natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The unlimited guarantee does not cover IFP’s private-law subsidiaries
Neexistencia krytia dcérskych spoločností súkromného práva skupiny IFP neobmedzenou zárukou
As the Commission already indicated in its decision on case C 51/2005 [111], in the opening decision in the present case, and in section 2 above (‘The IFP group’), IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat form an economic group for purposes of competition law: the economic integration of the publicly owned establishment IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat is sufficiently strong to justify such a conclusion, because the publicly owned establishment IFP holds 100 % of Axens’s capital and 100 % of Beicip-Franlab’s capital directly, and 100 % of Prosernat’s capital indirectly; it exercises control of its subsidiaries through the presence of IFP managers in the subsidiaries’ decision-making bodies; it expresses its opinion in particular on the strategic planning and the key decisions for the future of the subsidiaries; and it is party to exclusive technology transfer agreements which are essential for the pursuit of its subsidiaries’ economic activities (agreements that include reciprocal rights of first refusal [112]) and to assignment contracts for the provision of premises and staff.
Ako už Komisia uviedla vo svojom rozhodnutí týkajúcom sa uvedeného prípadu C 51/2005 [111], v rozhodnutí o začatí konania v tomto prípade a v časti 2 (skupina IFP) verejná inštitúcia IFP a jej dcérske spoločnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat tvoria z hľadiska práva hospodárskej súťaže hospodársku skupinu: verejná inštitúcia IFP totiž priamo vlastní 100 % kapitálu spoločnosti Axens a 100 % kapitálu spoločnosti Beicip-Franlab a nepriamo vlastní 100 % kapitálu spoločnosti Prosernat, vykonáva kontrolu nad svojimi dcérskymi spoločnosťami prostredníctvom prítomnosti svojich riadiacich pracovníkov v rozhodovacích orgánoch týchto spoločností, vyjadruje sa najmä k strategickému smerovaniu a k rozhodnutiam zásadného významu pre budúcnosť dcérskych spoločností a je viazaná exkluzívnymi dohodami o prevode technológií nevyhnutných na vykonávanie hospodárskych činností dcérskych spoločností (dohody zahŕňajú recipročné práva prvého odmietnutia [112]), ako aj zmluvami o poskytnutí priestorov a dočasnom pridelení pracovníkov, takže hospodárska integrácia verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je dostatočne silná na to, aby bolo možné dospieť k takémuto záveru.
The precise scope of the State guarantee has therefore to be examined in order to establish whether, in the event of default by an IFP subsidiary governed by private law, public resources could be mobilised to compensate its creditors (in other words, whether or not the unlimited State guarantee covers the economic activities of IFP’s subsidiaries).
Treba tiež preskúmať skutočný rozsah štátnej záruky s cieľom preveriť, či sa v prípade, že si dcérska spoločnosť súkromného práva verejnej inštitúcie IFP neplní svoje záväzky, môžu uvoľniť štátne zdroje s cieľom odškodniť jej veriteľov (inými slovami, či sa na hospodárske činnosti dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP vzťahuje alebo nevzťahuje neobmedzená štátna záruka).
UOP did not express an opinion on this point in its comments.
Spoločnosť UOP Limited sa vo svojich pripomienkach k tejto otázke nevyjadruje.
Its arguments are based on market operators’ perception of ‘IFP/Axens’ which, in its opinion, is liable to confer an advantage on the IFP group in relation to suppliers, customers or capital providers.
Jej argumenty vychádzajú z vnímania subjektu IFP/Axens zo strany účastníkov trhu, z ktorého podľa nej môže vyplynúť výhoda pre skupinu IFP jednak vo vzťahoch s dodávateľmi, jednak vo vzťahoch so zákazníkmi alebo poskytovateľmi kapitálu.
This aspect will be examined in section 7.1.4 of this decision, which investigates the advantages which the IFP group derives from the measure.
Tento aspekt bude preskúmaný v bode 7.1.4 tohto rozhodnutia venovanom skúmaniu výhod, ktoré skupine IFP plynú z opatrenia.
On the other hand, as indicated in recital 47, the French authorities deny the existence of a State guarantee for IFP’s subsidiaries, in particular because they have the legal form of public limited companies governed by ordinary law.
Na druhej strane, ako sa uvádza v odôvodnení 47, francúzske orgány popierajú existenciu štátnej záruky v prospech dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP najmä z dôvodu ich stanov akciových spoločností všeobecného práva.
In section 7.1.1.1, the Commission showed that the publicly owned establishment IFP enjoyed an unlimited guarantee; it will now consider whether the creditors of IFP’s private-law subsidiaries are covered by (A) a guarantee of payment of their individual claims or (B) a guarantee of the continued existence of their obligations in the event of insufficient assets.
Podobne ako pri dokazovaní existencie neobmedzenej štátnej záruky v prospech verejnej inštitúcie IFP v bode 7.1.1.1 Komisia postupne preskúma, či veritelia dcérskych spoločností súkromného práva verejnej inštitúcie IFP získali záruku, pokiaľ ide o uspokojenie ich jednotlivých pohľadávok (A) alebo záruku na zachovanie povinností týchto dcérskych spoločností (B) v prípade nedostatku majetku.
Creditors of IFP’s subsidiaries have no guarantee of payment of their individual claims
Veritelia dcérskych spoločností verejnej inštitúcie IFP nemajú žiadnu záruku, že ich individuálne pohľadávky budú uhradené
IFP’s subsidiaries have the legal form of public limited companies.
Dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP majú právne postavenie akciových spoločností.
As legal persons governed by private law (unlike their controlling shareholder, which is a publicly owned establishment), they are fully subject to the compulsory administration and winding-up procedures provided for under ordinary law in France [113].
Ako právnické osoby súkromného práva (na rozdiel od ich kontrolujúceho akcionára, ktorý je verejnou inštitúciou) patria v plnom rozsahu do pôsobnosti konaní vo veciach súdneho vyrovnania a súdnej likvidácie podľa všeobecného práva [113] vo Francúzsku.
Before examining whether the controlling shareholder, the publicly owned establishment IFP, might have a vicarious liability that could be invoked for its subsidiaries (b), an account must be given of the compulsory winding-up procedure under ordinary law to which these private-law subsidiaries would be subject in the event of cessation of payments (a).
Pred tým, ako sa preskúma, či možno uplatniť zodpovednosť kontrolujúceho akcionára – verejnej inštitúcie IFP – z dôvodu dcérskych spoločností b), treba predstaviť konanie o súdnej likvidácii všeobecného práva, ktorému tieto dcérske spoločnosti podliehajú v prípade zastavenia platieb a).
Compulsory winding up under ordinary law
Konanie o súdnej likvidácii všeobecného práva
Supposing that an IFP subsidiary, a public limited company, was in default (in other words that it was no longer able to meet current liabilities out of its available assets), and that a reorganisation seemed manifestly impossible [114], the procedure under ordinary law [115] would lead to it being wound up compulsorily.
Za predpokladu, že by sa niektorá z dcérskych spoločností skupiny IFP, akciová spoločnosť, ocitla v situácii zastavenia platieb (inými slovami, už by nebola schopná splácať svoje splatné dlhy pomocou svojho likvidného majetku) a vyrovnanie by bolo zjavne nemožné [114], zjednodušené konanie všeobecného práva [115] by viedlo k vstupu tejto spoločnosti do súdnej likvidácie.
The commencement of such proceedings [116] would be requested, where appropriate, by a debtor within forty-five days at the latest following the cessation of payments (unless the debtor had already requested the commencement of conciliation proceedings).
O začatie konania [116] by v prípade potreby požiadal dlžník najneskôr do štyridsiatich piatich dní, ktoré nasledujú po zastavení platieb (pokiaľ dlžník požiadal o začatie zmierovacieho konania).
The purpose of such a compulsory winding up procedure would be to end the business activity of the undertaking or to sell its assets through a general or separate sale of its interests and property [117].
Účelom takéhoto konania o súdnej likvidácii by bolo skončenie činnosti podniku alebo speňaženie jeho majetku celkovým alebo jednotlivým predajom jeho práv a majetku [117].
In the order commencing the winding up proceedings [118], the court appoints a supervisory judge (juge-commissaire) and, as liquidator, a court-registered administrator (mandataire judiciaire) or another person chosen for competence in this field.
V rozsudku, ktorým by sa začala súdna likvidácia [118], by súd určil konkurzného sudcu a za likvidátora by vymenoval súdneho splnomocnenca alebo osobu vybranú z dôvodu jej pôsobnosti v tejto oblasti.
Within a month of his appointment, the liquidator draws up a report on the situation of the undertaking and then carries out the liquidation operations and the verification [119] of claims [120].
Likvidátor by vypracoval v mesiaci svojho vymenovania správu o situácii podniku a potom by uskutočnil likvidačné operácie a tiež audit [119] pohľadávok [120].
The proceeds of the liquidation are shared among the creditors according to their ranking (preferential and mortgage creditors, creditors secured by a special security over movable property, unsecured creditors, i.e. without preference, pro rata to their claims).
Výťažok z likvidácie by sa potom rozdelil medzi veriteľov podľa ich poradia (prednostných veriteľov a hypotekárnych veriteľov, veriteľov, na ktorých sa vzťahuje osobitná hnuteľná zábezpeka, veriteľov na základe písomnej zmluvy, t. j. neprednostných veriteľov, v pomere zodpovedajúcom ich pohľadávkam).
Where there are no longer any current liabilities and the liquidator has sufficient sums at his disposal to satisfy the creditors, or where continuing the winding up has become impossible due to lack of assets, the court closes the winding up [121].
Ak už neexistujú splatné dlhy a likvidátor má dostatočné sumy na to, aby uspokojil veriteľov, alebo ak nie je možné pokračovať v operáciách súdnej likvidácie kvôli nedostatku majetku, súd vyhlási súdnu likvidáciu za skončenú [121].
After closure of the proceedings, similar proceedings cannot be resumed against the debtor.
Po skončení konania sa na dlžníka bude vzťahovať zásada zákazu ďalšieho súdneho vymáhania pohľadávky.
In other words, a judgment terminating the winding-up proceedings owing to lack of assets prevents the creditors from bringing further proceedings against the debtor unless the claim results from a criminal conviction or rights attached to the person of the creditor [122].
Inými slovami, rozsudok o skončení súdnej likvidácie pre nedostatok majetku nedáva veriteľom možnosť ďalej súdne vymáhať pohľadávku od dlžníka okrem prípadu [122], keď je pohľadávka dôsledkom trestného odsúdenia alebo práv súvisiacich s osobou veriteľa.
No guarantee mechanism for IFP’s private-law subsidiaries
Neexistencia záručného mechanizmu v prospech dcérskych spoločností súkromného práva verejnej inštitúcie IFP
As the Commission expert explained in the postal case, in some commercial forms of enterprise, and in particular public limited companies (SAs) or private limited companies (SARLs), the members are not normally speaking obliged to pay the debts of the organisation in which they take part to an amount beyond their initial contribution.
Ako vysvetlil expert vo veci La Poste, v niektorých obchodných spoločnostiach, najmä v akciových spoločnostiach a v spoločnostiach s ručením obmedzeným spoločníci nie sú obvykle povinní splatiť dlhy inštitúcie, v ktorej majú účasť, nad rámec svojho pôvodného vkladu.
IFP’s subsidiaries are public limited companies and fall squarely into this category.
Ako akciové spoločnosti patria dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP presne do tejto kategórie.
Therefore, in the IFP group, as in any other group of companies, in the event of default by a subsidiary with limited liability (in this case a public limited company), the liability of the parent (as for any other ordinary shareholder) is confined to the loss of its contributions, always assuming there are no suretyships, endorsements, guarantees, letters of intent or letters of comfort [123] explicitly committing it.
V skupine IFP rovnako ako v akejkoľvek inej skupine spoločností sa v prípade neplnenia záväzkov zo strany dcérskej spoločnosti, založenej vo forme spoločnosti s obmedzeným rizikom (v tomto prípade akciovej spoločnosti), obmedzuje zodpovednosť materskej spoločnosti na stratu jej vkladov (rovnako ako v prípade každého bežného akcionára), pokiaľ neexistujú ručenie, avaly, záruky, vyhlásenia o splnení záväzkov alebo odporúčajúce listy [123], ktoré by výslovne zakladali vznik zodpovednosti materskej spoločnosti.
In view of the fact that IFP and its subsidiaries belong to the same economic group for purposes of competition law, it has to be considered whether or not, in the event of default on the part of one of these private-law subsidiaries, the relationship of economic dependency of the subsidiaries on their parent may in French company law automatically trigger the liability of the publicly owned establishment IFP, and consequently mobilise public resources, since the State is responsible for the bulk of IFP’s financing and has implicitly guaranteed it as a publicly owned establishment.
So zreteľom na príslušnosť verejnej inštitúcie IFP a jej dcérskych spoločností k jednej a tej istej skupine v zmysle práva hospodárskej súťaže treba overiť, či vo francúzskom práve obchodných spoločností vzťah hospodárskej závislosti, v ktorom sa ocitli dcérske spoločnosti voči svojej materskej spoločnosti, môže alebo nemôže automaticky spôsobiť vznik zodpovednosti verejnej inštitúcie IFP v prípade, že si tieto dcérske spoločnosti súkromného práva neplnia svoje záväzky, a na základe toho uvoľnenie štátnych zdrojov, keď štát zabezpečil podstatnú časť financovania verejnej inštitúcie a poskytol jej implicitnú neobmedzenú záruku.
At the end of the present detailed examination, the Commission concludes that in French civil and commercial law, in the event of default by one of the subsidiaries, (i) its controlling shareholder will not in principle be liable, except where the controlling shareholder can be shown to have committed a fault in the management of its subsidiary.
Po skončení tohto dôkladného preskúmania môže Komisia dospieť k záveru, že vo francúzskom občianskom a obchodnom práve v prípade neplnenia záväzkov zo strany niektorej z dcérskych spoločností v podstate nemožno uplatniť zodpovednosť jej akcionára, ktorý nad ňou vykonáva kontrolu, pokiaľ sa nepreukáže existencia zavinenia na strane kontrolujúceho akcionára v riadení jeho dcérskej spoločnosti i).
The plans to reform the Civil Code, recently contemplated then abandoned, which aimed precisely to extend the principle of vicarious liability to the relationship between parent and subsidiaries of a group, confirm a contrario (ii) that such a principle does not exist at present in French law.
Nedávno zamýšľané návrhy reformy Občianskeho zákonníka, od ktorých sa potom upustilo a ktoré sa konkrétne týkali rozšírenia zásady zodpovednosti za tretiu osobu na prípad vzťahu medzi materskou spoločnosťou a dcérskymi spoločnosťami, naopak potvrdili, že takáto zásada v súčasnosti vo francúzskom práve neexistuje ii).
No general vicarious liability of a shareholder for its subsidiary
Neexistencia všeobecnej zodpovednosti akcionára jeho dcérsku spoločnosť
According to legal theory [124], the organisation of a group never by itself gives rise to a chain of liability.
Podľa právnej doktríny [124] organizácia skupiny nie je nikdy sama osebe zdrojom sukcesívnej zodpovednosti.
French law keeps to the principle of personal liability set out in Article 1382 of the Civil Code [125].
Francúzske právo sa pridržiava zásady osobnej zodpovednosti uvedenej v článku 1382 Občianskeho zákonníka [125].
Only an unlawful act which can be imputed to the conduct of the parent could open access to its assets.
Preto jedine protiprávne konanie pripísateľné materskej spoločnosti môže umožniť prístup k jej majetku.
As a preliminary point, the parent of the IFP group is a legal person governed by public law, namely the publicly owned establishment IFP, which raises an additional difficulty: the question has first to be asked which court, an administrative court or an ordinary civil or criminal court, would have jurisdiction under the French system to establish whether when a legal person governed by private law is to be wound up compulsorily, and is controlled by a legal person governed by public law, there is any liability that rests on the controlling entity.
V prvom rade, pokiaľ je v tomto prípade materská spoločnosť skupiny IFP právnickou osobou verejného práva (verejná inštitúcia IFP), tento problém vyvoláva dodatočné ťažkosti: treba si totiž najprv položiť otázku, ktorá sústava súdov (správne súdy alebo všeobecné súdy) sú vo francúzskom systéme v prípade potreby príslušné preskúmať prípadnú zodpovednosť právnickej osoby verejného práva kontrolujúcej právnickú osobu súkromného práva, ktorá vstúpila do súdnej likvidácie.
As regards proceedings for liability because of insufficient assets [126], the Court of Conflicts of Jurisdiction (Tribunal des conflits) for long considered that the ordinary courts had jurisdiction where the legal person governed by public law was manager de jure [127], and that the administrative courts had jurisdiction where the legal person governed by public law was manager de facto [128].
Komisia poznamenáva, že pokiaľ ide o žaloby o zodpovednosť pri nedostatku majetku [126], kompetenčný súd sa dlho domnieval, že všeobecný súd je príslušný v prípade, že právnická osoba verejného práva je riadiacim subjektom podľa práva [127] a správny súd, keď právnická osoba verejného práva je riadiacim subjektom v skutočnosti [128].
However, it seems that the jurisdiction of the administrative and the ordinary courts is now distinguished by reference to the nature of the service provided: whether it is an administrative public service, or an industrial or commercial activity.
V tomto prípade je však podľa všetkého rozdelenie právomocí medzi správne súdy a všeobecné súdy ďalej založené na povahe dodávaných služieb: verejná služba v oblasti správy alebo činnosť priemyselnej a obchodnej povahy.
Where an administrative public service is involved, the old rule, based on de jure or de facto management, seems to have been abandoned by the Court of Conflicts of Jurisdiction [129] in its Département de la Dordogne decision [130], where the Court decided that the administrative courts had jurisdiction because the service involved was an administrative public service, regardless of whether the legal person governed by public law was the de jure or de facto manager of the person governed by private law that actually performed the public service task.
Keď ide o verejnú službu v oblasti správy, kompetenčný súd [129] podľa všetkého upustil od predchádzajúcej judikatúry vychádzajúcej z riadenia de jure alebo de facto vzhľadom na svoje rozhodnutie vo veci Département de la Dordogne (departement Dordogne) [130]: súd vyššieho stupňa vtedy rozhodol v prospech príslušnosti správneho súdu, pretože vec sa týkala verejnej služby v oblasti správy, a to tak, že právnická osoba verejného práva je buď riadiacim subjektom de jure alebo de facto právnickej osoby súkromného práva, ktorá vykonáva úlohy verejnej služby.
The Court recalled that in line with its judgment in Blanco [131]‘the liability which may lie with the State or with other legal persons governed by public law by reason of damage attributed to their administrative public services is governed by public law’ (emphasis added), and that the situation was otherwise only where the law expressly so provided; the Court went on to find that in Law of 25 January 1985 on compulsory administration and winding-up procedures, (now codified in Articles L. 624-3 et seq. of the Commercial Code) the legislature had not, ‘by way of exception to the principles governing the liability of public-law persons, intended to confer jurisdiction on the ordinary courts for determining the civil liability of the State or other legal persons governed by public law in the performance of a duty to provide an administrative public service’ (emphasis added).
Po tom, čo kompetenčný súd pripomenul v súvislosti s rozsudkom vo veci Blanco [131], že „zodpovednosť, ktorá môže prislúchať štátu alebo iným právnickým osobám verejného práva z dôvodu škôd pripísaných ich verejným službám v oblasti správy, podlieha systému verejného práva“ (vložené podčiarknutie) a že inak je tomu iba v prípade, ak to zákon výslovne ustanovil, rozhodol, že zo zákona z 25. januára 1985 o vyrovnaní a súdnej likvidácii podnikov (v súčasnosti kodifikovaného v článkoch L. 624-3 a nasl. Obchodného zákonníka) nevyplýva, „že by zákonodarca mienil odchylne od zásad, ktorými sa spravuje zodpovednosť právnických osôb verejného práva, zahrnúť do pôsobnosti všeobecných súdov preskúmanie občianskoprávnej zodpovednosti štátu alebo iných právnických osôb verejného práva z dôvodu plnenia úloh verejnej služby v oblasti správy.“ (Vložené podčiarknutie.)
Conversely, where an industrial or commercial activity is concerned, jurisdiction to determine the civil liability of a legal person governed by public law controlling a private person in liquidation clearly rests with the ordinary courts.
Naopak, keď ide o činnosť priemyselnej alebo obchodnej povahy, na preskúmanie občianskoprávnej zodpovednosti právnickej osoby verejného práva vykonávajúcej kontrolu nad právnickou osobou súkromného práva, ktorá vstúpila do likvidácie, sú zjavne príslušné všeobecné súdy.
As regards more specifically the public limited companies Axens, Beicip-Franlab and Prosernat, which are subsidiaries governed by private law controlled by the publicly owned establishment IFP, it emerges from the information contained in the file, especially that recalled in recital 159, that their object is economic and not administrative [135].
Pokiaľ ide konkrétne o akciové spoločnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, dcérske spoločnosti súkromného práva kontrolované verejnou inštitúciou IFP, z informácií uvedených v spise, a najmä z informácií uvedených v odôvodnení 159, vyplýva, že ich predmet spadá pod hospodársky účel [135], a nie pod správny účel.
In addition, the bulk of the resources of these companies comes from operating proceeds generated by their economic activities and not from public funding.
Okrem toho podstatná časť zdrojov týchto podnikov pochádza z prevádzkových príjmov, ktoré vytvárajú ich hospodárske činnosti, a nie z verejného financovania.
Finally, it should be noted that these subsidiaries of a publicly owned establishment were set up as commercial companies on the initiative of a legal person governed by private law [136] (and not of a legal person governed by public law, because IFP was converted into an EPIC only on 7 July 2006).
Nakoniec treba poznamenať, že tieto dcérske spoločnosti verejnej inštitúcie IFP boli založené ako obchodné spoločnosti z iniciatívy právnickej osoby súkromného práva [136] (a nie právnickej osoby verejného práva, pretože k transformácii verejnej inštitúcie IFP na verejnú inštitúciu so statusom EPIC došlo až 7. júla 2006).
Therefore the industrial and commercial nature of the activities of Axens, Beicip-Franlab and Prosernat seems undeniable and, in the event of compulsory winding up by the court, jurisdiction to hear any case concerning liability against the publicly owned establishment IFP would undoubtedly lie with the ordinary courts.
Priemyselná a obchodná povaha činností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je preto nesporná a v prípade súdnej likvidácie sú všeobecné súdy bez akýchkoľvek pochybností príslušné rozhodnúť o prípadnej žalobe o zodpovednosť voči verejnej inštitúcii IFP.
It must therefore be considered in what circumstances the controlling shareholder may be held liable in the light of the case-law of the Court of Cassation.
Za týchto podmienok treba overiť podmienky vzniku zodpovednosti kontrolujúceho akcionára z hľadiska judikatúry kasačného súdu.