natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On 8 October 2009 the Commission terminated the infringement proceedings because France, by adopting the reform of 1 January 2009 liberalising the distribution of the Livret A and Livret bleu [11], had complied with its obligation to put an end to the special rights for the distribution of the livrets [12].
Dňa 8. októbra 2009 Komisia zrušila konanie vo veci porušenia, keďže Francúzsko sa prijatím reformy z 1. januára 2009, ktorá liberalizuje vystavovanie vkladných knižiek „Livret A“ a „Livret bleu“ [11], podriadilo povinnosti zrušiť osobitné práva na vystavovanie týchto vkladných knižiek [12].
Over the course of 2010 the Commission sent e-mails with several questions to Crédit Mutuel, to which e-mailed replies were received.
V priebehu roka 2010 Komisia zaslala elektronickou poštou viaceré otázky spoločnosti Crédit Mutuel, na ktoré tá odpovedala rovnako elektronickou poštou.
This Decision closes, pursuant to Article 13 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [13], the procedure relating to the potential aid contained in the Livret bleu savings vehicle.
Toto rozhodnutie ukončuje v súlade s článkom 13 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES [13] konanie o potenciálnych prvkoch pomoci obsiahnutých v mechanizme „Livret bleu“.
DESCRIPTION OF THE LIVRET BLEU SAVINGS VEHICLE
OPIS MECHANIZMU „LIVRET BLEU“
Description of Crédit Mutuel
Opis spoločnosti Crédit Mutuel
Crédit Mutuel is a decentralised banking and insurance group consisting of a national network of branches with the status of cooperative companies with open-ended capital.
Crédit Mutuel je decentralizovaná banková a poisťovacia skupina, ktorú tvorí sieť vnútroštátnych pobočiek majúcich štatút družstevných spoločností s variabilným kapitálom.
Crédit Mutuel is governed by the law of 10 September 1947, which laid down the principles of cooperation.
Spoločnosť Crédit Mutuel sa riadi zákonom z 10. septembra 1947, ktorý určil zásady družstevníctva.
It is organised on three levels: local, regional and national.
Organizovaná je na troch úrovniach: miestnej, regionálnej a celoštátnej.
Crédit Mutuel is a group with a single management that pursues a global policy.
Crédit Mutuel je okrem toho skupinou, ktorá má jediné vedenie sledujúce globálnu politiku.
It maintains internal financial solidarity at the level of the confederation, which ensures the liquidity of the regional federations.
Zachováva si vnútornú finančnú solidaritu na úrovni konfederácie, ktorá zabezpečuje likviditu regionálnych federácií.
The group has the features of a single undertaking from the perspective of competition law because is has a single decision-making body at central level.
Skupina sa vyznačuje vlastnosťami jedinej spoločnosti z pohľadu hospodárskej súťaže, pretože má jediné rozhodovacie centrum na ústrednej úrovni.
Description of the Livret bleu
Opis vkladnej knižky „Livret bleu“
The Livret bleu was a savings product regulated by the State and distributed exclusively by Crédit Mutuel.
Vkladná knižka „Livret bleu“ bola sporiacim produktom, ktorý upravoval štát predpismi a vystavovala ho výlučne spoločnosť Crédit Mutuel.
The product was partially tax-exempt under the terms of the Amending Finance Act for 1975 [14].
Tento produkt bol čiastočne oslobodený od dane v zmysle opravného zákona o štátnom rozpočte na rok 1975 [14].
The interest on sums deposited paid to savers qualified for a tax exemption to the tune of two thirds.
Úroky vyplatené sporiteľom z uložených súm boli oslobodené od dane vo výške dvoch tretín.
The State set the gross interest rate on the Livret bleu for savers in such a way that, after deduction of tax [15], the net rate was identical to that earned on the Livret A, which was fully tax-exempt.
Štát stanovoval hrubú mieru výnosu z „Livret bleu“ pre sporiteľov takým spôsobom, aby po zrážke dane [15] bola čistá miera rovnaká ako v prípade vkladnej knižky „Livret A“, úplne oslobodenej od dane.
The State set the interest rate on the Livret bleu at a level above inflation, indexed to the money market.
Štát stanovoval mieru výnosu „Livret bleu“ na úroveň presahujúcu infláciu, indexovanú na peňažnom trhu.
The last net rate of remuneration on the Livret bleu before this savings product was discontinued by the reform of 1 January 2009 (see recital 41) was 4 % [16].
Posledná čistá miera výnosu „Livret bleu“, skôr než sa zrušil tento sporiaci produkt reformou z 1. januára 2009 (pozri odôvodnenie 41), bola 4 % [16].
The maximum amount that savers could deposit in their Livret bleu account was EUR 15300. The amount invested in the Livret bleu rose from EUR 13 billion (FRF 85 billion) in 1991 to EUR 22 billion in 2008.
Maximálna suma, ktorú mohli uložiť sporitelia na „Livret bleu“, bola 15300 EUR. Hodnota vkladov uložených na „Livret bleu“ sa zvýšila z 13 miliárd EUR (85 miliárd FRF) v roku 1991 na 22 miliárd EUR v roku 2008.
The Livret bleu’s features — immediate availability of funds, minimum initial deposit authorised from EUR 15, no costs (in particular on opening the account), etc. — led to great liquidity.
Charakteristiky „Livret bleu“ – okamžité poskytnutie peňažných prostriedkov, platby povolené od 15 EUR, neexistencia nákladov (najmä pri založení knižky) atď. – viedli k vysokej likvidite.
In addition, it was possible to set up direct debits from the Livret bleu account to the national exchequer or public companies such as EDF or France Télécom.
Okrem toho bolo možné zaviesť z „Livret bleu“ automatické platby v prospech finančného úradu alebo verejných spoločností ako EDF alebo France Télécom.
The Livret bleu, which was a savings product aimed at the general public, was therefore similar in some respects to a current account.
Vkladná knižka „Livret bleu“, sporiaci produkt určený súkromným osobám, sa teda približovala niektorými aspektmi k bežnému účtu.
The obligations associated with the use of the funds collected through the Livret bleu changed over time.
Povinnosti spojené s použitím prostriedkov zhromaždených prostredníctvom „Livret bleu“ sa postupom času menili.
Initially Crédit Mutuel was obliged to allocate 50 % of the resources (in 1983 [17] this proportion was increased to 65 % of the resources and 80 % for new deposits) to general-interest uses (notably the financing of local authorities and other public bodies), with the balance being left to the bank to dispose of freely (hereinafter: ‘non-earmarked uses’).
Spočiatku mala spoločnosť Crédit Mutuel povinnosť použiť 50 % prostriedkov (podiel zvýšený v roku 1983 [17] na 65 % prostriedkov a 80 % nových vkladov) na účely takzvaného „všeobecného záujmu“ (najmä financovanie územných samosprávnych celkov a iných verejných inštitúcií), pričom zostatok mala banka voľne k dispozícii (ďalej len „voľné použitie“).
The system was radically reformed by a Decree of 27 September 1991 [18] to bring the Livret bleu gradually into line with the Livret A system.
Tento systém bol zásadne reformovaný vyhláškou z 27. septembra 1991 [18], ktorou sa zosúladila vkladná knižka „Livret bleu“ so systémom „Livret A“.
After the Decree was adopted, all new deposits [19] were centralised with the Caisse des Dépôts et Consignations (hereinafter: ‘CDC’) which, in return, paid Crédit Mutuel a brokerage commission.
Od tejto vyhlášky boli všetky nové vklady [19] centralizované v Štátnej depozitnej pokladnici (Caisse des Dépôts et Consignation – ďalej len „CDC“), ktorá ako náhradu vyplácala spoločnosti Crédit Mutuel odmenu za sprostredkovanie.
Moreover, this radical reform of the system was reflected in a gradual reallocation of existing deposits [20].
Okrem toho sa táto zásadná reforma systému prejavila postupným presunom jestvujúcej zásoby vkladov [20].
Since the Decree of 27 September 1991 until the end of the first half of 1999, the share of existing ‘general-interest uses’ and ‘non-earmarked uses’ fell until all the deposits were allocated to the CDC.
Od vyhlášky z 27. septembra 1991 až do konca prvého polroka 1999 sa podiel jestvujúceho „použitia vo všeobecnom záujme“ a „voľného použitia“ znížil, až boli všetky vklady poukázané na účet CDC.
Source: Littlejohn Frazer.
Zdroj: Littlejohn Fraser.
FRF billion and %
V miliardách FRF a v %
Annual average deposits
Priemerné ročné vklady
Centralised allocation CDC
Centralizované použitie CDC
General-interest uses
Použitie vo všeobecnom záujme
Non-earmarked uses
Voľné použitie
On 1 January 2009 a reform of the Livret A and Livret bleu came into force that granted all banking institutions the right to distribute Livret A accounts and ended the distinction between the Livret A and Livret bleu accounts.
Dňa 1. januára 2009 nadobudla účinnosť reforma vkladných knižiek „Livret A“ a „Livret bleu“, pričom umožnila všetkým bankám vystavovať vkladnú knižku „Livret A“ a zrušila rozdiel medzi „Livret A“ a „Livret bleu“.
Since 1 January 2009, the Crédit Mutuel Livret bleu has simply been a Livret A marketed under a different name.
Od 1. januára 2009 je vkladná knižka „Livret bleu“ spoločnosti Crédit Mutuel rovnaká ako „Livret A“ vystavovaná pod iným názvom.
On that date the Livret bleu ceased to exist, and so did the exclusive right of distribution by the Crédit Mutuel.
K tomuto dátumu sa skončila existencia vkladnej knižky „Livret bleu“ a v dôsledku toho aj výhradné právo spoločnosti Crédit Mutuel na jej vystavovanie.
Reasons for initiating the procedure/extending the procedure
Opis dôvodov, ktoré viedli k začatiu/rozšíreniu konania
As set out in the extension Decision [21], the Commission took the view that it was possible that France had granted aid to Crédit Mutuel through the brokerage commission.
Ako sa vysvetlilo v rozhodnutí o rozšírení [21], Komisia sa domnievala, že je možné, že Francúzsko poskytlo pomoc spoločnosti Crédit Mutuel prostredníctvom odmeny za sprostredkovanie.
The Altmark case-law of the Court of Justice holds that public-service compensation does not constitute State aid within the meaning of Article 107 TFEU if it satisfies certain cumulative conditions referred to in the Altmark judgment of 24 July 2003 [22].
Z judikatúry Altmark Súdneho dvora vyplýva, že náhrady za služby vo verejnom záujme nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ, ak spĺňajú isté kumulatívne podmienky uvedené v rozsudku Altmark z 24. júla 2003 [22].
In its extension Decision, the Commission took the view that the fourth condition under the Altmark case-law might not be satisfied where the State did not assign this public-service task of collecting deposits intended for social rented housing to the highest bidder in a tendering procedure, but entrusted it directly through negotiations with Crédit Mutuel, which does not allow for any guarantee, by deduction, that the remuneration awarded to Crédit Mutuel is not higher than the amount required by a well-run undertaking.
Komisia sa vo svojom rozhodnutí o rozšírení domnievala, že štvrtá podmienka judikatúry Altmark by nemusela byť splnená, pokiaľ štát nepoveril úlohou služby vo verejnom záujme na zhromažďovanie vkladov určených na nájomné sociálne bývanie subjekt s najlepšou ponukou prostredníctvom výberového konania v rámci verejnej súťaže, ale priamo rokovaním so spoločnosťou Crédit Mutuel, čo a priori neposkytuje nijakú záruku, že by výnos priznaný spoločnosti Crédit Mutuel nebol vyšší ako úroveň, ktorú by požadoval dobre riadený podnik.
The Commission also took the view that the French authorities had not demonstrated that the level of compensation had been determined by reference to the costs of a typical, well-run undertaking in the banking sector.
Okrem toho si myslela, že francúzske orgány nepreukázali, že úroveň náhrady bola určená s ohľadom na náklady stredne veľkého, dobre riadeného podniku v bankovom sektore.
It is not enough for the French authorities to highlight that Crédit Mutuel is a well-run undertaking to establish that the level of compensation has been determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, within the meaning of the Altmark case-law, would have incurred.
Francúzskym orgánom totiž nestačí zdôrazniť, že spoločnosť Crédit Mutuel je dobre riadený podnik, aby preukázali, že úroveň náhrady bola stanovená na základe analýzy nákladov, ktoré by znášal dobre riadený podnik v zmysle judikatúry Altmark.
The Commission’s view is that the brokerage commission was a state resource that could constitute a selective advantage likely to distort competition and affect trade between Member States, which had not been notified.
Podľa Komisie bola odmena za sprostredkovanie štátnym prostriedkom, ktorá mohla predstavovať selektívnu výhodu narúšajúcu hospodársku súťaž a ovplyvňujúcu obchod medzi členskými štátmi a ktorá jej nebola notifikovaná.
The brokerage commission could therefore contain elements of unlawful aid.
Odmena za sprostredkovanie mohla teda obsahovať prvky nezákonnej pomoci.
In its extension Decision, the Commission thought it possible that the measure was not compatible with Article 86(2) of the EC Treaty (now Article 106(2) TFEU) and took the view that none of the exceptions referred to in Article 87(2) and (3) of the EC Treaty (now Article 107(2) and (3) TFEU) seemed to apply.
Vo svojom rozhodnutí o rozšírení sa Komisia domnievala, že je možné, že toto opatrenie nie je zlučiteľné s článkom 86 ods. 2 Zmluvy o ES (teraz článok 106 ods. 2 ZFEÚ), a že si myslí, že žiadna z výnimiek uvedených v odsekoch 2 a 3 článku 87 Zmluvy o ES (teraz článok 107 ods. 2 a 3 ZFEÚ) sa nezdá byť uplatniteľná.
It seemed possible to the Commission, on the basis of the calculations by its consultant, that the amount of the compensation had exceeded what was necessary to cover the costs incurred in discharging the public service obligations (the collection of deposits intended for social rented housing), taking into account the related income and a reasonable profit for discharging that obligation.
Na základe výpočtov jej poradcu sa totiž Komisii zdalo možné, že suma náhrady je vyššia, než je nevyhnutné na pokrytie nákladov vzniknutých pri plnení záväzku služby vo verejnom záujme (zhromažďovať vklady určené na nájomné sociálne bývanie), so zohľadnením relevantných príjmov a primeraného zisku z plnenia tohto záväzku.
The Commission, having reiterated that the amount of the compensation had to include all the advantages granted by the State or through state resources in any form whatsoever, took account in the calculation of the compensation not only of the net cost of collecting the deposits centralised with the CDC, but also of the net result (cost or profit) of the general-interest uses and non-earmarked uses.
Keďže Komisia pripomenula, že suma náhrady mala zahŕňať všetky výhody priznané štátom alebo prostredníctvom štátnych prostriedkov v akejkoľvek forme, zohľadnila vo výpočte náhrady nielen čisté náklady na zhromažďovanie vkladov centralizovaných v CDC, ale aj čistý hospodársky výsledok (náklady alebo zisk) z použitia vo všeobecnom záujme alebo z voľného použitia.
The report by the Commission’s consultant revealed over-compensation to Crédit Mutuel for the years 1991, 1992, 1993 and 1998.
Správa poradcu Komisie ukázala nadmernú náhradu spoločnosti Crédit Mutuel za roky 1991, 1992, 1993 a 1998.
THE COMPLAINANTS’ ARGUMENTS
ARGUMENTY SŤAŽOVATEĽOV
The complainants’ arguments were presented by the Commission in its Decision of 6 February 1998 on the initiation of proceedings pursuant to Article 88(2) of the EC Treaty (now Article 108(2) TFEU).
Argumenty sťažovateľov boli predložené Komisiou v jej rozhodnutí zo 6. februára 1998 o začatí konania podľa článku 88 ods. 2 Zmluvy o ES (teraz článok 108 ods. 2 ZFEÚ).
The additional written statements submitted since then contain the following new arguments.
Doplňujúce vyjadrenia, ktoré boli odvtedy doručené, predkladajú tieto nové argumenty.
A paper (updated at the end of February 1999 and communicated to the Commission in October 1999) on the pull effect of the Livret bleu assessed the net banking income generated by this effect at FRF 17 billion (EUR 2,6 billion), assuming that the increase in Crédit Mutuel’s market shares in every segment over the period 1986 to 1997 was exclusively the result of distributing the Livret bleu.
Správa AFB (aktualizovaná koncom februára 1999 a doručená Komisii v októbri 1999) o efekte príťažlivosti vkladnej knižky „Livret bleu“ ocenila čistý bankový výnos spôsobený efektom príťažlivosti „Livret bleu“ na 17 miliárd FRF (2,6 miliardy EUR), pričom sa predpokladá, že zvýšenie podielov na trhu spoločnosti Crédit Mutuel vo všetkých segmentoch počas obdobia 1986 – 1997 vyplýva výlučne z vystavovania vkladnej knižky „Livret bleu“.
A study conducted by Caisse Nationale du Crédit Agricole, submitted in May 2000, analysed developments in the number of Crédit Mutuel branches.
Štúdia uskutočnená spoločnosťou Caisse Nationale du Crédit Agricole a predložená v máji 2000 analyzovala vývoj počtu kontaktných miest spoločnosti Crédit Mutuel.
It is therefore likely that Crédit Mutuel reduced its establishments in rural areas in order to concentrate on urban areas.
Je teda pravdepodobné, že spoločnosť Crédit Mutuel oslabila svoje pôsobenie vo vidieckych oblastiach, aby ho posilnila v mestských oblastiach.
These figures appear to refute Crédit Mutuel’s allegations that it was obliged to maintain a large number of branches in rural areas in the 1990s.
Zdá sa, že tieto údaje vyvracajú tvrdenia spoločnosti Crédit Mutuel, podľa ktorých bola spoločnosť nútená zachovať si významné pôsobenie vo vidieckych oblastiach počas 90. rokov.
They also tend to show that Crédit Mutuel is capable of maintaining an exceptionally dense network of branches even after the removal of all controls by the authorities.
Takisto naznačujú, že spoločnosť Crédit Mutuel je schopná udržať si mimoriadne hustú sieť aj po zrušení akejkoľvek kontroly zo strany orgánov verejnej moci.
On 4 June 1998 the AFB sent the Commission a letter stating that the commission of 1,3 % on Livret bleu deposits centralised with the CDC was excessive given that, at the same time, the Caisses d’Épargne and la Poste received 1,2 % and 1,5 % respectively on Livret A savings, which were also held centrally by the CDC.
AFB zaslala Komisii list 4. júna 1998 s tvrdením, že výnos 1,3 % z jestvujúcich prostriedkov „Livret bleu“ centralizovaných v CDC bol neprimeraný, keďže spoločnosti Caisses d’Épargne a La Poste dostávali v rovnakom čase 1,20 % a 1,50 % z prostriedkov „Livret A“, rovnako centralizovaných v CDC.
The AFB pointed out in this letter that it proposed to the French authorities in 1997 that it would ensure the collection of Livret bleu deposits for a charge of only 1 %, but that the Government had not replied to this offer.
AFB v liste uviedla, že v roku 1997 ponúkla francúzskym orgánom, že zabezpečí zhromažďovanie vkladov „Livret bleu“ len za výnos 1 %, ale vláda nereagovala na túto ponuku.
The AFB underlined in particular that the April 1998 report by Mr Douyère, a member of parliament, on the modernisation of the Caisses d’épargne indicated that the cost of collecting savings for an average Caisse d’épargne such as that of Burgundy was 0,96 % of its total funds, and that there was no reason why Crédit Mutuel’s management costs should be higher.
AFT hlavne zdôraznila, že správa pána poslanca Douyèra z apríla 1998 o modernizácii Caisses d’épargne uvádzala, že náklady na príjem priemernej sporiteľne, ako napríklad v Burgundsku, sú 0,96 % jej vkladov a že niet dôvodu, aby spoločnosť Crédit Mutuel mala vyššie náklady na správu.
A memorandum produced by the Glais consultancy dated August 2000, submitted at the request of the AFB, contains statistics concerning the competitive advantage thought to be enjoyed by Crédit Mutuel as a result of the exclusive rights to distribute the Livret bleu.
Vyjadrenia poradenskej firmy Glais z augusta 2000 predložený na žiadosť AFB poskytol štatistické údaje o konkurenčnej výhode, ktorú údajne mohlo poskytovať spoločnosti Crédit Mutuel výhradné právo na vystavovanie „Livret bleu“.
The expert explains this phenomenon by the fact that Crédit Mutuel’s customers remain much more loyal than those of other banking networks, for example because of the Livret bleu.
Znalec vysvetľuje tento jav skutočnosťou, že vernosť zákazníkov spoločnosti Crédit Mutuel mohla byť viac posilnená, napríklad prostredníctvom „Livret bleu“, ako vernosť zákazníkov iných bankových sietí.
In a second memorandum (December 2000), the Glais consultancy proposed a new econometric analysis of the degree of loyalty of each set of customers to each banking network.
V druhom vyjadrení (december 2000) navrhla poradenská firma Glais novú ekonometrickú analýzu miery získavania zákazníkov každej bankovej siete.
According to the expert, the figures corroborate the hypothesis that Crédit Mutuel and Caisses d’Épargne have much better means of retaining their customers’ loyalty than other banks.
Jej výsledky potvrdzujú podľa znalca predpoklad, podľa ktorého spoločnosti Crédit Mutuel a Caisse d’Épargne disponujú prostriedkami, ktoré im umožňujú omnoho lepšie získať vernosť zákazníkov, než ako to robia iné banky.
But it is impossible to determine whether the offer of a tax-free savings account or the use of a dense network of branches in different regions (two instruments shared by these networks) is the reason for the greater customer loyalty.
Nie je však možné určiť, či dôvodom tejto väčšej stálosti zákazníkov je vystavovanie sporiteľnej knižky oslobodenej od dane alebo využívanie hustej siete pobočiek v rozličných regiónoch (dvoch nástrojov, ktoré majú tieto siete spoločné).
Finally, the complaint by the Association of Victims of Crédit Mutuel dated 19 September 2006 contains a simple allegation of ‘diversion of public savings for private and commercial ends […] to the detriment of savers and of the French economy’, which is not backed up by any serious arguments or evidence relating to potential unlawful State aid.
Napokon sťažnosť Združenia obetí spoločnosti Crédit Mutuel z 19. septembra 2006 obsahuje jednoduché dovolanie na „zneužitie verejného sporenia na súkromné a obchodné účely […] na úkor sporiteľov a francúzskeho hospodárstva“ bez toho, aby obsahovala skutočné argumenty alebo dôkazy o prípadnej nezákonnej štátnej pomoci.
COMMENTS FROM THIRD PARTIES
PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH TRETÍCH STRÁN
Following the publication of the opening Decision of 6 February 1998, the Commission received comments from numerous third parties.
Po uverejnení rozhodnutia o začatí konania zo 6. februára 1998 Komisia dostala pripomienky tretích zainteresovaných strán.
Some of Crédit Mutuel’s competitors cited the damage they had suffered as a result of exclusive distribution rights for the Livret bleu being granted to Crédit Mutuel.
Niektorí konkurenti spoločnosti Crédit Mutuel oznámili, že sa domnievajú, že utrpeli škodu z dôvodu udelenia výhradného práva na vystavovanie vkladných knižiek „Livret bleu“ spoločnosti Crédit Mutuel.
These banks generally argued that the Livret bleu generated a pull factor making them lose clients to Crédit Mutuel and they wanted to see the end of this exclusive right.
Tieto banky sa zväčša odvolávali na existenciu efektu príťažlivosti vkladnej knižky „Livret bleu“, v dôsledku čoho stratili zákazníkov v prospech spoločnosti Crédit Mutuel, a chceli, aby sa toto výhradné právo zrušilo.
The following establishments sent comments to this effect to the Commission:
Takéto pripomienky zaslali Komisii tieto inštitúcie:
At the same time, in addition to the comments in defence of Crédit Mutuel, presented in Section 4, the Commission received comments from the following third parties which were in favour of the Livret bleu vehicle:
Okrem pripomienok na obranu spoločnosti Crédit Mutuel uvedených v oddiele 4 Komisia dostala pripomienky v prospech mechanizmu „Livret bleu“, ktoré podali tieto tretie osoby:
Mr Bertholet, MP (Drôme Department)
pán Bertholet, poslanec za departement Drôme,
Mr Blondel, Member of the General Council of the Nord Department
pán Blondel, člen departementového zastupiteľstva Nord,
Mr Cabot, Director of the Regional Youth Information Centre of Toulouse
pán Cabot, riaditeľ Regionálneho informačného centra pre mládež v Toulouse,
Mr Cormorèche, Mayor of Montluel
pán Cormorèche, starosta Montuelu,