natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If it emerged from the information available to the Belgian tax authorities that the sale between A and B was fictitious and that the real sale (involving transfer of the power to dispose of the goods) had in fact occurred between A and C, these authorities were therefore entitled to reclassify delivery of the goods between A and B as delivery of the goods between A and C, and to apply the VAT rules to this reclassified transaction.
Ak z informácií, ktoré majú k dispozícii belgické daňové orgány, vyplýva, že predaj medzi A a B je fiktívny predaj a že k skutočnému predaju (zahŕňajúcemu prevod oprávnenia zaobchádzať s tovarom) v skutočnosti došlo medzi A a C, tieto orgány boli oprávnené prekvalifikovať dodávku tovaru medzi A a B na dodávku tovaru medzi A a C a pravidlá týkajúce sa DPH uplatniť na takúto prekvalifikovanú transakciu.
The fact that fraud had occurred in Italy through the intermediary of a missing trader does not mean that the right to exemption which Umicore could avail itself of should be called into question, since the good faith of the latter had not been disputed by the Belgian authorities.
Na základe okolnosti, že k podvodu došlo v Taliansku prostredníctvom hospodárskeho subjektu, ktorý si neplní záväzky, nemožno spochybniť nárok spoločnosti Umicore na oslobodenie od dane, pokiaľ belgický daňový orgán nespochybnil, že spoločnosť konala v dobrej viere.
In the light of the above, the Belgian tax authorities could legitimately reclassify the transactions in question as intra-Community supplies between Umicore and company C, without this reclassification constituting a disproportionate concession or irregular application of VAT rules.
Z uvedeného teda vyplýva, že belgické daňové orgány mohli oprávnene prekvalifikovať dotknuté transakcie na dodávky v rámci Spoločenstva medzi Umicore a spoločnosťou C bez toho, aby takéto prekvalifikovanie predstavovalo neúmerný ústupok alebo nesprávne uplatnenie pravidiel DPH.
They could also exempt the reclassified transactions from VAT since all the conditions for exemption had been met (including transport by or on behalf of the purchaser).
Okrem toho mohli pri takto prekvalifikovaných transakciách poskytnúť oslobodenie od DPH, pretože boli splnené všetky podmienky oslobodenia (vrátane prepravy kupujúcim alebo na jeho účet).
It must therefore be examined (i) whether the Belgian tax authorities were entitled to impose a fine based on Article 70(2) of the VAT Code because of the inaccurate information on the invoices and, if so, (ii) what should have been the amount of this fine, and (iii) whether Umicore benefited from disproportionate concessions or irregular application of the law by the tax authorities.
Malo by sa teda preskúmať: i) či belgické daňové orgány boli oprávnené uplatniť pokutu na základe článku 70 ods. 2 zákona o DPH z dôvodu existencie nepravdivých údajov na faktúrach, a ak áno: ii) aká mala byť výška tejto pokuty a iii) či neboli voči spoločnosti Umicore urobené neúmerné ústupky alebo či daňový orgán neuplatnil zákon nesprávne.
First, it must be pointed out that, in the case of inaccurate information featured on an invoice relating to intra-Community supplies, Royal Decree No 41 provides for a fine amounting to 100 % of the tax owed on the transactions in question.
Najprv treba zdôrazniť, že pre prípad nepravdivého uvedenia údajov na faktúre týkajúcej sa dodávky v rámci Spoločenstva je v KV č. 41 stanovená pokuta vo výške 100 % dlžnej dane z príslušných transakcií.
Nevertheless, as stated in recitals 45 and 46, administrative fines are subject to the principle of proportionality and the authorities have the power, pursuant to Article 9 of the Regent’s Decree of 18 March 1831, to depart from the scales for fines set out in Royal Decree No 41.
Ako už však bolo uvedené v odôvodneniach 45 a 46, uplatnenie administratívnej pokuty podlieha zásade proporcionality a orgán má v zmysle článku 9 regentského výnosu z 18. marca 1831 právomoc odchýliť sa od rozpätia pokút ustanovených v KV č. 41.
In the present case, it cannot be ruled out that a fine of 100 % would have been disproportionate given the good faith of the taxable person, which had not been disputed by the tax authorities.
V danom prípade nie je vylúčené, že by pokuta vo výške 100 % bola neúmerná vzhľadom na to, že zdaniteľná osoba konala v dobrej viere, čo nebolo daňovým orgánom spochybnené.
It may also be true that, in the context of the legal proceedings with Umicore, the Belgian tax authorities had attempted to maximise its revenue in the same way that a creditor tries to optimise the recovery of the amount owed to him.
Nie je vylúčené ani to, že v rámci sporu s Umicore sa belgický daňový orgán pokúsil maximalizovať svoje príjmy, rovnako ako sa veriteľ usiluje optimalizovať vymáhanie svojej pohľadávky.
It must be remembered that this practice is unlikely to come within the scope of Article 107 of the Treaty in so far as it does not give rise to disproportionate or illegal concessions by the authorities.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že takýto postup nemôže spadať pod článok 107 zmluvy, pokiaľ nezahŕňa neúmerné alebo neoprávnené ústupky zo strany daňového orgánu.
Given the discretion available to the authorities in this context, it can reasonably be considered that, in a settlement agreement, the amount of the fine should have been set by the authorities at between 10 % and 50 %.
S ohľadom na priestor na posúdenie, ktorý má v tejto súvislosti daňový orgán, existujú primerané dôvody sa domnievať, že v rámci dohody o urovnaní mala byť výška pokuty stanovená daňovým orgánom percentuálne v rozmedzí 10 % až 50 %.
The application of a 50 % rate also appears to be supported by recent case law of the Belgian Court of Cassation [52].
Zdá sa, že uplatnenie sadzby 50 % potvrdzuje nedávny judikát belgického kasačného súdu [52].
Given the fact that this last judgment concerns a criminal case, it can therefore be considered, in the present case, in which the absence of fraudulent intent on the part of Umicore has been established, that a 50 % rate is the maximum rate.
So zreteľom na skutočnosť, že tento posledný rozsudok sa vzťahuje na trestnú vec, možno sa domnievať, že v tomto prípade, v ktorom bola preukázaná neexistencia úmyslu podvodu na strane spoločnosti Umicore, predstavuje sadzba 50 % maximálnu sadzbu.
It can therefore be concluded, given the circumstances of the present case, that the fine could reasonably be set at between BEF 33238698 (10 % of BEF 332386976) and BEF 166193488 (50 % of BEF 332386976).
Možno teda dospieť k záveru, že so zreteľom na okolnosti tohto prípadu sa pokuta mohla primerane stanoviť na sumu v rozpätí od 33238698 BEF (10 % × 332386976 BEF) do 166193488 BEF (50 % × 332386976 BEF).
Since a selective advantage could only have resulted from disproportionate concessions by the tax authorities, only the lowest amount – BEF 33238698 – must be taken into account when determining the potential advantage.
Keďže selektívna výhoda mohla vyplynúť iba z neúmerných ústupkov zo strany daňového orgánu, pri zisťovaní existencie prípadnej výhody je potrebné brať do úvahy iba najnižšiu sumu, t. j. 33238698 BEF.
This amount is in principle deductible from the tax base for corporate tax [53].
Takáto suma je v zásade odpočítateľná od zdaniteľného základu dane z príjmu právnických osôb [53].
Deliveries of goods to customers established in Switzerland
Dodávky tovaru zákazníkom so sídlom vo Švajčiarsku
In the second example, the sequence of disputed transactions with Swiss customers was as follows:
V druhom prípade bola postupnosť sporných transakcií so švajčiarskymi zákazníkmi zvyčajne takáto:
Between February and October 1996, Umicore invoiced the goods to a company B [54], established in Switzerland, with no VAT registration number in any Member State.
Od februára do októbra 1996 spoločnosť Umicore fakturovala tovar spoločnosti B [54] so sídlom vo Švajčiarsku, ktorá nemala pridelené identifikačné číslo na účely DPH v žiadnom členskom štáte.
The Swiss company then re-invoiced the goods to customer C, liable for VAT, who was established in Italy.
Švajčiarska spoločnosť potom prefakturovala tovar zákazníkovi C, ktorý bol platiteľom DPH a mal sídlo v Taliansku.
The goods were transported directly from the place of production in Belgium to Italy.
Tovar sa prepravoval priamo z miesta produkcie v Belgicku do Talianska.
On the basis of documents communicated by Belgium, it appears that the transportation was commissioned by company C. It also appears that, in some cases, company C paid the price of the goods directly to Umicore, while in others the payment was made by company B. Company C in fact refers to companies deemed fictitious by the Spanish and Italian tax authorities [55].
Na základe dokumentov zaslaných Belgickom bola preprava podľa všetkého financovaná spoločnosťou C. Okrem toho v niektorých prípadoch tovar zrejme zaplatil spoločnosti Umicore priamo zákazník C, zatiaľ čo v iných prípadoch platbu uskutočnila spoločnosť B. Treba tiež poznamenať, že pojem zákazník C v skutočnosti odkazuje na spoločnosti považované talianskymi a španielskymi daňovými orgánmi za fiktívne [55].
The invoices which Umicore sent to Swiss company B between February and October 1996 concern sales of pure silver ‘ex works (Hoboken)’, with the following indications: ‘Export – Exempt from VAT pursuant to Article 39 of the Code’.
Faktúry, ktoré spoločnosť Umicore zaslala švajčiarskej spoločnosti B v období od februára do októbra 1996, sú za predaj čistého striebra „zo závodu Hoboken“ a obsahujú tieto poznámky: „Vývoz – oslobodenie od DPH v zmysle článku 39 zákona“.
Although the goods in question were indeed delivered by Umicore and were exempt from VAT under Article 39 of the VAT Code, the information obtained by the Special Tax Inspectorate from the taxable person and from Belgian Customs and Excise indicated that the goods had been transported to Italy but that export had not taken place.
Napriek tomu, že uvedené dodávky uskutočnila spoločnosť Umicore v režime oslobodenia od DPH na základe článku 39 zákona o DPH, podľa informácií, ktoré dostal ISI od zdaniteľnej osoby a od belgickej správy ciel a spotrebných daní, sa preprava tovaru uskutočnila do Talianska bez toho, aby došlo k vývozu.
Because the goods had not been exported and hence there was no entitlement to exemption under Article 39 of the VAT Code, the question once again is whether the Belgian tax authorities could have been led to conclude that the transactions between Umicore and the Swiss company were fictitious, that the real transactions had occurred between Umicore and C, and that these transactions might be exempt in line with Article 39 bis of the VAT Code.
V dôsledku neexistencie vývozu, a teda nároku na oslobodenie od dane na základe článku 39 zákona o DPH, je znova otázne, či belgické daňové orgány mohli mať dôvod dospieť k záveru, že transakcie medzi spoločnosťou Umicore a švajčiarskou spoločnosťou mali fiktívny charakter, že skutočné transakcie sa realizovali medzi spoločnosťou Umicore a zákazníkom C a že na tieto transakcie sa mohlo vzťahovať oslobodenie od dane podľa článku 39 bis zákona o DPH.
In its adjustment notice of 30 November 1998, the Special Tax Inspectorate had considered that the criteria for exemption in line with Article 39 of the VAT Code (exports) had not been met since no document providing evidence of actual export, and in particular no export declaration, had been produced.
Vo svojom platobnom výmere z 30. novembra 1998 ISI usúdil, že kritériá na oslobodenie od dane na základe článku 39 zákona o DPH (vývoz) nie sú splnené, pretože nebolo možné predložiť žiadny dokument preukazujúci existenciu vývozu, a najmä nie žiadne vyhlásenie o vývoze.
In view of this, the authorities had concluded that the transactions between Umicore and the Swiss companies could not be exempted from VAT in line with Article 39 of the VAT Code and were deemed to have taken place in Belgium, in accordance with Article 15(7) of the VAT Code. They were therefore subject to Belgian VAT under Article 2 of the VAT Code.
Na základe toho daňový orgán dospel k záveru, že transakcie medzi spoločnosťou Umicore a švajčiarskymi spoločnosťami nemôžu byť oslobodené od dane na základe článku 39 zákona o DPH a považujú sa za uskutočnené v Belgicku podľa článku 15 ods. 7 zákona o DPH, a teda podliehajú belgickej DPH podľa článku 2 zákona o DPH.
The authorities thus considered that Umicore was liable for VAT amounting to BEF 312608393 [56] (EUR 7749359) and for a fine of 10 % of this amount.
Preto usúdil, že spoločnosť Umicore dlhuje DPH vo výške 312608393 BEF [56] (7749359 EUR), ako aj pokutu vo výške 10 % tejto sumy.
In a further reply of 30 March 2000 concerning the adjustment statements, Umicore stated that it had been established that the mechanism used was fictitious, something which Umicore’s commercial department could not have known.
Vo svojej doplňujúcej odpovedi z 30. marca 2000 týkajúcej sa platobných výmerov spoločnosť Umicore tvrdí, že „… teraz sa preukázalo, že zavedený mechanizmus bol fiktívny, o čom obchodné oddelenie spoločnosti Umicore nemohlo vedieť.
The goods were never imported into Switzerland and it was therefore essential to point out that, in these cases as in the others, the reality of the deliveries to Italy was not disputed.
Dovoz do Švajčiarska sa nikdy neuskutočnil, a preto je dôležité zdôrazniť, že v týchto prípadoch, rovnako ako v ostatných, nie je skutočná realizácia dodávok do Talianska spochybnená.“
It appears, moreover, that the name of the Italian taxable person, the consignee, is explicitly indicated on the pro forma invoices which Umicore sent to its Swiss customers, and that the identity of this consignee is confirmed in the waybills drawn up by the carrier.
Okrem toho na predbežných faktúrach, ktoré spoločnosť Umicore zaslala svojim švajčiarskym zákazníkom, je podľa všetkého výslovne uvedené meno zdaniteľnej osoby – talianskeho príjemcu tovaru, a totožnosť tohto príjemcu potvrdzujú nákladné listy vystavené dopravcom.
The transactions concerned cannot be reclassified as intra-Community supplies between Umicore and company C for the following reasons:
Z nasledujúcich dôvodov nemožno uvažovať o prekvalifikovaní dotknutých transakcií na dodávky v rámci Spoločenstva medzi spoločnosťou Umicore a subjektom C:
at the time when the agreement was concluded, the Belgian authorities had already been informed that company C in fact referred to entities regarded as fictitious by the Italian and Spanish tax authorities,
v čase uzavretia dohody bol už belgický orgán informovaný, že subjekt C sú v skutočnosti dva subjekty, ktoré sú talianskymi a španielskymi orgánmi považované za fiktívne spoločnosti,
the actual existence of the Swiss companies had never been questioned by either the Belgian or the Italian tax authorities, or by Umicore,
skutočná existencia švajčiarskych spoločností nebola nikdy spochybnená ani belgickými, ani talianskymi daňovými orgánmi, ani spoločnosťou Umicore,
Umicore could not have known that it was not entitled to apply the exemption in Article 39 of the VAT Code (VAT exemption for exports) because the goods had not been exported.
spoločnosť Umicore nemohla nevedieť, že nie je oprávnená uplatniť oslobodenie od dane podľa článku 39 zákona o DPH (oslobodenie od DPH pri vývoze) v prípade, že nedošlo k vývozu tovaru.
Consequently, the transactions in question were not eligible for a VAT exemption on the basis of Article 39 of the VAT Code (because the goods had not been exported) or for a VAT exemption under Article 39 bis of the VAT Code.
Z toho vyplýva, že na dotknuté transakcie sa nemohlo vzťahovať oslobodenie od DPH na základe článku 39 zákona o DPH (z dôvodu neuskutočnenia vývozu) ani oslobodenie od DPH podľa článku 39 bis zákona o DPH.
They must, in this case, be looked upon as deliveries of goods without transport which are not eligible for a VAT exemption.
Uvedené transakcie je v tomto prípade potrebné pokladať za dodávky tovaru bez prepravy, na ktoré sa nemôže poskytnúť oslobodenie od DPH.
Therefore, in accordance with Articles 2 and 15(2) and (7) of the VAT Code, Umicore owed VAT amounting to BEF 312608393 (EUR 7749359).
V súlade s článkom 15 ods. 2 a 7 zákona o DPH a s článkom 2 zákona o DPH teda spoločnosť Umicore dlhovala na DPH sumu 312608393 BEF (7749359 EUR).
Moreover, a 10 % fine, amounting to BEF 31260839, was also chargeable on this amount under Article 70(1) of the VAT Code and Article 1(1) of Royal Decree No 41.
Okrem toho sa na túto sumu podľa článku 70 ods. 1 zákona o DPH a článku 1 ods. 1 KV č. 41 mala uplatniť aj pokuta vo výške 10 %, t. j. 31260839 BEF.
There is nothing in the file to lead the Commission to consider that this 10 % rate would pose a problem in terms of the principle of proportionality [57].
Komisia sa na základe žiadnej informácie v spise nemôže domnievať, že táto sadzba 10 % by mohla spôsobiť problém v súvislosti s uplatnením zásady proporcionality [57].
In line with the tax rules applicable, the additional VAT owed by the taxable person and not invoiced to the customer must be regarded as a deductible expense when determining the taxable base for corporate tax.
Podľa uplatniteľných daňových pravidiel sa dodatočná suma DPH, ktorú dlhuje zdaniteľná osoba a ktorá nie je fakturovaná zákazníkovi, má pri určovaní zdaniteľného základu pri dani z príjmu právnických osôb považovať za odpočítateľné náklady.
The amount of the administrative fine can also be deducted from corporate tax.
Odpočítateľná je pri dani z príjmu právnických osôb aj suma administratívnej pokuty.
Deliveries of goods to customers established in Italy and Spain
Dodávky tovaru zákazníkom so sídlom v Taliansku a v Španielsku
Between October and December 1996, the sequence of disputed transactions with these customers was as follows:
V období od októbra do decembra 1996 bola postupnosť sporných transakcií takáto:
Transport by transport company on behalf of company C
Preprava dopravnou spoločnosťou na účet C
Umicore invoiced the goods to companies ‘B’ established in Italy and Spain and registered for VAT there.
Spoločnosť Umicore fakturovala tovar spoločnostiam B so sídlom v Taliansku alebo v Španielsku, ktoré mali v uvedených krajinách pridelené identifikačné číslo na účely DPH.
The invoices concerned sales of pure silver ex works and were drawn up on the basis of the exemption in either Article 39 (exports) or Article 39 bis (intra-Community supplies) of the VAT Code.
Príslušné faktúry sa vzťahovali na predaj čistého striebra „zo závodu“ a boli vystavené buď na základe oslobodenia od dane podľa článku 39 zákona o DPH (vývoz), alebo na základe oslobodenia od dane podľa článku 39 bis zákona o DPH (dodávky v rámci Spoločenstva).
In most cases, the invoices were paid by Swiss company C [58], which also seemed to be the company which actually commissioned the transport [59].
Vo väčšine prípadov zaplatila faktúry švajčiarska spoločnosť C [58], ktorá zároveň podľa všetkého skutočne hradila prepravu [59].
Lastly, the information sent by the Italian and Spanish tax authorities to the Belgian authorities prior to the conclusion of the settlement agreement would seem to indicate that companies B were fictitious.
Informácie, ktoré zaslali talianske a španielske daňové orgány belgickému orgánu ešte pred uzavretím dohody o urovnaní, poukazujú na to, že spoločnosti B sú fiktívne.
In their adjustment notice of 30 November 1998, the Belgian tax authorities considered that the owners indicated on the invoices were incorrect and that the real owners of the goods were Swiss companies C. The Belgian authorities stated in their adjustment notice that, where goods were not exported outside the territory of the EU, the exemption provided for in Article 39 of the VAT Code did not apply and the sales in question had to be reclassified as deliveries of goods subject to Belgian VAT under Article 15(2) and (7), and Article 2 of the VAT Code.
Belgický daňový orgán vo svojom platobnom výmere z 30. novembra 1998 usúdil, že uvedenie nadobúdateľov na predajných faktúrach je nesprávne a že skutočnými nadobúdateľmi tovaru sú švajčiarske spoločnosti C. Keďže nedošlo k žiadnemu vývozu mimo územia Únie, belgický orgán uviedol vo svojom výmere, že oslobodenie od dane podľa článku 39 zákona o DPH sa neuplatňuje a že dotknutý predaj by sa mal prekvalifikovať na dodávky tovaru podliehajúce belgickej DPH podľa článku 15 ods. 2 a 7 a článku 2 zákona o DPH.
The authorities thus considered that Umicore was liable for VAT amounting to BEF 63216555 [60] (EUR 1567097,46) and for a fine of 10 % of this amount.
Belgický orgán preto dospel k záveru, že spoločnosť Umicore dlhuje DPH vo výške 63216555 BEF [60] (1567097,46 EUR) a administratívnu pokutu vo výške 10 % tejto sumy.
In the context of an exchange of correspondence with the Special Tax Inspectorate, Umicore stated that the Swiss companies had been mandated by companies B to organise the transport of the goods and were in addition acting as the financial agent for these companies.
V rámci výmeny listov s ISI spoločnosť Umicore uviedla, že švajčiarske spoločnosti boli spoločnosťami B poverené zabezpečovaním prepravy tovaru a okrem toho konajú ako finanční zástupcovia týchto spoločností.
It must be pointed out here that there is no evidence in the file to suggest that the Swiss companies had acted as transport agents for the Italian and Spanish companies.
V tejto súvislosti treba poznamenať, že spis neobsahuje žiadne informácie, ktoré by preukazovali, že švajčiarske spoločnosti konali ako subjekty poverené zabezpečením prepravy na účet talianskych a španielskych spoločností.
On the contrary, all the documents communicated to the Commission would seem to indicate that the goods had been transported on behalf of the Swiss companies and that they were the recipients and actual owners of these goods.
Naopak, všetky dokumenty zaslané Komisii naznačujú, že preprava tovaru sa uskutočnila na účet švajčiarskych spoločností a že tieto spoločnosti boli skutočnými príjemcami a majiteľmi príslušného tovaru.
The Commission therefore considers that the Belgian tax authorities had been quite right to reclassify the disputed transactions in their adjustment notice as deliveries of goods to the Swiss companies.
Komisia sa preto domnieva, že v platobnom výmere belgické daňové orgány boli oprávnené prekvalifikovať sporné transakcie na dodávky tovaru švajčiarskym spoločnostiam.
These deliveries must therefore be subject to Belgian VAT pursuant to Article 15(2) and (7), and Article 2 of the VAT Code; they are not eligible for an exemption on the basis of Article 39 or 39 bis of this Code.
Vzhľadom na to mali takéto dodávky podliehať belgickej DPH podľa článku 15 ods. 2 a 7 a článku 2 zákona o DPH bez možnosti oslobodenia od DPH na základe článku 39 alebo 39 bis zákona o DPH.
Even if the tax authorities had been able to legitimately recognise the existence of the transactions with the Italian and Spanish companies, exemption on the basis of Article 39 bis of the VAT Code would have had to be refused on the ground that the goods had not been transported by or on behalf of the seller (Umicore) or purchaser (B).
Aj v prípade, že by daňové orgány mohli oprávnene uznať existenciu transakcií s talianskymi a španielskymi spoločnosťami, malo byť oslobodenie od dane na základe článku 39 bis zákona o DPH odmietnuté z dôvodu neexistencie prepravy predávajúcim (Umicore) alebo nadobúdateľom (B) alebo na ich účet.
It must therefore be concluded that Umicore was liable to pay VAT amounting to BEF 63216555 (EUR 1567097,46) plus an administrative fine of BEF 6321655 (10 % of the VAT owed) pursuant to Article 70(1) of the VAT Code and of Article 1(1) of Royal Decree No 41.
Preto treba dospieť k záveru, že spoločnosť Umicore dlhovala na DPH sumu 63216555 BEF (1567097,46 EUR) a administratívnu pokutu vo výške 6321655 BEF (10 % dlžnej DPH) podľa článku 70 ods. 1 zákona DPH a článku 1 ods. 1 KV č. 41.
This amount of BEF 63216555 and the administrative fine can in principle be deducted from corporate tax.
Suma 63216555 BEF, ako aj suma administratívnej pokuty sú v zásade odpočítateľné z dane z príjmu právnických osôb.
Consideration of the non-deductibility of the amount of the transaction
Zohľadnenie neodpočítateľnosti výšky urovnania