natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With reference to the arguments put forward, however, it must be observed that the Austrian legislation differs substantially from the German Act that was considered in PreussenElektra.
V každom prípade je so zreteľom na predložené argumenty potrebné skonštatovať, že rakúska legislatíva sa výrazne líši od nemeckého zákona, ktorý sa posudzoval v prípade PreussenElektra.
In PreussenElektra the Court of Justice found that only advantages granted directly by the State or by a private body designated or established by the State could involve the use of State resources.
V rozsudku PreussenElektra Súdny dvor rozhodol, že len výhody, ktoré poskytuje priamo štát alebo súkromná inštitúcia, ktorú vymenoval alebo zriadil štát, môžu zahŕňať štátne prostriedky.
The Court then found that the purchase obligation imposed on private electricity supply undertakings did not involve any direct or indirect transfer of State resources.
Súdny dvor ďalej rozhodol, že povinnosť súkromných spoločností dodávajúcich elektrickú energiu nakupovať elektrinu nevedie k priamemu alebo nepriamemu prenosu štátnych prostriedkov.
The scheme notified here is thus not identical to the scheme considered in PreussenElektra.
Notifikovaný rámec preto nie je totožný s rámcom, ktorý sa posudzoval v rozsudku vo veci PreussenElektra.
As it said in its opening decision of 22 July 2009, the Commission takes the view that the Austrian scheme involves the use of resources that are imputable to the State.
Komisia v rozhodnutí z 22. júla 2009 konštatovala, že rakúsky systém zahŕňa finančné prostriedky, ktoré možno pripísať štátu.
The Austrian scheme differs from the German one in particular in that it provides for an intermediate body such as OeMAG which is designated by the State, and the State monitors and checks the collection and distribution of the resources administered by that body.
Komisia predovšetkým konštatovala, že rakúsky systém sa od nemeckého systému líši v tom zmysle, že stanovuje sprostredkovateľskú organizáciu vymenovanú štátom (napr. OeMAG) a že štát sleduje a kontroluje vyberanie a prerozdelenie prostriedkov, ktoré spravuje táto organizácia.
The Commission also finds that the Austrian scheme may allow direct payments from the State to OeMAG.
Komisia okrem toho konštatovala, že rakúsky systém by mohol umožniť aj priame platby stredisku OeMAG zo strany štátu.
With regard to the current German Renewable Energy Act, it should be observed that that measure is not the subject of this Decision; the Commission has not yet made an assessment of it, and consequently cannot enter into detailed consideration of a supposed analogy between the Austrian Green Electricity Act and the current German Renewable Energy Act.
V súvislosti s nemeckým zákonom o obnoviteľných zdrojoch energie je potrebné poznamenať, že skutočnosť, že Komisia toto opatrenie doteraz nepreskúmala a preto sa nebude zaoberať detailmi údajnej podobnosti medzi zákonom o ekoenergii a zákonom o obnoviteľných zdrojoch energie, nie je predmetom tohto oznámenia.
Austria argues furthermore that OeMAG is a private undertaking, and not a body governed by public law like the corporations that were discussed in the judgments in Air France and Salvat Père.
Rakúsko ďalej uvádza, že OeMAG je súkromný podnik a nie verejný orgán, ako spoločnosti, na ktoré sa vzťahovali rozsudky vo veciach Air France a Salvat Père.
The Austrian authorities can exercise control over OeMAG only by verifying its accounts ex post and by withdrawing its concession.
Rakúske orgány môžu vykonávať kontrolu OeMAG len prostredníctvom dodatočného preskúmania účtov a odňatia licencie.
The Commission points out in this regard that it is clear from the judgment in Essent that where the State designates a body to collect and administer the revenues of a charge, there is no need to draw any distinction according to whether that body is public or private.
Komisia v tejto súvislosti s odkazom na prípad Essent poznamenáva, že je irelevantné, či štát poverí vyberaním a správou týchto príjmov z nákupu súkromný alebo verejný subjekt.
In its findings the Court did not give any indication as to whether SEP was publicly or privately owned; it follows that this fact was not relevant to its judgment.
Z výkladu Súdneho dvora nie je jasné, či je spoločnosť SEP vo verejnom alebo súkromnom vlastníctve, takže to pre posúdenie nie je relevantné.
This is in line with point 106 of the conclusions of Advocate-General Mengozzi in Essent, and with the judgment of the Court of Justice in Steinike [36].
Táto skutočnosť je v súlade s bodom 106 záverov generálneho advokáta Mengozziho vo veci Essent a s rozsudkom Súdneho dvora vo veci Steinike [36].
Therefore, the fact that OeMAG is a privately controlled undertaking does not preclude the presence of State resources.
Skutočnosť, že OeMAG je súkromne riadený podnik, nevylučuje teda existenciu štátnych prostriedkov.
The decisive question is whether it has been designated by the State to collect a charge and administer it.
Rozhodujúcou otázkou je skôr to, či bolo stredisko OeMAG poverené štátom, aby vyberalo a spravovalo poplatky.
Austria further argues that the State budget does not cover any losses that may be made by OeMAG, and that the role of the public authorities is limited to setting the prices for the purchase and sale of renewable electricity; there is therefore no burden on the State budget of the kind that was shown in Sloman Neptun and Pearle.
Rakúsko ďalej uvádza, že zo štátneho rozpočtu sa nehradia nijaké prípadné straty strediska OeMAG a že úloha štátnych orgánov je obmedzená na stanovenie cien pre nákup a predaj ekoenergie. Štátny rozpočet tak nie je nijako zaťažený, ako to bolo vo veciach Sloman Neptun a Pearle.
The Commission observes that it was shown in Essent that money at the disposal of a private entity that had been designated by the State to collect and administer a charge constituted a State resource.
Komisia v tejto súvislosti so zreteľom na prípad Essent poukazuje na skutočnosť, že prostriedky, ktoré majú k dispozícii súkromné inštitúcie poverené štátom na vyberanie a správu poplatkov, predstavujú štátne prostriedky.
Accordingly, a reduction in the level of the charge paid by certain undertakings subject to the charge is sufficient to constitute a burden on the State.
V súvislosti s tým je zníženie výšky poplatku vyberaného od konkrétnych podnikov, ktoré sú tento poplatok povinné hradiť, dostatočné na to, aby pre štát predstavovalo záťaž.
With regard to the Austria’s argument that E-Control enjoys no discretion in exempting energy-intensive businesses from the purchase obligation, the Commission points out that, as Advocate-General Mengozzi explained in point 109 of his opinion in Essent, the fact that the body designated to collect and administer the charge enjoys no discretion is without bearing on the question whether these funds constitute State resources.
Pokiaľ ide o argument Rakúska, podľa ktorého spoločnosť Energie-Control GmbH nemá právomoc voľnej úvahy pri udeľovaní výnimky z povinnosti nákupu pre energeticky náročné podniky, Komisia poukazuje na vyjadrenia generálneho advokáta Mengozziho, ktorý v bode 109 svojich záverov vo veci Essent objasnil, že na posúdenie otázky, či konkrétne prostriedky predstavujú štátne prostriedky, je nepodstatné, či subjekt poverený štátom na vyberanie a správu poplatkov disponuje priestorom na voľné uváženie.
Austria’s last argument is that the overall amount of money the electricity suppliers pay to OeMAG is not affected by the exemption mechanism, which changes only the distribution of the overall amount between the different categories of final electricity consumers; the Commission observes that the fact that a loss of State revenues may be offset by an increase in State revenues from other sources has no bearing on the question whether State resources are being used.
Pokiaľ ide o posledný argument Rakúska, že na celkovú sumu, ktorú dodávatelia elektrickej energie hradia stredisku OeMAG, sa nevzťahuje mechanizmus oslobodenia a že sa mení len prerozdelenie tejto celkovej sumy medzi jednotlivé kategórie spotrebiteľov, poukazuje Komisia na to, že skutočnosť, ktorú predstavuje vyrovnanie štátnych príjmov zvýšením štátnych príjmov z iných zdrojov, je z hľadiska využitia štátnych prostriedkov nepodstatná.
What is decisive is that an undertaking enjoys an advantage, and that this advantage reduces the revenues to the State from that undertaking.
Rozhodujúcim faktorom je skôr to, že podnik bol zvýhodnený a že toto zvýhodnenie vedie k stratám v štátnych príjmoch v súvislosti s týmto podnikom.
It is obvious that the State will ultimately have to find other sources of revenue to make good the shortfall.
Je samozrejmé, že štát musí na vyrovnanie týchto strát nájsť iné zdroje príjmov.
The Commission concludes that the facts in the present case correspond to the facts considered in Essent and Steinike: all the tests for the presence of State resources established in Essent and Steinike are satisfied.
Komisia dospela k záveru, že skutková podstata v tomto prípade zodpovedá skutkovej podstate posudzovanej v prípadoch Essent a Steinike; všetky kritériá stanovené v uvedených prípadoch, ktoré sa týkajú existencie štátnych prostriedkov, boli splnené.
The measure being assessed is therefore financed from State resources.
V dôsledku toho je opatrenie, ktoré sa má posúdiť, financované zo štátnych zdrojov.
The use of the funds under the control of OeMAG is regulated by law, namely by the Green Electricity Act.
Použitie prostriedkov kontrolovaných strediskom OeMAG reguluje zákon o ekoenergii.
The use of the funds is therefore imputable to the State.
Z tohto dôvodu možno použitie prostriedkov prisúdiť štátu.
It follows that the exemption mechanism leads to a loss of State resources, and is imputable to the State.
Z uvedeného vyplýva, že v dôsledku mechanizmu oslobodenia dochádza k strate štátnych prostriedkov, čo možno pripísať štátu.
Selectivity of the measure
Selektivita opatrenia
The Commission points out that even if the measure might in theory appear to be neutral in terms of both undertakings and economic sectors, it may still be selective in practice.
Komisia poukazuje na možnosť, že toto opatrenie sa síce teoreticky javí z hľadiska podniku, ako aj z hľadiska hospodárskych odvetví ako neutrálne, ale v praxi môže byť selektívne.
Austria argues that the exemption mechanism does not constitute State aid since it is not selective but is a general measure open to all undertakings and sectors.
Rakúsko tvrdí, že mechanizmus oslobodenia nepredstavuje štátnu pomoc, pretože nie je selektívny, ale predstavuje skôr všeobecné opatrenie, ktoré je dostupné všetkým podnikom a hospodárskym odvetviam.
First, Austria submits that the 0,5 % threshold in the notified scheme does not impose any restriction in terms of specific industries, size of undertaking or other selective criteria [37].
Rakúsko po prvé tvrdí, že hranica 0,5 % uvedená v notifikovanej schéme nezahŕňa nijaké obmedzenia pre konkrétne výrobné odvetvia, veľkosť podniku alebo iné selektívne kritériá [37].
Second, Austria has found that the measure in fact affects 2300 undertakings in 19 different sectors; it says this shows that the measure is indeed open to all undertakings and sectors of the economy.
Po druhé Rakúsko konštatuje, že toto opatrenie sa de facto vzťahuje na 2300 podnikov z 19 rôznych hospodárskych odvetví, čo poukazuje na to, že toto opatrenie je v skutočnosti k dispozícii všetkým podnikom a hospodárskym odvetviam.
The 0,5 % threshold
Hranica 0,5 %
A measure is selective if it favours only certain undertakings or the production of certain goods.
Opatrenie je selektívne vtedy, keď zvýhodňuje len konkrétne podniky alebo výrobné odvetvia.
It is not selective if it applies to all undertakings in national territory, regardless of their activity.
Naproti tomu nie je selektívne, keď platí pre všetky podniky v krajine bez ohľadu na predmet ich činnosti.
The Commission finds that the fact that there is only a 0,5 % threshold does not suffice to qualify the notified scheme as a general measure.
Pokiaľ ide o prvé tvrdenie, Komisia konštatuje, že hranica 0,5 % nie je postačujúca na označenie notifikovanej schémy ako všeobecného opatrenia.
On the contrary, the Commission finds that as a result of this threshold not all undertakings in the national territory can take advantage of the notified measure.
Komisia naproti tomu konštatuje, že v dôsledku tejto hranice nemôžu z notifikovaného opatrenia profitovať všetky podniky v krajine.
Austria has submitted that the notified measure is reserved for undertakings whose costs increase by more than 0,5 % of their net production value as a result of their contribution to the support of green electricity.
Rakúsko tvrdí, že notifikované opatrenie je vyhradené podnikom, ktorých náklady sa v dôsledku ich príspevku na podporu ekoenergie zvýšili o viac ako 0,5 % čistej hodnoty ich výroby.
The Commission notes that these conditions are very similar to the requirements of the definition of an ‘energy-intensive business’ in Article 17(1)(a) of the Energy Tax Directive [38].
Komisia konštatuje, že tieto podmienky definície energeticky náročných výrobných odvetví podľa článku 17 ods. 1 písm. a) smernice o dani z energie sa takmer zhodujú [38].
Austria argues that the 0,5 % threshold does not suffice to qualify the notified measure as selective.
Rakúsko však tvrdí, že táto hranica 0,5 % nepostačuje na to, aby sa mohlo notifikované opatrenie označiť za selektívne.
In Austria’s view this conclusion is supported by the judgment of the Court of Justice in Adria-Wien Pipeline.
Toto stanovisko podľa tvrdenia Rakúska podporuje rozsudok Súdneho dvora vo veci Adria-Wien.
In that judgment the Court had to consider a partial reimbursement of an energy tax which was granted to firms if the tax exceeded 0,35 % of their net production value.
V tomto rozsudku posúdil Súdny dvor (čiastočné) vrátenie dane z energie poskytnuté podnikom, ktorých daň z energie presahovala 0,35 % ich čistej hodnoty výroby.
The Court held that ‘National measures which provide for a rebate of energy taxes on natural gas and electricity do not constitute State aid within the meaning of Article 92 of the EC Treaty [now Article 107 of the TFEU] … where they apply to all undertakings in national territory, regardless of their activity’ [39].
Súdny dvor dospel k týmto záverom: „[…] vnútroštátne opatrenia, ktoré stanovujú čiastočnú úhradu daní z energie na zemný plyn a elektrickú energiu, nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 92 Zmluvy o ES [súčasný článok 107 ZFEÚ], ak sa poskytnú všetkým podnikom v krajine bez ohľadu na predmet ich činnosti“ [39].
However, the Commission considers that that judgment does not preclude a finding of selectivity with regard to the 0,5 % threshold in the case at hand.
Komisia sa však domnieva, že tento rozsudok nevylučuje stanovenie selektívnosti so zreteľom na hranicu 0,5 % v tomto prípade.
The judgment was a preliminary ruling, given in response to an application by an Austrian court which was concerned with the existing scheme of energy tax rebates.
Komisia konštatuje, že v prípade tohto rozsudku ide o prejudiciálne rozhodnutie vydané na žiadosť rakúskeho súdneho dvora, v ktorom sa posudzoval súčasný režim vrátenia daní z energie.
The Austrian court submitted two questions.
Rakúsky súdny dvor predložil dve otázky.
First, it asked whether the fact that under the existing scheme the tax rebate was granted only to undertakings engaged in the production of goods meant that the rebate was selective.
Po prvé zisťoval, či vrátenie daní v rámci existujúcej schémy možno považovať za selektívne, keďže sa poskytuje výlučne podnikom vyrábajúcim hmotný majetok.
Second, it raised the hypothetical question how the Court would assess a tax rebate that was not confined to undertakings engaged primarily in the production of goods but applied to all undertakings, regardless of their activity.
Po druhé predložil (hypotetickú) otázku, ako by Súdny dvor posúdil vrátenie daní, ktoré sa neobmedzuje na podniky zamerané na výrobu hmotného majetku, ale poskytuje sa všetkým podnikom bez ohľadu na predmet ich činnosti.
On the first question, the Court found that the restriction of the tax rebate to manufacturers did make the measure selective.
Pokiaľ ide o prvú otázku, Súdny dvor konštatoval, že opatrenie je selektívne z dôvodu obmedzenia vrátenia daní podnikom vyrábajúcim hmotný majetok.
In view of the hypothetical nature of the second question, that is to say how it would assess a tax rebate open to all sectors of the economy, the Court answered in rather general terms.
Vzhľadom na hypotetický charakter druhej otázky, ako by Súdny posúdil vrátenie daní platné pre všetky hospodárske odvetvia, Súdny dvor odpovedal veľmi všeobecne.
It said that a measure was selective if it favoured certain undertakings or the production of certain goods, and was not selective if it benefited all undertakings in national territory without distinction [40].
Konštatoval, že opatrenie je selektívne, keď zvýhodňuje konkrétne podniky alebo výrobné odvetvia, a neselektívne, keď sa poskytuje všetkým podnikom v krajine bez rozdielu [40].
The Court concluded that national measures did not constitute State aid ‘if they apply to all undertakings in national territory, regardless of their activity’ [41].
Súdny dvor nakoniec dospel k záveru, že vnútroštátne opatrenia nepredstavujú štátnu pomoc „… ak sa poskytujú všetkým spoločnostiam v tuzemsku nezávisle od predmetu ich činnosti“ [41].
The Court did not give any indication whether a measure subject to a 0,35 % threshold should be considered to be applicable to all undertakings.
Súdny dvor však neuviedol, či sa opatrenie, ktoré podlieha hranici 0,35 %, podľa jeho názoru skutočne vzťahuje na všetky podniky.
This was noted by Advocate-General Jacobs in his opinion in a subsequent case before the Court: ‘the effect of the 0,35 % threshold was not examined by the Court of Justice in Adria-Wien’ [42].
Túto skutočnosť konštatoval aj generálny advokát Jacobs vo svojich návrhoch k nadväzujúcemu rozsudku Súdneho dvora: „… Súdny dvor v rozsudku vo veci Adria-Wien nepreskúmal vplyv hranice 0,35 %“ [42].
The Court did not need to decide whether the exemption mechanism as such (i.e. without the restriction to undertakings engaged primarily in the production of goods) was selective de facto.
Súdny dvor nemusel posúdiť, či bol samotný mechanizmus oslobodenia (t. j. bez obmedzenia na podniky, ktoré vyrábajú prevažne hmotný majetok) de facto selektívny.
Thus the Court did not rule out the possibility that the 0,35 % threshold might be selective if it had the effect that in practice the measure was not open to all undertakings in national territory.
Súdny dvor preto nevylúčil, že hranica 0,35 % by bola selektívna, keby viedla k tomu, že by toto opatrenie de facto neplatilo pre všetky podniky v krajine.
Indeed the Commission takes the view that the Court gave some indication that such a threshold could be selective even if the measure was open to a number of different sectors.
Komisia naproti tomu zastáva názor, že Súdny dvor poskytol isté dôvody domnievať sa, že podobná hranica by mohla byť selektívna, aj keby toto opatrenie prípadne platilo pre rad rôznych hospodárskych odvetví.
In its reply to the second question, the Court said in particular that ‘neither the large number of eligible undertakings nor the diversity and the size of the sectors to which those undertakings belong provide any grounds for concluding that a State initiative constitutes a general measure of economic policy’ [43].
Súdny dvor vo svojej odpovedi na druhú otázku predovšetkým konštatoval, že štátne opatrenie nemožno považovať za všeobecné hospodársko-politické opatrenie ani z dôvodu počtu zvýhodnených podnikov, ani z dôvodu rozmanitosti a významu hospodárskych odvetví, do ktorých tieto podniky patria [43].
According to the case-law, many measures that are not sector-specific can be regarded as selective if de facto they are not open to all undertakings in national territory [44].
Komisia ďalej konštatuje, že veľké množstvo opatrení, ktoré sa netýkajú osobitného sektora, možno podľa judikatúry Súdneho dvora považovať za selektívne, keď sa – de facto – neposkytujú všetkým podnikom v krajine [44].
It follows that even measures which are open to all sectors can be considered selective on the grounds that de facto they are not open to all undertakings in the territory concerned.
Z uvedeného vyplýva, že aj opatrenia, ktoré sa poskytujú všetkým hospodárskym odvetviam, možno považovať za selektívne z toho dôvodu, že sa de facto neposkytujú všetkým podnikom v danej krajine.
This view is also reflected in a Commission decision on the Austrian energy tax rebate [45].
Toto stanovisko bolo vyjadrené aj v rozhodnutí Komisie o náhrade dane z energie v Rakúsku [45].
Following the judgment of the Court of Justice that has just been discussed, Austria broadened the measure to include undertakings from all sectors.
Rakúsko v nadväznosti na uvedený rozsudok Súdneho dvora rozšírilo toto opatrenie tak, že náhradu dane z energie mohli využívať podniky zo všetkých hospodárskych odvetví.
In its assessment of the amended scheme, however, the Commission found that the measure was still selective, because even if formally speaking the rebate was open to all undertakings, in practice the only undertakings that would benefit would be those with a high energy consumption in relation to their net production value [46].
Komisia však vo svojom hodnotení zmenenej a doplnenej schémy považovala toto opatrenie tak ako predtým za selektívne, pretože aj keď vrátenie daní platí formálne pre všetky podniky, de facto ho môžu využívať len podniky, ktoré v porovnaní so svojou čistou hodnotou výroby vykazujú vysokú spotrebu energie [46]. Komisia dospela k záveru, že pri náhrade dane ide o protiprávnu (t. j. neohlásenú) štátnu pomoc, ktorá nie je zlučiteľná s jednotným trhom.
The effects of the Commission decision subsequently led an Austrian administrative court to request a preliminary ruling from the Court of Justice [48].
Dôsledky rozhodnutia Komisie viedli neskôr k tomu, že rakúsky správny súd požiadal Súdny dvor o vydanie prejudiciálneho rozhodnutia [48].
The questions submitted by the Austrian court related to the scope of the effects of the illegality of the tax rebate, and the Court of Justice did not reopen the issue of selectivity.
Otázky, ktoré predložil rakúsky správny súd sa týkali rozsahu platnosti protiprávnosti náhrady dane, a Súdny dvor nepodrobil aspekt selektívnosti opätovnému hodnoteniu.
The question was however discussed by the Advocate-General.
Tento aspekt bol naproti tomu predmetom pripomienok generálneho advokáta.
In his opinion the Advocate-General said that ‘as the Commission points out, to grant rebates only to service undertakings (in addition to production undertakings) not excluded by the 0,35 % threshold would be simply to enlarge the circle of beneficiaries of the aid. It would not however deprive the aid of its effects as such, since a criterion of selectivity would remain’ [49].. He also took the view that ‘The Commission’s reasoning in its 2004 decision is convincing as regards the selective nature of the 0,35 % threshold in the amended scheme’ [50].
Generálny advokát vo svojich návrhoch konštatoval: „… ako uvádza Komisia, priznanie práva na vrátenie len podnikom poskytujúcim služby (popri výrobných podnikoch) nevylúčených z okruhu oprávnených subjektov na základe uplatnenia hranice 0,35 % by len jednoducho rozšírilo tento okruh príjemcov pomoci. Nezbavovalo by však túto pomoc jej charakteru ako takého, keďže kritérium selektívnosti by aj naďalej zostalo zachované“ [49]. Generálny advokát ďalej konštatoval: „Argumentácia Komisie uvedená v jej rozhodnutí z roku 2004, pokiaľ ide o selektívny charakter hranice 0,35 % obsiahnutej v novelizovanej schéme, je dostatočne presvedčivá…“ [50].