natgillin/translations-raw huggingface dataset:
THE JUDGMENTS OF THE CONSIGLIO DI STATO
Uvedený rozsudok presne nevymedzuje, na základe ktorého právneho aktu a v akej forme boli uložené záväzky služby vo verejnom záujme, ale zdôrazňuje, že podniku, ktorý prevádzkuje služby vo verejnom záujme, nemožno uprieť jeho nárok na vrátenie skutočných nákladov, ktoré mu vznikli pri poskytovaní tejto služby.
By judgment of 27 July 2009 (Sentenza No 4683/09), the Consiglio di Stato upheld the appeal by Buonotourist against the judgment of the Regional Administrative Court in Salerno and concluded that Buonotourist was entitled to receive additional compensation for the public service it had carried out in accordance with Articles 6, 10 and 11 of Regulation (EEC) No 1191/69.
Consiglio di Stato ďalej usúdil, že spoločnosť Buonotourist mala nárok na náhradu za služby vo verejnom záujme aj v prípade neexistencie predchádzajúcej žiadosti o zrušenie záväzkov služby vo verejnom záujme.
That judgment does not precisely define from which legal act and in what form the PSOs were imposed, but stresses that an undertaking operating a public service cannot be denied its claim for repayment of the costs effectively incurred in performing that service.
Podľa Consiglio di Stato presnú výšku dodatočnej náhrady dlhovanej spoločnosti Buonotourist mal stanoviť región na základe spoľahlivých údajov z účtovníctva spoločnosti, z ktorých vyplýva rozdiel medzi nákladmi na tú časť činností spoločnosti Buonotourist, ktoré súvisia so záväzkami služby vo verejnom záujme, a zodpovedajúcimi príjmami.
The Consiglio di Stato further considered that Buonotourist was entitled to receive public service compensation even in the absence of a prior request for the elimination of the PSOs.
Zástupcovia regiónu však tvrdili, že neboli schopní tak urobiť vzhľadom na nedostatok jasných a spoľahlivých údajov.
According to the Consiglio di Stato, the precise amount of the additional compensation owed to Buonotourist had to be determined by the Region on the basis of reliable data taken from the accounts of the company, showing the difference between the costs attributable to the portion of Buonotourist’s activities associated with the PSO and the corresponding revenues.
Uznesením (ordinanza) č. 8737/2010 z 13. decembra 2010 Consiglio di Stato menoval odborníka na stanovenie presnej výšky dodatočnej náhrady.
However, the Region claimed that it was unable to do so, due to a lack of clear and reliable data.
Podľa talianskych orgánov tento odborník takisto nebol schopný určiť sumu, ktorá sa mala vyplatiť ako náhrada.
By order (ordinanza) No 8737/2010 of 13 December 2010, the Consiglio di Stato appointed an expert to undertake that task.
Uznesením (ordinanza) č. 5880/2011 zo 7. novembra 2011 Consiglio di Stato menoval druhého odborníka (ďalej len „druhý odborník“).
According to the Italian authorities, that expert was also unable to determine the amount to be compensated.
Z bodu 9 rozsudku Consiglio di Stato (giudizio per l’ottemperanza) č. 5650/2012 zo 7. novembra 2012 podľa všetkého vyplýva, že obidvaja odborníci vylúčili existenciu práva na náhradu podľa článku 10 nariadenia (EHS) č. 1191/69 (t. j. záväzku prevádzkovať alebo dopravovať), obidvaja však po uplatnení vzorca uvedeného v článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 (tarifný záväzok) dospeli k záveru, že náhrada nákladov, ktoré znášala spoločnosť Buonotourist, za roky 1998, 1999 a 2000 nebola dostatočná.
By order (ordinanza) No 5880/2011 of 7 November 2011, the Consiglio di Stato appointed a second expert (‘the second expert’).
Odborníci preto implicitne predpokladali, že tarifný záväzok bol spoločnosti Buonotourist uložený regiónom.
It appears from paragraph 9 of the judgment of the Consiglio di Stato (giudizio per l’ottemperanza) No 5650/2012 of 7 November 2012 that both experts excluded the existence of a right to compensation pursuant to Article 10 of Regulation (EEC) No 1191/69 (i.e. obligation to operate or carry), but both concluded that Buonotourist was undercompensated for 1998, 1999 and 2000 as a result of the application of the formula provided in Article 11 of Regulation (EEC) No 1191/69 (tariff-related obligation).
Napriek tomu, zatiaľ čo prvý odborník dospel k záveru, že na výpočet dodatočných nákladov, ktoré podnik znášal v dôsledku tarifných nákladov, by nebolo vhodné použiť „indukčnú metódu“, a odporučil výpočet dodatočnej náhrady ex aequo et bono, druhý odborník vypočítal sumu, ktorú mal región spoločnosti vyplatiť ako náhradu, práve pomocou takejto „indukčnej metódy“ a uviedol, že Consiglio di Stato rozhodol, že použitie zvolenej „indukčnej metódy“ treba považovať za definitívne, keďže sa už použila v rôznych rozsudkoch a nikdy nebola spochybnená.
Implicitly, the experts thus assumed that a tariff obligation had been imposed on Buonotourist by the Region.
Druhý odborník napriek všetkému nebol schopný vypočítať náhradu podľa článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 vzhľadom na chýbajúce základné údaje o predpokladanom, ako aj skutočnom počte merných dopravných jednotiek.
However, while the first expert concluded that it would have been inappropriate to use an ‘inductive method’ to calculate the additional costs borne by the undertaking due to tariff costs and recommended calculating the additional compensation by means of equity appreciation (in via equitativa), the second expert calculated the sum to be compensated by the Region to the company through the use of such an ‘inductive method’, observing that the Consiglio di Stato held that the choice of the ‘inductive method’ was to be considered definitive, having been used in various judgments without being challenged.
Druhý odborník preto vypočítal možnú výšku náhrady, ktorá sa mala vyplatiť, ako rozdiel medzi potenciálnymi príjmami, ktoré by spoločnosť mohla dosiahnuť prostredníctvom poskytovania služby na komerčnom základe (podľa odhadu) a výškou skutočných príjmov a vyplatených verejných príspevkov.
The second expert was nevertheless unable to calculate the compensation pursuant to Article 11 of Regulation (EEC) No 1191/69 due to a lack of essential data on both the anticipated and the actual number of units of measure of transport.
Pre spoločnosť Buonotourist tieto výpočty viedli k sume nedostatočnej náhrady iba za roky 1998, 1999 a 2000 v celkovej výške 1 111 572 EUR vrátane úrokov.
The second expert therefore calculated the possible amount of undercompensation as the difference between the potential revenues that the company could have obtained by operating the service on a commercial basis (estimate) and the sum of the actual revenues and the public contributions received.
Odborník dospel k záveru, že táto suma by sa mohla považovať za sumu, ktorú predstavovala nedostatočná náhrada.
For Buonotourist, those calculations result in an undercompensation for 1998, 1999 and 2000 only, totalling EUR 1 111 572 including interest.
Práve táto dodatočná náhrada pre spoločnosť Buonotourist, ktorú jej vyplatil región na základe rozsudku č. 5650/2012, predstavuje neoznámené opatrenie a predmet tohto rozhodnutia.
The expert concluded that this amount could be taken as the amount of undercompensation.
DODATOČNÉ INFORMÁCIE/PRIPOMIENKY, KTORÉ POSKYTLI TALIANSKE ORGÁNY
Payment of this sum was made by the Region to Buonotourist on 21 December 2012.
Na základe týchto koncesií mala spoločnosť výlučné právo poskytovať príslušné služby.
It is the payment of that additional compensation by the Region to Buonotourist as a consequence of judgment No 5650/2012 that constitutes the non-notified measure and the subject matter of this Decision.
Talianske orgány ďalej tvrdia, že spoločnosť Buonotourist žiadala o koncesie na poskytovanie služieb na príslušných trasách od regiónu v každom roku posudzovaného obdobia a že v týchto koncesiách sa vždy uvádzalo, že služby sa poskytujú v celom rozsahu na riziko predmetných podnikov a konkrétne „bez toho, aby poskytnutie služby predstavovalo právo na dotáciu alebo náhradu akéhokoľvek druhu“.
ADDITIONAL INFORMATION/OBSERVATIONS PROVIDED BY THE ITALIAN AUTHORITIES
Talianske orgány poskytli kópiu vzoru koncesnej zmluvy z roku 1972/1973, ktorá sa týkala iného podniku (ďalej len „vzor koncesnej zmluvy“), a potvrdili, že išlo o rovnakú zmluvu, aká sa použila v prípade spoločnosti Buonotourist v posudzovanom období.
According to the Italian authorities, Buonotourist, like other providers of regional scheduled bus transport services, operated on the basis of provisional licences (concessions) which had to be renewed annually upon the request of the company.
Talianske orgány však neposkytli žiadne koncesné zmluvy, ktoré v skutočnosti uzavreli so spoločnosťou Buonotourist počas posudzovaného obdobia.
Those concessions provided the company with the exclusive right to provide the relevant services.
Talianske orgány tvrdia, že na základe týchto koncesií mohla spoločnosť Buonotourist kedykoľvek navrhnúť nahradenie foriem dopravy, ktoré mala používať, alebo požiadať o zrušenie všetkých svojich záväzkov služby vo verejnom záujme alebo ich časti, ak jej takéto záväzky spôsobili hospodársku nevýhodu, ale že spoločnosť si toto právo nikdy neuplatnila.
The Italian authorities further maintain that Buonotourist requested concessions to provide services on the relevant routes from the Region in each year of the period under review and that those concessions always stipulated that the services were carried out entirely at the risk of the undertakings in question and, specifically, ‘without the performance of the service constituting a right to a subsidy or compensation of any kind’.
Talianske orgány ďalej tvrdia, že spoločnosť nikdy neinformovala región o tom, že znáša hospodárske nevýhody alebo že plní záväzky, ktoré by nevykonávala, keby ju k tomu nezaväzoval záväzok služby vo verejnom záujme.
The Italian authorities provided a copy of a sample concession contract concerning another undertaking (‘the sample concession contract’) from 1972/73 attesting that it was the same as the one used with Buonotourist for the period under review.
Napokon, podľa talianskych orgánov spoločnosť Buonotourist nikdy nepožiadala o zrušenie záväzku služby vo verejnom záujme, ako sa požaduje v článku 4 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 1191/69.
However, the Italian authorities did not provide any concession contracts actually concluded with Buonotourist during the period under review.
Podľa talianskych orgánov verejné príspevky poskytnuté spoločnosti Buonotourist v minulosti boli založené na metodike štandardných nákladov, vypočítané na základe určitých parametrov stanovených v regionálnom zákone č. 16/1983, ako napríklad počet udelených kilometrov vo vzťahu k najazdeným kilometrom, počet zamestnancov a autobusov, ktorý sa líši v závislosti od druhu vykonávanej služby (služby poskytované v meste, v horskom alebo kopcovitom teréne), právne a ekonomické zaobchádzanie so zamestnancami, veľkosť podniku a náklady na autobusy.
The Italian authorities maintain that under those concessions Buonotourist was free to propose the substitution of the forms of transport to be used by it or to apply for the termination in whole or in part of its PSOs where such obligations entailed an economic disadvantage to it, but that the company never exercised that right.
Talianske orgány takisto vyjadrujú pochybnosť o tom, či spoločnosť Buonotourist preukázala, že účinne a správne vykonávala záväzky služby vo verejnom záujme v súlade s nariadením (EHS) č. 1191/69, a tvrdia, že spoločnosť Buonotourist nevyužívala systém oddelených účtov, ako sa požaduje v článku 1 ods. 5 uvedeného nariadenia.
The Italian authorities further allege that the company never informed the Region that it was suffering economic disadvantages or that it was carrying out obligations that it would not have performed if not obliged to do so under a PSO.
VÝŠKA NÁHRADY
Finally, according to the Italian authorities, Buonotourist never requested the termination of the PSO as required by Article 4(1) of Regulation (EEC) No 1191/69.
Ako je vysvetlené v odôvodnení 15, Consiglio di Stato menoval dvoch odborníkov, aby určili dodatočnú náhradu, ktorú región dlhoval spoločnosti Buonotourist na základe článkov 6, 10 a 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69.
According to the Italian authorities, the public contributions granted to Buonotourist in the past were based on standard cost methodology, calculated on the basis of certain parameters established in Regional Law No 16/1983, such as the number of kilometres awarded vis-à-vis the kilometres travelled, the number of employees and buses, which vary depending on the type of service performed (urban, mountain, hill services), the legal and economic treatment of employees, the size of the undertaking, and the costs of the buses.
Dňa 27. septembra 2012 títo dvaja odborníci vydali príslušné správy, ale iba druhý odborník bol schopný vypočítať dodatočnú náhradu, ktorú región dlhoval spoločnosti Buonotourist (ďalej len „správa“).
The Italian authorities also doubt whether Buonotourist has demonstrated that it had efficiently and correctly operated the PSOs in accordance with Regulation (EEC) No 1191/69 and submit that Buonotourist did not have an account separation system as required by Article 1(5) of that Regulation.
Druhý odborník vo svojej správe často poukazuje na to, že zmluvné strany predložili údaje, ktoré sa nezhodujú alebo ktoré neboli dostatočne presné a poskytovali iba približné informácie.
AMOUNT OF COMPENSATION
Druhý odborník najmä poznamenáva, že zmluvné strany poskytli protichodné listinné dôkazy týkajúce sa náhrady vyplatenej v minulosti.
As explained in recital 15, the Consiglio di Stato appointed two experts to determine the additional compensation owed to Buonotourist by the Region on the basis of Articles 6, 10 and 11 of Regulation (EEC) No 1191/69.
V rozpore s tvrdením talianskych orgánov druhý odborník konštatuje, že spoločnosť Buonotourist viedla pre svoje činnosti verejnej a súkromnej dopravy oddelené účty, ale vysvetľuje, že by nebolo možné overiť, či boli náklady správne pridelené k jednej alebo druhej oblasti činnosti.
On 27 September 2012, the two experts each issued their respective reports, but only the second expert was able to calculate the additional compensation due to Buonotourist by the Region (‘the report’).
Druhý odborník ďalej vysvetľuje, že nebolo možné získať spoľahlivé údaje o nákladoch, ktoré by nevznikli v prípade zrušenia záväzku služby vo verejnom záujme – ani s použitím „indukčnej metódy“, ktorú nariadil Consiglio di Stato.
In the report, the second expert frequently reiterates that the parties submitted data that did not match or that were not precise enough, constituting only an approximation.
Druhý odborník preto dospel k záveru, že nebolo možné určiť dodatočnú náhradu za záväzok prevádzkovať alebo dopravovať vypočítanú na základe článku 10 nariadenia (EHS) č. 1191/69.
In particular, the second expert observes that the parties have provided contradictory documentary evidence regarding the compensation paid in the past.
Pokiaľ ide o dodatočnú náhradu vo vzťahu k tarifným záväzkom – článok 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 – druhý odborník uznáva, že z dôvodu chýbajúcich a/alebo nespoľahlivých údajov nemohla byť vypočítaná na základe odseku 1 uvedeného ustanovenia.
In contrast to the claim made by the Italian authorities, the second expert notes that Buonotourist kept separate accounts for its public and private transport activities, but explains that no verification could be made of the correct imputation of some costs to the one or the other sector of activity.
Preto sa použila „indukčná metóda“, ktorú nariadil Consiglio di Stato.
The second expert further explains that it was not possible to acquire reliable data on the costs that would not have been incurred in case of termination of the PSO — even using the ‘inductive method’ prescribed by the Consiglio di Stato.
V článku 11 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa okrem iného stanovuje, že výška náhrady sa v prípade tarifného záväzku rovná rozdielu medzi nasledujúcimi dvoma čiastkami:
Accordingly, the second expert concluded that no additional compensation for the obligation to operate or carry, calculated on the basis of Article 10 of Regulation (EEC) No 1191/69 could be determined.
Prvá čiastka sa rovná rozdielu medzi súčinom predpokladaného počtu merných dopravných jednotiek a:
As regards additional compensation in relation to tariff obligations — Article 11 of Regulation (EEC) No 1191/69 — the second expert acknowledges that it could not be calculated on the basis of paragraph 1 of that provision, because of missing and/or unreliable data.
buď najvýhodnejšej existujúcej sadzby, ktorej by sa užívatelia mohli domáhať, ak by dotknutý záväzok neexistoval;
Therefore, the ‘inductive method’ prescribed by the Consiglio di Stato was applied.
alebo, kde nie je takáto sadzba, sadzby, ktorú by podnik uplatňoval pri obchodnom vedení, ak by bral do úvahy svoje prevádzkové náklady a stav na trhu na jednej strane;
Article 11 of Regulation (EEC) No 1191/69 provides, inter alia, that the amount of the compensation must, in the case of a tariff obligation, be equal to the difference between the following two amounts.
a súčinom skutočného počtu merných dopravných jednotiek a sadzby stanovenej na posudzované obdobie.
The first amount is equal to the difference between, on the one hand, the product of the anticipated number of units of measure of transport and:
Druhá čiastka sa rovná rozdielu medzi nákladmi, ktoré by vznikli uplatnením buď najvýhodnejšej existujúcej sadzby, alebo sadzby, ktorú by podnik uplatnil pri obchodnom vedení a nákladmi, ktoré by vznikli, keby sa uplatňovala povinná sadzba.
either the most favourable existing rate which might be claimed by users if the obligation in question did not exist,
Vzhľadom na nedostatok údajov potrebných na stanovenie týchto súm vypočítal druhý odborník výšku dlhovanej náhrady ako rozdiel medzi týmito dvomi sumami takto:
or where there is no such rate, the rate which the undertaking, operating on a commercial basis and taking into account both the costs of the operation in question and the state of the market, would have applied,
Vzhľadom na chýbajúce údaje o predpokladanom a skutočnom počte merných dopravných jednotiek sa prvá suma rovná sume potrebnej na pokrytie skutočných nákladov (alebo „štandardných nákladov“, ak sú nižšie), mínus príjmy z uskutočnenej dopravy.
and, on the other hand, the product of the actual number of units of measure of transport and the rate imposed for the period under consideration.
Pokiaľ ide o druhú sumu, odborník usúdil, že by sa mala rovnať skutočným nákladom (alebo „štandardným nákladom“, ak sú nižšie) mínus rozdiel medzi skutočnými nákladmi (alebo „štandardnými nákladmi“, ak sú nižšie) a výškou náhrady, ktorá už bola vyplatená.
The second amount is equal to the difference between the costs which would be incurred applying either the most favourable existing rate or the rate which the undertaking would have applied if operating on a commercial basis and the costs actually incurred under the obligatory rate.
Podľa druhého odborníka z uvedených výpočtov vyplýva, že počas posudzovaného obdobia spoločnosť Buonotourist mohla tvrdiť, že mala nárok na náhrady z dôvodu údajných tarifných záväzkov, ktoré jej boli uložené, iba za roky 1998, 1999 a 2000.
In the absence of the data required to determine those amounts, the second expert calculated the amount of compensation due as the difference between the two amounts as interpreted below.
DÔVODY NA ZAČATIE KONANIA
In the absence of the anticipated and the actual number of units of measure of transport, the first amount is equal to the amount necessary to cover the real costs (or the ‘standard costs’ if lower), minus the revenues obtained from the traffic carried.
Ako sa objasňuje v rozhodnutí o začatí konania, Komisia mala určité pochybnosti o zlučiteľnosti opatrenia s vnútorným trhom.
As regards the second amount, the expert considered that it should be equal to the real costs (or the ‘standard costs’ if lower) minus the difference between the real costs (or the ‘standard costs’ if lower) and the amount of compensation already received.
Po prvé, Komisia mala pochybnosti, či boli splnené štyri podmienky, ktoré stanovil Súdny dvor Európskej únie (ďalej len „SDEÚ“) vo svojej judikatúre vo veci Altmark.
The amount of undercompensation for those three years was calculated by the second expert to amount to EUR 838 593,21, to which legal interest of EUR 272 979,13 was added, resulting in additional compensation of EUR 1 111 572.
Odpoveď na otázku, či boli talianske orgány na základe článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69 skutočne vyňaté z povinnosti predbežnej notifikácie v tejto veci, teda závisí po prvé od toho, či región skutočne jednostranne uložil spoločnosti Buonotourist záväzok služby vo verejnom záujme, a po druhé od toho, či náhrada vyplatená v súvislosti s týmto záväzkom je v súlade s požiadavkami nariadenia (EHS) č. 1191/69.
It was this amount which the Consiglio di Stato ordered the Region to pay to Buonotourist, which it actually paid on 21 December 2012.
Komisia nemohla vyvodiť záver, či pri udelení náhrady spoločnosti Buonotourist boli splnené tieto podmienky.
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
Po tretie, Komisia mala pochybnosti, pokiaľ ide o možnú zlučiteľnosť opatrenia podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007.
As explained in the opening decision, the Commission had several doubts regarding the compatibility of the measure with the internal market.
Keby sa preukázalo, že nebola splnená aspoň jedna z podmienok na vyňatie z notifikačnej povinnosti podľa nariadenia (EHS) č. 1191/69 a keby sa muselo vykonať posúdenie podľa nariadenia (ES) č. 1370/2007, Komisia mala pochybnosti, či by v tomto prípade boli splnené podmienky uvedeného nariadenia.
First, the Commission questioned whether the four conditions laid down by the Court of Justice of the European Union (‘the CJEU’) in its Altmark case-law had been fulfilled.
PRIPOMIENKY TALIANSKA
Second, the Commission had doubts regarding the exemption from the notification obligation under Regulation (EEC) No 1191/69.
Talianske orgány na celoštátnej úrovni nepredložili žiadne pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania.
The question of whether Article 17(2) of Regulation (EEC) No 1191/69 indeed exempted the Italian authorities from prior notification in the present case thus depends, first, on whether a PSO was in fact unilaterally imposed on Buonotourist by the Region and, second, on whether the compensation paid pursuant to that obligation complies with the requirements of Regulation (EEC) No 1191/69.
Pripomienky predložil iba región Kampánia.
The Commission could not conclude whether the compensation awarded to Buonotourist fulfilled those conditions.
Po prvé, región predložil dokumentáciu, ktorá mala preukázať, že spoločnosť Buonotourist poskytovala v posudzovanom období „povolené služby“ na vlastné riziko, ako dodatočné služby k službám poskytovaným v rámci koncesie.
Third, the Commission had doubts regarding the possible compatibility of the measure under Regulation (EC) No 1370/2007 of the European Parliament and of the Council.
Zdá sa, napríklad, že spoločnosť Buonotourist poskytovala v posudzovanom období služby medziregionálnej a medzinárodnej autobusovej dopravy.
If it was confirmed that at least one of the conditions for exemption from notification pursuant to Regulation (EEC) No 1191/69 was not met and an assessment under Regulation (EC) No 1370/2007 had to be conducted, the Commission had doubts whether the conditions of that Regulation were complied with in the present case.
Okrem toho región vysvetlil, že spoločnosť Buonotourist viedla oddelené účtovníctvo iba z hľadiska služieb prenájmu a služieb autobusovej dopravy, pričom osobitne neevidovala „povolené služby“, ktoré poskytovala na vlastné riziko.
COMMENTS BY ITALY
Po druhé, región opätovne tvrdil, že počas posudzovaného obdobia nedošlo k žiadnemu jednostrannému uloženiu záväzkov služby vo verejnom záujme.
The Italian authorities at the national level did not provide any comments on the opening decision.
Zástupcovia regiónu uviedli, že spoločnosť podľa pravidiel, ktoré boli v tom čase platné, každoročne žiadala o obnovenie koncesných služieb a že žiadny z koncesných aktov neviedol k jednostrannému uloženiu záväzkov služby vo verejnom záujme.