natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under paragraph 132 of the environmental aid guidelines, investment aid to undertakings repairing environmental damage by remediating contaminated sites are regarded as compatible with the internal market within the meaning of Article 107(3)(c) TFEU provided that it leads to an improvement of environmental protection.
Podľa bodu 132 usmernení o environmentálnej pomoci sa investičná pomoc podnikom, ktoré rekultiváciou kontaminovaných lokalít odstraňujú environmentálne škody, považuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, keď sa tým zlepšuje ochrana životného prostredia.
However, the polluter pays principle laid down in Article 191(2) TFEU and in the environmental aid guidelines must be observed.
Pritom je však potrebné dodržiavať zásadu „znečisťovateľ platí“, ktorá je zakotvená aj v článku 191 ods. 2 ZFEÚ a v usmerneniach o environmentálnej pomoci.
Under paragraph 132 of the environmental aid guidelines the polluter must finance the remediation without State aid.
Podľa bodu 132 usmernení o environmentálnej pomoci musí znečisťovateľ uhrádzať sanáciu environmentálnych škôd bez štátnej pomoci.
The person who is to be regarded as the polluter is determined by who is liable under national law.
Ten, koho možno považovať za znečisťovateľa, sa určí podľa toho, kto nesie zodpovednosť podľa vnútroštátneho práva.
The relevant moment in time for assessing the situation under national liability law is determined on the of the law at the time when the official decision was issued.
Príslušný čas na posúdenie vnútroštátnej situácie z hľadiska právnej zodpovednosti sa určuje podľa práva uplatňovaného v čase vydania úradného rozhodnutia.
Germany does not deny that under the clean-up orders of 21 April 1997 for the Sohrschied site and of 31 March 1998 for the Sprendlingen-Gensingen site the ZT was placed under a full obligation as the polluter to clean up both sites under the national law applicable at the time.
Ani Nemecko nepopiera, že ZT bolo na základe rozhodnutí o sanácii z 21. apríla 1997 a z 31. marca 1998 podľa vnútroštátnych právnych predpisov o sanácii uplatňovaných v tom čase zaviazané v plnom rozsahu ako znečisťovateľ vykonať sanáciu miest bývalých podnikov Sohrschied a Sprendlingen-Gensingen.
The ZT is thus liable under German law as the polluter for the cost of remediating the soil contamination at both sites.
Podľa nemeckého práva je teda ZT zodpovedné ako znečisťovateľ za náklady na rekultiváciu kontaminovanej pôdy v mieste obidvoch bývalých podnikov.
Germany argues that under a ruling by the Bundesverfassungsgericht delivered on 16 February 2000 [68], financing the clean-up costs beyond the liability threshold by means of the annual contributions should be regarded as compatible aid, since the liability of private persons was limited by this ruling to the market values of the land.
Nemecko tvrdí, že na základe rozhodnutia Spolkového ústavného súdu zo 16. februára 2000 [68] sa financovanie nákladov na sanáciu, ktoré sú vyššie ako hranica ručenia, prostredníctvom dávok musí považovať za zlučiteľnú pomoc, pretože zodpovednosť súkromných osôb bola týmto rozhodnutím obmedzená na aktuálnu trhovú hodnotu pozemku.
However, Germany’s argument misses the point.
Táto argumentácia Nemecka však nie je na mieste.
First, the decision of the Bundesverfassungsgericht applies only ‘inter partes’, in other words between the parties to the proceedings.
Po prvé, rozhodnutie Spolkového ústavného súdu sa uplatňuje len inter partes, teda medzi účastníkmi konania.
Above all, however, a change in the case-law of the highest court does not change the legal situation and is therefore not a ground for revision within the meaning of Article 51(1)(1) of the Verwaltungsverfahrensgesetz (Administrative Procedure Act) in respect of administrative acts that have become binding.
Predovšetkým však zmena judikatúry najvyššieho súdu nemení právny stav, a preto nie je ani dôvodom na revíziu v zmysle článku 51 ods. 1 č. 1 zákona o správnom konaní vzhľadom na správne akty, ktoré sú už platné.
Under German jurisprudence, the ruling by the Bundesverfassungsgericht does not alter the fact that at the time of the clean-up order all the polluters were liable for the full clean-up costs.
Podľa nemeckej rozhodovacej praxe rozhodnutie Spolkového ústavného súdu nemení nič na tom, že v čase rozhodnutia o sanácii boli všetci znečisťovatelia zodpovední za náklady na sanáciu v plnej výške.
Consequently, after the Bundesverfassungsgericht ruling of 16 February 2000 none of the polluters could have avoided full liability as a polluter under an earlier order that had become binding.
Po rozhodnutí Spolkového ústavného súdu zo 16. februára 2000 sa preto žiadny zo znečisťovateľov nemohol zbaviť svojej plnej zodpovednosti ako znečisťovateľ vzhľadom na predtým vynesené rozhodnutie, ktoré nadobudlo platnosť.
The ZT is therefore liable even taking into account the Bundesverfassungsgericht ruling of 16 February 2000 in the case of the Sprendlingen-Gensingen and Sohrschied sites that was cited by Germany.
ZT je preto zodpovedné aj pri zohľadnení rozhodnutia Spolkového ústavného súdu zo 16. februára 2000 vo veci bývalých podnikov Sprendlingen-Gensingen a Sohrschied, ktoré uviedlo Nemecko.
Since the ZT did not appeal against the clean-up orders, they have gained binding effect and are final.
Keďže ZT sa proti rozhodnutiam o sanácii neodvolalo, tieto rozhodnutia nadobudli platnosť a sú neodvolateľné.
For Germany now, after the event, to deny in essence the ZT’s liability for the Sohrschied site is an argument that cannot be accepted.
Ak by Nemecko teraz dodatočne spochybňovalo zodpovednosť ZT v prípade bývalého podniku Sohrschied, túto argumentáciu nemožno akceptovať.
It was up to the ZT to appeal against the clean-up order of 21 April 1997 and not to allow it to become binding.
ZT sa malo odvolať proti rozhodnutiu o sanácii z 21. apríla 1997 a zabrániť tak, aby nadobudlo platnosť.
It is not the Commission’s job to review a binding decision by a national authority as regards the national situation in terms of liability in the light of the polluter pays principle.
Tiež nie je úlohou Komisie, aby znovu preskúmala platné rozhodnutie vnútroštátneho orgánu vzhľadom na vnútroštátnu situáciu z hľadiska právnej zodpovednosti podľa zásady „znečisťovateľ platí“.
Furthermore Germany itself acknowledges that the Bundesverfassungsgericht decision of 16 February 2000 applies only to private individuals, and not to legal persons under public law.
Okrem toho samotné Nemecko pripúšťa, že rozhodnutie Spolkového ústavného súdu zo 16. februára 2000 sa vzťahuje len na súkromné osoby a nie na verejnoprávne právnické osoby.
This is because the legal basis for limiting liability is the law of property, which legal persons under public law cannot invoke.
Vyplýva to z toho, že právnym základom na obmedzenie zodpovednosti je vlastnícke právo. Na toto právo sa však verejnoprávne právnické osoby nemôžu odvolávať.
Therefore it cannot be contested that under national law the ZT is fully liable for the contaminated sites.
Je teda nepopierateľné, že podľa vnútroštátneho práva je ZT v plnej výške zodpovedné za bývalé podniky a zariadenia.
Potential unequal treatment between legal persons under private law and legal persons under public law in the legal system of the Member State cannot be invoked under the environmental aid guidelines.
V rámci usmernení o environmentálnej pomoci sa nemôže uplatňovať potenciálne rozdielne zaobchádzanie so súkromnoprávnymi právnickými osobami a verejnoprávnymi právnickými osobami v právnom systéme členského štátu.
On the question of liability for contaminated sites, they state that only national law applies.
Tieto usmernenia nadväzujú v otázke zodpovednosti za bývalé podniky a zariadenia výlučne na vnútroštátne právo.
Because the ZT is liable under German law for the full clean-up costs at both sites, the annual contribution cannot be deemed compatible with the internal market within the meaning of the guidelines on State aid for environmental protection under Article 107(3)(c) TFEU.
Keďže ZT je podľa nemeckého práva zodpovedné za náklady na sanáciu v miestach obidvoch bývalých podnikov v plnej výške, nemôžu sa dávky v zmysle usmernenia o environmentálnej pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ považovať za pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom.
The annual contributions granted to the ZT since 1979 constitute State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
Dávky, ktoré sa poskytovali v prospech ZT od roku 1979, predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
Germany granted the annual contributions in breach of Article 108(3) TFEU.
Nemecko poskytovalo platby dávok v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.
They cannot be declared compatible with the internal market under either Article 106(2) TFEU or Article 107(2) and (3) TFEU.
Nemožno ich vyhlásiť za zlučiteľné s vnútorným trhom na základe článku 106 ods. 2 ZFEÚ ani na základe článku 107 ods. 2 a 3 ZFEÚ.
Under Article 1(b)(iv) in conjunction with Article 15(3) of Regulation (EC) No 659/1999, aid for which the recovery time limit has run out is deemed to be existing aid.
Podľa článku 1 písm. b) bodu iv) nariadenia (ES) č. 659/1999 v spojení s článkom 15 ods. 3 uvedeného nariadenia sa pomoc, v prípade ktorej uplynulo vymedzené obdobie na vymáhanie pomoci, považuje za existujúcu pomoc.
Under Article 15 of the Regulation the Commission’s power to recover aid applies for a period of 10 years.
Podľa článku 15 uvedeného nariadenia platia právomoci Komisie na vymáhanie pomoci počas desiatich rokov.
The recovery time limit begins to run on the day when the unlawful aid is granted to the recipient and is interrupted by every measure that the Commission takes in respect of the unlawful aid.
Vymedzené obdobie na vymáhanie pomoci začína dňom, keď sa príjemcovi udelila neoprávnená pomoc, a preruší sa pri akomkoľvek akte, ktorý Komisia vykoná v súvislosti s neoprávnenou pomocou.
The time limit begins to run afresh after each interruption.
Po každom prerušení sa začne čas počítať od začiatku.
The Courts of the Union have held not only that the time limit for recovery can be interrupted by a formal procedure but also that a request for information also constitutes an act that can interrupt the time limit [69].
Súdy Únie rozhodli, že vymedzené obdobie na vymáhanie pomoci sa môže prerušiť nielen na základe formálneho postupu, ale aj v prípade žiadosti o informácie [69].
The complainant challenged the annual contribution for the ZT in January 2008 and on 26 May 2008 Germany was sent a request for information.
Sťažovateľ napadol platby dávok poskytované v prospech ZT v januári 2008. Dňa 26. mája 2008 bola Nemecku predložená žiadosť o poskytnutie informácií.
This request for information interrupted the recovery time limit.
Táto žiadosť o poskytnutie informácií prerušila vymedzené obdobie na vymáhanie pomoci.
Under Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999, the Commission cannot require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Union law.
Podľa článku 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/1999, Komisia nemá vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Únie.
In the present case, the question arises as to whether the judgment of the BVerwG of 16 December 2010 may have created legitimate expectations for the beneficiary that the measure under assessment does not constitute State aid.
V predmetnom prípade vzniká otázka, či rozsudok BVerwG zo 16. decembra 2010 mohol vzbudiť dôvodné očakávania ZT, že platby dávok nepredstavujú štátnu pomoc.
But even for the year 2010 (and subsequent years), the judgment is not capable of creating legitimate expectations.
Na základe rozsudku BVerwG však nemohli vzniknúť dôvodné očakávania ZT ani v súvislosti s rokom 2010 (a prípadne nasledujúcimi rokmi).
According to established case-law, the principle of the protection of legitimate expectations applies to any individual in a situation where an institution of the European Union, by giving that person precise assurances, has led him to entertain well-founded expectations [70].
Podľa ustálenej judikatúry právo odvolávať sa na zásadu ochrany legitímnej dôvery má každý jednotlivec, ak sa nachádza v situácii, z ktorej vyplýva, že nejaká inštitúcia Európskej únie v ňom vzbudila dôvodné očakávania tým, že mu poskytla konkrétne záruky [70].
Such assurances, in whatever form they are given, constitute precise, unconditional and consistent information [71].
Bez ohľadu na formu oznámenia sú takýmito uisteniami informácie, ktoré sú presné, zhodujúce a neviažuce sa na splnenie žiadnej podmienky [71].
In the present case, the Commission has not given to ZT any such precise assurances; on the contrary, it opened the formal investigation procedure on 20 July 2010.
V predmetnom prípade však Komisia takéto uistenie ZT neposkytla, ale práve naopak, 20. júla 2010 vydala rozhodnutie o začatí konania.
The BVerwG is not an institution of the European Union.
BVerwG nie je inštitúciou Európskej Únie.
It is established case-law that the national courts and the Commission fulfil complementary and separate roles as regards supervision of Member States’ compliance with their obligations under Articles 107 EC and 108 EC [72].
Podľa ustálenej judikatúry plnia vnútroštátne súdy a Komisia v rámci kontroly dodržiavania povinností členských štátov vyplývajúcich z článkov 107 a 108 ZFEÚ vzájomne sa dopĺňajúce a rozdielne úlohy [72].
Whilst assessment of the compatibility of aid measures with the internal market falls within the exclusive competence of the Commission and is thus subject to review by the Union Courts, it is for the national courts to ensure that the rights of individuals are safeguarded where the obligation to give prior notification of State aid to the Commission pursuant to Article 108(3) of the Treaty is infringed [73].
Posudzovanie zlučiteľnosti opatrení pomoci s vnútorným trhom patrí do výlučnej právomoci Komisie a podlieha pritom kontrole Súdneho dvora, kým vnútroštátne súdy zabezpečujú ochranu práv jednotlivca v prípade porušenia povinnosti podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ vopred oznamovať štátnu pomoc Komisii [73].
In the present case, the BVerwG gave judgment on a measure in respect of which the Commission had already opened the formal investigation procedure.
V predmetnom prípade vyhlásil BVerwG rozsudok o opatrení, v prípade ktorého už Komisia začala konanie vo veci formálneho zisťovania.
The Court has consistently held that the opening decision must lead the Member State to suspend payment [74].
Podľa ustálenej judikatúry musí rozhodnutie o začatí konania podnietiť členský štát k zastaveniu platieb [74].
Furthermore, the BVerwG gave its judgment, justifying it, inter alia, with the alleged non-applicability of the fourth Altmark criterion, without referring the case to the Court of Justice for a preliminary ruling.
BVerwG navyše vyniesol rozsudok, ktorý odôvodnil okrem iného údajnou nemožnosťou uplatniť 4. kritérium Altmark, bez toho, aby predložil návrh na začatie prejudiciálneho konania Súdnemu dvoru Európskej únie.
Under these circumstances, the Commission considers that the judgment by the BVerwG also does not constitute precise, unconditional and consistent information.
Vzhľadom na tieto okolnosti sa Komisia domnieva, že rozsudok BVerwG nepredstavuje presné a zhodujúce informácie, ktoré sa neviažu na splnenie nijakej podmienky.
Recovery of the annual contributions is therefore not contrary to any general principle of Union law concerning the protection of legitimate expectations,
Vymáhanie dávok preto nie je v rozpore so všeobecnými zásadami práva Únie v súvislosti s ochranou legitímnej dôvery,
The annual contributions granted by Germany to the Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rhineland-Palatinate, Saarland, Rheingau-Taunus-Kreis and Landkreis Limburg-Weilburg (‘the beneficiary’) since 1 January 1979 in breach of Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union constitute State aid and are incompatible with the internal market.
Platby dávok, ktoré Nemecko v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ poskytovalo od 1. januára 1979 neoprávnene v prospech Zweckverband Tierkörperbeseitigung (ďalej len „príjemca“) v Porýní-Falcku, Sársku, v oblasti Rheingau-Taunus a v okrese Limburg-Weilburg, predstavujú štátnu pomoc a nie sú zlučiteľné s vnútorným trhom.
Germany shall immediately recover from the beneficiary the aid referred to in Article 1 that has been paid since 26 May 1998.
Nemecko je povinné bezodkladne vymôcť od príjemcu pomoc uvedenú v článku 1, ktorá bola vyplácaná od 26. mája 1998.
The sums to be recovered shall bear interest from the date on which the aid payments referred to in paragraph 1 were made available to the beneficiary until their actual recovery.
Suma, ktorá sa má vrátiť, zahŕňa úroky plynúce od času, keď sa pomoc uvedená v odseku 1 poskytla príjemcovi, do dátumu jej skutočného vrátenia.
The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 [75].
Úroky sa vypočítajú ako zložené úroky podľa kapitoly V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 [75].
Germany shall halt all outstanding payments of aid referred to in paragraph 1 with effect from the date of adoption of this Decision.
Nemecko zastaví ku dňu oznámenia tohto rozhodnutia všetky zostávajúce platby v rámci pomoci uvedenej v odseku 1.
Germany shall ensure that the aid referred to in Article 2(1) is paid back within four months following the date of notification of this Decision.
Nemecko zabezpečí, aby sa pomoc uvedená v článku 2 ods. 1 vrátila do štyroch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia.
Germany shall give the Commission the following information within two months following notification of this Decision:
Nemecko predloží Komisii v priebehu dvoch mesiacov po oznámení tohto rozhodnutia tieto informácie:
the total amount (principal and interest) to be recovered from the beneficiary;
informácie o celkovej sume (istinu a úroky), ktorej vrátenie sa od príjemcu požaduje;
a detailed description of the measures already taken or planned in order to comply with this Decision;
podrobný opis opatrení, ktoré boli prijaté alebo sa plánujú prijať na vykonanie tohto rozhodnutia;
documents showing that the beneficiary has been ordered to repay the aid.
podklady, z ktorých vyplýva, že príjemcovi bol vydaný príkaz na vrátenie.
It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and interest already recovered from the beneficiary.
Nemecko okrem toho oznámi podrobné informácie o sumách pomoci a úrokoch, ktoré už príjemca vrátil.
Done at Brussels, 25 April 2012.
V Bruseli 25. apríla 2012
As of 1 December 2009, Articles 86, 87 and 88 of the EC Treaty were replaced by Articles 106, 107 and 108 of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU).
Články 86, 87 a 88 Zmluvy o ES sa s účinnosťou od 1. decembra 2009 nahrádzajú článkami 106, 107 a 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ).
The three Articles in each Treaty are essentially the same.
Články 86, 87 a 88 Zmluvy o ES a články 106, 107 a 108 ZFEÚ sú v podstate identické.
For the purposes of this Decision references to Articles 106, 107 and 108 TFEU should be understood as references to Articles 86, 87 and 88 EC where appropriate.
Odkazy na články 106, 107 a 108 ZFEÚ, ktoré sa uplatňujú v rámci tohto rozhodnutia, sa v prípade potreby chápu ako odkazy na články 86, 87 a 88 Zmluvy o ES.
The TFEU also introduced several changes in terminology, for instance replacing ‘Community’ by ‘Union’ and ‘common market’ by ‘internal market’.
ZFEÚ priniesla aj niektoré zmeny terminológie, napríklad nahradenie termínu „Spoločenstvo“ termínom „Únia“ a termínu „spoločný trh“ termínom „vnútorný trh“.
In this Decision the terminology of the TFEU is used throughout.
V tomto rozhodnutí sa všeobecne používa terminológia podľa ZFEÚ.
OJ C 289, 26.10.2010, p 8.
Ú. v. EÚ C 289, 26.10.2010, s. 8.
OJ L 83, 27.3.1999, p 1.
Ú. v. ES L 83, 27.3.1999, s. 1.
Case T-366/00 Scott v Commission ECR [2007] II-797.
Rozsudok z 29. marca 2007, Scott/Komisia (T-366/00, Scott, Zb. 2007, s. II-797).
BVerwG, 3 C 44.09 of 16.12.2010, http://www.bundesverwaltungsgericht.de
BVerwG, 3 C 44.09 zo 16. decembra 2010, webová stránka http://www.bundesverwaltungsgericht.de.
Published on 25 January 2004 (BGBl. I p. 82), last amended on 9 December 2010 (BGBl. I p. 1934).
V oznámení z 25. januára 2004 (BGBl. I s. 82), naposledy zmenené a doplnené 9. decembra 2010 (BGBl. I s. 1934).
Rhineland-Palatinate 2010, p. 367.
Porýnie-Falcko 2010, s. 367.
Case C-126/01, Ministère de l’Économie, des Finances et de l’Industrie v GEMO ECR [2003] I-13769, paragraphs 31 and 32.
Rozsudok z 20. novembra 2003, GEMO (C-126/01, Zb. 2003, s. I-13769), body 31 a 32.
Community TSE guidelines, paragraphs 27 and 37; agricultural aid guidelines 2007–2013, paragraphs 132(g) and 132(h).
Usmernenia Spoločenstva o PSE, body 27 a 37; usmernenia o poľnohospodárskej pomoci 2007 – 2013, body 132 písm. g) a 132 písm. h).
Community TSE guidelines, sections III.C and IV.C; agricultural aid guidelines 2007–2013, paragraph 134.
Usmernenia Spoločenstva o PSE, oddiely III.C a IV.C; usmernenia o poľnohospodárskej pomoci 2007 – 2013, bod 134.
Community TSE guidelines, section V.C; agricultural aid guidelines 2007–2013, paragraph 135(b).
Usmernenia Spoločenstva o PSE, oddiel V.C; usmernenia o poľnohospodárskej pomoci 2007 – 2013, bod 135 písm. b).
Community TSE guidelines, paragraphs 32 and 33; agricultural aid guidelines 2007–2013, paragraph 135(a).
Usmernenia Spoločenstva o PSE, body 32 a 33; usmernenia o poľnohospodárskej pomoci 2007 – 2013, bod 135 písm. a).
The Tierseuchenkassen, which exist in all the Länder, are public-law bodies with the task of paying compensation to animal owners for animals that die from certain notifiable diseases or are put down by veterinary order.
Poisťovne pre prípad ochorenia zvierat, ktoré existujú vo všetkých spolkových krajinách, sú verejnoprávne inštitúcie, ktorých úlohou je vyplácať majiteľom hospodárskych zvierat odškodnenie za zvieratá, ktoré uhynuli z dôvodu určitého ochorenia podliehajúceho oznamovacej povinnosti alebo boli usmrtené v dôsledku nariadenia úradu veterinárneho lekárstva.
The Tierseuchenkassen are funded by contributions from animal owners and grants from the Länder.
Poisťovne pre prípad ochorenia zvierat sú financované príspevkami majiteľov zvierat a dotáciami spolkových krajín.
Fraunhofer Institut, Untersuchung von Verarbeitungskapazität und Seuchenreserve der Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz (Study of processing capacity and epidemic reserve for disposal of animal carcases in Rhineland-Palatinate), March 2007.
Fraunhofer Institut: Untersuchung von Verarbeitungskapazität und Seuchenreserve der Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, März 2007 (Preskúmanie odstraňovania odpadu živočíšneho pôvodu v Porýní-Falcku z hľadiska spracovateľskej kapacity a rezervy pre prípad vzniku epidémie, marec 2007).
Case C-280/00 Altmark Trans GmbH and Regierungspräsidium Magdeburg v Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH ECR [2003] I-7747.
Rozsudok Súdneho dvora z 24. júla 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Zb. 2003, s. I-7747).
Stadtreinigung Hamburg, Case C-480/06 Commission v Germany ECR [2009] I-4747, paragraph 45.
Rozsudok z 9. júna 2009 v prípade technických a komunálnych služieb mesta Hamburg, (C-480/06, Zb. 2009, s. I-4747, bod 45).
§ 4(1) TierNebGAG RP.
§ 4 ods. 1 TierNebGAG RP.
E. Böckenhoff, Voruntersuchung über die Verwertung von ungenießbaren Schlachtabfällen im Gebiet der ehemaligen Deutschen Demokratischen Republik (Preliminary study on the processing of slaughterhouse waste unfit for consumption in the territory of the former GDR), August 1991.
E. Böckenhoff: Voruntersuchung über die Verwertung von ungenießbaren Schlachtabfällen im Gebiet der ehemaligen Deutschen Demokratischen Republik (Predbežný prieskum zhodnocovania nepožívateľného odpadu z bitúnkov v oblasti bývalej Nemeckej demokratickej republiky), august 1991.
See § 3(3) of the TierNebG and § 3(2) of the TierNebGAG RP.
Pozri § 3 ods. 3 TierNebG a § 3 ods. 2 TierNebGAG RP.
BVerwG, 9 BN 3.03 of 27.5.2003, http://www.bundesverwaltungsgericht.de
BverwG, 9 BN 3.03 z 27. mája 2003, webová stránka http://www.bundesverwaltungsgericht.de.
See recital 49.
Pozri odôvodnenie 49.
See also recital 48.
Pozri odôvodnenie 48.