natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 107(3)(c) TFEU (former Article 87(3)(c) EC) states that ‘Aid to promote culture and heritage conservation where such aid does not affect trading conditions and competition in the Union to an extent that is contrary to the common interest may be considered to be compatible with the internal market’.
V článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ (predtým článok 87 ods. 3 písm. c ES) sa uvádza, že „za zlučiteľnú s vnútorným trhom možno považovať […] pomoc na rozvoj určitých hospodárskych činností alebo určitých hospodárskych oblastí, ak táto pomoc nepriaznivo neovplyvní podmienky obchodu tak, že by to bolo v rozpore so spoločným záujmom“.
Such consideration should also be given to the aid paid between 1994 and the end of 2001, for which the Commission concluded in recital (124) above that the exemption stipulated in Article 107(3)(d) TFEU (former Article 87(3)(d) EC) was not applicable.
Rovnako je potrebné postupovať v prípade pomoci poskytnutej od roku 1994 do konca roka 2001, kde Komisia v odôvodnení 122 dospela k záveru, že výnimka podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ [predtým článok 87 ods. 3 písm. d) Zmluvy o ES] sa neuplatňuje.
In order to determine whether Article 107(3)(c) TFEU could serve as a basis for compatibility, the Commission must verify whether the aid in question did indeed have a common interest purpose and whether it affected trading relations to an extent that was contrary to the common interest.
S cieľom určiť, či by sa na základe článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ dalo rozhodnúť o zlučiteľnosti pomoci, Komisia musí overiť, či predmetná pomoc sledovala cieľ spoločného záujmu a či nepriaznivo neovplyvňovala obchod v rozpore so spoločným záujmom.
The Commission considers that the aid was in pursuit of a common interest, as previously identified.
Komisia sa domnieva, že pomoc skutočne sleduje spoločný záujem tak, ako bol stanovený.
It should, in this regard, be recalled that the introduction, in the Treaty on European Union, of the exemption stipulated in former Article 87(3)(d) EC (now Article 107(3)(d) TFEU) confirmed the policy followed by the Commission on the basis of former Article 92(3)(c) prior to the entry into force of the Treaty on European Union.
V tejto veci je potrebné pripomenúť, že uvedenie výnimky podľa pôvodného článku 87 ods. 3 písm. d) ES [teraz článok 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ] do Zmluvy o Európskej únii potvrdilo politiku Komisie podľa pôvodného článku 92 ods. 3 písm. c) pred nadobudnutím platnosti Zmluvy o Európskej únii.
The Commission had in the past authorised aid with a cultural purpose on the basis of this Article.
Komisia totiž v minulosti na základe tohto článku schválila pomoc sledujúcu kultúrne ciele.
This practice was confirmed by the European Union courts, for example, in the above-cited judgment of the Court of First Instance of 18 September 1995 in which the Court concluded that the Commission was in a position to adopt, on the basis of former Article 92(3)(c) EC, a favourable decision with regard to three aid schemes managed by CELF (aid to air freight, the ‘Page à Page’ programme and ‘Programme Plus’).
Tento postup potvrdili súdy Európskej únie, napríklad v už citovanom rozsudku súdu z 18. septembra 1995, v ktorom súd dospel k záveru, že Komisia bola na základe pôvodného článku 92 ods. 3 písm. c) ES oprávnená prijať priaznivé rozhodnutie vo veci troch režimov pomoci riadených CELF-om (pomoc na nákladnú leteckú dopravu, program Stránka po stránke a Program Plus).
On the other hand, the Commission considers that it has not been demonstrated that the aid was proportional to the intended purpose.
Komisia sa naopak domnieva, že primeranosť pomoci sledovanému cieľu nebola preukázaná.
In its decision extending the procedure, and later in its injunction decision, the Commission asked the French authorities to present their comments on the proportionality of the aid pursuant to Article 107(3)(c) TFEU.
V rozhodnutí o rozšírení konania, ako aj následne v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií Komisia požiadala francúzske orgány o vyjadrenie pripomienok vo veci primeranosti pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
As previously indicated, the French authorities did not provide the Commission with the information that would enable the proportionality of the aid paid since 1980 to be demonstrated, a request most recently made to them in the Commission’s injunction decision of 20 November 2009.
Ako už bolo uvedené, francúzske orgány neposkytli Komisii údaje, na základe ktorých by bolo možné preukázať primeranosť pomoci poskytovanej od roku 1980 a ktoré si Komisia naposledy vyžiadala v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií z 20. novembra 2009.
In accordance with Article 13 of Regulation (EC) No 659/1999, the Commission is therefore taking a decision on the basis of the available information, recalling, in any case, that it is for the French authorities to demonstrate the compatibility of the aid in question with the internal market, and thus the proportionality of this aid.
Podľa článku 13 rokovacieho poriadku Komisia preto prijala rozhodnutie na základe informácií, ktoré mala k dispozícii, a pripomenula, že francúzskym orgánom v každom prípade prináleží dokázať zlučiteľnosť skúmanej pomoci s vnútorným trhom, a teda primeranosť tejto pomoci.
Mutatis mutandis, the reasoning stated previously with regard to the proportionality of the aid in the context of Article 107(3)(d) TFEU, is transposable here.
Mutadis mutandis tu možno uplatniť zdôvodnenie už podané o primeranosti pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ.
The Commission therefore considers that it has not been demonstrated that the aid paid was in line with the criterion of proportionality.
Komisia preto dospela k názoru, že nie je preukázané, že poskytnutá pomoc spĺňa kritérium proporcionality.
In conclusion, the Commission considers that the measure in question is not compatible with the internal market on the basis of Article 107(3)(c) TFEU.
Záverom Komisia dospela k názoru, že predmetné opatrenie nie je zlučiteľné s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ.
Assessment of the measure pursuant to Article 106(2) TFEU
Posúdenie opatrenia so zreteľom na článok 106 ods. 2 ZFEÚ
The French authorities have argued on many occasions that CELF was entrusted with a public service task and that, consequently, the disputed measures had to be assessed pursuant to Article 106(2) TFEU (former Article 86(2) EC).
Francúzske orgány opakovane vyhlásili, že CELF bol poverený výkonom verejnej služby a že sporné opatrenia majú byť posúdené podľa ustanovení článku 106 ods. 2 ZFEÚ (predtým článok 86 ods. 2 Zmluvy o ES).
This Article states that ‘undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest or having the character of a revenue-producing monopoly shall be subject to the rules contained in the Treaties, in particular to the rules on competition, in so far as the application of such rules does not obstruct the performance, in law or in fact, of the particular tasks assigned to them.
V tomto článku sa ustanovuje, že „podniky poverené poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu alebo podniky, ktoré majú povahu fiškálneho monopolu, podliehajú pravidlám zmlúv, najmä pravidlám hospodárskej súťaže, za predpokladu, že uplatňovanie týchto pravidiel neznemožňuje právne alebo v skutočnosti plniť určité úlohy, ktoré im boli zverené.
The development of trade must not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Union.’
Rozvoj obchodu nesmie byť ovplyvnený v takom rozsahu, aby to bolo v rozpore so záujmami Únie.“
Firstly, in this particular case, the question must be asked as to whether there was a service of general economic interest.
Predovšetkým je v tomto prípade potrebné preskúmať, či ide o službu všeobecného hospodárskeho záujmu.
It emerges from the Court of Justice’s case law that, with the exception of sectors for which this issue already forms the object of EU regulations, the Member States have a wide margin of discretion regarding the nature of services that would be classified as being services of general economic interest.
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že s výnimkou sektorov, kde už táto otázka bola predmetom právnej úpravy Európskej únie, členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o povahu služieb, ktoré možno označiť za služby všeobecného hospodárskeho záujmu.
Consequently, it is the Commission’s task to ensure that this margin of discretion is used without manifest error when it comes to defining services of general economic interest.
Úlohou Komisie je preto dohliadať na to, aby pri tejto miere voľnej úvahy nedochádzalo k zjavne nesprávnemu posúdeniu, pokiaľ ide o vymedzenie služieb všeobecného hospodárskeho záujmu.
In this particular case, the French authorities indicated on several occasions that CELF had been given a specific public service task of a cultural nature, consisting of honouring all orders for French-language books coming from bookshops abroad, whatever the volume and nature of the order.
V tomto prípade francúzske orgány opakovane uviedli, že CELF bol poverený osobitnou úlohou výkonu verejnej služby kultúrneho charakteru, spočívajúcej v spracovaní všetkých objednávok frankofónnych diel pochádzajúcich z kníhkupectiev v zahraničí, bez ohľadu na veľkosť objednávok a ich povahu.
The Commission considers that this task could, in fact, form a service of general economic interest.
Komisia sa domnieva, že táto osobitná úloha by skutočne mohla predstavovať službu všeobecného hospodárskeho záujmu.
Secondly, it should be verified whether CELF had actually been given responsibility for this service of general economic interest.
Po druhé je potrebné overiť, či bol CELF naozaj poverený službou všeobecného hospodárskeho záujmu.
In accordance with EU case law, the companies in question must have been entrusted with managing the service by the State by means of one or more official acts, the form of which may be determined by each Member State.
Podľa judikatúry Európskej únie musia byť dané spoločnosti poverené štátom, ktorý predmetnú službu riadi, prostredníctvom jedného alebo viacerých úradných aktov, ktorých formu si určia členské štáty.
In this particular case, the French authorities produced a number of agreements signed between CELF and the Ministry of Culture which they consider demonstrate that CELF was indeed given responsibility for the service of general economic interest in question.
V tomto prípade francúzske orgány predložili viacero dohôd uzavretých medzi CELF-om a ministerstvom kultúry, ktoré podľa nich dokazovali, že CELF bol riadne poverený poskytovaním danej služby všeobecného hospodárskeho záujmu.
According to the French authorities, the Book and Reading Directorate concluded annual agreements with CELF, up until 2001.
Podľa francúzskych orgánov riaditeľstvo pre knihy a čítanie každý rok až do roku 2001 uzavrelo s CELF-om dohodu.
However, despite the Commission’s requests, including in its injunction decision, the French authorities have not produced copies of the public service agreements for each of the years in question.
Francúzske orgány však napriek žiadostiam Komisie, vrátane rozhodnutia o príkaze na poskytnutie informácií, nepredložili kópie dohôd o verejnej službe za všetky príslušné roky.
In addition, the precise nature of the public service obligations is not established in the agreements available to the Commission (and thus the amount at which orders are considered ‘small orders’ is not stated in the agreement).
Okrem toho v dohodách, ktoré má Komisia k dispozícii, nie je presne stanovená povaha záväzkov verejnej služby (napr. v dohode nie je uvedená suma, od ktorej sa objednávky považujú za „malé objednávky“).
It emerges that, even for these years, there is no document indicating the public service obligations entrusted to CELF with sufficient clarity.
Z toho vyplýva, že dokonca ani pre tieto roky neexistuje akt, ktorý by presne vymedzoval záväzky verejnej služby prislúchajúce CELF-u.
Consequently, the Commission considers that it has not been demonstrated that CELF was actually entrusted with the public service in question by means of an official act for each of the years in question.
V dôsledku toho Komisia dospela k názoru, že nebolo dokázané, že CELF bol riadne, prostredníctvom právneho aktu v každom z predmetných rokov, poverený výkonom danej verejnej služby.
Finally, and without it being necessary to conclude as to the condition of necessity, since the conditions are cumulative, the Commission considers that the condition of proportionality has not been met.
Napokon, a bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť vo veci podmienky nevyhnutnosti pomoci, pretože podmienky sú kumulatívne, Komisia napokon dospela k záveru, že ani podmienka proporcionality nie je splnená.
In the agreements available to the Commission, there is no explanation of the way in which the amount of aid was calculated.
V skutočnosti nie je v zmluvách, ktoré má Komisia k dispozícii, žiadne vysvetlenie spôsobu, ktorým sa vypočítala výška pomoci.
Moreover, CELF’s obligation to provide grant utilisation statements for the aid was not accompanied by a clear definition of the parameters of the calculation or monitoring of the cost of the public service activity, which would enable verification that there was no overcompensation.
Povinnosť uložená CELF-u predkladať vyúčtovania použitia subvencie nie je navyše doplnená žiadnou presnou definíciou parametrov výpočtu a kontroly nákladov na výkon verejnej služby, ktorá by umožnila overiť, či nedochádza k nadmernej kompenzácii.
In addition, while the agreements did anticipate a carry forward from 1 year to another if part of the grant was not used, they contained no clarity as to how this mechanism would operate. It would seem, moreover, that this mechanism was not applied.
Okrem toho aj keď je v dohodách ustanovený prenos pomoci z jedného roka na druhý v prípade nespotrebovania časti subvencie, neobsahujú žiadne podrobnosti o fungovaní tohto mechanizmu, ktorý, ako sa napokon zdá, nebol uplatňovaný.
Finally, in more general terms and in the context of analysing the proportionality criterion with regard to Article 107(3) TFEU, the French authorities did not provide any new information demonstrating the proportionality of the aid with regard to the different points of the Court’s judgment.
Francúzske orgány napokon v širšom kontexte, a ako je uvedené v rámci analýzy kritéria proporcionality podľa článku 107 ods. 3 ZFEÚ, neposkytli údaje dokazujúce primeranosť pomoci so zreteľom na jednotlivé body rozsudku súdu.
The French authorities thus did not provide the Commission with the information that would enable the proportionality of the aid in the context of Article 106(2) TFEU to be demonstrated, and this was last requested of them in its injunction decision of 20 November 2009.
Francúzske orgány tak Komisii neposkytli údaje, ktoré by umožnili dokázať primeranosti pomoci podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ a ktoré od nich Komisia žiadala naposledy v rozhodnutí o príkaze na poskytnutie informácií z 20. novembra 2009.
For the same reasons as those mentioned in the context of the analysis of the proportionality of the aid pursuant to Article 107(3)(d) TFEU, the Commission therefore considers that it has not been demonstrated that the aid paid was in line with the criterion of proportionality.
Komisia tak z rovnakých dôvodov, ako sú uvedené v rámci analýzy primeranosti pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ, dospela k záveru, že nie je dokázané, že poskytnutá pomoc spĺňa kritérium proporcionality.
The Commission therefore considers that the conditions for application of Article 106(2) TFEU are not met.
Komisia tak dospela k záveru, že podmienky uplatňovania článku 106 ods. 2 ZFEÚ nie sú splnené.
In conclusion, the Commission therefore considers that the aid mechanism known as the Small Orders Programme, implemented by France in favour of CELF between 1980 and the end of 2001, constitutes aid incompatible with the internal market.
Záverom Komisia dospela k názoru, že mechanizmus pomoci, nazvaný Program „malé objednávky“ a uplatňovaný Francúzskom v prospech CELF-u od roku 1980 do konca roka 2001, predstavuje pomoc nezlučiteľnú s vnútorným trhom.
LIMITATION PERIOD, EXCEPTIONAL CIRCUMSTANCE, LEGITIMATE EXPECTATION, PRINCIPLE OF LEGAL CERTAINTY, PRINCIPLE OF PROPORTIONALITY
PREMLČACIA LEHOTA, VÝNIMOČNÁ OKOLNOSŤ, LEGITÍMNA DÔVERA, ZÁSADA PRÁVNEJ ISTOTY, ZÁSADA PROPORCIONALITY
When a State aid is unlawful and incompatible, the Commission must first order the Member State in question to take all necessary measures to recover the aid from its recipient.
Za predpokladu, že poskytnutá štátna pomoc je protiprávna a nezlučiteľná, Komisia musí za normálnych okolností nariadiť danému členskému štátu, aby prijal všetky potrebné opatrenia s cieľom vymôcť pomoc od jej príjemcu.
Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999 states that, ‘Where negative decisions are taken in cases of unlawful aid, the Commission shall decide that the Member State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary.’
V článku 14 nariadenia (ES) č. 659/99 sa ustanovuje, že „kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu“.
The Commission must, nevertheless, take the following elements into account.
Komisia však musí brať ohľad na tieto skutočnosti.
Firstly, Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999 stipulates that the powers of the Commission to recover aid are subject to a limitation period of 10 years.
Po prvé v článku 15 nariadenia (ES) č. 659/1999 sa ustanovuje, že právomoci Komisie vymáhať pomoc podliehajú premlčacej lehote desať rokov.
The limitation period commences on the day when the unlawful aid is granted to the beneficiary, and any measure taken by the Commission, or a Member State acting at the request of the Commission, with regard to the unlawful aid suspends the limitation period.
Premlčacia lehota začína dňom, kedy sa protiprávna pomoc udelila príjemcovi a akékoľvek opatrenie vykonané Komisiou alebo členským štátom, konajúcim na žiadosť Komisie v súvislosti s protiprávnou pomocou, preruší premlčaciu lehotu.
As already stated in its decision extending the procedure, without receiving specific comments on this point from the interested parties, the Commission considers that the limitation rule mentioned in the previous recital is applicable in this particular case.
Ako už Komisia uviedla v rozhodnutí o rozšírení konania, bez osobitných pripomienok k tomuto bodu od zúčastnených strán bude toho názoru, že pravidlo premlčacej lehoty uvedené v predchádzajúcom odôvodnení sa v tomto prípade môže použiť.
In this particular case, the aid having been paid each year since 1980 and the Commission having asked for information from the French authorities in April 1992, the aid paid to CELF in 1980 and 1981 cannot be recovered because it is time barred.
Keďže v tomto prípade bola pomoc poskytnutá každý rok od roku 1980 a Komisia zaslala žiadosť o informácie francúzskym orgánom v apríli 1992, zdá sa, že pomoc vyplatenú CELF-u v rokoch 1980 a 1981 už nemožno vymáhať vzhľadom na uplynutie premlčacej lehoty.
Secondly, the Commission is not calling for recovery of the aid if, by so doing, it would run counter to a general principle of EU law.
Po druhé, Komisia nepožaduje vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva Európskej únie.
According to European Union case law, the Commission is required to take exceptional circumstances into consideration that might justify its waiving the order for recovery of the aid unlawfully granted when the said recovery runs counter to a general principle of EU law.
Podľa judikatúry Európskej únie je totiž Komisia povinná zohľadniť výnimočné okolnosti, na základe ktorých nenariadi vymáhanie neoprávnene poskytnutej pomoci, pokiaľ je toto vymáhanie v rozpore so všeobecnou zásadou práva Európskej únie.
It was in this context that, in its decision extending the procedure, the Commission called on the French authorities, the beneficiary of the aid and any other interested parties to submit their comments on the application, in this case, of the principle of legitimate expectation, the principle of legal certainty, or any other principles which might lead the Commission not to require the recovery of the aid.
V tomto kontexte Komisia v rozhodnutí o rozšírení konania vyzvala francúzske orgány, príjemcu pomoci a všetky zúčastnené strany, aby predložili svoje pripomienky vo veci uplatňovania zásady legitímnej dôvery, zásady právnej istoty alebo akejkoľvek inej zásady v tomto prípade, ktorá by mohla viesť Komisiu k rozhodnutiu nepožadovať vymáhanie pomoci.
The Commission notes that, in their comments, the French authorities considered that exceptional circumstances did exist that would enable the obligation to recover the aid to be limited.
Komisia uvádza, že francúzske orgány sa vo svojich pripomienkach vyjadrili, že existujú výnimočné okolnosti, ktoré môže odôvodniť obmedzenie povinnosti vrátiť túto pomoc.
In contrast, SIDE considered that such exceptional circumstances were not present.
Naopak SIDE sa domnieva, že sa takéto výnimočné okolnosti nevyskytli.
In this regard, the Commission recalls that, in the context of the preliminary questions raised in the Court of Justice in the above-cited CELF case, the court that referred the case had asked, in essence, whether the Commission’s adoption of three successive decisions declaring aid compatible, which were then annulled by the Community judicature, was not in itself likely to form an exceptional circumstance that might justify a limitation of the beneficiary’s obligation to return this aid.
V tejto veci Komisia pripomína, že v rámci prejudiciálnych otázok položených Súdnemu dvoru v uvedenej veci CELF sa vnútroštátny súd v podstate opýtal, či prijatie troch po sebe nasledujúcich rozhodnutí, ktorými Komisia vyhlasuje pomoc za zlučiteľnú s vnútorným trhom, ktoré následne zrušil súd Spoločenstva, môže samo osebe byť výnimočnou okolnosťou, ktorá môže odôvodniť obmedzenie povinnosti príjemcu vrátiť túto pomoc.
In its above-cited judgment of 11 March 2010, the Court of Justice first referred to its judgment of 12 February 2008, in which it indicated in paragraphs 65 et seq. that, after the annulment of a positive decision of the Commission, the recipient of unlawfully implemented aid is not precluded from relying on exceptional circumstances on the basis of which it had legitimately assumed the aid to be lawful and thus from declining to refund that aid [22].
Súdny dvor v rozsudku z 11. marca 2010 najprv odkázal na rozsudok z 12. februára 2008, v ktorom v bode 65 a nasledujúcich uviedol, že po tom, ako bolo zrušené kladné rozhodnutie Komisie, nemožno vylúčiť možnosť prijímateľa neoprávnene poskytnutej pomoci odvolávať sa na výnimočné okolnosti, o ktoré by mohol oprávnene oprieť svoju dôveru v súlad tejto pomoci s právom, a z toho dôvodu vzniesť námietky proti jej vráteniu [22].
Nevertheless, the Court of Justice also stated that a legitimate expectation on the part of an aid recipient could not arise from a positive decision of the Commission either when that decision was challenged within the deadlines for judicial appeal then annulled by the EU Courts, or when the deadline for appeal had not passed or, in the case of an appeal, so long as the EU Courts have not delivered a definitive ruling [23].
Súdny dvor však v tomto rozhodnutí tiež uviedol, že legitímna dôvera príjemcu pomoci sa nemôže zakladať na kladnom rozhodnutí Komisie, na jednej strane keď proti tomuto rozhodnutiu bolo v lehote podané odvolanie a následne bolo toto rozhodnutie zrušené súdom Európskej únie, na druhej strane ani pokiaľ neuplynie lehota na podanie odvolania, alebo, v prípade podania takéhoto odvolania, pokiaľ súd Európskej únie neprijme rozhodnutie s konečnou platnosťou [23].