým ako určitej osobe vydajú povolenie na pobyt, snažiť o „zohľadnenie záujmu“ členského štátu, ktorý zákaz vstupu vydal.
Member States are also allowed to withdraw or suspend existing entry bans for humanitarian reasons.
„Historické“ zákazy vstupu vydané pred 24. decembrom 2010 je potrebné upraviť v súlade s normami stanovenými v článku 11 smernice o návrate, t. j. maximálne 5 rokov, individuálne posúdenie, povinnosť zrušiť/zvážiť zrušenie za osobitných okolností, ak majú účinky v období po 24. decembri 2010 a ak ešte nie sú v súlade s hmotnoprávnymi zárukami stanovenými v článku 11.
This optional clause gives Member States the possibility to make use of it in accordance with their national legislation and administrative practice.
Úprava by sa mala vykonať kedykoľvek na základe žiadosti dotknutej osoby, alebo ex officio čo najskôr a v každom prípade najneskôr pri pravidelnom (trojročnom) preskúmaní zákazov vstupu, ako sa predpokladá v prípade zápisov do systému SIS.
Subparagraph 4: Member States may withdraw or suspend an entry ban in individual cases or certain categories of cases for other reasons.
V rozsudku vo veci C-297/12, Filev a Osmani (body 39 – 41 a 44), Súdny dvor výslovne objasnil: „V tejto súvislosti treba hneď na úvod uviesť, že táto smernica neobsahuje žiadne ustanovenie stanovujúce prechodný režim pre rozhodnutia o zákaze vstupu prijaté pred jej uplatňovaním.
Member States are free to withdraw or suspend existing entry bans for reasons other than humanitarian reasons, to be determined at national level.
Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že nové pravidlo sa uplatní bezprostredne v budúcnosti na následky situácie, ku ktorej došlo počas účinnosti predchádzajúcej právnej úpravy […].
In cases of humanitarian catastrophes (such as earthquakes, other natural disasters or armed conflicts) in third countries which may lead to a mass influx of displaced persons, formal procedures for withdrawal of entry bans in individual cases may take too long and are not feasible.
Z toho vyplýva, že smernica 2008/115/ES sa uplatňuje odo dňa svojho uplatňovania v dotknutom členskom štáte na budúce účinky rozhodnutí o zákaze vstupu prijatých na základe vnútroštátnych právnych predpisov platných pred týmto dňom. […] Z toho vyplýva, že článok 11 ods. 2 smernice 2008/115/ES bráni zachovaniu časovo neobmedzených účinkov zákazu vstupu uložených pred dňom začatia uplatňovania smernice 2008/115/ES […] na dlhšie obdobie, ako je maximálna dĺžka zákazu stanovená v tomto ustanovení, s výnimkou prípadu, keď také zákazy vstupu boli uložené v prípade štátnych príslušníkov tretích štátov, ktorí predstavujú vážnu hrozbu pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo národnú bezpečnosť.“
Therefore the possibility exists to provide for a horizontal suspension or withdrawal of existing entry bans related to the concerned groups of persons.
Právo na dobrú správu vecí verejných je základným právom uznaným ako všeobecná zásada práva EÚ a je zakotvené v Charte základných práv Európskej únie, ktorá tvorí neoddeliteľnú súčasť právneho poriadku EÚ.
A need to withdraw entry bans validly issued under the Return Directive may also arise in relation to third-country nationals who could later establish that they are enjoying the right of free movement under Union law, for example by becoming members of the family of EU/EEA/CH nationals falling under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC.
Toto právo zahŕňa právo každej osoby na vypočutie pred prijatím akéhokoľvek individuálneho opatrenia, ktoré by ju mohlo nepriaznivo ovplyvniť alebo ktoré významne ovplyvňuje jej záujmy, ktoré je zároveň neoddeliteľnou súčasťou dodržiavania práva na obhajobu, ďalšej všeobecnej zásady práva EÚ.
Non-respect of an entry ban should be taken into consideration by Member States when considering the length of a further entry ban.
Súdny dvor vo svojich rozsudkoch vo veciach C-383/13, G. a R. [62], a C-249/13, Boudjlida [63], poskytol dôležité objasnenie práva na vypočutie vo vzťahu k rozhodnutiam o návrate a o zaistení.
In this context, recital 14 of the Return Directive expressly provides that ‘The length of the entry ban should be determined with due regard to all relevant circumstances of an individual case and should not normally exceed five years.
Z týchto rozsudkov vyplýva, že členské štáty musia pri prijímaní rozhodnutí vzťahujúcich sa na návrat (t. j. rozhodnutie o návrate, rozhodnutia o zákazoch vstupu, rozhodnutia o odsune, príkaz na zaistenie) vždy dodržiavať ďalej uvedené záruky, hoci to nemusí byť výslovne uvedené v príslušných článkoch smernice o návrate:1. právo každej osoby na vypočutie pred prijatím akéhokoľvek individuálneho opatrenia, ktoré by sa jej mohlo nepriaznivo dotýkať;
In this context, particular account should be taken of the fact that the third-country national concerned has already been the subject of more than one return decision or removal order or has entered the territory of a Member State during an entry ban’.
právo každej osoby na prístup k jej spisu s cieľom analyzovať všetky dôkazy uvádzané proti nej, ktorý slúži na odôvodnenie rozhodnutia príslušného vnútroštátneho orgánu, za predpokladu rešpektovania oprávnených záujmov dôvernosti a služobného a obchodného tajomstva;
The Return Directive allows Member States to provide for further sanctions under national administrative law (for instance, a fine), subject to the effet utile of the Directive and the relevant case-law of the ECJ in this regard.
právo každej osoby využiť služby právneho poradcu pred prijatím rozhodnutia o návrate za predpokladu, že výkon tohto práva nemá vplyv na riadny priebeh konania o návrate a nenarúša účinné uplatňovanie smernice; táto povinnosť neznamená povinnosť členských štátov znášať náklady na túto pomoc;
When doing so, Member States should make no difference between entry bans issued by their own national authorities and by those issued by authorities of other Member States, as this would undermine the harmonised concept of an EU-wide entry ban established by the Return Directive.
povinnosť správnych orgánov venovať náležitú pozornosť pripomienkam dotknutej osoby a starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné aspekty konkrétneho prípadu;
Member States can adopt criminal law sanctions against illegally staying third-country nationals who did not comply with an valid entry ban following their return (judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj, see section 4).
povinnosť správnych orgánov odôvodniť svoje rozhodnutia.
Article 11(5) of the Return Directive clarifies that the provisions on return-related entry bans apply without prejudice to the right to international protection under EU asylum acquis: this implies that previously issued entry bans under the Return Directive cannot justify the return or penalisation of third-country nationals authorised to enter or stay in the EU as asylum seeker or as beneficiary of international protection — see judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj (paragraph 32).
Členské štáty majú v praxi široký priestor na voľné uváženie, pokiaľ ide o spôsob udelenia práva na vypočutie: nerešpektovanie tohto práva má za následok neplatnosť rozhodnutia len v prípade, že by bol výsledok konania iný, keby bolo právo rešpektované (rozsudok Súdneho dvora vo veci C-383/13, G. a R., bod 38).
Such entry bans should be suspended (pending ongoing asylum procedures) or withdrawn (once international protection has been granted).
Okrem toho orgán členského štátu nemusí vypočuť štátneho príslušníka tretej krajiny osobitne vo veci rozhodnutia o návrate, ak po tom, čo tento orgán v predchádzajúcom konaní o azyle, pri ktorom sa plne rešpektovalo právo tejto osoby na vypočutie, stanovil, že daný štátny príslušník tretej krajiny sa zdržuje na území štátu neoprávnene, zvažuje prijatie rozhodnutia o návrate [rozsudok Súdneho dvora vo veci C-166/13, Mukarubega [64]].
Legal basis: Return Directive — Article 11(4); Schengen Implementing Convention — Article 25
Logika vo veci Mukarubega je takáto: „Právo byť vypočutý pred prijatím rozhodnutia o návrate nemožno využívať tak, aby bolo správne konanie neobmedzene obnovované, a to v záujme zachovania rovnováhy medzi základným právom dotknutej osoby byť vypočutá pred vydaním nepriaznivého rozhodnutia a povinnosťou členských štátov bojovať proti nezákonnému prisťahovalectvu.“
Where a Member State is considering issuing a residence permit or other authorisation offering a right to stay to a third-country national who is the subject of an entry ban issued by another Member State, it shall first consult the Member State having issued the entry ban and shall take account of its interests in accordance with Article 25 of the Convention implementing the Schengen Agreement.
Túto logiku možno uplatniť aj v iných situáciách, ako sú prípady uvedené v článku 6 ods. 6 smernice o návrate (rozhodnutie o ukončení legálneho pobytu v kombinácii s rozhodnutím o návrate); jej súčasťou je aj to, že opakované posúdenie rizika porušenia zásady zákazu vyhostenia alebo vrátenia nie je potrebné, ak sa už dodržiavanie zásady posúdilo v predchádzajúcich konaniach, ak je posúdenie konečné a ak sa nezmenila individuálna situácia dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny.
Article 25 Schengen Implementing Convention provides that:
Zároveň by nemalo dochádzať k opakovanému posudzovaniu ďalších prvkov, na ktoré by sa bolo možné odvolávať s cieľom zabrániť návratu.