natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Did the Italian authorities unilaterally impose a public service obligation on Simet?
Uložili talianske orgány spoločnosti Simet jednostranne záväzok služby vo verejnom záujme?
According to Simet [33], the unilateral imposition of a public service obligation upon it can be inferred from the specifications regarding the details of the services to be provided as laid down in the concession specifications issued for each separate inter-regional scheduled bus route, the imposition of fares by the Ministry and the ministerial refusals to accept changes to existing services or to issue new service concessions.
Podľa spoločnosti Simet [33] možno jednostranné uloženie záväzku služby vo verejnom záujme vyvodiť z podrobností služieb, ktoré mala poskytovať, uvedených v špecifikáciách koncesie vydaných pre každú jednotlivú trasu pravidelnej medziregionálnej autobusovej dopravy, z pevného stanovenia cestovného ministerstvom a z toho, že ministerstvo odmietlo prijať zmeny existujúcich služieb alebo udeliť koncesie pre nové služby.
However, on the basis of the information it has received, the Commission finds that Simet has not convincingly shown that the Italian authorities unilaterally imposed a public service obligation upon it.
Komisia sa však na základe informácií, ktoré dostala, domnieva, že spoločnosť Simet presvedčivo nepreukázala, že talianske orgány jej jednostranne uložili záväzok služby vo verejnom záujme.
First, Simet’s initiative in requesting the renewal of concession specifications for all sixteen years during the period under review cannot be reconciled with the unilateral imposition of a public service obligation.
Po prvé iniciatíva spoločnosti Simet v súvislosti so žiadosťami o obnovu špecifikácií koncesie za všetkých šestnásť rokoch počas skúmaného obdobia je nezlučiteľná s jednostranným uložením záväzku služby vo verejnom záujme.
The purpose of those specifications was to provide Simet with the exclusive right to provide the relevant services for the period under review.
Účelom týchto špecifikácií bolo udeliť spoločnosti Simet výlučné právo na poskytovanie príslušných služieb počas skúmaného obdobia.
Despite the fact that each of those specifications stipulated that the operation of the service was not subject to compensation and that the service was operated entirely at the company’s own risk, Simet repeatedly requested the prolongation of those rights.
Spoločnosť Simet opakovane žiadala o predĺženie týchto práv napriek tomu, že v každej z týchto špecifikácií sa stanovovalo, že na poskytovanie služby sa nevzťahuje náhrada a že spoločnosť poskytuje službu v plnej miere na vlastné riziko.
Second, the fact that these specifications stipulated the fares, the routes and the frequency and timing of the services does not necessarily mean that unilateral public service obligations were imposed on Simet as a result of the concessions.
Po druhé stanovenie cestovného, trás a frekvencie a načasovania služieb v týchto špecifikáciách nevyhnutne neznamená, že spoločnosti Simet sa na základe koncesií jednostranne uložili záväzky služby vo verejnom záujme.
Rather, considering that the services provided were regular scheduled services, it was necessary for the concession specifications, which granted Simet an exclusive right to provide those services, to stipulate in advance the details of the services to be provided.
Vzhľadom na to, že poskytované služby sa týkali pravidelnej dopravy, bolo, naopak, nevyhnutné, aby sa v špecifikáciách koncesií, na základe ktorých získala spoločnosť Simet výlučné právo poskytovať tieto služby, vopred stanovili podrobnosti poskytovaných služieb.
No evidence has been provided of formal requests to change those details followed by refusals by the Ministry.
Nepredložili sa nijaké dôkazy o oficiálnych žiadostiach o zmenu týchto podrobností ani o následných zamietnutiach ministerstva.
Nor has Simet provided evidence to show that these details were unilaterally imposed by the Italian authorities on Simet, rather than proposed by that operator, in return for the right to provide services on an exclusive basis, and subsequently authorised by the Ministry.
Spoločnosť Simet nepredložila ani dôkazy o tom, že talianske orgány jednostranne uložili tieto podrobnosti spoločnosti Simet, teda že ich nenavrhol samotný poskytovateľ výmenou za výlučné právo na poskytovanie služieb s následným schválením ministerstvom.
Third, as regards the alleged obligation to transport postal items, Simet has failed to provide any evidence setting out the services actually provided and the net cost involved.
Po tretie pokiaľ ide o údajný záväzok týkajúci sa dopravy poštových zásielok, spoločnosť Simet nepredložila nijaké dokumenty, v ktorých by sa stanovovali reálne poskytnuté služby a príslušné čisté náklady.
Nor has Simet provided evidence that it ever contested the clauses of the concession specifications concerning the transportation of postal items.
Spoločnosť Simet nepredložila ani dôkazy o tom, že niekedy spochybnila doložky špecifikácií koncesie v súvislosti s prepravou poštových zásielok.
This could either mean that the provision of those services did not go against the commercial interests of the company or that it considered the provision of those services as a fair remuneration for the right to operate the inter-regional transport services on an exclusive basis.
Mohlo by to znamenať buď to, že poskytovanie týchto služieb nebolo v rozpore s obchodnými záujmami spoločnosti, alebo to, že poskytovanie týchto služieb považovala za spravodlivú odmenu za výlučné právo na poskytovanie služieb medziregionálnej dopravy.
Fourth, as regards the fares that Simet could charge to passengers for the services it provided, while the Italian authorities acknowledge that until 2001 there were indeed national provisions setting broad principles for the pricing of bus transport services pricing as part of a wider national transport policy and a wider pricing policy [34], operators could submit a specific application to apply a different fare.
Po štvrté čo sa týka cestovného, ktoré mohla spoločnosť Simet účtovať cestujúcim za poskytované služby, talianske orgány síce uznávajú, že do roku 2001 skutočne platili vnútroštátne ustanovenia, ktoré stanovovali všeobecné zásady tvorby cien v oblasti autobusovej dopravy v rámci všeobecnejšej vnútroštátnej dopravnej politiky a cenovej politiky [34], ale poskytovatelia mohli predložiť osobitnú žiadosť o stanovenie iného cestovného.
This is clearly explained in the ministerial letter that Simet refers to [35].
To je jasne vysvetlené v ministerskom liste, na ktorý sa spoločnosť Simet odvoláva [35].
The Commission notes, however, that Simet has provided no evidence that it ever submitted such an application to the Italian authorities, nor that any applications for fare changes during the period 1987-2003 were ever rejected by the Ministry.
Komisia však konštatuje, že spoločnosť Simet neposkytla nijaké dôkazy o tom, že by talianskym orgánom niekedy predložila takúto žiadosť, ani o tom, že by ministerstvo niekedy v období 1987 – 2003 zamietlo akúkoľvek žiadosť o zmenu cestovného.
Contrary to Simet’s contention, the fact that long-distance scheduled transport fares were ‘approved’ by the Provincial Motor Vehicle Office of the Ministry [36] and the reference to ‘regulated’ fares in circular No 3/02 of 5 April 2002 [37] do not mean that those fares were not initially set by the operators.
Skutočnosť, že cestovné v pravidelnej diaľkovej doprave „schvaľoval“ ministerský provinčný úrad pre motorové vozidlá [36], a odkaz na „regulované“ cestovné v obežníku č. 3/02 z 5. apríla 2002 [37] v rozpore s tvrdením spoločnosti Simet neznamenajú, že toto cestovné pôvodne nestanovili poskytovatelia.
Rather, the use of these terms only means that the fares were set in advance in the interests of transparency and publicity for passengers and subsequently authorised by the competent ministerial services.
Tieto pojmy skôr znamenajú len to, že cestovné sa stanovilo vopred v záujme transparentnosti a informovanosti cestujúcich a následne ho schválili príslušné ministerské útvary.
In any event, such measures do not constitute a ‘tariff obligation’ within the meaning of Article 2(5) of Regulation (EEC) No 1191/69 which would have been subject to the common compensation procedure.
Tieto opatrenia v nijakom prípade nepredstavujú „tarifný záväzok“ v zmysle článku 2 ods. 5 nariadenia (EHS) č. 1191/69, ktorý by podliehal spoločnému postupu pri náhrade.
The latter is limited to ‘any obligation imposed upon transport undertakings to apply, in particular for certain categories of passenger, for certain categories of goods, or on certain routes, rates fixed or approved by any public authority which are contrary to the commercial interests of the undertaking and which result from the imposition of, or refusal to modify, special tariff provisions’.
Tento postup je obmedzený na „akýkoľvek záväzok, uložený dopravným podnikom, uplatňovať najmä pre určité kategórie pasažierov, pre určité kategórie tovaru alebo po určitých trasách, sadzby stanovené alebo schválené štátnym orgánom, ktoré sú v protiklade s obchodnými záujmami podniku a ktoré vyplývajú z uloženia zvláštnych tarifných ustanovení alebo z odmietnutia ich úpravy“.
The definition of tariff obligations ‘shall not apply to obligations arising from general measures of price policy applying to the economy as a whole or to measures taken with respect to transport rates and conditions in general with a view to the organisation of the transport market or of part thereof’.
Definícia tarifných záväzkov „sa [nevzťahuje] na záväzky vyplývajúce zo všeobecných opatrení cenovej politiky, týkajúce sa hospodárstva ako celku alebo opatrení, ktoré sa urobili so zreteľom na organizáciu dopravného trhu alebo jeho časti“.
Finally, as regards the ministerial refusals submitted by Simet, the Commission observes that these were requests for expansion and did not concern changes in the manner of provision of existing services.
A napokon čo sa týka zamietnutí žiadostí predložených spoločnosťou Simet zo strany ministerstva, Komisia konštatuje, že išlo o žiadosti o rozšírenie, ktoré sa netýkali zmien v spôsobe poskytovania existujúcich služieb.
An expansion of services was not always possible, because of the way in which the operation of scheduled passenger transport services is regulated under Law No 1822/39.
Rozšírenie služieb nebolo vždy možné vzhľadom na to, akým spôsobom zákon č. 1822/39 reguluje poskytovanie služieb pravidelnej osobnej dopravy.
Concessions to provide new services or to extend the scope of existing services could be granted only to the extent they did not impinge on the rights of other scheduled services operators, so that the refusals to start new services or extend existing services were the result of a balancing of interests of different economic operators, rather than the consequence of imposing public service obligations as alleged by Simet.
Koncesie na poskytovanie nových služieb alebo na rozšírenie rozsahu existujúcich služieb sa mohli udeľovať len v takom rozsahu, aby nenarúšali práva ostatných poskytovateľov služieb pravidelnej dopravy. Zamietnutia žiadostí o vytvorenie nových služieb alebo o rozšírenie existujúcich služieb boli preto dôsledkom vyvažovania záujmov rôznych hospodárskych subjektov, a nie uloženia záväzkov služby vo verejnom záujme, ako tvrdí spoločnosť Simet.
Consequently, Simet has not shown that the Italian authorities unilaterally imposed a public service obligation upon it.
Spoločnosť Simet teda nepreukázala, že talianske orgány jej jednostranne uložili záväzok služby vo verejnom záujme.
Does the compensation paid pursuant to that obligation comply with Regulation (EEC) No 1191/69?
Je náhrada vyplatená v súvislosti s týmto záväzkom v súlade s nariadením (EHS) č. 1191/69?
In any event, even if a unilateral imposition of public service obligations were shown to exist in some form, the compensation for those services, in order to be exempted from prior notification under Article 17(2) of that Regulation, would still need to comply with the common compensation procedure (Section IV) of Regulation (EEC) No 1191/69.
V každom prípade platí, že aj keby sa preukázalo, že v nejakej forme došlo k jednostrannému uloženiu záväzkov služby vo verejnom záujme, na to, aby sa náhrada za tieto služby mohla vyňať z predbežnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 tohto nariadenia, stále by musela byť v súlade so spoločným postupom pri náhrade (oddiel IV) podľa nariadenia (EHS) č. 1191/69.
The Commission does not consider this to be the case.
Komisia sa domnieva, že to tak v tomto prípade nie je.
First, the Commission notes that Article 10 of Regulation (EEC) No 1191/69 provides, inter alia, that the amount of the compensation must, in the case of an obligation to operate or to carry, be equal to the difference between the reduction in financial burden and the reduction in revenue of the undertaking if the whole or the relevant part of the obligation in question were terminated for the period of time under consideration.
Po prvé Komisia konštatuje, že v článku 10 nariadenia (EHS) č. 1191/69 sa okrem iného uvádza, že výška náhrady sa v prípade záväzku prevádzkovať alebo dopravovať musí rovnať rozdielu medzi znížením finančného bremena a znížením príjmov podniku, ak sa zruší celá alebo relevantná časť daného záväzku v uvažovanom období.
The Commission further notes that, according to the Court of Justice in the Antrop judgment, the requirement set out in that provision is not fulfilled where ‘it is not possible to ascertain on the basis of reliable data [from the company’s accounts] the difference between the costs imputable to the parts of [its] activities in the areas covered by the respective concessions and the corresponding income and consequently it is not possible to calculate the additional cost deriving from the performance of public service obligations by [that undertaking]’ [38].
Komisia ďalej konštatuje, že podľa rozsudku Súdneho dvora vo veci Antrop požiadavka stanovená v tomto ustanovení nie je splnená, ak „nie je možné stanoviť na základe istých údajov [z účtovníctva spoločnosti] rozdiel medzi nákladmi pripísateľnými časti [jej] činnosti v oblastiach, ktoré sú predmetom [jej] koncesie, a príslušným príjmom, a v dôsledku toho nie je možné vypočítať dodatočné náklady vyplývajúce z vykonania záväzkov služieb vo verejnom záujme [týmto podnikom]“ [38].
Moreover, as of 1 July 1992, Regulation (EEC) No 1191/69, by virtue of Article 1(5)(a) thereof, requires transport undertakings which operate not only services subject to public service obligations but also engage in other activities to operate the public services as separate divisions, whereby: (i) the operating accounts corresponding to each of those activities are separate and the proportion of the assets pertaining to each is used in accordance with the accounting rules in force, and (ii) expenditure is balanced by operating revenue and payments from public authorities, without any possibility of transfer from or to another sector of the undertaking’s activity.
V nariadení (EHS) č. 1191/69 sa navyše v článku 1 ods. 5 písm. a) od 1. júla 1992 vyžaduje, aby dopravné podniky, ktoré nevykonávajú len služby podliehajúce ustanoveniam o záväzkoch služby vo verejnom záujme, ale zaoberajú sa aj inými činnosťami, vykonávali služby vo verejnom záujme v rámci samostatných divízií, ktoré musia spĺňať tieto podmienky: i) prevádzkové účty zodpovedajúce každej z týchto činností sú oddelené a pomer aktív patriacich ku každej činnosti sa určí v súlade s platnými pravidlami účtovníctva a ii) výdavky sa vyrovnajú z prevádzkových príjmov a platieb od štátnych orgánov bez akejkoľvek možnosti presunu z druhej oblasti činnosti podniku alebo do nej.
In the present case, Simet failed to implement a proper account separation for the different services provided by it until 2002 and the robustness of the cost accounts as regards account separation for the years 2002 and 2003 can be called into question since there is no evidence that those cost accounts were used by the company’s governance bodies to exercise control over its operations.
Spoločnosť Simet v tomto prípade nevykonala riadne oddelenie účtov pre rôzne služby, ktoré poskytovala do roku 2002. Spoľahlivosť nákladových účtov z hľadiska oddelenia účtov v rokoch 2002 a 2003 možno spochybniť, pretože neexistujú nijaké dôkazy o tom, že riadiace orgány spoločnosti využívali tieto nákladové účty na kontrolu jej činnosti.
Article 10 has therefore not been complied with.
Článok 10 teda nebol splnený.
Second, Simet has not demonstrated that ‘economic disadvantages … were determined taking into account the effects of the obligation on the undertaking’s activities as a whole’ (Article 5(1) of Regulation (EEC) No 1191/69), nor was the requirement to fix the amount of compensation in advance (Article 13 of the Regulation) fulfilled, as explained in section 7.1.2.
Po druhé spoločnosť Simet nepreukázala, že „hospodárske nevýhody [sa určili] berúc do úvahy dôsledky záväzku na činnosť celého podniku“ (článok 5 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 1191/69), a nebola splnená ani požiadavka na pevné stanovenie výšky náhrady vopred (článok 13 nariadenia), ako sa vysvetľuje v oddiele 7.1.2.
The definition of ‘regional services’ provided in Regulation (EEC) No 1191/69 (‘transport services operated to meet the transport needs of a region’) cannot be extended to cover all transport services serving the needs of the population of a region and therefore also to cover inter-regional routes.
Definíciu „regionálnej dopravy“ uvedenú v nariadení (EHS) č. 1191/69 („dopravné služby vykonávané s cieľom uspokojenia dopravných potrieb regiónu“) nemožno rozšíriť tak, aby sa týkala všetkých dopravných služieb, ktoré uspokojujú potreby obyvateľov daného regiónu, teda aj medziregionálnych trás.
This is because such a wide interpretation would have rendered the Regulation largely ineffective, as Member States were in any event allowed to exclude its application to undertakings whose activities were confined exclusively to the ‘operation of urban, suburban or regional services’ [40].
Pri takom širokom výklade by totiž nariadenie bolo do veľkej miery neúčinné, pretože členské štáty by v každom prípade mohli vylúčiť z rámca jeho pôsobnosti podniky, ktorých činnosť je obmedzená výlučne „na prevádzku mestskej, prímestskej alebo regionálnej dopravy“ [40].
The Commission therefore finds that the notified compensation does not comply with the common compensation procedure laid down in Regulation (EEC) No 1191/69.
Komisia preto dospela k záveru, že notifikované opatrenie nie je v súlade so spoločným postupom pri náhrade stanoveným v nariadení (EHS) č. 1191/69.
Conclusion on the exemption from notification
Záver v súvislosti s vyňatím z notifikácie
In light of the above, the Commission concludes that the compensation the Council of State considers due to Simet for the provision of inter-regional bus transport services in the period 1987-2003 was not exempted from compulsory prior notification on the basis of Article 17(2) of Regulation (EEC) No 1191/69.
Vzhľadom na uvedené skutočnosti Komisia dospela k záveru, že náhrada, ktorá podľa Štátnej rady náleží spoločnosti Simet za poskytovanie služieb medziregionálnej autobusovej dopravy v období 1987 – 2003, nebola vyňatá z povinnej predbežnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69.
Since it has not been shown that the compensation payments were exempted from prior notification pursuant to Article 17(2) of Regulation (EEC) No 1191/69, the compatibility of those payments with the internal market will need to be examined, as they constitute state aid within the meaning of Article 107(1) TFEU, as explained in section 7.1 above.
Keďže sa nepreukázalo, že platby náhrady sú vyňaté z predbežnej notifikácie podľa článku 17 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1191/69, bude nutné preskúmať zlučiteľnosť týchto platieb s vnútorným trhom, pretože predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ako sa vysvetľuje v oddiele 7.1.
The Commission considers that the examination of the compatibility of the notified measure should be conducted under Regulation (EC) No 1370/2007, which entered into force on 3 December 2009 and repealed Regulation (EEC) No 1191/69, since that is the legislation in force at the time the present decision is being adopted [41].
Komisia sa domnieva, že posúdenie zlučiteľnosti notifikovaného opatrenia by sa malo vykonať v súlade s nariadením (ES) č. 1370/2007, ktoré nadobudlo účinnosť 3. decembra 2009 a ktorým sa zrušilo nariadenie (EHS) č. 1191/69, pretože tento právny predpis platí v čase prijímania tohto rozhodnutia [41].
It notes in this respect that the compensation awarded to Simet by the Council of State has not yet been paid, so that the date on which the effects of the planned aid would occur is the same as that on which the Commission adopts the decision ruling on the compatibility of the aid with the internal market [42].
Komisia v tejto súvislosti konštatuje, že náhrada priznaná Štátnou radou spoločnosti Simet zatiaľ nebola vyplatená, takže dátum, keď by sa prejavili účinky plánovanej pomoci, zodpovedá dátumu, keď Komisia prijme rozhodnutie o zlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom [42].
Moreover, it is questionable that an entitlement to that compensation was irrevocably granted to Simet prior to judgment 1405/2010, delivered by the Council of State on 9 March 2010, which effectively obliges the Italian State to make those payments to that undertaking.
Navyše je sporné, či sa nárok na túto náhradu spoločnosti Simet neodvolateľne priznal už pred rozsudkom Rady štátu 1405/2010 z 9. marca 2010, ktorý účinne ukladá Talianskej republike povinnosť zaplatiť tomuto podniku.
As explained in (94) above, the concession specifications upon which Simet relies to demonstrate that a public service obligation was imposed upon it stipulate that the operation of the services does not give the company any right to a subsidy or compensation of any kind and that the provision of those services was operated entirely at the company’s own risk.
Ako sa vysvetľuje v odseku 94, v špecifikáciách koncesie, na základe ktorých chce spoločnosť Simet preukázať, že sa jej uložil záväzok služby vo verejnom záujme, sa uvádza, že poskytovanie služieb nedáva spoločnosti nijaké právo na dotácie ani náhradu akéhokoľvek druhu a že spoločnosť bude tieto služby poskytovať v plnej miere na vlastné riziko.
Finally, it should be stressed that the amount of the compensation to be paid to Simet has not yet been decided by the Council of State.
Napokon treba zdôrazniť, že Štátna rada zatiaľ nerozhodla o výške náhrady, ktorá sa má zaplatiť spoločnosti Simet.
Regulation (EC) No 1370/2007 governs the award of public service contracts, as defined in Article 2(i) thereof, in the field of public passenger transport by road and by rail.
Nariadenie (ES) č. 1370/2007 sa týka zadávania zmlúv o službách vo verejnom záujme, ktoré sú definované v jeho článku 2 bode i), v oblasti služieb vo verejnom záujme v železničnej a cestnej osobnej doprave.
Under to Article 9(1) of that Regulation, ‘public service compensation for the operation of public passenger transport services … paid in accordance with this Regulation shall be compatible with the [internal] market. Such compensation shall be exempt from the prior notification requirement laid down in Article [108(3)] of the Treaty.’
Podľa článku 9 ods. 1 tohto nariadenia „úhrada za poskytované služby vo verejnom záujme v osobnej doprave … vyplatená v súlade s týmto nariadením je zlučiteľná s [vnútorným] trhom. Táto úhrada je oslobodená od povinnosti predbežného oznámenia stanovenej v článku [108 ods. 3] zmluvy.“
For the reasons set out below, the Commission considers that the notified compensation does not comply with the conditions of Regulation (EC) No 1370/2007, and so it cannot be declared compatible with the internal market on the basis of Article 9(1) of that Regulation.
Z dôvodov uvedených ďalej sa Komisia domnieva, že notifikovaná náhrada nie je v súlade s podmienkami nariadenia (ES) č. 1370/2007, takže ju nemožno považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom podľa článku 9 ods. 1 tohto nariadenia.