natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The acquiring company benefits indirectly from §8c(1a) KStG because, once the restructuring process has been successfully completed, the tax burden of the restructured entity is reduced.
Nadobúdajúci subjekt je na základe § 8c ods. 1a KStG nepriamo zvýhodnený, pretože po úspešnom ukončení reštrukturalizácie sa daňové zaťaženie reštrukturalizovaného subjektu zníži.
Furthermore, the acquiring company may of course merge part or all of its activities into the acquired company and hence use the losses carried forward.
Okrem toho môže nadobúdajúci subjekt svoju podnikateľskú činnosť úplne alebo čiastočne začleniť do nadobudnutého podniku a takto využiť prevedené straty.
Comparison between §8c(1a) KStG and §8(4) KStG
Porovnanie § 8c ods. 1a KStG a § 8 ods. 4 KStG
The new rule in §8c(1a) KStG differs from the preceding rule, the repealed §8(4) KStG, in one important aspect which is crucial for the assessment for State aid purposes.
Nové pravidlo uvedené v § 8c ods. 1a KStG sa líši od predchádzajúceho pravidla – zrušeného § 8 ods. 4 KStG – v jednom dôležitom aspekte, ktorý je pre posúdenie štátnej pomoci rozhodujúci.
Under §8c(1) KStG, a company forfeits its loss carry-forward where more than half of the shares are transferred, unless the Sanierungsklausel is applicable.
Podľa § 8c ods. 1 KStG podnik stráca možnosť prevodu strát, ak sa prevedie viac ako polovica jeho podielov, okrem situácie kedy je možné uplatniť ustanovenie o prevode daňových strát.
Thus, the general rule is the forfeiture of loss carry-forwards on significant changes in ownership.
Všeobecné pravidlo stanovuje, že prevod strát v prípadoch významných zmien vo vlastníctve podielov zaniká.
The existing Sanierungsklausel therefore is the exception to the general rule.
Súčasné ustanovenie o prevode daňových strát je preto výnimkou zo všeobecného pravidla.
Under the earlier §8(4) KStG, the general rule was continuation of loss carry-forwards in the case of significant changes in ownership, provided that the company was economically identical.
Podľa predchádzajúceho § 8 ods. 4 KStG bolo všeobecným pravidlom, že prevod strát bolo možné vykonať aj v prípade významných zmien vo vlastníctve podielov, ak existovala hospodárska identita podniku.
This exception was intended to prevent abuse, for example in the form of trading in shell companies.
Táto výnimka mala zabrániť zneužitiu (napríklad formou nákupu prázdnych schránok).
By letter dated 24 February 2010 the Commission informed Germany that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) TFEU in respect of this measure.
Listom z 24. februára 2010 Komisia informovala Nemecko, že rozhodla o začatí konania podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ vo veci tohto opatrenia.
In the opening decision, the Commission took the view that §8c(1a) KStG differentiates between financially sound loss-making companies and companies that are (potentially) insolvent or over-indebted, by benefiting only the latter.
V úvodnom rozhodnutí Komisia zastávala názor, že § 8c ods. 1a KStG rozlišuje medzi finančne zdravými podnikmi, ktoré zaznamenali straty, a podnikmi, ktoré sú (potenciálne) v platobnej neschopnosti alebo nadmerne zadlžené tak, že zvýhodňuje len podniky v platobnej neschopnosti alebo nadmerne zadlžené.
§8c(1a) KStG thus seemed to depart from the system of reference, according to which both types of companies would not be eligible for loss carry-forward.
Zdalo sa teda, že § 8c ods. 1a KStG je výnimkou z referenčného systému, podľa ktorej by ani jeden z oboch typov podnikov nebol oprávnený na prevod strát.
The Commission therefore reached the preliminary conclusion that the measure is selective and constitutes State aid, since the preconditions of Article 107(1) TFEU appeared to be fulfilled.
Komisia preto dospela k predbežnému záveru, že opatrenie je selektívne a obsahuje štátnu pomoc, pretože podmienky článku 107 ods. 1 ZFEÚ boli zrejme splnené.
Finally, the Commission expressed its doubts about the compatibility of the measure with Article 107(3)(b) TFEU, as interpreted by the Temporary Framework [11], and with Article 107(3)(c), as interpreted by the Rescue and Restructuring Guidelines [12] and the Regional Aid Guidelines [13].
Komisia napokon vyjadrila pochybnosti o zlučiteľnosti opatrenia s článkom 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ podľa výkladu dočasného rámca [11] a s článkom 107 ods. 3 písm. c) podľa výkladu usmernení o pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu [12] a usmernení o regionálnej pomoci [13].
The decision to initiate the procedure was published in the Official Journal of the European Union [14].
Rozhodnutie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie [14].
The Commission invited Germany and interested parties to submit comments.
Komisia vyzvala Nemecko a zainteresované strany, aby predložili pripomienky.
After the opening of the formal investigation procedure, the German Federal Ministry for Finance instructed the tax authorities responsible for tax collection to cease applying §8c(1a) KStG until the Commission had adopted a final decision in the case and to inform the entities concerned that in the event of a negative final decision by the Commission, State aid would have to be recovered [15].
Po začatí konania vo veci formálneho zisťovania spolkové ministerstvo financií vydalo pokyny daňovým orgánom zodpovedným za výber daní, aby prestali uplatňovať § 8c ods. 1a KStG, až kým Komisia neprijme konečné rozhodnutie vo veci, a informovali príslušné osoby, že ak Komisia prijme záporné konečné rozhodnutie, štátnu pomoc bude potrebné vrátiť [15].
Germany takes the view that §8c(1a) KStG does not constitute State aid, for three reasons:
Nemecko sa domnieva, že ustanovenie § 8c ods. 1a KStG nepredstavuje štátnu pomoc, a to z troch dôvodov:
it complies with the private market creditor principle (see 4.1);
je v súlade so zásadou súkromného veriteľa v trhovom hospodárstve (pozri oddiel 4.1);
it is not selective (see 4.2);
nie je selektívne (pozri oddiel 4.2);
it is justified by the nature and the overall structure of the German tax system (see 4.3).
je opodstatnené povahou a vnútornou štruktúrou nemeckého daňového systému (pozri oddiel 4.3).
Germany further argues that the new Sanierungsklausel in §8c(1a) KStG corresponds in essence to the old Sanierungsklausel in §8(4) KStG, which had never been criticised by the Commission (see 4.4) and that a number of other Member States had similar tax rules in place (see 4.5).
Nemecko ďalej uvádza, že nové ustanovenie o prevode daňových strát uvedené v § 8c ods. 1a KStG v podstate zodpovedá starému ustanoveniu o prevode daňových strát uvedenému v § 8 ods. 4 KStG, v prípade ktorého Komisia (pozri oddiel 4.4) nikdy nevyjadrila pochybnosti, a že mnohé iné členské štáty majú podobné daňové pravidlá (pozri oddiel 4.5).
Compliance with the private market creditor principle
Súlad so zásadou súkromného veriteľa v trhovom hospodárstve
The relationship of the German State towards its taxpayers is argued to be comparable with the relationship between a private creditor and a debtor, which are linked by a long-term contract, such as a rent contract or an employment contract.
Vzťah nemeckého štátu voči jeho daňovým poplatníkom je porovnateľný s dlhodobým záväzkovým vzťahom medzi súkromným veriteľom a dlžníkom, ktorý je založený napr. na zmluve o prenájme alebo pracovnej zmluve.
In the view of the German authorities, a private creditor party to a long-term contract would forego part of their future claims, if that enabled another undertaking to take over the debtor, thus ensuring the continuation of the long-term contract.
Podľa názoru nemeckých orgánov by sa súkromný veriteľ v dlhodobom záväzkovom vzťahu vzdal časti budúcich nárokov, ak by sa tak umožnilo prevzatie dlžníka iným podnikateľským subjektom, čím by sa zaistilo pokračovanie tohto záväzkového vzťahu.
Absence of selectivity
Neexistencia selektívnosti
Germany takes the view that §8c(1a) KStG is a general measure, since it may be used by all undertakings, regardless of their region, sector and size.
Nemecko sa domnieva, že § 8c ods. 1a KStG je všeobecné opatrenie, pretože ho môžu uplatniť všetky podniky bez ohľadu na región, odvetvie a veľkosť podniku.
Germany points out that any undertaking could potentially find itself in financial difficulties outside its control and be a candidate for application of the rule.
Nemecko poukazuje na to, že každý podnik sa potenciálne bez vlastného zavinenia môže ocitnúť vo finančných problémoch a stať sa kandidátom na uplatnenie tohto pravidla.
The German authorities note that the Commission itself had taken the view, in its 1998 Notice on business taxation, that, ‘provided that they apply without distinction to all firms and to the production of all goods’, tax measures of a purely technical nature, such as rules on loss carry-overs, were not selective, and that ‘the fact that some firms or some sectors benefit more than others from some of these tax measures does not necessarily mean that they are caught by the competition rules governing State aid’ [17].
Nemecké orgány uvádzajú, že samotná Komisia sa vo svojom oznámení o zdaňovaní podnikov z roku 1998 domnievala, že čisto technické daňové opatrenia, ako sú pravidlá o prevode strát, nie sú selektívne „za predpokladu, že sa uplatňujú bez rozdielu na všetky firmy a výrobu všetkých tovarov“, a že „skutočnosť, že niektoré firmy alebo niektoré sektory ťažia viac ako iné z niektorých takýchto daňových opatrení nemusí nevyhnutne znamenať, že sa na ne vzťahujú pravidlá súťaže riadiace štátnu pomoc“ [17].
Germany takes the view that these considerations were of particular importance for tax incentives for research and development, but also for environmental protection, training and employment.
Nemecko sa domnieva, že tieto úvahy boli obzvlášť dôležité pri daňových stimuloch na výskum a rozvoj, ale tiež aj pre ochranu životného prostredia, oblasť odbornej prípravy a zamestnanosť.
In the view of the German authorities, tax rules that favour undertakings making particular efforts in these areas are not selective, since they are open to all undertakings, even if de facto they are of greater benefit to undertakings active in certain sectors than others.
Podľa názoru nemeckých orgánov daňové pravidlá, ktoré zvýhodňujú podniky preukazujúce určité úsilie v tých oblastiach nie sú selektívne, pretože k nim majú prístup všetky podniky, hoci ich de facto viac využívajú tie podniky, ktoré pôsobia v určitých konkrétnych oblastiach.
In Germany’s view, the same reasoning should also apply to tax rules that favour undertakings in difficulty which are acquired in order to be restructured.
Podľa názoru Nemecka by rovnaké zdôvodnenie malo platiť aj pri daňových pravidlách zvýhodňujúcich podniky v ťažkostiach, ktoré boli nadobudnuté na účely reštrukturalizácie.
Germany argues that the Court and the General Court had accepted that a measure benefiting exclusively undertakings in difficulty may, in principle, constitute a general measure, which is not selective.
Nemecko tvrdí, že Súdny dvor a Všeobecný súd akceptovali, že opatrenie zvýhodňujúce iba podniky v ťažkostiach by v zásade mohlo byť všeobecným opatrením, ktoré nie je selektívne.
In this context Germany cites in the first instance DMT, where the Court held with regard to a Belgian payment facility for undertakings in difficulties that [18]:
V tejto súvislosti Nemecko cituje predovšetkým vec DMT, v ktorej Súdny dvor v prípade belgického platobného nástroja pre podniky v ťažkostiach zastával tento názor [18]:
‘The French Government argues that payment facilities in relation to social security contributions do not constitute State aid if they are granted in identical circumstances to any undertaking experiencing financial difficulties.
Francúzska vláda tvrdí, že úľavy na platbách príspevkov do sociálneho zabezpečenia nepredstavujú štátnu pomoc, ak sú za rovnakých podmienok poskytované každému podniku s finančnými ťažkosťami.
That would seem to be the case under the regime established by the Belgian legislation.
Zdá sa, že takýto je prípad schémy stanovenej v belgických právnych predpisoch.
The Commission, however, claims that the ONSS has a discretionary power in regard to the grant of payment facilities.
Komisia však tvrdí, že ONSS má pri poskytovaní úľav na platbách príspevkov priestor pre voľné uváženie.
It follows from the wording of Article 92(1) of the Treaty that general measures which do not favour only certain undertakings or the production of only certain goods do not fall within that provision.
Zo znenia článku 92 ods. 1 zmluvy vyplýva, že na všeobecné opatrenia, ktoré nezvýhodňujú iba niektoré podniky alebo výrobu iba niektorých tovarov, sa toto ustanovenie nevzťahuje.
By contrast, where the body granting financial assistance enjoys a degree of latitude which enables it to choose the beneficiaries or the conditions under which the financial assistance is provided, that assistance cannot be considered to be general in nature (see, to that effect, Case C-241/94 France v Commission [1996] ECR I-4551, paragraphs 23 and 24).
Ak však orgán poskytujúci finančnú výhodu má priestor pre voľné uváženie, ktorý mu umožňuje určovať príjemcov alebo podmienky, za ktorých sa opatrenie poskytuje, takéto opatrenie sa nemôže považovať za všeobecné opatrenie (pozri aj rozsudok vo veci C-241/94 Francúzsko/Komisia, Zb. 1996, s. I-4551, body 23 a 24).
It is for the national court in the main proceedings to determine whether the ONSS’s power to grant payment facilities is discretionary or not and, if it is not, to establish whether the payment facilities granted by the ONSS are general in nature or whether they favour certain undertakings.’
Je teda úlohou vnútroštátneho súdu rozhodnúť v hlavnom konaní, či ONSS má priestor pre voľné uváženie v prípade poskytovania úľav na platbách príspevkov, a ak nie, či sú tieto úľavy poskytnuté zo strany ONSS všeobecnej povahy alebo či zvýhodňujú určité podniky.
Germany also cites HAMSA, where the Spanish authorities had argued that a measure is not selective because it applies to all undertakings in difficulty.
Nemecko odkazuje aj na vec HAMSA, v ktorej španielske orgány tvrdili, že opatrenie nie je selektívne, pretože sa uplatňuje na všetky podniky v ťažkostiach.
On that point, the General Court held that [19]:
K tomu sa Všeobecný súd vyjadril takto [19]:
‘In the present case, the argument relied on by the applicant and the Kingdom of Spain to the effect that the Spanish law of 26 July 1922 concerning suspension of payments institutes a general procedure, applicable to all companies in difficulty, cannot be accepted. Whilst it is true that the law does not have authority to apply selectively in favour of certain categories of undertakings or sectors of activity, it must be remembered that the debt remissions criticised by the Commission do not flow automatically from the application of the law, but from the discretionary decisions made by the public bodies in question. It is, moreover, settled case-law that where the body granting financial assistance enjoys a degree of latitude which enables it to choose the beneficiaries or the conditions under which the financial assistance is provided, that assistance cannot be considered to be general in nature (Case C-256/97 DM Transport [1999] ECR I-3913, paragraph 27).’
„V prerokúvanom spore nie je možné prijať tvrdenie žalobkyne a Španielskeho kráľovstva, že španielsky zákon z 26. júla 1922 o zastavení platieb zavádza všeobecný postup uplatniteľný na všetky podniky v ťažkostiach. Zákon síce nie je možné selektívne uplatňovať v prospech niektorých skupín podnikov alebo odvetví činnosti, avšak odpustenie dlhov, ktoré Komisia kritizuje, nevyplýva automaticky z uplatňovania zákona, ale z rozhodnutia príslušných verejných orgánov založeného na ich voľnom uvážení. Ak orgán poskytujúci finančnú výhodu má priestor pre vlastné uváženie, ktorý mu umožňuje určiť príjemcov alebo podmienky, za ktorých sa opatrenie poskytne, potom sa toto opatrenie podľa judikatúry nemôže považovať za všeobecné opatrenie (rozsudok z 29. júna 1999 vo veci C-256/97 DM Transport, Zb. 1999, s. I-3913, bod. 27).“
The German authorities argue that, unlike the measures in DMT and HAMSA, §8c(1a) KStG does not provide for discretionary decisions by public bodies, but that its application flows automatically from the law.
Nemecké orgány zdôvodňujú, že na rozdiel od opatrení v DMT a HAMSA § 8c ods. 1a KStG neposkytuje verejným orgánom priestor pre voľné uváženie, ale jeho uplatňovanie vyplýva automaticky zo zákona.
Therefore, applying the a contrario argument, §8c(1a) KStG is not selective.
Preto Nemecko vyvodilo záver, že § 8c ods. 1a KStG nie je selektívny.
Germany also takes the view that §8c(1a) KStG forms part of the body of rules under German insolvency law.
Nemecko sa domnieva, že § 8c ods. 1a KStG predstavuje normu v rámci nemeckého konkurzného práva.
In particular, the eligibility of an undertaking is based on the notions of insolvency, risk of insolvency and over-indebtedness, which are defined in the InsO and which provide grounds for the opening of insolvency procedures.
Oprávnenosť podniku sa opiera o pojmy ako platobná neschopnosť, hroziaca platobná neschopnosť a nadmerná zadlženosť, ktoré sú definované v InsO a ktoré sú dôvodom pre podanie návrhu na konkurzné konanie.
On the question of selectivity, Germany concludes that the Commission’s view would mean that any tax reduction constituted State aid, even if it were generally applicable, and that such a position was in breach of the TFEU.
V otázke selektívnosti Nemecko dospelo k záveru, že z názoru Komisie možno vyvodiť, že každé zníženie dane by predstavovalo štátnu pomoc, aj keby bolo všeobecne uplatniteľné, a že také stanovisko je v rozpore so ZFEÚ.
Justification by the nature or overall structure of the tax system
Opodstatnenie povahou a vnútornou štruktúrou daňového systému
Germany asserts that the exemption created by §8c(1a) KStG is justified by the nature and overall structure of the German corporate tax system.
Nemecko tvrdí, že výnimka ustanovená § 8c ods. 1a KStG je opodstatnená povahou a vnútornou štruktúrou nemeckého daňového systému pre zdanenie právnických osôb.
It claims that there is an objective difference between undertakings in difficulty which are in need of restructuring and other undertakings, and that this objective difference justifies different treatment of undertakings in difficulty which are acquired in view of restructuring.
Vyhlasuje, že existuje objektívny rozdiel medzi podnikmi v ťažkostiach, ktoré treba reštrukturalizovať, a inými podnikmi a že tento objektívny rozdiel odôvodňuje rozdielne zaobchádzanie s podnikmi v ťažkostiach, ktoré boli nadobudnuté na účely reštrukturalizácie.
The German authorities base their argument on three considerations.
Nemecké orgány zakladajú svoj argument na troch úvahách.
Firstly, whereas financially sound undertakings have a choice between seeking finance on the capital markets and looking for an undertaking to acquire them, undertakings in difficulty only have the latter option, as they will not be able to raise debt on the capital market or obtain a bank loan.
Po prvé, zatiaľ čo zdravé podniky majú možnosť výberu, či budú hľadať finančné prostriedky na kapitálových trhoch alebo budú hľadať podnik, ktorý by ich kúpil, podniky v ťažkostiach budú mať iba tú druhú možnosť, pretože nebudú schopné získať cudzí kapitál na kapitálovom trhu ani dostať bankový úver.
As a result, undertakings in difficulty will systematically forfeit the possibility of carrying forward their losses, whereas healthy undertakings always have the choice between debt financing and looking for a buyer.
Výsledkom toho by podniky v ťažkostiach systematicky strácali možnosť previesť dlhy, zatiaľ čo zdravé podniky by vždy mali možnosť výberu medzi získaním cudzieho kapitálu a hľadaním kupca.
Secondly, the ratio legis of §8c(1) KStG, i.e. preventing trade in empty-shell companies with accumulated losses, does not require the exclusion of loss carry-forward in situations where the acquisition is for the purpose of restructuring rather than simply tax optimisation.
Po druhé, Nemecko tvrdí, že účel a zmysel § 8c ods. 1 KStG – predchádzanie nákupu prázdnych schránok – si nevyžaduje vylúčenie možnosti prevodu strát v situáciách, keď sa nadobudnutie realizuje na účely reštrukturalizácie a nie je motivované výlučne daňovo.
Without the restriction of §8c(1a) KStG to acquisitions of undertakings in financial difficulty in view of restructuring, i.e. if other acquisitions were also included, the ratio legis could no longer be maintained.
Ak by § 8c ods. 1a KStG nebol obmedzený na nákup podnikov v ťažkostiach na účely reštrukturalizácie, teda ak by sa vzťahoval aj na iné nadobudnutia, nebolo by možné splniť tento zmysel a účel normy.
Thirdly, the purpose of §8c(1) KStG is to ensure that the sale price of stakes in undertakings is based solely on the economic value of the undertaking and that the value of accumulated losses for tax optimisation does not affect the sale price.
Po tretie, Nemecko uvádza, že účelom § 8c ods. 1 KStG je zabezpečiť, aby sa predajná cena podielov v podnikoch zakladala iba na ekonomickej hodnote podniku a aby hodnota naakumulovaných strát pre daňovú optimalizáciu neovplyvnila predajnú cenu.
In the case of the acquisition of an undertaking in difficulty in view of restructuring, however, the possible value of accumulated losses plays no particular role.
V prípade nadobudnutia podniku v ťažkostiach na účely reštrukturalizácie nezohráva možná hodnota naakumulovaných strát významnú úlohu.
To substantiate this argument, Germany points out that accountants do not attach any value, in commercial group accounts, to potential carried-forward losses of an ailing undertaking.
Na podporu tohto argumentu Nemecko poukazuje na to, že audítor pri obchodnom účtovníctve koncernu nepripisuje možným prevedeným stratám nezdravého podniku žiadnu hodnotu.
For these three reasons taken together, Germany considers that, even if §8c(1a) KStG were prima facie selective, it is in any event justified by the nature and overall structure of the German corporate tax system.
Na základe všetkých týchto troch dôvodov sa Nemecko domnieva, že aj keby bol § 8c ods. 1a KStG prima facie selektívny, v každom prípade je odôvodnený povahou a vnútornou štruktúrou nemeckého daňového systému zdanenia právnických osôb.
Link between new and old Sanierungsklausel
Vzťah medzi novým a starým ustanovením o prevode daňových strát (Sanierungsklausel)
Germany observes that, with effect from 1 January 2008, §8c KStG replaced a similar rule that was repealed at the same time, namely §8(4) KStG.
Nemecko poznamenáva, že s účinnosťou od 1. januára 2008 nahradil § 8c KStG podobné pravidlo – § 8 ods. 4 KStG, ktorý sa zrušil.
Both rules pursue the same objective, i.e. the prevention of trade in empty-shell companies with accumulated losses.
Obidve pravidlá mali ten istý účel – predchádzať nákupu prázdnych schránok.
Germany notes that the Commission had never expressed any concerns with regard to §8(4) KStG, and that it therefore appears that this rule did not constitute State aid.
Nemecko uvádza, že Komisia nikdy nevyslovila žiadne obavy, pokiaľ ide o § 8 ods. 4 KStG, takže toto pravidlo pravdepodobne nepredstavovalo štátnu pomoc.
Germany therefore regards the Commission’s position in this regard as incoherent.
Nemecko preto považuje stanovisko Komisie v tomto smere za nekoherentné.
Similar rules in other tax systems
Podobné pravidlá v iných daňových systémoch
Germany has pointed out that many other Member States have comparable rules to §8c(1a) KStG.
Nemecko poukázalo na to, že v mnohých iných členských štátoch majú pravidlá podobné § 8c ods. 1a KStG.
Examples are Austria, Belgium, Finland, Italy, Luxembourg and the Netherlands.
Príkladom sú Belgicko, Fínsko, Holandsko, Luxembursko, Rakúsko a Taliansko.
It notes that the Commission has not taken any action under the State aid rules against these Member States, despite the great similarities between the systems.
Uvádza, že napriek veľkej vzájomnej podobnosti systémov neprijala Komisia voči týmto členským štátom žiadne opatrenie v súlade s jej právomocami v oblasti štátnej pomoci.