natgillin/translations-raw huggingface dataset:
More specifically, they explain that the obligation to cover the deficit of the IRIS-H comes into effect as soon as the deficit occurs.
Belgické orgány zároveň poznamenávajú, že v článku 46 štatútu nemocníc IRIS sa vymedzuje konkrétna povinnosť, ktorá sa vzťahuje len na šesť obcí, ktoré zriadili nemocnice IRIS a ktoré sa rozhodli prekročiť minimálnu požadovanú úroveň stanovenú v článku 109 LCH a pokryť celý účtovný deficit nemocníc IRIS.
In contrast, the calculation of the Article 109 LCH deficit by the Federal Public Service for Public Health takes much longer (up to 10 years).
Vo svojej odpovedi belgické orgány tvrdia, že bruselské obce používajú výlučne osobitné dotácie s cieľom splniť si (čiastočne) svoju povinnosť spočívajúcu v pokrytí deficitu nemocníc IRIS.
However, the Belgian authorities argue that since the Article 109 LCH deficit is merely a part of the accounting deficit which is covered immediately under Article 46 of the IRIS-H bylaws, the IRIS-H are not paid any advances that might be classified as aid distinct from the deficit cover mechanism.
Ako sa podrobne uvádza ďalej v texte (pozri oddiel 7.3.5), náhrada deficitu sa uskutočňuje v niekoľkých fázach, pričom jednou z nich je prevod osobitných dotácií zo strany obce v prospech nemocnice IRIS, ale všetky tieto platby sa uskutočňujú na rovnakom základe, t. j. na základe záväzku obcí pokryť deficit.
Finally, the Belgian authorities repeat that the FRBRTC has provided financing to the municipalities which helped them to fulfil their deficit cover obligation which as explained above does not constitute a mechanism of advance payments.
Komisia zároveň požiadala o objasnenia, pokiaľ ide o údajný mechanizmus vyplácania záloh (podľa potreby), právny základ tohto mechanizmu a spôsob jeho fungovania, rozdiel v porovnaní s mechanizmom pokrytia deficitu a úlohu, ktorú v rámci tohto financovania zohráva FRBRTC (pozri odôvodnenie 93 rozhodnutia o začatí konania).
With regard to the measures to avoid overcompensation and the absence of overcompensation in fact (see recitals 95-97 of the opening decision), the Belgian authorities provide the following arguments.
Belgické orgány sa domnievajú, že neexistuje žiadny mechanizmus vyplácania záloh.
They first explain that the decisions to compensate the deficit are annual and are taken at a time when the estimated deficit for the respective year is known so that there is no risk of overcompensation.
Konkrétne vysvetľujú, že povinnosť pokryť deficit nemocníc IRIS nadobúda účinnosť po vzniku deficitu.
They add that the Belgian legal framework (among others the Law of 14 November 1983 and the Loi CPAS) allows the municipalities to ensure that the IRIS-H use the State aid correctly and to recover this aid in the event of non-compliance or overcompensation.
Podľa belgických orgánov sa totiž v článku 46 štatútu nemocníc IRIS odkazuje na účtovný deficit, ktorý je uvedený vo finančných údajoch nemocníc najneskôr šesť mesiacov po skončení účtovného obdobia.
In addition, to show the absence of overcompensation the Belgian authorities refer to several tables submitted to the Commission which contain the deficits and municipal interventions for each of the five IRIS-H over the period 1996-2014 (see also Section 7.3.5 for these figures).
Naopak, výpočet deficitu podľa článku 109 LCH federálnym verejným úradom verejného zdravia trvá podstatne dlhšie (až desať rokov).
As requested, in their reply the Belgian authorities also provide further clarification on the concept of pérennité (see recitals 102-103 of the opening decision).
Belgické orgány však tvrdia, že vzhľadom na to, že deficit podliehajúci článku 109 LCH jednoducho predstavuje časť účtovného deficitu okamžite uhradeného v súlade s článkom 46 štatútu nemocníc IRIS, tieto nemocnice nedostávajú zálohy, ktoré by sa mohli považovať za pomoc odlišnú od mechanizmu pokrytia deficitu.
According to them, the obligation to ensure the continuity (or pérennité) of the IRIS-H is based directly on the Loi CPAS.
Belgické orgány napokon opätovne uvádzajú, že z FRBRTC boli obciam poskytnuté finančné prostriedky, ktoré im pomohli splniť si záväzky týkajúce sa úhrady deficitu, ktorý, ako bolo vysvetlené skôr v texte, nepredstavuje mechanizmus vyplácania záloh.
As has been explained above (see Section 2.1), each CPAS can set up establishments to provide social aid, including medical and medico-social assistance, if they can demonstrate that this is necessary to fulfil a genuine need in line with Article 60(6) Loi CPAS.
Pokiaľ ide o opatrenia, ktorých cieľom je vyvarovať sa nadmernej náhrady, ako aj neexistencia skutočnej nadmernej náhrady (pozri body 95 – 97 rozhodnutia o začatí konania), belgické orgány uvádzajú tieto tvrdenia.
They explain that historically, six of the nineteen CPAS in the Brussels Capital Region established hospitals (without separate legal personality) that they managed themselves until the end of 1995 in order to provide social aid.
V prvom rade vysvetľujú, že rozhodnutia nahradiť deficit sa prijímajú každý rok po tom, čo je známy odhadovaný deficit pre príslušné obdobie, aby tak nedošlo k žiadnemu riziku nadmernej náhrady.
According to them, the restructuring of these public hospitals which led to the creation of the public IRIS-H that became legally independent of the CPAS on 1 January 1996 (see also Section 2.2) did not alter the obligation on the CPAS to provide social aid whether directly themselves or via the IRIS-H.
Ďalej uvádzajú, že belgický právny rámec (najmä zákon zo 14. novembra 1983 a zákon o CPAS) umožňuje obciam uistiť sa, že nemocnice IRIS využívajú štátnu pomoc správnym spôsobom a vymáhať túto pomoc v prípade nedodržania podmienok alebo v prípade nadmernej náhrady.
In this context, the Belgian authorities point out that the primary objective of the restructuring and the creation of the IRIS network and the IRIS-H was to ensure the continuity of public hospital services in the Brussels Capital Region (see also recital 27).
Okrem toho, s cieľom preukázať neexistenciu nadmernej náhrady belgické orgány odkazujú na rôzne tabuľky predložené Komisii, v ktorých je vymedzený deficit, ako aj pomoc obcí v prospech každej z piatich nemocníc IRIS na obdobie rokov 1996 – 2014 (pre informácie o týchto číslach pozri aj oddiel 7.3.5).
Hence, they note that to ensure the continuity of the IRIS-H and hence guarantee that the social needs of the population are fulfilled, the municipalities and the CPAS are required to absorb any hospital deficit on the basis of Article 46 of the IRIS-H bylaws.
Na základe žiadosti belgické orgány vo svojej odpovedi poskytli aj dodatočné objasnenia o pojme „udržateľnosť“ (pozri odôvodnenia 102 – 103 rozhodnutia o začatí konania).
Furthermore, the Belgian authorities conclude that as long as the genuine need exists, in line with the jurisprudence of the Council of State (see recital 83), the public authorities cannot close the IRIS-H nor transfer them to a private owner.
Podľa nich sa povinnosť zabezpečiť udržateľnosť nemocníc IRIS zakladá priamo na zákone o CPAS.
Finally, in recital 103 of the opening decision, the Commission asked whether there are other reasons that may justify the additional financing for the IRIS-H.
Ako sa už uviedlo skôr v texte (pozri oddiel 2.1), každé CPAS môže založiť zariadenia poverené poskytovaním sociálnej pomoci vrátane lekárskej a lekársko-sociálnej pomoci, ak môže preukázať, že takýto postup je potrebný na účely uspokojenia skutočnej potreby v súlade s článkom 60 ods. 6 zákona o CPAS.
In this respect, the Belgian authorities note that the aim of the IRIS-H is not merely to establish ‘viable’ hospital services, missions and programmes, as Belgian private hospitals could do.
V tomto kontexte belgické orgány poznamenali, že prvotný cieľ reštrukturalizácie a zriadenia siete IRIS a nemocníc IRIS spočíval v zaistení kontinuity verejných nemocničných služieb v regióne Brusel – hlavné mesto (pozri aj odôvodnenie 27).
Instead, according to the Belgian authorities, the IRIS-H have to guarantee the widest possible range of healthcare, specifically in order to ensure access for everyone, including the poorest members of society, to whatever treatment their pathology requires, even if that goes well beyond the norms of hospital planning and approval applicable to all hospitals, by and under the LCH.
Poukazujú teda na skutočnosť, že na to, aby zaistili udržateľnosť nemocníc IRIS a uspokojili tak sociálne potreby obyvateľstva, musia obce a CPAS absorbovať celý deficit týchto nemocníc na základe článku 46 štatútu nemocníc IRIS.
In this context, the Belgian authorities also make reference to paragraph 162 of the General Court judgment of 7 November 2012 which states: ‘compensation for public hospital deficits may be necessary for health and social reasons in order to ensure the continuity and viability of the hospital system’.
Belgické orgány navyše dospeli k záveru, že pokým táto skutočná potreba existuje v súlade s judikatúrou Štátnej rady (pozri odôvodnenie 83), verejné orgány nemôžu nemocnice IRIS zatvoriť ani ich previesť na súkromného vlastníka.
The Belgian authorities also point out that the status of a public hospital entails certain costs that are not fully compensated by the federal financing measures.
Napokon v odôvodnení 103 rozhodnutia o začatí konania Komisia kladie otázku, či existujú iné dôvody ktoré by mohli opodstatniť dodatočné financovanie nemocníc IRIS.
They note that these costs include among others: the payment of language bonuses to bilingual staff, higher pension and sickness expenses for statutory employees (civil servants), and pay scale increases imposed (but only partially paid) by the Brussels Capital Region.
V tejto súvislosti belgické orgány poznamenávajú, že nemocnice IRIS nemajú len jediný cieľ spočívajúci vo vytváraní „udržateľných“ služieb, úloh a nemocničných programov, ako by tomu mohlo byť v prípade belgických súkromných nemocníc.
Comments from Belgium on third party comments
Naopak, podľa belgických orgánov musia nemocnice IRIS zabezpečovať čo najširšiu škálu služieb zdravotnej starostlivosti, najmä s cieľom zabezpečiť prístup pre všetkých, a to hlavne pre najodkázanejších členov spoločnosti, ku všetkým ošetreniam potrebným na liečbu ich choroby, aj keď táto liečba zďaleka presahuje normy plánovania a schválenia, ktoré sa vzťahujú na všetky nemocnice v súlade s LCH.
The Belgian authorities start by noting that the observations by CBI, ABISP and Zorgnet Vlaanderen to the Commission's opening decision are founded on the common assertion that in their opinion the IRIS-H are not entrusted with SGEI in addition to those incumbent on any hospital (public or private) in Belgium.
V tomto kontexte belgické orgány rovnako odkazujú na bod 162 rozsudku Všeobecného súdu zo 7. novembra 2012, na základe ktorého „na účely zabezpečenia kontinuity a životaschopnosti nemocničného systému sa náhrada deficitu verejných nemocníc môže zdať potrebná zo zdravotného a sociálneho hľadiska“.
In their view, this assertion is based on a single premise, namely the fact that the LCH entrusts private and public hospitals with the same public service obligation regardless of any particular regional aspect.
Belgické orgány zároveň poznamenávajú, že zo štatútu verejnej nemocnice vyplývajú určité náklady, ktoré nie sú plne hradené na základe federálnych opatrení v oblasti financovania.
However, according to the Belgian authorities, the intervening parties do not explain how the Loi CPAS would not apply to the IRIS-H while according to Belgium this law is the specific legal cause for the existence of the IRIS-H.
Poukazujú na skutočnosť, že tieto náklady okrem iného zahŕňajú vyplácanie prémií dvojjazyčným zamestnancom za jazykové kompetencie, vyššie výdavky na dôchodkové zabezpečenie a zdravotné poistenie pre štatutárnych zamestnancov (úradníkov) a príplatky uložené (ale vyplácané len čiastočne) regiónom Brusel – hlavné mesto.
The Belgian authorities point out that Article 147 of the LCH explicitly acknowledges that for hospitals managed by a CPAS (such as the IRIS-H [131]), the LCH supplements the Loi CPAS which confirms that the LCH is not the only relevant legal basis when it comes to a hospital managed by a CPAS.
Pripomienky Belgicka k pripomienkam tretích strán
The CBI's assertion that the Brussels government's intention to reword the Ordonnance of 13 February 2003 to specify the missions of general interest which justify specific subsidies to municipalities (see recital 70) is an indication that no specific missions (only applying to the IRIS-H) currently exist, is deemed incorrect by the Belgian authorities.
Belgické orgány na úvod poukazujú na to, že pripomienky zo strany CBI, ABISP a Zorgnet Vlaanderen k rozhodnutiu Komisie o začatí konania sa zakladajú na rovnakom tvrdení, t. j. podľa týchto organizácií nemocnice IRIS nie sú poverené výkonom dodatočných služieb všeobecného hospodárskeho záujmu nad rámec služieb všeobecného hospodárskeho záujmu uložených každej nemocnici (verejnej či súkromnej) v Belgicku.
In particular, they point out that the specific subsidies foreseen by this Ordonnance are only awarded to the municipalities and not to the IRIS-H.
Podľa nich sa toto tvrdenie opiera o ten istý základ, t. j. že z LCH vyplýva pre súkromné a verejné nemocnice tá istá povinnosť služby vo verejnom záujme, a to nezávisle od akýchkoľvek regionálnych faktorov.
Belgium furthermore confirms that the interventions by both the FRBRTC and the Brussels Capital Region itself (of up to EUR 10 million per year [132]) in support of the municipalities constitute financial transfers between public authorities outside the scope of Article 107(1) TFEU.
Podľa belgických orgánov však vedľajší účastníci konania nevysvetľujú, v čom sa zákon CPAS nevzťahuje na nemocnice IRIS, zatiaľ čo podľa Belgicka je tento zákon právnym základom samotnej existencie nemocníc IRIS.
The Belgian authorities repeat that none of these amounts have been granted by the Region or the FRBRTC to the IRIS-H.
Belgické orgány poznamenávajú, že v článku 147 LCH sa výslovne pripúšťa, že v prípade nemocníc pod správou CPAS (ako nemocnice IRIS [131]) LCH dopĺňa zákon o CPAS, čo potvrdzuje, že LCH nepredstavuje jediný relevantný právny základ vzťahujúci sa na nemocnice pod správou CPAS.
On the contrary, according to Belgium they are simply transfers between the Region and the municipalities within the Region's remit in terms of the overall funding of municipalities.
Belgické orgány považujú za nesprávne tvrdenie CBI, podľa ktorého zámer bruselskej vlády prepracovať znenie uznesenia z 13. februára 2003 s cieľom spresniť v ňom úlohy všeobecného záujmu a opodstatniť tak poskytnutie osobitných dotácií obciam (pozri odôvodnenie 70) naznačuje, že v súčasnosti neexistujú žiadne osobitné úlohy (ktoré sa vzťahujú výlučne na nemocnice IRIS).
This overall funding is designed to enable the municipalities to fulfil their tasks of communal interest which includes the missions of the CPAS.
Belgické orgány poukazujú najmä na skutočnosť, že osobitné dotácie stanovené v tomto uznesení sú určené len pre obce, a nie pre nemocnice IRIS.
It is the municipalities that specify the SGEI entrusted to the hospitals they establish and the Ordonnance has no relevance in this context as it only concerns intra-State financing.
Belgické orgány opakujú, že žiadna z týchto súm nebola udelená nemocniciam IRIS zo strany regiónu ani FRBRTC.
The Belgian authorities also refute the allegedly inaccurate portrayal of the social missions made by CBI in its observations.
Naopak podľa Belgicka ide jednoducho o prevody medzi regiónom a obcami, ktoré vyplývajú z právomocí regiónu v oblasti všeobecného financovania obcí.
In particular, CBI considered that the LCH defines a ‘basic social mission’ common to public and private hospitals, but which only the IRIS-H would perform more intensively.
Toto celkové financovanie je navrhnuté tak, aby umožnilo obciam splniť si svoje úlohy obecného záujmu, ktoré zahŕňajú úlohy CPAS.
From this perspective, the ‘additional’ social missions of the IRIS-H could not be separated from the hospital services provided and would be an integral part of these.
Podľa belgických orgánov pripravovaná zmena uznesenia z 13. februára 2003 v žiadnom prípade nepreukazuje pripustenie neexistencie dodatočných služieb všeobecného hospodárskeho záujmu, ktorými sú poverené nemocnice IRIS.
According to the Belgian authorities, this view cannot be followed.
Za spresnenie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu uložených nemocniciam IRIS sú zodpovedné obce, ktoré tieto nemocnice založili, a predmetné uznesenie nie je v tomto kontexte relevantné, lebo sa týka výlučne vnútroštátneho financovania.
The Belgian authorities consider that beyond the fact that CBI expressly recognises here that there is indeed an intrinsic difference between public and private hospitals (i.e. a higher volume of social services being provided by the IRIS-H), CBI does not define what it means exactly by ‘basic social mission’, which it considers to be a hospital SGEI, or determine the legal basis which supports it or the specific mandate which grants it.
Belgické orgány zároveň vyvracajú opis sociálnych úloh, ktoré CBI uvádza vo svojich pripomienkach a ktoré sú podľa belgických orgánov nepresné.
The Belgian authorities are of the opinion that only the Loi CPAS can be used to entrust ‘basic social missions’ to public hospitals.
CBI najmä tvrdí, že v LCH sa vymedzuje „základná sociálna úloha“, ktorá je spoločná pre verejné a súkromné nemocnice, ale že len nemocnice IRIS ju plnia intenzívnejším spôsobom.
In their view, as far as the public hospitals alone are concerned, the LCH in fact merely supplements the Loi CPAS (see Article 147 LCH).
Z tohto pohľadu by „dodatočné“ sociálne úlohy nemocníc IRIS nemohli byť oddelené od nemocničných služieb a tvorili by ich neoddeliteľnú súčasť.
The essential, or ‘basic’, mission of the IRIS-H is defined by or under the Loi CPAS and is therefore not ‘common’ to all hospitals.
Belgické orgány s týmto názorom nesúhlasia.
According to them, this mission is not economic in nature.
Domnievajú sa, že okrem skutočnosti, že CBI výslovne pripúšťa existenciu skutočného rozdielu medzi verejnými a súkromnými nemocnicami (t. j. väčší objem sociálnych služieb poskytovaných nemocnicami IRIS), CBI nevymedzuje, čo presne podľa nej znamená „základná sociálna úloha“, ktorú považuje za nemocničnú službu všeobecného hospodárskeho záujmu, a nevymedzuje právny základ, o ktorý by sa opierala táto úloha, ani konkrétne poverenie, ktoré ju ukladá.
Hence, the IRIS-H are established under the Loi CPAS and, once set up, expected to abide by the LCH's additional rules [133].
Belgické orgány sa domnievajú, že len na základe zákona o CPAS možno poveriť verejné nemocnice výkonom „základných sociálnych úloh“.
With respect to CBI's observations concerning the universal care mission, the Belgian authorities observe that CBI limits the universal care mission, which it alleges to be common to all hospitals, solely to emergencies and post-emergencies.
Podľa nich, pokiaľ ide len o verejné nemocnice, LCH skutočne len dopĺňa zákon o CPAS (pozri článok 147 LCH).
In this way, the Belgian authorities consider that CBI would implicitly recognise that private Brussels hospitals have no obligation to treat patients outside of emergency and ‘post-emergency’ cases, which nonetheless account for the bulk of care provided for needy people.
Hlavná úloha alebo „základná úloha“ nemocníc IRIS je vymedzená zákonom o CPAS alebo v súlade s ním, a preto nie je „spoločná“ pre všetky nemocnice.
Furthermore, the Belgian authorities argue that CBI's reference to the public interest mission described in Article 2 of the LCH does not provide a basis for any such obligation.
Podľa belgických orgánov táto úloha nemá hospodársku povahu.
According to them being entrusted with a basic hospital mission is not sufficient in order to be similarly entrusted with the mission of providing care to all persons in all situations and regardless of their ability to pay.
Nemocnice IRIS sú teda zriadené podľa zákona o CPAS a po svojom vzniku musia dodržiavať dodatočné pravidlá stanovené v LCH [133].
The mere fact that there are specific rules governing emergencies amply demonstrates this.
Belgické orgány navyše tvrdia, že odkaz CBI na úlohu vo verejnom záujme opísanú v článku 2 LCH nepredstavuje základ takejto povinnosti.
The Belgian authorities argue that a general interest mission cannot be implied, but is imposed.
Podľa nich zo zodpovednosti za vykonávanie základnej nemocničnej úlohy nevyplýva podobná zodpovednosť vykonávať úlohu, ktorá spočíva v poskytovaní starostlivosti každej osobe za každých okolností bez ohľadu na schopnosť danej osoby za túto službu zaplatiť.
In their view, it was necessary to lay down specific requirements for emergencies because there is no mention of emergencies in the LCH definition of the basic hospital mission.
Samotná existencia konkrétnych pravidiel týkajúcich sa naliehavých situácií o tom jasne svedčí.
Indeed, the Belgian authorities argue that the Law of 8 July 1964 [134] and its implementing decrees deal with emergency medical assistance [135] and emergency services (including ambulances).
Belgické orgány tvrdia, že plnenie úloh vo všeobecnom záujme nemôže byť implicitné, ale že je výslovne uložené.
On this basis, some hospitals, both public and private, carry out certain tasks in the field of emergency medical assistance.
Domnievajú sa, že je potrebné stanoviť konkrétne potreby týkajúce sa naliehavých situácií, pretože vymedzenie základnej nemocničnej úlohy stanovenej v LCH nezahŕňa naliehavé situácie.
However, the Belgian authorities argue that the obligation to provide emergency care in both public and private hospitals is not conferred by the LCH.
Belgické orgány tvrdia, že v zákone z 8. júla 1964 [134] a v jeho vykonávacích predpisoch je stanovená naliehavá zdravotná pomoc [135] a centrálny príjem (vrátane sanitiek).
It is, instead, a general obligation to assist persons in danger.
Práve na tomto základe určité nemocnice, verejné i súkromné, plnia určité úlohy v oblasti rýchlej zdravotnej pomoci.
According to the Belgian authorities, hospitals are required to provide assistance in cases of medical emergency, according to their structure and available expertise [136].
Belgické orgány však tvrdia, že povinnosť poskytovať naliehavú starostlivosť vo verejných a súkromných nemocniciach nevyplýva z LCH.
Both public and private hospitals are subject to this obligation, as indeed is everyone else, by virtue of their duty to assist persons in danger.
Vychádza naopak zo všeobecnej povinnosti poskytovať pomoc každej osobe, ktorej život je v ohrození.
The Belgian authorities also explain that under Article 422 ter of the Belgian Criminal Code, this obligation only applies in emergency situations, and particularly in medical emergencies of a life-threatening nature.
Podľa belgických orgánov sú nemocnice povinné poskytnúť pomoc v núdzových zdravotných situáciách v závislosti od ich štruktúry a dostupných odborných znalostí [136].
However, they point out that in all other (i.e. non-emergency) situations hospitals that have not been entrusted with a universal care mission, are not obliged to treat patients if these cannot pay for the treatment.
Táto povinnosť sa vzťahuje na verejné i súkromné nemocnice, ako aj na každého občana v súlade s jeho povinnosťou poskytnúť pomoc každej osobe, ktorej život je v ohrození.
Finally, the Belgian authorities observe that while Belgian hospitals are naturally not allowed to discriminate based on a patient's wealth (and hence on the pure fact that someone is poor), they cannot be forced to provide care for free if a patient cannot or will not pay in a non-emergency situation.
Belgické orgány zároveň vysvetľujú, že na základe článku 422b belgického trestného zákonníka sa táto povinnosť uplatňuje len v núdzových situáciách, a najmä v prípade zdravotnej naliehavosti, pri ktorom dochádza k ohrozeniu života.