natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘access for all patients, without distinction as to their origins, income, philosophical and ideological convictions, their situation of insurability’ [204].(179) Furthermore, the IRIS strategic plan 1996-2001 has a subsection 2.5.4 entitled ‘Prise en charge et traitement de toute personne se présentant dans un des hôpitaux du réseau iris’ which contains the following statements:
zaväzujú sa, že poskytnú zdravotnú starostlivosť pre pacientov, pričom zabezpečia všetky možnosti liečby, ktoré vyžadujú.“ [211](182) Na základe uvedených skutočností Komisia dospela k záveru, že nemocnice IRIS sú povinné poskytovať liečbu všetkým pacientom za každých okolností (tak v naliehavých situáciách, ako aj v situáciách, ktoré nie sú naliehavé), aj keď nemôžu alebo pravdepodobne nebudú môcť za liečbu zaplatiť a/alebo nie sú poistení.
‘Public hospitals [i.e. the IRIS-H] have the basic aim of providing a social medicine; it requires them to meet the requirements of social missions, and this even if this function is not recognised in the legislative and regulatory framework governing the hospital sector.
Táto povinnosť uložená nemocniciam IRIS je stanovená v ich štatúte a v strategických plánoch siete IRIS uvedených skôr v texte, ktoré sú pre nemocnice IRIS záväzné a ktoré sú založené na povinnosti poskytovať sociálnu pomoc vyplývajúcej zo zákona o CPAS (povinnosť, ktorou sú nemocnice IRIS poverené zo strany CPAS prostredníctvom tohto štatútu a strategických plánov).
The role of the public hospitals is to admit and treat all patients irrespective of their origins, circumstances, cultures, beliefs and pathologies.
Praktický význam záväzku univerzálnej zdravotnej starostlivosti, ktorý prislúcha nemocniciam IRIS
Hence, since they are public, our hospitals must adhere to the principles of universality, equality, continuity and change.
Komisia zároveň poznamenáva, že záver uvedený skôr v texte, teda skutočnosť, že nemocnice IRIS sú povinné poskytovať liečbu všetkým pacientom za každých okolností (t. j. tak v naliehavých situáciách, ako aj v situáciách, ktoré nie sú naliehavé) a bez ohľadu na platobnú schopnosť pacientov, zatiaľ čo súkromné nemocnice sú povinné poskytovať liečbu všetkým pacientom len v naliehavých situáciách (teda v prípade, keď je starostlivosť potrebná okamžite v situácii, pri ktorej dochádza k ohrozeniu života), sa navyše potvrdzuje na základe rôznych profilov pacientov liečených nemocnicami IRIS a súkromnými nemocnicami regiónu Brusel – hlavné mesto a na základe príslušných cenových politík týchto nemocníc.
The universality principle requires that all patients be admitted, whoever they may be.
Predovšetkým treba poznamenať, že v strategickom pláne na obdobie rokov 2002 – 2014 sa zároveň uvádzajú nižšie príjmy [212] a vyššie náklady [213] spojené s liečbou pacientov, ktorí sa nachádzajú v neistej sociálno-ekonomickej situácii a ktorí predstavujú veľkú časť pacientov nemocníc IRIS.
The hospital must therefore provide treatment at the highest possible level in order to be able to meet the needs of all.
V tejto súvislosti treba pre zaujímavosť zdôrazniť, že nemocnice IRIS sa dohodli so svojimi lekármi, že pacientom CPAS ani pacientom z nízkym príjmom (teda tým, ktorí majú právo na vyššiu náhradu zo strany INAMI) nemožno účtovať príplatky [pre viac informácií pozri odôvodnenie 46 písm. c)].
The equality principle, a constitutional right, requires that everyone be admitted without any discrimination.
Okrem toho, percentuálny podiel hospitalizácií v samostatných izbách (teda v jediných izbách, pri ktorých možno účtovať príplatok) je oveľa nižší ako priemer týkajúci sa regiónu Brusel – hlavné mesto [214].
From the above it is clear that patients' ability to pay and their insurance status are not considered when admitting patients to the IRIS-H so that access to healthcare is guaranteed for all including in non-emergency situations.
Dostupné číselné údaje jednej zo vzájomných poisťovní [215] navyše ukazujú, že v prípade, keď nemocnice IRIS účtujú príplatok, jeho výška zároveň dosahuje oveľa nižšiu úroveň v porovnaní s priemerom v regióne (teda o 25 % až 67 % menej).
Several elements in the IRIS 1996-2001 strategic plan also demonstrate the social nature of the hospital care provided by the IRIS-H (e.g. ‘to continue the dispensation of medicine devoid of any market logic’ [206]) and the strong desire to offer quality care to all layers of the Brussels population, in particular to the poorest ones [207].
Na porovnanie, v príslušnom období určité bruselské súkromné nemocnice účtovali svojim pacientom sumu, ktorá bola v priemere o 180 % vyššia oproti cene stanovenej systémom sociálneho zabezpečenia.
The IRIS strategic plan covering the period 2002-2014 repeats some of the key principles (access for all patients, increasing accessibility for the poor) among others by quoting Article 5 of the IRIS-H bylaws [208] (see also recital 175) and the primary objective of the IRIS strategic plan for the period 1996-2001 [209] (see recital 177), and by also referring to the IRIS patient charter [210] (see recital 178) and adds:
Povinnosť poskytovať univerzálnu zdravotnú starostlivosť bola uložená nemocniciam IRIS, aby tak pacienti, ktorí nie sú schopní za služby zaplatiť, ktorí nemajú súkromné poistenie a ktorí nie sú oprávnení na úhradu nákladov (ani čiastočnú) zo sociálneho zabezpečenia, dostávali potrebnú zdravotnú starostlivosť.
‘The public services are to be defined on the basis of three fundamental principles, universality, equality and continuity.
Dôležitá podskupina týchto pacientov zahŕňa migrantov bez dokladov uvedených skôr v texte, lebo sa na nich nevzťahuje belgické sociálne zabezpečenie a vo všeobecnosti nie sú schopní za zdravotnú starostlivosť zaplatiť.
On the basis of those three principles and their public hospital status, hospitals in the IRIS network:
V 85 % prípadov v regióne Brusel – hlavné mesto týmto migrantom poskytujú naliehavú zdravotnú pomoc nemocnice IRIS (pozri odôvodnenie 172), hoci tieto nemocnice využívajú len 35 % nemocničných lôžok v tomto regióne.
will accept all patients, whoever they may be,
Ďalším relevantným ukazovateľom je klasifikácia [216] stanovená federálnym verejným úradom verejného zdravia, ktorá klasifikuje všetky belgické nemocnice na základe sociálno-ekonomického profilu ich pacientov (pozri tabuľku 1 a odôvodnenie 40).
will treat all patients without discrimination,
Táto klasifikácia odráža okrem iného pomer pacientov, ktorí nemôžu za služby zaplatiť a ktorí nie sú krytí sociálnym zabezpečením a v prípade ktorých môže CPAS [217] uhradiť náklady za liečbu (pozri aj odôvodnenia 187 až 188) [218].
will undertake to arrange cover for patients and provide any treatment they might require’ [211].(182) On the basis of the foregoing, the Commission concludes that the IRIS-H are obliged to treat all patients, in all circumstances (i.e. both in emergency and non-emergency situations), even if they cannot or foreseeably will not be able to pay for their treatment and/or are uninsured.
Za obdobie rokov 2007 – 2013 a v rámci celého Belgicka sú prvé tri miesta klasifikácie obsadené nemocnicami IRIS (inštitút Bordet a HUDERF predstavujú výnimky z dôvodu ich špecializácie).
This obligation is laid down and entrusted to the IRIS-H in the above cited bylaws of the IRIS-H and the IRIS strategic plans which are binding on the IRIS-H and which are founded on the obligation in the Loi CPAS to provide social aid (an obligation which is delegated by the CPAS to the IRIS-H by means of these bylaws and strategic plans).
Naopak, za to isté obdobie rokov bruselské súkromné nemocnice neobsadili žiadne z 20 prvých miest, čo naznačuje, že priemerný sociálno-ekonomický profil ich pacientov je značne lepší ako profil pacientov nemocníc IRIS.
Practical impact of the universal care obligation on the IRIS-H
Aj keď kritériá použité na stanovenie tejto klasifikácie sa netýkajú len pacientov, ktorí nemôžu za služby zaplatiť alebo ktorí nie sú poistení, táto klasifikácia je zároveň v rozpore s tvrdením sťažovateľov, že bruselské súkromné nemocnice sú povinné poskytovať liečbu všetkým pacientov za každých okolností, a potvrdzuje, že touto povinnosťou sú poverené výlučne nemocnice IRIS.
The Commission also notes that the above conclusion, namely that the IRIS-H are obliged to treat all patients in all circumstances (i.e. both in emergency and non-emergency situations) and regardless of patients' ability to pay, while the private hospitals are only obliged to treat all patients in emergency situations (i.e. when care is needed immediately for a life-threatening condition), is furthermore reflected in the different profiles of the patients treated by the IRIS-H and the private hospitals in the Brussels Capital Region and their respective pricing policies.
Ak by totiž takouto povinnosťou boli poverené bruselské súkromné nemocnice, očakávalo by sa, že obsadia vyššie priečky v klasifikácii.
It should first be noted that the 2002-2014 strategic plan also refers to the lower revenues [212] and higher costs [213] related to the treatment of patients who socioeconomically find themselves in a precarious situation, and who make up a significant part of patients of the IRIS-H.
Tabuľka 1
In this context, it is worth pointing out that the IRIS-H have agreed with their doctors that supplements (see recital 46(c) for more background) cannot be charged to CPAS patients and to patients with low incomes (i.e. who are entitled to a higher INAMI reimbursement).
Klasifikácia nemocníc v závislosti od sociálno-ekonomického profilu ich pacientov, ktorú stanovil federálny verejný úrad verejného zdravia (*= nemocnice IRIS, += bruselské súkromné nemocnice)
In addition, the percentage of admissions to single rooms (i.e. the only rooms where supplements can be charged) is well below the average for the Brussels Capital Region [214].
Žiadny údaj
The available figures from one of the mutuelles [215] also show that when a supplement is charged by the IRIS-H, its amount is also much lower than the average for the Region (i.e. between 25 % and 67 % lower).
Ste Anne St Rémi+
In comparison, for the period in question some private hospitals in Brussels charged their patients on average 180 % more than the prices laid down by the social security system.
Je potrebné zvážiť v danom kontexte odkaz sťažovateľov na publikáciu vzájomných poisťovní Mutualités Chrétiennes z februára 2004 (pozri odôvodnenie 72), ktorá sa týka len roku 2001 a v ktorej sa preukázalo, že súkromné nemocnice poskytujú ošetrenie viac ako 60 % „sociálnych pacientov“ v regióne Brusel – hlavné mesto.
The universal care obligation has been entrusted to the IRIS-H to ensure that patients who cannot pay, have no private insurance and for whom there may not be any (or only partial) reimbursement by the social security, receive the medical care they need.
Pojem „sociálni pacienti“ môže vyvolať dojem, že sa týka pacientov, ktorí nemôžu zaplatiť za ošetrenie a na ktorých sa teda vzťahuje povinnosť univerzálnej zdravotnej starostlivosti.
One significant subgroup of these patients concern the abovementioned undocumented migrants as they are not covered by the Belgian social security and usually are not able to pay themselves for care.
Nie je tomu však tak z týchto dôvodov:
In 85 % of the cases in the Brussels Capital Region these migrants receive urgent medical aid from the IRIS-H (see recital 172) although these hospitals only operate 35 % of the hospital beds in that Region.
Po prvé, vymedzenie pojmu „sociálni pacienti“ [219] uvedené v publikácii sa týka len osôb, ktoré sú poistené v rámci belgického sociálneho zabezpečenia [220], a nezahŕňa teda pacientov, ktorí nemôžu za služby platiť a ktorí nie sú krytí sociálnym zabezpečením.
This ranking among others reflects the proportion of patients who cannot pay and are not covered by the social security and for which the CPAS [217] can reimburse the costs of treatment (see also recitals 187-188) [218].
Na základe širšej definície použitej v publikácii približne 20 % hospitalizácií v bruselských súkromných nemocniciach (oproti 26 % vo verejných nemocniciach) sa týkalo „sociálnych pacientov“ a súkromné nemocnice poskytli ošetrenie približne 66 % z celkového počtu týchto pacientov v roku 2001.
For the period 2007-2013 and for Belgium as a whole, this ranking's top three positions are occupied entirely by the IRIS-H (Institut Bordet and HUDERF being the exceptions due to their specialised nature).
Po druhé, dokonca aj „pacienti v neistej situácii“ [221], ktorí sú v publikácii definovaní ako podskupina „sociálnych pacientov“, sú krytí sociálnym zabezpečením a nie je dôvod domnievať sa, že nemôžu uhradiť zvyšnú časť poplatku.
For the same period, the Brussels private hospitals on the other hand are not even part of the top 20 positions, which indicates that the average socioeconomic profile of their patients is significantly better than that of the IRIS-H.
Mohlo by sa však tvrdiť, že pre týchto „pacientov v neistej situácii“ bude pravdepodobne ťažšie zaplatiť nemocnici zvyšnú časť poplatku.
Even though the criteria used to draw up this ranking do not only concern patients who cannot pay or who are uninsured, it does further put into doubt the complainant's claim that the Brussels private hospitals have an obligation to treat all patients in all circumstances and is further evidence that instead only the IRIS-H have such an obligation.
Publikácia ukazuje, že verejné nemocnice poskytujú ošetrenie približne 48 % „pacientov v neistej situácii“ oproti 52 % v prípade bruselských súkromných nemocníc.
Indeed, if such an obligation applied to the Brussels private hospitals one could expect them to rank higher in the classification.
Úmerne však verejné nemocnice poskytujú zdravotnú starostlivosť oveľa vyššiemu počtu týchto pacientov, čo nenaznačuje ich trhový podiel (pokiaľ ide o lôžka a počet hospitalizácií).
Table 1
„Pacienti v neistej situácii“ totiž predstavujú 9,5 % hospitalizácií vo verejných nemocniciach v porovnaní s iba 4,1 % v súkromných nemocniciach.
Federal Public Service of Public Health's ranking of the hospitals based on the socioeconomic profile of their patients (*= IRIS-H, += private Brussels hospitals)
Po tretie, pripomienka, na základe ktorej v roku 2001 bruselské súkromné nemocnice poskytli zdravotnú starostlivosť 52 % pacientov „v neistej situácii“ (oproti 66 % „sociálnych“ pacientov) nemôže v žiadnom prípade zmeniť záver, podľa ktorého je povinnosť univerzálnej zdravotnej starostlivosti uložená len nemocniciam IRIS.
No figures
Bez akejkoľvek zákonnej povinnosti poverujúcej súkromné nemocnice poskytovať zdravotnú starostlivosť všetkým pacientom bez ohľadu na ich platobnú schopnosť a ich situáciu v oblasti poistenia by sa totiž mohli súkromné nemocnice slobodne rozhodnúť poskytovať zdravotnú starostlivosť pacientom „v neistej situácii“ alebo „sociálnym“ pacientom v situáciách, ktoré nie sú naliehavé, a mohli by svoje rozhodnutie kedykoľvek zmeniť.
Ste Anne St Remi+
Okrem toho najzraniteľnejšia skupina pacientov, teda tí, ktorí nie sú krytí sociálnym zabezpečením ani žiadnym iným poistením, nie je zahrnutá do štatistík uvedenej publikácie.
The complainant's reference to a February 2004 publication of the Mutualités Chrétiennes (see recital 72), which concerns only the year 2001 and which would show that the private hospitals treat more than 60 % of ‘social patients’ in the Brussels Capital Region, has to be put into context.
Na základe všetkých týchto dôvodov sa Komisia domnieva, že publikácia vzájomných poisťovní Mutualités Chrétiennes uvádzajúca štatistiky za rok 2001 nemôže preukázať, že nemocnice IRIS nemajú záväzok univerzálnej zdravotnej starostlivosti alebo že bruselské súkromné nemocnice majú porovnateľný záväzok.
The term ‘social patients’ may create the impression that it concerns patients who cannot pay for treatment and who would therefore all be in scope of the universal care obligation.
Povinnosť univerzálnej zdravotnej starostlivosti uložená nemocniciam IRIS zabezpečuje, že pacientom vystaveným mimoriadnym finančným ťažkostiam, politickým utečencom, nelegálnym prisťahovalcom atď. je poskytovaná zdravotná starostlivosť za každých okolností.
This is however not the case for the following reasons:
Ak títo pacienti nemôžu za svoju liečbu zaplatiť a nemajú žiadne poistenie (t. j. sociálne zabezpečenie ani súkromné zdravotné poistenie), CPAS pokryjú náklady týchto pacientov, len ak budú dodržané určité podmienky.
First and foremost, the publication's definition of ‘social patients’ [219] only concerns persons who are insured by the Belgian social security [220] and hence does not include those patients who cannot pay and are not covered by the social security.
S cieľom stanoviť pravidlá, ktoré sa vzťahujú na takúto náhradu, nemocnice IRIS spolu so 17 z 19 CPAS regiónu Brusel – hlavné mesto uzavreli mnohostranné dohody o tzv. sociálnom bývaní.
It is however the latter group that benefits most from the universal care obligation and that represents the largest financial burden for the IRIS-H (see also recitals 187-188).
V prípade zdravotnej starostlivosti, ktorá nie je naliehavá, CPAS posiela dotknuté osoby do nemocníc IRIS a písomne sa zaviaže (prostredníctvom potvrdenia o schválení úhrady nákladov), že pokryje náklady na liečbu.
Based on the broad definition used in the publication, almost 20 % (respectively about 26 %) of the admissions in private (respectively public) hospitals in Brussels would have concerned ‘social patients’, and private hospitals would have treated almost 66 % of the total number of these patients in 2001.
Ak pacienti predložia toto potvrdenie o schválení úhrady nákladov, nemocnice IRIS pošlú faktúru priamo CPAS.
Second, even the ‘precarious patients’ [221], which the publication defines as a subgroup of the ‘social patients’, are covered by the social security and there is no reason to assume that they cannot pay their own contribution.
V prípade naliehavej zdravotnej starostlivosti sa pochopiteľne nemožno riadiť týmto postupom.
However, it could be argued that such ‘precarious patients’ may have a higher likelihood of not being able to pay the own contribution to the hospital.
Namiesto toho úhrada nákladov zo strany CPAS závisí od i) predloženia zdravotného osvedčenia, ktoré potvrdzuje potrebu naliehavej hospitalizácie alebo okamžitej liečby osoby, ako aj od ii) ekonomickej situácie osoby, ako to potvrdzuje CPAS na základe informácií zozbieraných nemocnicou na účely sociálneho zisťovania.
The publication shows that public hospitals treat about 48 % of ‘precarious patients’, compared to 52 % being treated by private Brussels hospitals.
Zber požadovaných informácií predstavuje dôležitú úlohu pre oddelenia sociálnych služieb nemocníc IRIS (pozri aj odôvodnenia 210 až 211) [222].
However, proportionally, the public hospitals treat many more of such patients than would be expected based on their market share (in terms of beds and number of admissions).
Pokiaľ sú podmienky uvedené skôr v texte splnené (t. j. predloženie potvrdenia o schválení úhrady nákladov na účely zdravotnej starostlivosti, ktorá nie je naliehavá, zdravotného osvedčenia a sociálneho zisťovania na účely naliehavej zdravotnej starostlivosti), CPAS uhradí nemocniciam IRIS náklady spojené s liečbou pacientov, ktorí nemôžu za svoju liečbu zaplatiť a ktorí nemajú žiadne poistenie.
Indeed, ‘precarious patients’ would make up 9,5 % of the admissions in public hospitals compared to only 4,1 % in private hospitals.
To však nezbavuje nemocnice IRIS celkovej finančnej záťaže vyplývajúcej z povinnosti univerzálnej zdravotnej starostlivosti.
Third, in any case, the observation that in 2001 Brussels private hospitals would have treated 52 % (respectively 66 %) of ‘precarious’ (respectively ‘social’) patients cannot change the conclusion that only the IRIS-H have a universal care obligation.
S cieľom získať náhradu od CPAS musia nemocnice IRIS musia zozbierať informácie na účely sociálneho zisťovania (ako to spravili v 25749 prípadoch v roku 2012).
Indeed, in the absence of any legal obligation for private hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay and their insurance status, any possible decision of private hospitals to provide care to ‘precarious’ or ‘social’ patients in non-emergency situations would be purely voluntary and could thus be reversed at any moment.
To je napríklad jeden z dôvodov, prečo nemocnice IRIS zamestnávajú vyše dvakrát viac sociálnych zamestnancov ako univerzitné nemocnice (pozri odôvodnenie 213).
Furthermore, the most vulnerable group of patients, i.e. those who are not covered by the social security or any other insurance, are not included in the publication's statistics.
CPAS však neposkytujú nemocniciam IRIS náhradu nákladov spojených so zbieraním informácií na účely sociálneho zisťovania [223].
This also explains the apparent divergence between the publication's figures for 2001 and the Federal Public Service for Public Health's ranking (see recital 185) for the period 2007-2013.
CPAS majú navyše dlhšie platobné lehoty (niekedy presahujúce jeden rok) ako vzájomné poisťovne a poisťovne (ktoré platia v lehote jedného až dvoch mesiacov po prijatí faktúry).
While this Public Service's ranking takes into account the proportion of patients who are not covered by the social security, the publication's statistics only include patients with social security cover.
V dôsledku toho musia nemocnice IRIS predbežne financovať tieto náklady počas dlhšej doby ako v prípade „normálnych“ pacientov.
For all of the above reasons, the Commission considers that the publication of the Mutualités Chrétiennes with statistics for the year 2001 cannot be taken as evidence that the IRIS-H would not have a universal care obligation or that the Brussels private hospitals would have a comparable obligation.
K 31. decembru 2010 CPAS v Bruseli dlhovali nemocniciam IRIS približne 35 miliónov EUR (z čoho asi 71 % sa týkalo faktúr z roku 2010, 12 % faktúr z roku 2009 a asi 13 % faktúr z predchádzajúcich rokov).
The universal care obligation that is entrusted to the IRIS-H ensures that patients facing extreme financial hardship, political refugees, illegal immigrants, etc. receive treatment in all circumstances.
Prostredníctvom uplatnenia ročnej nominálnej úrokovej sadzby vo výške 2 % nemocnice IRIS odhadli, že náklady vyplývajúce z dlhších platobných lehôt k tomuto dňu dosahovali približne 700000 EUR [224].
If these patients cannot pay for their treatment and have no insurance cover (neither via the social security nor through private health insurance) the CPAS will only cover these patients' costs provided that certain conditions are met.
Napokon všetky osoby, ktoré môžu mať ťažkosti pri hradení svojich faktúr, nie sú oprávnené na krytie zo strany CPAS [225].
To lay down the rules that apply for such reimbursement, the IRIS-H and 17 of the 19 CPAS in the Brussels Capital Region have concluded so-called multilateral ‘domicile de secours’ conventions.
Na základe svojej povinnosti univerzálnej zdravotnej starostlivosti však nemocnice IRIS poskytujú zdravotnú starostlivosť pacientom, v súvislosti s ktorými sa CPAS nezaväzujú pokrývať náklady.
For non-urgent care, the CPAS refer persons to the IRIS-H and provide a written commitment (a so-called réquisitoire) that the CPAS will cover the cost of treatment.
V takejto situácii nemocnice IRIS pošlú faktúru pacientom, ktorí v určitých prípadoch nebudú schopní zaplatiť.
If patients show this document (réquisitoire) the IRIS-H send the invoice directly to the CPAS.
Z týchto skutočností vyplýva, že nemocnice IRIS musia čeliť úrovni nevymožiteľných pohľadávok, ktorá je oveľa vyššia v porovnaní s úrovňou verejných nemocníc a súkromných nemocníc v Belgicku [226].
For urgent care this procedure can of course not be followed.
Nemocnice IRIS odhadli, že v roku 2010 výška ich odpusteného dlhu presahovala priemer verejných nemocníc v Belgicku približne o […] miliónov EUR.