natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Beyond that limit, liability could no longer be regarded as a proportionate substantive and limiting provision for the purposes of the protection of property guaranteed in the second sentence of Article 14(2) of the German Grundgesetz [Basic Law].
Nad touto hranicou by už nebolo možné zodpovednosť považovať za proporcionálne vecné a obmedzujúce opatrenie na účely ochrany vlastníctva zaručenej v druhej vete článku 14 ods. 2 nemeckej ústavy.
However, because the ZT, as a legal person under public law, cannot invoke the rights accorded to private persons under the German Basic Law, this limitation of liability does not apply to the ZT.
Toto obmedzenie zodpovednosti sa však na ZT nevzťahuje, pretože ako verejnoprávna právnická osoba sa nemôže odvolávať na práva, ktoré podľa nemeckej ústavy prislúchajú súkromným osobám.
Financing the clean-up costs beyond the liability limit through the annual contribution should be regarded as compatible aid under paragraph 132 of the environmental aid guidelines, since private individuals would only have to bear clean-up costs up to the market value of the property.
Financovane nákladov na sanáciu prevyšujúcich hranicu zodpovednosti dávkami by sa malo považovať za zlučiteľnú pomoc v zmysle bodu 132 usmernení o environmentálnej pomoci, pretože súkromné osoby by boli povinné hradiť náklady na sanáciu len do výšky aktuálnej trhovej hodnoty pozemku.
Sohrschied site
Bývalý podnik Sohrschied
Although the ZT was held liable as the polluter under the clean-up decision of 21 April 1997, Germany doubts whether the ZT was actually obliged under German law to bear the clean-up costs for the damage caused by the earlier owner or operator.
Aj keď podľa rozhodnutia o sanácii z 21. apríla 1997 je ako znečisťovateľ zodpovedné ZT, Nemecko má pochybnosti, či ZT bolo podľa nemeckého práva skutočne povinné prevziať náklady na sanáciu za škody, ktoré spôsobil bývalý majiteľ, resp. prevádzkovateľ.
But since the facts lie more than 30 years back, the question of liability can no longer be clearly clarified.
Keďže však ide o skutočnosti spred viac ako 30 rokov, otázku zodpovednosti už nemožno jednoznačne vyjasniť.
Germany considers that the annual contribution, insofar as it contributes towards the clean-up costs for the Sohrschied site, represents compatible aid under the environmental aid guidelines since the ZT should not have been under an obligation to carry out the clean-up.
Nemecko sa domnieva, že dávky, pokiaľ prispievajú k nákladom na sanáciu v mieste bývalého podniku Sohrschied, predstavujú podľa usmernení o environmentálnej pomoci zlučiteľnú pomoc, pretože ZT nebolo povinné vykonať sanáciu.
Germany argues further that the market value of the Sohrschied site is also negative and that the liability limit has been breached in this case too.
Nemecko ďalej uvádza, že bývalý podnik Sohrschied má tiež zápornú aktuálnu trhovú hodnotu, a preto bola uvedená hranica zodpovednosti aj v tomto prípade prekročená.
ASSESSMENT OF THE PRESENCE OF AID UNDER ARTICLE 107(1) TFEU (WITHOUT REFERENCE TO THE ALTMARK CRITERIA)
POSÚDENIE VŠEOBECNÝCH PREDPOKLADOV NA EXISTENCIU POMOCI PODĽA ČLÁNKU 107 ODS. 1 ZFEÚ (S VÝNIMKOU KRITÉRIÍ ALTMARK)
Under Article 107(1) TFEU any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods is incompatible with the internal market in so far as it affects or threatens to affect trade between Member States.
Podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi, alebo hrozí jeho ovplyvnením.
Annual contribution financed from State resources
Dávky financované zo štátnych prostriedkov
Germany does not dispute that the annual contributions from the members of the Zweckverband are State resources.
Nemecko nepopiera, že v prípade dávok členov ZT ide o štátne prostriedky.
The ZT’s members are rural and urban districts in Rhineland-Palatinate, the Saarland, and Hessen.
Členmi ZT sú okresy a mestské regióny v spolkových krajinách Porýnie-Falcko, Sársko a Hesensko.
As the ZT has been levying an annual contribution from its members by means of an administrative act, the measure involves a direct transfer of State resources.
Keďže ZT od roku 1979 vyberá od svojich členov dávky na základe správneho aktu, toto opatrenie zahŕňa bezprostredný prevod štátnych prostriedkov.
And as administrative acts are involved, the annual contributions can be attributed to the State.
Ide o správny akt, platby dávok teda možno prisúdiť štátu.
Economic advantage for the ZT
Hospodárska výhoda pre ZT
Firstly the beneficiary must be an undertaking.
Príjemcom musí byť v prvom rade nejaký podnik.
The notion of an undertaking comprises any entity carrying on an economic activity irrespective of its legal status and the way in which it is financed.
Pojem podnik zahŕňa každú hospodársku jednotku vykonávajúcu hospodársku činnosť, nezávisle od jej právnej formy a spôsobu jej financovania.
This applies not only to private, but also to public undertakings [37].
Týka sa to nielen súkromných, ale aj verejných podnikov [37].
Any activity which involves offering goods or services on a specific market is an economic activity [38].
Hospodárskou činnosťou je každá činnosť, ktorá spočíva v ponúkaní tovaru alebo služieb na určitom trhu, spravidla za finančnú úhradu [38].
Since the ZT offers services for the disposal of certain animal by-products in return for a consideration, the ZT is an undertaking.
ZT predstavuje podnik, pretože ponúka za finančnú úhradu služby v oblasti odstraňovania určitých živočíšnych vedľajších produktov.
Essentially the annual contributions give the ZT an economic advantage since they reduce its current expenditure and are not matched by any appropriate performance in return.
Platby dávok poskytujú ZT principiálne hospodársku výhodu, pretože znižujú bežné výdavky a neposkytuje sa za ne nijaká primeraná protislužba.
However, Germany contends that the contributions only compensated the ZT for the costs that it had to bear because of the obligation to maintain an epidemic reserve and that therefore it did not gain any economic advantage.
Nemecko však uvádza, že platby dávok kompenzovali len náklady, ktoré ZT vznikli na základe povinnosti udržiavať rezervu pre prípad vzniku epidémie, a preto ZT nezískalo nijakú hospodársku výhodu.
In its judgment in the Altmark case the European Court of Justice held that a compensation for the performance of a public service obligation is not State aid, i.e. does not provide the beneficiary with an advantage, provided certain criteria are cumulatively fulfilled [39].
Súdny dvor v rozsudku vo veci Altmark konštatoval, že kompenzácia za vykonávanie služieb vo verejnom záujme nepredstavuje štátnu pomoc, t. j. nezabezpečuje príjemcovi nijakú výhodu, pokiaľ sú kumulatívne splnené určité kritériá [39].
Because of the significance of the Altmark judgment for the present case, Germany’s contention that the Altmark criteria are satisfied will be examined in detail separately in section 9.
Na základe významu rozsudku vo veci Altmark pre predmetný prípad sa tvrdenie Nemecka, že sú splnené kritériá Altmark, posúdi samostatne a podrobne v oddiele 9.
Distortion of competition and impairment of trade between the Member States
Narušenie hospodárskej súťaže a ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi
Germany takes the view that the market for the disposal of category 1 and 2 material from the area covered by the association is not open to competition and that therefore both distortion of competition and effect on trade between Member States can be ruled out.
Nemecko zastáva názor, že trh v oblasti odstraňovania materiálu kategórií 1 a 2 pochádzajúci z oblasti združenia nie je otvorený hospodárskej súťaži, a preto je narušenie hospodárskej súťaže aj ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi vylúčené.
To begin with, the Commission notes that there are regional monopolies for the disposal of category 1 and 2 material.
Komisia v prvom rade konštatuje, že na odstraňovanie materiálu kategórií 1 a 2 existujú regionálne monopoly.
However, most of the competent regional and local authorities grant these monopolies via procurement procedures.
Väčšina príslušných regionálnych verejných orgánov však tieto monopoly udeľuje formou postupov zadávania verejnej zákazky.
There is thus competition on the market.
Hospodárska súťaž teda na trhu existuje.
In the present case this is confirmed by the procurement procedure for Northern and Central Hessen.
V predmetnom prípade to potvrdzuje postup zadávania verejnej zákazky pre severné a stredné Hesensko.
In line with its decision of 23 February 2011 on Germany’s State aid C58/06 (ex NN 98/05) for Bahnen der Stadt Monheim (BSM) and Rheinische Bahngesellschaft (RBM) im Verkehrsverband Rhein-Ruhr [40], the Commission therefore considers that the market for the disposal of category 1 and 2 material is open to competition.
V súlade s rozhodnutím z 23. februára 2011 o štátnej pomoci Nemecka C58/06 (ex NN 98/05) pre podniky Bahnen der Stadt Monheim (BSM) a Rheinische Bahngesellschaft (RBM) v rámci dopravného zväzu Rhein-Ruhr [40] sa preto Komisia domnieva, že trh v oblasti odstraňovania materiálu kategórií 1 a 2 je otvorený hospodárskej súťaži.
Both Union and national law leave the regional and local authorities entrusted with the disposal of category 1 and 2 material free to choose either to find a supplier on the market and entrust it with the task via a procurement procedure or to carry out disposal themselves through an in-house solution [41].
Právo Únie aj vnútroštátne právo ponechávajú regionálnym verejným orgánom povereným odstraňovaním materiálu kategórií 1 a 2 možnosť nájsť poskytovateľa na trhu prostredníctvom postupu zadávania verejnej zákazky a poveriť ho touto úlohou alebo zabezpečiť odstraňovanie vo vlastnej réžii v rámci interného riešenia (in house) [41].
Despite Germany’s claim that the ZT complies with the criteria for an in-house award [42], the annual contributions strengthen the ZT’s financial position vis-à-vis other potential suppliers.
Nezávisle od tvrdenia Nemecka, že ZT spĺňa kritériá na interné udelenie zákazky [42], platby ročných príspevkov posilňujú finančnú pozíciu ZT voči ostatným potenciálnym poskytovateľom.
Since suppliers from all the Member States can take part in procurement procedures, the contribution is also liable to affect trade between the Member States.
Keďže na postupe zadávania verejnej zákazky sa môžu zúčastniť poskytovatelia zo všetkých členských štátov, dávky môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.
The economic advantages from the annual contributions are also liable to strengthen ZT’s position on markets where it is in direct competition with other suppliers (disposal of category 3 material, procurement procedure for the disposal of category 1 and 2 material in Northern and Central Hessen).
Hospodárske výhody vyplývajúce z dávok môžu tiež posilniť pozíciu ZT na trhoch, na ktorých priamo konkuruje ostatným poskytovateľom (odstraňovanie materiálu kategórie 3, postup zadávania zákazky na odstraňovanie materiálu kategórií 1 a 2 v severnom a strednom Hesensku).
Provisional conclusion on the existence of aid
Predbežné závery o existencii pomoci
The annual contributions satisfy the conditions for the existence of aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
Platby dávok spĺňajú podmienky na existenciu pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
The following section will examine in detail Germany’s claim that the four conditions of the Altmark judgment are met.
V nasledujúcom odseku sa podrobne skúma tvrdenie Nemecka o splnení štyroch podmienok rozsudku vo veci Altmark.
ASSESSMENT OF THE ALTMARK CRITERIA IN THE CONTEXT OF ARTICLE 107(1) TFEU
POSÚDENIE KRITÉRIÍ ALTMARK V KONTEXTE ČLÁNKU 107 ODS. 1 ZFEÚ
The first Altmark criterion states that the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and the obligations must be clearly defined.
Prvé kritérium Altmark hovorí, že podnik, ktorý prijíma kompenzáciu, musí byť skutočne poverený plnením záväzkov služby vo verejnom záujme a tieto povinnosti musia byť jasne definované.
First it should be noted that a distinction has to be made between the period from 1979 to 2008 and the period from 2009 to 2011.
Najprv je potrebné vysvetliť, že pri posúdení je potrebné rozlišovať medzi obdobím 1979 až 2008 a obdobím 2009 až 2011.
Before the Verbandsordnung was amended on 2 February 2010 with retroactive effect from 1 January 2009 the ZT was only generally entrusted with the disposal of category 1 and 2 material.
Pred zmenou a doplnením správneho poriadku 2. februára 2010 so spätnou platnosťou od 1. januára 2009 bolo ZT poverené odstraňovaním materiálu kategórií 1 a 2 len všeobecne.
The old Verbandsordnung did not specify any obligation to maintain an epidemic reserve.
Pôvodný správny poriadok nestanovoval nijakú povinnosť na udržiavanie rezervy pre prípad vzniku epidémie.
There was thus no clearly defined obligation to maintain an epidemic reserve within the meaning of the first Altmark criterion.
Neexistovala teda nijaká jasne definovaná povinnosť na udržiavanie rezervy pre prípad vzniku epidémie.
With the amended Verbandsordnung there is now besides the obligation to dispose of category 1 and 2 material also an explicit obligation for the ZT to maintain an epidemic reserve.
Po zmene a doplnení správneho poriadku má teraz ZT okrem povinnosti týkajúcej sa odstraňovania materiálu kategórií 1 a 2 aj výslovnú povinnosť udržiavať rezervu pre prípad vzniku epidémie.
The Commission show in what follows that neither the ZT’s obligation to dispose of category 1 and 2 material nor its obligation to maintain an epidemic reserve can justify the annual contributions as State compensation payments within the meaning of the first Altmark criterion.
Komisia v ďalšom texte poukáže, že platenie ročných príspevkov na základe povinnosti ZT v súvislosti s odstraňovaním materiálu kategórií 1 a 2 ani na základe povinnosti ZT udržiavať rezervu pre prípad vzniku epidémie v zmysle prvého kritéria Altmark nemožno odôvodniť ako štátnu kompenzáciu.
Obligation to dispose of category 1 and 2 material
Povinnosť týkajúca sa odstraňovania materiálu kategórií 1 a 2
Not a service of general economic interest
Nejde o službu vo všeobecnom hospodárskom záujme
The BVerwG held that under Regulation (EC) No 1069/2009 and § 3(1) TierNebG the disposal of category 1 and 2 material is a public service obligation and hence a service of general economic interest.
BVerwG zastáva názor, že na základe nariadenia (ES) č. 1069/2009 a § 3 ods. 1 TierNebG predstavuje odstraňovanie materiálu kategórií 1 a 2 povinnosť služby vo verejnom záujme a teda službu vo všeobecnom hospodárskom záujme.
The BVerwG attached particular importance to the fact that under German law the disposal of the material is an obligatory public task, and proceeded from the assumption that to that extent the ZT is exercising public powers.
BVerwG pritom pripisuje osobitný význam skutočnosti, že podľa nemeckého práva ide pri odstraňovaní materiálu o povinnú verejnú úlohu, a vychádza z toho, že ZT koná v rámci verejnej moci.
The BVerwG held that the public service obligation also included the provision of an epidemic reserve [43].
BVerwG sa domnieva, že povinnosť služby vo verejnom záujme zahŕňa aj udržiavanie rezervnej kapacity pre prípad vzniku epidémie [43].
Germany shares this view and also argues that the disposal of category 1 and 2 material and providing the epidemic reserve serve to protect human health.
Nemecko sa vyslovilo v rovnakom zmysle a okrem toho tvrdí, že odstraňovanie materiálu kategórií 1 a 2 a udržiavanie rezervy pre prípad vzniku epidémie slúžia na ochranu ľudského zdravia.
As the disposal of category 1 and 2 material is a public service obligation, the BVerwG and Germany considered the annual contributions justified as they represented State compensation for the costs that the ZT incurred as a result of the obligation.
Keďže v prípade odstraňovania materiálu kategórií 1 a 2 ide o povinnosť služby vo verejnom záujme, podľa názoru BVerwG a Nemecka sú platby dávok ako štátnej kompenzácie za náklady, ktoré vznikajú ZT pri plnení týchto povinností, oprávnené.
As explained in paragraph 13 of the Union guidelines on State aid that is granted as compensation for performing public services [44] (‘Union SGEI guidelines’), the Court of Justice has consistently held that Member States have a wide margin of discretion regarding the nature of services that can be classified as services of general economic interest, except in sectors where there are specific Union rules governing this.
Ako je vysvetlené aj v bode 13 rámca Európskej únie pre štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme (ďalej len „rámec Únie o SVHZ“) [44], podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora majú členské štáty veľký priestor na voľnú úvahu pri otázke, ktoré druhy služieb sa môžu považovať za služby všeobecného hospodárskeho záujmu, pokiaľ nejde o odvetvia, pre ktoré existujú osobitné predpisy Únie.
The Court of Justice has emphasised that an activity is of general economic interest only if it exhibits special characteristics as compared with the general economic interest of other economic activities [45].
Súdny dvor vo svojej judikatúre zdôraznil, že všeobecný hospodársky záujem existuje len vtedy, keď sa osobitne odlišuje od záujmov iných hospodárskych činností [45].
In GEMO the Court of Justice then had to deal with the question of whether farmers and slaughterhouses should bear the full disposal costs of fallen stock and slaughterhouse waste or whether the State could bear the costs on the grounds that this was a service of general economic interest.
Okrem toho sa Súdny dvor vo veci GEMO zaoberal otázkou, či poľnohospodári a bitúnky majú uhrádzať úplné náklady na odstraňovanie uhynutého dobytka a odpadu z bitúnkov alebo či štát môže prevziať časť nákladov s odôvodnením, že ide o službu vo všeobecnom hospodárskom záujme.
In its ruling the Court held that farmers and slaughterhouses should bear the entire costs [46].
Súdny dvor vo svojom rozsudku objasnil, že úplné náklady majú hradiť poľnohospodári a bitúnky [46].
The Court of Justice found that the financial burden entailed by the disposal of fallen stock and slaughterhouse waste is a cost item that is inevitably bound up with the economic activity of farmers and slaughterhouses.
Súdny dvor konštatoval, že finančné bremeno, ktoré vzniká odstraňovaním uhynutého dobytka a odpadu z bitúnkov, je nutne spojené s hospodárskou činnosťou poľnohospodárov a bitúnkov.
Their activities generate products and residues that are unusable and above all harmful for the environment, and disposal is incumbent on the polluters.
Pri činnostiach, ktoré vykonávajú tieto podniky, vznikajú nepoužiteľné, a najmä pre životné prostredie škodlivé produkty a zvyšky, za odstraňovanie ktorých je zodpovedný znečisťovateľ.
Intervention by State bodies with the aim of releasing farmers and slaughterhouses from this burden creates an economic advantage that is liable to distort competition.
Zásahom štátnych orgánov s cieľom zbaviť poľnohospodárov a bitúnky tohto bremena preto vzniká hospodárska výhoda, ktorá môže narúšať hospodársku súťaž.
Even if the State were pursuing a health policy objective by taking over responsibility for the disposal costs, that would not change the fact that it constituted an economic advantage for farmers and slaughterhouses, as it is established case-law that Article 107(1) TFEU does not make distinctions according to the reasons for and goals of State intervention measures but defines them by their effects [47].
Aj keď štát prevzatím nákladov na odstraňovanie sleduje cieľ v oblasti politiky verejného zdravia, nemení to nič na existencii hospodárskej výhody pre poľnohospodárov a bitúnky, pretože podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora článok 107 ods. 1 ZFEÚ nerozlišuje na základe dôvodov alebo cieľov štátnych intervenčných opatrení, ale podľa ich účinkov [47].
The Community guidelines for State aid concerning TSE-Tests, fallen stock and slaughterhouse waste (2002/C324/02) (until 2006), paragraphs 27 and 37, and the Community guidelines on State aid in the agricultural and forestry sector 2007–2013 (2006/C319/01), section V.B.4, also confirm that it is the owners or producers of animal by-products who are responsible for the proper disposal and therefore have to bear the costs under the polluter-pays principle.
Usmernenia Spoločenstva o štátnej pomoci týkajúcej sa testov na PSE, uhynutého dobytka a odpadu z bitúnkov (2002/C324/02) (do roku 2006), odôvodnenia 27 a 37 a usmernenia Spoločenstva o štátnej pomoci v sektore poľnohospodárstva a lesného hospodárstva na roky 2007 – 2013 (2006/C319/01), oddiel V.B.4, taktiež potvrdzujú, že príslušní majitelia alebo výrobcovia vedľajších živočíšnych produktov sú podľa zásady „znečisťovateľ platí“ zodpovední za riadne odstraňovanie a financovanie nákladov, ktoré sú s tým spojené.
Under these guidelines State aid is an exception to the rule that is permissible only in special situations (especially for fallen stock).
Podľa týchto usmernení predstavuje štátna pomoc výnimku, ktorá je prípustná len v mimoriadnych situáciách (najmä v prípade uhynutých zvierat).
The fact that the polluter-pays principle applies generally is also confirmed by Rhineland-Palatinate law, where § 4(1) of the TierNebGAG states that the costs of disposal and related processes can be imposed on the owners.
Všeobecnú platnosť zásady „znečisťovateľ platí“ potvrdzuje aj právo spolkovej krajiny Porýnie-Falcko. V tejto súvislosti § 4 ods. 1 TierNebGAG stanovuje, že náklady na odstraňovanie a na súvisiace postupy sa môžu uložiť vlastníkom.
For the case at issue the following conclusions flow from the case-law of the Court, Regulation (EC) No 1069/2009, the TSE guidelines and the agricultural aid guidelines 2007-20013:
Pre predmetný prípad vyplývajú z judikatúry Súdneho dvora, nariadenia (ES) č. 1069/2009, usmernení o PSE a usmernení o poľnohospodárskej pomoci 2007 – 2013 tieto závery:
Firstly for there to be a service of general economic interest it is not decisive whether the Member State defines the service in question as a communal obligation.
Po prvé pre existenciu služby všeobecného hospodárskeho záujmu nie je rozhodujúce, či členský štát definuje príslušnú službu ako verejný záväzok.
The definition of a service as a communal obligation is equivalent to granting an exclusive right.
Definícia služby ako verejného záväzku zodpovedá udeleniu výlučného práva.
Were the BVerwG to be correct in its view, a Member State could declare any service to be a communal obligation, so making it a service of general economic interest.
Ak by bol právny názor BVerwG správny, členský štát by mohol akúkoľvek službu vyhlásiť za verejný záväzok a tak z nej urobiť službu všeobecného hospodárskeho záujmu.
However, this interpretation would deprive Article 106 TFEU of all effectiveness: its purpose is precisely to ensure that compensation payments may only be granted where a service of general economic interest warrants it.
Takýto výklad by však článok 106 ZFEÚ zbavil akéhokoľvek effet utile, pretože zmyslom a účelom je práve to, aby sa kompenzácie mohli poskytovať len tam, kde to oprávňuje služba všeobecného hospodárskeho záujmu.
The Commission takes the view that a distinction must be made between granting an exclusive right and classing a service as a service of general economic interest.
Komisia sa domnieva, že sa musí rozlišovať medzi udelením výlučného práva a klasifikovaním nejakej služby ako služby všeobecného hospodárskeho záujmu.
Granting an exclusive right for the disposal of category 1 and 2 material may constitute a restriction of the freedom to provide services under Article 56 TFEU.
Udelenie výlučného práva na odstraňovanie materiálu kategórií 1 a 2 môže predstavovať obmedzenie slobody poskytovať služby podľa článku 56 ZFEÚ.