natgillin/translations-raw huggingface dataset:
To the extent that these sources are insufficient to cover the costs arising from the hospitals' activities, Article 46 of the bylaws of the IRIS-H obliges the municipalities to fully cover any deficit generated by the IRIS-H (see recitals 44-45).
Pokiaľ by tieto zdroje nestačili na pokrytie nákladov spojených s činnosťami týchto nemocníc, na základe článku 46 štatútu nemocníc IRIS sú obce povinné v plnej miere pokryť akýkoľvek deficit vytvorený nemocnicami IRIS (pozri odôvodnenia 44 až 45).
The accounting deficit addressed by Article 46 of the bylaws necessarily includes the ‘Article 109 LCH deficit’ [63] (see recital 47) and by fully covering the accounting deficit, the municipalities also fulfil their obligation under Article 109 LCH.
Účtovný deficit, na ktorý sa vzťahuje článok 46 štatútu, povinne zahŕňa „deficit, na ktorý sa vzťahuje článok 109 LCH“ [63] (pozri odôvodnenie 47).
The payment modalities of this deficit compensation mechanism will be described below (see Section 7.3.5).
Pokrytím účtovného deficitu v plnej miere obce zároveň splnia svoju povinnosť v súlade s článkom 109 LCH.
Accounting requirements
Spôsoby platby v rámci tohto mechanizmu kompenzácie deficitu budú opísané ďalej v texte (pozri oddiel 7.3.5).
All hospitals (i.e. public and private) are subject to accounting and transparency requirements.
Účtovné povinnosti
In particular, each hospital must keep a set of accounts that allow determining the cost of each service and that respect certain elements of the Law of 17 July 1975 [64] on accounting [65].
Všetky nemocnice (verejné aj súkromné) podliehajú povinnostiam v oblasti účtovníctva a transparentnosti.
It is mandatory to record non-hospital activities on separate accounts.
Každá nemocnica musí predovšetkým viesť oddelené účtovníctvo, v ktorom je uvedená režijná cena každej služby a ktoré zohľadňuje určité prvky zákona zo 17. júla 1975 [64], ktoré sa týkajú účtovníctva a ročnej účtovnej závierky podnikov [65].
Hospitals are also obliged to appoint an auditor who certifies the hospital's accounts and financial statements [66].
Mimonemocničné činnosti musia byť zaznamenané v oddelených účtoch.
Finally, hospitals are required to submit certain (financial) information to the Federal Minister responsible for public health [67] and its Federal Public Service also monitors compliance with the LCH [68].
Nemocnice musia zároveň vymenovať audítora podniku, ktorého úloha spočíva v overovaní ich účtovníctva a ich ročných účtovných závierok [66].
DESCRIPTION OF THE MEASURES TARGETED BY THE COMPLAINT
Nemocnice sú napokon povinné poskytnúť určité (finančné) informácie federálnemu ministerstvu zodpovednému za verejné zdravie [67] a jeho federálny verejný úrad verejného zdravia je takisto poverený kontrolovať dodržiavanie ustanovení LCH [68].
According to the complainants, the Brussels Capital Region has chosen to de facto take up the role of the relevant Brussels municipalities for the compensation of the deficits of the IRIS-H.
OPIS OPATRENÍ UVEDENÝCH V SŤAŽNOSTI
In particular, the complaint mentions interventions by the Fonds Régional Bruxellois de Refinancement des Trésoreries Communales (or FRBRTC) which was created by the Brussels Capital Region [69].
Podľa sťažovateľov sa región Brusel – hlavné mesto de facto rozhodol prevziať úlohu príslušných bruselských obcí, pokiaľ ide o náhradu deficitu nemocníc IRIS.
In addition, the complaint adds that since 2003 the Brussels Capital Region itself also allegedly granted special subsidies to the municipalities [70] (i.e. up to EUR 10 million annually), which were allegedly intended to be passed on as aid for the IRIS-H.
Sťažovatelia najmä uvádzajú zásahy Bruselského regionálneho fondu refinancovania obecných pokladníc (Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales, ďalej len „FRBRTC“), ktorý vytvoril región Brusel – hlavné mesto [69].
While the complainants do not put into doubt the competence of the Brussels Capital Region towards these municipalities they consider that what they qualify as regional financing of the IRIS-H goes beyond what is envisaged by the deficit cover as specified by Article 109 of the LCH (see also recital 47).
Navyše tvrdia, že aj samotný región Brusel – hlavné mesto poskytoval obciam osobitné dotácie [70] (do výšky 10 miliónov EUR každý rok od roku 2003), ktoré boli podľa nich nemocniciam IRIS vyplácané vo forme pomoci.
The complainants argue that the IRIS-H benefited significantly from regional financing awarded to the municipalities in which they are located and that this financing cannot be justified on the basis of the provisions of the LCH.
Sťažovatelia síce nespochybňujú právomoci regiónu Brusel – hlavné mesto voči týmto obciam, domnievajú sa však, že to, čo označujú za regionálne financovanie nemocníc IRIS, presahuje to, čo sa stanovuje v článku 109 LCH v súvislosti s pokrytím deficitu (pozri odôvodnenie 47).
The complainants did not refer to the deficit cover obligation in Article 46 of the bylaws of the IRIS-H.
Sťažovatelia tvrdia, že nemocnice IRIS vo veľkej miere využili regionálne finančné prostriedky poskytnuté obciam, v ktorých sa nachádzajú, a že tieto finančné prostriedky nemožno odôvodniť na základe ustanovení LCH.
Finally, the complainants referred to approximately EUR 100 million being awarded via the FRBRTC in the context of the restructuring of the Brussels public hospitals which led to the creation of the IRIS-H (see also Section 2.2).
Sťažovatelia nepoukazujú na povinnosť náhrady deficitu stanovenú v článku 46 štatútu nemocníc IRIS.
The complainants allege that this operation would have resulted in overcompensation of the IRIS-H.
Sťažovatelia napokon poukazujú na udelenie finančných prostriedkov vo výške približne 100 miliónov EUR prostredníctvom FRBRTC v rámci reštrukturalizácie bruselských verejných nemocníc, ktorá viedla k zriadeniu nemocníc IRIS (pozri aj oddiel 2.2).
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
Sťažovatelia tvrdia, že táto operácia spôsobila nadmernú náhradu nemocníc IRIS.
The Commission's 2009 decision
DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA
As recalled above (see recital 5), on 28 October 2009, the Commission adopted a no objections decision [71], concluding that the public financing of the IRIS-H in the Brussels Capital Region constituted State aid compatible with the internal market as compensation for the provision of services of general economic interest.
Rozhodnutie Komisie z roku 2009
The Commission based this decision on the 2005 SGEI Decision as well as directly on Article 86(2) EC Treaty (now Article 106(2) TFEU).
Ako sa uvádza skôr v texte (pozri odôvodnenie 5), 28. októbra 2009 sa Komisia rozhodla nevzniesť námietky [71], pričom dospela k záveru, že verejné financovanie nemocníc IRIS v regióne Brusel – hlavné mesto predstavovalo štátnu pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom ako náhradu za poskytovanie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu.
In its decision, the Commission considered that the IRIS-H were entrusted with three hospital public service missions: first, the general hospital mission of all hospitals (public and private) under the LCH [72]; second, the obligation to treat any patient in all circumstances, including post-emergency [73]; and third the obligation to provide complete multi-site hospital care [74].
Toto rozhodnutie Komisie sa zakladá na rozhodnutí o službách všeobecného hospodárskeho záujmu z roku 2005, ako aj priamo na článku 86 ods. 2 Zmluvy o ES (článok 106 ods. 2 ZFEÚ).
In addition, the Commission concluded that the IRIS-H were entrusted with the non-hospital public service mission of providing social assistance together with medical care [75].
Vo svojom rozhodnutí Komisia dospela k záveru, že nemocnice IRIS boli poverené tromi nemocničnými úlohami vo verejnom záujme: v prvom rade, všeobecnou nemocničnou úlohou, ktorú musia plniť všetky nemocnice (verejné alebo súkromné) v súlade s LCH [72]; po druhé, povinnosťou poskytovať starostlivosť každému pacientovi za každých okolností vrátane situácií, ktoré nie sú naliehavé [73]; po tretie, povinnosťou poskytovať kompletnú nemocničnú starostlivosť na viacerých miestach [74].
Finally, reference was also made to a bilingualism obligation [76].
Komisia navyše dospela k záveru, že nemocnice IRIS boli poverené mimonemocničnou úlohou vo verejnom záujme spočívajúcou v poskytovaní nielen lekárskej starostlivosti, ale aj sociálnej pomoci [75].
These missions were considered to have been entrusted to the IRIS-H via the LCH, the Loi CPAS, the IRIS strategic plans, and finally a convention signed by the IRIS-H and the CPAS.
V rozhodnutí sa napokon odkazuje na povinnosť spočívajúcu v poskytovaní starostlivosti v dvoch jazykoch [76].
The Commission further considered that the compensation parameters were established ex ante [77] and that sufficient procedures for preventing and correcting overcompensation were in place [78].
Usúdilo sa, že nemocnice IRIS boli poverené týmito úlohami na základe LCH, zákona o CPAS, strategických plánov siete IRIS a napokon dohody podpísanej nemocnicami IRIS a CPAS.
Finally, the Commission was also satisfied that the IRIS-H kept separate accounts for hospital and non-hospital activities [79], which in turn ensured the absence of cross-subsidisation of commercial non-SGEI activities of the IRIS-H [80].
Komisia zároveň usúdila, že parametre na výpočet náhrady sa stanovili ex ante [77] a že sa zaviedli dostatočné postupy na zabránenie nadmerným náhradám a na ich nápravu [78].
The Commission also assessed whether the IRIS-H had been overcompensated in the past (i.e. between 1996 and 2007) [81], reaching the conclusion that this had not been the case [82].
Komisia rovnako s uspokojením poznamenala, že nemocnice IRIS viedli oddelené účty pre nemocničné a mimonemocničné činnosti [79], čím zaistili, že nedošlo ku krížovým dotáciám obchodných činností (iných ako služieb všeobecného hospodárskeho záujmu) nemocníc IRIS [80].
Apart from assessing the financing measures as a whole, the Commission also examined an alleged mechanism of advances.
Komisia zároveň preskúmala, či bola nemocniciam IRIS v minulosti udelená nadmerná náhrada (t. j. v období rokov 1996 – 2007) [81], a dospela k záveru, že tomu tak nebolo [82].
Since the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was regularly only paid out with a long delay of up to 10 years, the IRIS-H allegedly received an advance on these outstanding payments through the FRBRTC.
Okrem posúdenia všetkých opatrení financovania Komisia zároveň preskúmala údajný mechanizmus záloh.
The Commission concluded that since these alleged advances would in any event have to be repaid once the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was paid, they could not lead to overcompensation of the IRIS-H [83].
Vzhľadom na to, že náhrada podľa článku 109 LCH bola pravidelne poskytovaná so značným oneskorením, ktoré trvalo až 10 rokov, nemocnice IRIS dostávali zálohu tejto neuhradenej platby prostredníctvom FRBRTC.
The 2012 annulment judgment of the General Court
Komisia dospela k záveru, že pokiaľ mali byť tieto údajné zálohy v každom prípade vrátené po zaplatení náhrady deficitu v súlade s článkom 109 LCH, nemohli viesť k nadmernej náhrade nemocníc IRIS [83].
In response to the Commission's 2009 decision, the complainants launched an action for annulment of that decision in front of the General Court [84].
Rozsudok Všeobecného súdu o zrušení z roku 2012
The complainants argued that the Commission violated the complainant's procedural rights by not opening the formal investigation procedure, as the Commission should have noted serious difficulties in the examination at issue [85].
V reakcii na rozhodnutie Komisie z roku 2009 sťažovatelia podali na Všeobecný súd žalobu o zrušenie tohto rozhodnutia [84].
In its judgment of 7 November 2012 in case T-137/10, the General Court annulled the Commission's 2009 decision, concluding that the Commission was obliged to open the formal investigation procedure [86].
Sťažovatelia uviedli, že Komisia porušila ich procesné práva tým, že nezačala formálne vyšetrovacie konanie, v rámci ktorého mala rozhodnúť o existencii závažných problémov [85].
The General Court first considered whether the IRIS-H had been entrusted with clearly-defined public service missions [87].
Vo svojom rozsudku zo 7. novembra 2012 vo veci T-137/10 Všeobecný súd zrušil rozhodnutie Komisie z roku 2009 a dospel k záveru, že Komisia bola povinná začať formálne vyšetrovacie konanie [86].
At the outset, the General Court noted that all parties agreed that the LCH entrusted all hospitals, public and private, with a general hospital public service mission [88].
Všeobecný súd sa najprv zaoberal otázkou, či boli nemocnice IRIS poverené jasne vymedzenými úlohami vo verejnom záujme [87].
It was thus only in doubt whether the Commission had erred in finding, in the preliminary examination, that the IRIS-H were entrusted with additional hospital and non-hospital public service missions [89].
Následne uviedol, že všetky zainteresované strany sa zhodli na tom, že všetky nemocnice, verejné aj súkromné, boli podľa LCH poverené všeobecnou nemocničnou službou vo verejnom záujme [88].
The General Court concluded that there were doubts whether the provisions relied on by the Commission in its decision were sufficient to entrust the IRIS-H with the additional missions to treat all patients in all circumstances [90], to provide multi-site hospital care [91], and to provide additional social services [92].
Jediná pochybnosť sa teda týkala toho, či Komisia v rámci svojho predbežného preskúmania dospela k nesprávnemu záveru, že nemocnice IRIS boli poverené nemocničnými a mimonemocničnými dodatočnými úlohami vo verejnom záujme [89].
In addition, with respect to the alleged mission to provide multi-site hospital care, the General Court pointed out that it was not clear how that mission differed from the general programming and operational requirements applicable to all hospitals subject to the LCH [93].
Všeobecný súd dospel k záveru, že existovali pochybnosti o tom, či ustanovenia, o ktoré sa opieralo rozhodnutie Komisie, boli postačujúce na to, aby na základe nich nemocnice IRIS vykonávali dodatočné úlohy spočívajúce v zabezpečovaní starostlivosti každému pacientovi za každých okolností [90], poskytovaní nemocničnej starostlivosti na viacerých miestach [91] a zaisťovaní dodatočných sociálnych služieb [92].
Secondly, the General Court examined whether the Commission had demonstrated the existence of clear compensation parameters [94].
Okrem toho, pokiaľ ide o údajnú úlohu spočívajúcu v poskytovaní nemocničnej starostlivosti na viacerých miestach, Všeobecný súd poznamenal, že bolo ťažké rozpoznať, v čom sa táto úloha líšila od všeobecných požiadaviek plánovania a fungovania, ktoré sa vzťahujú na všetky nemocnice podliehajúce LCH [93].
As regards the hospital missions, the General Court addressed the deficit compensation mechanism under Article 109 LCH [95] — while noting that this mechanism was explicitly not challenged by the complainant [96] — and the alleged regional financing mechanism through the FRBRTC established in order to advance temporarily the amounts needed to make up the deficits of the IRIS-H before the deficit cover under Article 109 LCH takes effect [97].
Všeobecný súd sa ďalej zaoberal otázkou, či Komisia preukázala existenciu jasných parametrov na výpočet náhrady [94].
With respect to Article 109, the General Court found that the complainants had not put forward any arguments affecting the Commission's positive assessment thereof [98].
Pokiaľ ide o nemocničné úlohy, Všeobecný súd sa zameral na mechanizmus náhrady deficitu založený na článku 109 LCH [95], pričom zdôraznil, že sťažovatelia tento mechanizmus nespochybnili [96].
Regarding the alleged advances paid out via the FRBRTC mechanism, however, the General Court concluded that the Commission had not identified any parameters for the calculation of those advances [99], thus evincing an incomplete examination of these advances [100].
Takisto sa zameral na údajný mechanizmus regionálneho financovania prostredníctvom FRBRTC, ktorý sa zaviedol s cieľom dočasne vyplácať potrebné sumy vo forme záloh na pokrytie deficitov nemocníc IRIS predtým, ako nadobudne účinnosť opatrenie spočívajúce v pokrytí deficitu podľa článku 109 LCH [97].
The General Court added that the Commission contradicted its decision when it claimed, in the hearings, that the FRBRTC was only a mechanism by which the Brussels Capital Region financed the Brussels communes, but not the IRIS-H [101].
Pokiaľ ide o článok 109, Všeobecný súd rozhodol, že sťažovatelia neuviedli nijaké dôkazy, ktoré by mali vplyv na pozitívne posúdenie tohto článku zo strany Komisie [98].
With regards to the public financing in favour of the IRIS-H's alleged additional social mission [102], the General Court observed that this financing apparently again originated from the FRBRTC, which had concluded an agreement with the relevant Brussels communes to grant them a special subsidy with a view to enabling the communes to finance the social missions performed by the IRIS-H [103].
Naopak, pokiaľ ide o údajné zálohy vyplácané prostredníctvom mechanizmu FRBRTC, Všeobecný súd dospel k záveru, že Komisia neurčila parametre na výpočet týchto záloh [99] a dôkladne tieto zálohy nepreskúmala [100].
The General Court concluded that this agreement did not specify the prior compensation parameters relating to the alleged additional social missions of the IRIS-H [104].
Všeobecný súd dodal, že Komisia si protirečila, keď na pojednávaniach tvrdila, že FRBRTC predstavoval výlučne mechanizmus, na základe ktorého región Brusel – hlavné mesto financoval bruselské obce, a nie nemocnice IRIS [101].
Next, the General Court considered whether the Commission had demonstrated the existence of procedures for avoiding overcompensation and the absence of overcompensation [105].
Pokiaľ ide o verejné financovanie na podporu údajnej dodatočnej sociálnej úlohy nemocníc IRIS [102], Všeobecný súd zdôraznil, že aj v tomto prípade tieto finančné prostriedky pravdepodobne pochádzali z FRBRTC, ktorý uzavrel dohodu s dotknutými bruselskými obcami s cieľom udeliť im osobitnú dotáciu a umožniť im tak financovať sociálne úlohy, ktorými boli poverené nemocnice IRIS [103].
The General Court first found that the LCH provides for sufficient safeguards to ensure that the procedure pursuant to Article 109 LCH does not lead to overcompensation [106].
Všeobecný súd dospel k záveru, že v tejto dohode sa nespresňovali vopred stanovené parametre na výpočet náhrady, ktoré sú spojené s údajnými dodatočnými sociálnymi úlohami nemocníc IRIS [104].
It concluded further that the Commission had not established that with respect to the alleged advance payments by the municipalities that a similar mechanism existed [107], pointing in particular to the apparent lack of a legal obligation of the IRIS-H to repay these advances once the Article 109 LCH deficit-financing was received [108].
Všeobecný súd sa ďalej zaoberal otázkou, či Komisia preukázala existenciu postupu na zabránenie nadmernej náhrade a neexistenciu nadmernej náhrady [105].
With respect to the special subsidy referred to by the Commission as financing the additional social mission, the General Court concluded that the assessment made by the Commission of the procedure for avoiding overcompensation in connection with the funding of the social missions was inadequate [109].
Všeobecný súd najprv dospel k záveru, že LCH poskytoval dostatočné záruky na zabezpečenie toho, že postup uvedený v príslušnom článku 109 neviedol k nadmerným náhradám [106].
With respect to the question of whether the IRIS-H had been overcompensated in practice [110], the General Court merely remarked that the scope of the analysis was very broad, covering all the financial results of the IRIS-H over a period of more than a decade [111].
Dospel tiež k názoru, že Komisia nepreukázala existenciu podobného mechanizmu v súvislosti s údajným vyplácaním záloh zo strany obcí [107], a zdôraznil predovšetkým, že zjavne neexistuje právna povinnosť pre nemocnice IRIS, na základe ktorej musia tieto zálohy splatiť po tom, čo dostanú finančné prostriedky na pokrytie ich deficitu v zmysle článku 109 LCH [108].
Without concluding specifically on the Commission's finding that there had been no overcompensation, the General Court considered that the breadth and complexity of the assessment made by the Commission constituted, in themselves, support for the complainant's arguments alleging the existence of serious difficulties [112].
Pokiaľ ide o osobitné dotácie, ktorými sa podľa Komisie financuje dodatočná sociálna úloha, Všeobecný súd dospel k záveru, že posúdenie opatrení umožňujúcich vyvarovať sa nadmernej náhrady v rámci financovania sociálnych úloh vykonané Komisiou nebolo dostatočné [109].
Finally, the complainants argued that the Commission should have taken the criterion of economic efficiency of the SGEI provider into account in its assessment [113].
Pokiaľ ide o otázku, či nemocnice IRIS v praxi využili nadmernú náhradu [110], Všeobecný súd jednoducho poznamenal, že rozsah analýzy bol veľmi široký a zahŕňal všetky finančné výsledky nemocníc IRIS v období dlhšom ako desať rokov [111].
The General Court however rejected that argument and concluded that:
Bez toho, aby konkrétne rozhodol o závere Komisie, na základe ktorého nešlo o nadmernú náhradu, Všeobecný súd rozhodol, že samotný rozsah a zložitosť posúdenia vykonaného Komisiou sú samé osebe známkou svedčiacou v prospech tvrdenia sťažovateľov založeným na existencii vážnych ťažkostí [112].
he criterion linked to the economic efficiency of an undertaking in supplying the SGEI is unconnected with the assessment of the compatibility of State aid in the light of Article 86(2) EC [now: Article 106(2) TFEU], and the choice made by the national authorities relating to the economic efficiency of the public operator cannot therefore be criticised in that regard’ [114].(64) Summarizing its findings, the General Court stated that:
Sťažovatelia napokon uviedli dôkaz, podľa ktorého mala Komisia v rámci svojho posúdenia zohľadniť kritérium ekonomickej účinnosti poskytovateľa služieb všeobecného hospodárskeho záujmu [113].
‘The [complainant] has presented a body of consistent evidence showing the existence of serious doubts as to the compatibility of the measures under examination in the light of the criteria relating to the applicability of Article 86(2) EC [now: Article 106(2) TFEU] concerning, first, the existence of a clearly defined mandate relating to the hospital and social public service missions specific to the IRIS hospitals, second, the existence of previously established compensation parameters and, third, the existence of procedures for avoiding overcompensation in the funding of the public service missions […]’ [115].4.3.
Všeobecný súd však tento dôkaz zamietol a dospel k záveru, že:
The Commission's opening decision of 1 October 2014 [116]
„kritérium súvisiace s ekonomickou účinnosťou podniku v rámci poskytovania služieb všeobecného hospodárskeho záujmu nepodlieha posúdeniu zlučiteľnosti štátnej pomoci so zreteľom na článok 86 ods. 2 ES (článok 106 ods. 2 ZFEÚ), pričom teda rozhodnutie vnútroštátnych orgánov týkajúce sa ekonomickej účinnosti prevádzkovateľa nemožno v tejto súvislosti napadnúť.“ [114] (64) Zhrnutím svojich záverov Všeobecný súd uviedol, že: