natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Following the Court’s judgment of 15 April 2008, the investigation procedure initiated by the Commission Decision of 30 July 1996 therefore remains open and the Commission has to adopt a new decision.
Na základe rozsudku súdu z 15. apríla 2008 preto zostáva konanie vo veci formálneho zisťovania, ktoré bolo začaté rozhodnutím Komisie z 30. júla 1996, otvorené a Komisia musí prijať nové rozhodnutie.
Having regard to the grounds for the Court’s judgment of 15 April 2008, and in view of the fact that the decision initiating the procedure dates back to 30 July 1996, the Commission wished to invite the French authorities and the parties concerned to submit their comments again.
So zreteľom na dôvody rozsudku súdu z 15. apríla 2008 a vzhľadom na skutočnosť, že rozhodnutie o začatí konania bolo prijaté 30. júla 1996, Komisia mala záujem opäť vyzvať francúzske orgány a zúčastnené strany, aby vyjadrili svoje pripomienky.
The Commission therefore adopted a decision extending the procedure dated 8 April 2009 [12] (Decision C(2009) 2481, the ‘decision extending the procedure’).
Komisia teda prijala rozhodnutie o rozšírení konania z 8. apríla 2009 [12] [rozhodnutie K(2009) 2481, „rozhodnutie o rozšírení konania“].
By setting a new time limit for the submission of comments, this decision extending the procedure supplemented the decision initiating the procedure on 30 July 1996.
Toto rozhodnutie o rozšírení konania, v ktorom sa stanovuje nový termín na vyjadrenie pripomienok, doplnilo rozhodnutie o otvorení konania z 30. júla 1996.
It states that the two decisions should be regarded as forming an inseparable whole, that they will give rise to one and the same formal investigation procedure and that, should the description of facts and law or the Commission’s preliminary assessment in the decision extending the procedure diverge from the decision initiating the procedure on 30 July 1996, it would be appropriate to take into consideration only the decision extending the procedure.
Uvádza sa v ňom, že obe rozhodnutia je nutné považovať za neoddeliteľný celok, ktorý vedie k jedinému a tomu istému konaniu vo veci formálneho zisťovania, a že v rozsahu, v akom by sa opis skutkových okolností a právnych predpisov alebo predbežné hodnotenie Komisie v rozhodnutí o rozšírení konania mohlo líšiť od rozhodnutia o otvorení konania z 30. júla 1996, sa má prihliadať výlučne na rozhodnutie o rozšírení konania.
The Commission invited interested parties to submit their comments on the measure at issue.
Komisia vyzvala zúčastnené strany, aby vyjadrili svoje pripomienky k danej pomoci.
The French authorities did not, however, provide the detailed elements that were requested by the Commission in its decision extending the procedure and, in relation to the proportionality of the aid, merely referred back to information already provided on 17 September 2002, 17 January 2003 and 11 March 2003, which the Commission could not use as such due to the judgment of the Court of First Instance of 15 April 2008.
Francúzske orgány však neposkytli všetky podrobné údaje, ktoré Komisia žiadala v rozhodnutí o rozšírení konania, a vo veci primeranosti pomoci opätovne zaslali údaje, ktoré už poskytli 17. septembra 2002, 17. januára 2003 a 11. marca 2003 a ktoré Komisia ako také nemohla využiť vzhľadom na rozsudok súdu z 15. apríla 2008.
By letter of 8 October 2009, the Commission’s services therefore reminded the French authorities of their request for information on the specific points mentioned, indicating that if this information were not provided within ten working days, the Commission would have to take a final decision on the basis of the information at its disposal, in accordance with Article 13(1) of the procedural Regulation, after delivering, if appropriate, an information injunction in accordance with Article 10(3) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [13].
Listom z 8.októbra 2009 preto útvary Komisie zaslali francúzskym orgánom výzvu týkajúcu sa jej žiadosti o poskytnutie informácií k uvedeným konkrétnym bodom, pričom uviedli, že pokiaľ tieto informácie nedostanú do desiatich pracovných dní, Komisia bude nútená prijať konečné rozhodnutie na základe informácií, ktoré má k dispozícii, v súlade s článkom 13 ods. 1 rokovacieho poriadku, čomu prípadne môže predchádzať vydanie príkazu na poskytnutie informácií podľa článku 10 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES [13].
By letter dated 21 October 2009, the French authorities informed the Commission that CELF had been put into receivership by judgment of the Paris Commercial Court dated 9 September 2009 and had ceased trading.
Listom z 21. októbra 2009 francúzske orgány informovali Komisiu, že Tribunal de commerce de Paris (Obchodný súd v Paríži) rozsudkom z 9. septembra 2009 vydal príkaz na súdnu likvidáciu CELF-u a tento ukončil svoju činnosť.
Moreover, with regard to the elements requested in the Commission’s letter of 8 October 2009, the French authorities indicated that they had no further information to provide and referred back to their comments sent on 9 June 2009.
Pokiaľ ide o informácie, ktoré Komisia žiadala listom z 8. októbra 2009, francúzske orgány uviedli, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli poskytnúť, a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
By decision dated 20 November 2009 (Decision C(2009) 9256, the ‘injunction decision’), the Commission therefore decided to order France to present the information requested since, despite repeated requests, this information had not been provided.
Rozhodnutím z 20. novembra 2009 [rozhodnutie K(2009) 9256, „rozhodnutie o príkaze na poskytnutie informácií“] Komisia rozhodla nariadiť Francúzsku, aby predložilo požadované informácie, pretože napriek opakovaným žiadostiam neboli tieto informácie poskytnuté.
By letter dated 2 December 2009, the French authorities indicated that they had no further information to give the Commission and referred back to their comments sent on 9 June 2009.
Listom z 2. decembra 2009 francúzske orgány informovali, že nedisponujú ďalšími informáciami, ktoré by mohli Komisii poskytnúť a odkázali na svoje pripomienky zaslané 9. júna 2009.
It should be noted that, on 2 December 2009, the French authorities also sent a letter relating to the aid scheme known as the ‘University and Scientific Books Programme’ also called ‘Programme Plus’.
Je potrebné uviesť, že 2. decembra 2009 francúzske orgány tiež zaslali list vo veci režimu pomoci nazvaného Program vysokoškolských a vedeckých kníh, nazývaného aj Program Plus.
This aid scheme does not form the object of this Decision.
Tento režim pomoci nie je predmetom tohto rozhodnutia.
By letter dated 22 December 2009, the Commission asked the French authorities for information on CELF’s situation and applicable liquidation procedure.
Listom z 22. decembra 2009 Komisia požiadala francúzske orgány o informácie o situácii CELF-u a o prebiehajúcom likvidačnom konaní CELF-u.
Proceedings before the national courts and preliminary questions
Konanie na vnútroštátnych súdoch a prejudiciálne otázky
It should, moreover, be noted that proceedings are under way in France before the national courts, and that they have given rise to referrals to the Court of Justice on the basis of Article 267 TFEU (former Article 234 EC).
Je potrebné tiež uviesť, že na vnútroštátnych súdoch vo Francúzsku prebiehajú konania, ktoré boli postúpené Súdnemu dvoru podľa článku 267 ZFEÚ (predtým článok 234 Zmluvy o ES).
The main stages in these proceedings are briefly outlined below.
Hlavné etapy týchto konaní sú stručne uvedené nižšie.
SIDE referred the matter of the direct effect of former Article 88(3) EC to the French courts.
SIDE sa obrátila na francúzske súdy na základe priameho účinku pôvodného článku 88 ods. 3 Zmluvy o ES.
By judgment of 5 October 2004, confirming a judgment of the Paris Administrative Court of 26 April 2001, the Paris Administrative Court of Appeal ordered the French State to recover the aid paid to CELF.
Cour administrative d’appel de Paris (Odvolací správny súd v Paríži) rozhodnutím z 5. októbra 2004, potvrdzujúcim rozsudok Tribunal administratif de Paris (Správny súd v Paríži) z 26. apríla 2001, nariadil francúzskemu štátu vymáhať pomoc poskytnutú CELF-u.
After appealing to the Council of State, by judgment of 29 March 2006 this body confirmed certain aspects of the decision of the Administrative Court of Appeal, particularly the fact that the disputed aid was not of a purely compensatory nature for public service obligations [14], that it could not be described as existing aid by the national judge and that CELF could not claim a legitimate expectation.
Conseil d’État (Štátna rada), na ktorú bol podaný kasačný opravný prostriedok, potvrdil rozsudkom z 29. marca 2006 niektoré aspekty rozhodnutia Cour administrative d’appel, najmä skutočnosť, že daná pomoc nebola výlučne kompenzáciou záväzku služby vo verejnom záujme [14], nemohla byť vnútroštátnym súdom považovaná za existujúcu pomoc a že sa CELF nemôže odvolávať na legitímnu dôveru.
Nevertheless, in its judgment of 29 March 2006, the Council of State also decided to stay proceedings on the appeal until the Court of Justice had issued its judgment on the preliminary questions it had raised with it regarding the national judicature’s obligations in relation to State aid that had not been notified but was subsequently declared compatible with the common market by a decision of the Commission.
V rozsudku z 29. marca 2006 však Conseil d’État rozhodol o prerušení konania do doby, kým sa Súdny dvor nevyjadrí k prejudiciálnym otázkam, ktoré mu položila v súvislosti s povinnosťami vnútroštátneho súdu vzhľadom na neoznámenú štátnu pomoc, ktorá však bola rozhodnutím Komisie spätne uznaná za zlučiteľnú so spoločným trhom.
In its judgment of 12 February 2008 [15], the Court of Justice ruled:
V rozsudku z 12. februára 2008 [15] Súdny dvor rozhodol takto:
‘The last sentence of Article 88(3) EC is to be interpreted as meaning that the national court is not bound to order the recovery of aid implemented contrary to that provision, where the Commission has adopted a final decision declaring that aid to be compatible with the common market, within the meaning of Article 87 EC.
„Článok 88 ods. 3 posledná veta Zmluvy o ES sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd nie je povinný nariadiť vymáhanie vrátenia pomoci poskytnutej v rozpore s týmto ustanovením, pokiaľ Komisia Európskych spoločenstiev prijala konečné rozhodnutie, ktorým konštatovala zlučiteľnosť uvedenej pomoci so spoločným trhom v zmysle článku 87 ES.
Applying Community law, the national court must order the aid recipient to pay interest in respect of the period of unlawfulness.
Podľa práva Spoločenstva je tento súd povinný nariadiť, aby príjemca pomoci platil z tejto pomoci úroky za obdobie nezákonnosti.
Within the framework of its domestic law, it may, if appropriate, also order the recovery of the unlawful aid, without prejudice to the Member State’s right to re-implement it, subsequently.
V rámci vnútroštátneho práva môže uvedený súd prípadne nariadiť okrem toho vymáhanie vrátenia nezákonnej pomoci a to bez toho, aby bolo dotknuté právo členského štátu na opätovné poskytnutie tejto pomoci neskôr.
It may also be required to uphold claims for compensation for damage caused by reason of the unlawful nature of the aid.
Takisto môže vyhovieť návrhom na náhradu škôd spôsobených nezákonnou povahou štátnej pomoci.
In a procedural situation such as that in the main proceedings, the obligation, arising from the last sentence of Article 88(3) EC, to remedy the consequences of the aid’s unlawfulness extends also, for the purposes of calculating the sums to be paid by the recipient, and save for exceptional circumstances, to the period between a decision of the Commission of the European Communities declaring the aid to be compatible with the common market and the annulment of that decision by the Community court.’
V procesnej situácii, akou je tá vo veci samej, sa na účely výpočtu sumy, ktorú je príjemca povinný zaplatiť, s výnimkou mimoriadnych okolností, vzťahuje povinnosť napraviť účinky nezákonnosti pomoci, vyplývajúca z článku 88 ods. 3 poslednej vety ES, aj na obdobie medzi prijatím rozhodnutia Komisie Európskych spoločenstiev o zlučiteľnosti tejto pomoci so spoločným trhom a zrušením uvedeného rozhodnutia súdom Spoločenstva.“
After considering the judgment of the Court of Justice of 12 February 2008, along with the previously mentioned judgment of the Court of First Instance of 15 April 2008, in its judgment of 19 December 2008, the Council of State annulled Articles 2, 3 and 4 of the above-stated judgment of 5 October 2004 of the Paris Administrative Court of Appeal and ruled as follows.
V nadväznosti na rozsudok Súdneho dvora z 12. februára 2008, ako aj na uvedený rozsudok súdu z 15. apríla 2008, Conseil d’État v rozsudku z 19. decembra 2008 zrušil články 2, 3 a 4 uvedeného rozsudku Cour administrative d’appel de Paris z 5. októbra 2004 a rozhodol takto.
Firstly, the Minister for Culture and Communication was ordered to recover the interest relating to the State aid paid to CELF since 1980 and up to the date of the Council of State judgment, calculated in accordance with Commission Regulation (EC) No 794/2004 [16].
Predovšetkým sa Ministre de la Culture et de la Communication (ministerstvo kultúry a komunikácie) ukladá povinnosť vymáhať úroky zo štátnej pomoci poskytnutej CELF-u od roku 1980 do dňa vynesenia rozsudku Conseil d’État, vypočítané podľa nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 [16].
The Minister was then ordered to take the necessary steps to collect the interest due between the date of the Council of State’s judgment and either the date when the compatibility of the aid with the common market was definitively noted or the date when the aid was finally returned.
Rovnako sa ukladá povinnosť spätne vymáhať úroky splatné odo dňa rozsudku Conseil d’État do dňa, kedy buď bude právoplatne rozhodnuté o zlučiteľnosti tejto pomoci so spoločným trhom alebo sa právoplatne pristúpi k vráteniu pomoci.
In addition, the Council of State decided to stay proceedings until the Court of Justice had issued an opinion on the following preliminary questions:
Conseil d’État navyše rozhodol o prerušení konania, kým sa Súdny dvor nevyjadrí k týmto prejudiciálnym otázkam:
May the national court stay proceedings concerning the obligation to recover State aid until the Commission of the European Communities has ruled, by way of a final decision, on the compatibility of the aid with the rules of the common market, where a first decision of the Commission declaring that aid to be compatible has been annulled by the Community judicature?
Môže vnútroštátny súd prerušiť konanie o otázke povinnosti vrátenia štátnej pomoci až do právoplatného rozhodnutia Komisie o zlučiteľnosti pomoci s pravidlami spoločného trhu, keď prvé rozhodnutie Komisie vyhlasujúce túto pomoc za zlučiteľnú bolo zrušené súdom Spoločenstva?
Where the Commission has on three occasions declared the aid to be compatible with the common market, before those decisions were annulled by the Court of First Instance of the European Communities, is such a situation capable of being an exceptional circumstance which may lead the national court to limit the obligation to recover the aid?’
Keď Komisia trikrát vyhlásila pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom predtým, ako boli tieto rozhodnutia zrušené Súdom prvého stupňa Európskych spoločenstiev, môže takáto situácia predstavovať výnimočnú okolnosť, ktorá by mohla viesť vnútroštátny súd k obmedzeniu povinnosti vymáhať túto pomoc?“
On 11 March 2010 [17], the Court of Justice deferred judgment on the said preliminary questions and ruled:
Dňa 11. marca 2010 [17] Súdny dvor rozhodol o prejudiciálnych otázkach takto:
A national court before which an application has been brought, on the basis of Article 88(3) EC, for repayment of unlawful State aid may not stay the adoption of its decision on that application until the Commission of the European Communities has ruled on the compatibility of the aid with the common market following the annulment of a previous positive decision;
Vnútroštátny súd, na ktorý bol na základe článku 88 ods. 3 ES podaný návrh na vrátenie nezákonnej štátnej pomoci, nemôže prerušiť konanie o tomto návrhu, a to až dovtedy, kým Komisia Európskych spoločenstiev nerozhodne o zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom po zrušení predchádzajúceho kladného rozhodnutia.
The adoption by the Commission of the European Communities of three successive decisions declaring aid to be compatible with the common market, which were subsequently annulled by the Community judicature, is not, in itself, capable of constituting an exceptional circumstance such as to justify a limitation of the recipient’s obligation to repay that aid, in the case where that aid was implemented contrary to Article 88(3) EC.’
Skutočnosť, že Komisia Európskych spoločenstiev prijala po sebe tri rozhodnutia, ktorými vyhlásila pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom a ktoré následne zrušil súd Spoločenstva, nemôže byť sama osebe výnimočnou okolnosťou, ktorá môže odôvodniť obmedzenie povinnosti príjemcu vrátiť túto pomoc, keď bola poskytnutá v rozpore s článkom 88 ods. 3 ES.“
DESCRIPTION OF THE DISPUTED MEASURE
OPIS DANÉHO OPATRENIA
The French authorities informed the Commission that, in 1980, the Ministry of Culture had decided, in line with the French Government’s general policy guidelines on promoting French-language books and French literature, to grant aid to export agents accepting any kind of order, irrespective of its amount and profitability.
Francúzske orgány Komisii oznámili, že v súlade s orientáciami všeobecnej politiky francúzskej vlády týkajúcej sa podpory knihy a literatúry vo francúzskom jazyku ministerstvo kultúry v roku 1980 rozhodlo priznať pomoc vývozným komisionárom, ktorí by prijali akúkoľvek objednávku bez ohľadu na jej výšku a rentabilitu.
These measures were presumably introduced to alleviate the effects of market failure and to foster the continuation of activity relating to ‘small non-profitable orders’ in the export agency market.
Tieto opatrenia boli prijaté s cieľom zmierniť nedostatky trhu a podporiť zachovanie činnosti spojenej s malými nerentabilnými objednávkami na obstarávacom exportnom trhu.
According to the French authorities, small bookshops, established in essentially non-French-speaking areas, sometimes with difficult access and/or remote, were experiencing serious supply difficulties, since their orders could not be met by the traditional distribution channels when the quantities of books ordered were insufficient or when the unit price of the books ordered was not high enough to make the service profitable.
Podľa francúzskych orgánov malé kníhkupectvá, sídliace prevažne v nefrankofónnych oblastiach, niekedy ťažko prístupných a/alebo vzdialených, narážali na vážne ťažkosti pri zásobovaní, keďže ich objednávky nemohli byť vybavené prostredníctvom tradičných distribučných sietí, keď množstvá objednaných diel boli nedostatočné alebo keď jednotková cena objednaných kníh nebola dosť vysoká na to, aby služba bola rentabilná.
According to the French authorities, the aid at issue was therefore designed to allow export agencies to meet all orders from booksellers established abroad in essentially non-French-speaking areas, irrespective of amount, profitability or destination.
Podľa francúzskych orgánov bolo teda cieľom danej pomoci umožniť vývozným komisionárom vybaviť všetky objednávky kníhkupcov sídliacich v zahraničí prevažne v nefrankofónnych oblastiach bez ohľadu na ich výšku, rentabilitu a miesto určenia.
The aim was to ensure, as part of France’s policy of supporting cultural diversity, the optimum distribution of books in the French language, thus promoting the dissemination of French literature throughout the world.
Cieľom bolo, aby v rámci francúzskej politiky podpory kultúrnej rozmanitosti mohla byť zabezpečená optimálna distribúcia kníh vo francúzskom jazyku a aby bolo takto podporené šírenie frankofónnej literatúry po celom svete.
The aid mechanism chosen by the French authorities, the Small Orders Programme, consisted of a grant intended to offset the extra costs of handling small orders, defined by the French authorities as being orders of FRF 500 (approximately EUR 76) or less.
Mechanizmus pomoci prijatý francúzskymi orgánmi, nazvaný Program malých objednávok, spočíval v subvencii na účely kompenzácie zvýšených nákladov na spracovanie malých objednávok, ktorých výšku francúzske orgány stanovili ako nižšiu alebo rovnú 500 francúzskym frankom (FRF), teda približne 76 EUR.
According to the French authorities, the company receiving the grants had to promise to provide the Ministry of Culture’s Book Directorate with all information concerning the general activity of the firm (overall turnover, financial accounts, provisional budgets, copies of the proceedings validating these figures, the auditor’s report where appropriate, and a summary salary scale), along with any documents relating to the activity to be subsidised, including in particular the grant utilisation account, substantiating that the services giving rise to the grant awarded the previous year had been carried out.
Podľa francúzskych orgánov sa spoločnosť, ktorej boli priznané subvencie, musela zaviazať predložiť riaditeľstvu pre knihy a čítanie ministerstva kultúry všetky údaje týkajúce sa všeobecnej činnosti spoločnosti (celkový obrat, finančné účty, predbežné rozpočty, kópie uznesení potvrdzujúcich tieto údaje, prípadne správu účtovného komisára a súhrnnú tabuľku miezd), ako aj všetky doklady súvisiace s činnosťou, ktorá má byť dotovaná, predovšetkým vyúčtovanie použitia subvencií, dokazujúce vykonanie služieb, na ktoré bola v predchádzajúcom roku priznaná subvencia.
In practice, only one firm, CELF, had qualified under the Small Orders Programme.
V praxi získala podporu v rámci Programu malých objednávok iba jedna spoločnosť, CELF.
According to the French authorities, the company had to justify the extra costs incurred each year by the small orders service in relation to its application for a grant for the following year.
Podľa francúzskych orgánov mala spoločnosť každý rok preukázať zvýšené náklady vzniknuté službou týkajúcou sa malých objednávok a tak podporiť žiadosť o subvenciu na ďalší rok.
Specifically, one quarter of the grant awarded the previous year was paid at the start of the year, the balance being awarded in the autumn, after the authorities had examined the provisional budget of the recipient firm and the flows recorded in the first part of the financial year.
Konkrétne, štvrtina subvencie priznanej v predchádzajúcom roku bola vyplatená na začiatku roka a zvyšok na nasledujúcu jeseň po štátnymi orgánmi vykonanom preskúmaní predbežného rozpočtu danej spoločnosti a výkyvov zaznamenaných počas prvej časti účtovného obdobia.
It was agreed that if the amount of aid was not fully utilised, the balance would be deducted from the planned grants for the following year.
Pokiaľ sa pomoc nepoužila v plnej výške, na základe dohody sa zvyšná suma odpočítala zo subvencií na ďalší rok.
In addition, the Ministry of Culture attended CELF’s board meetings and general meetings as an invited observer.
Okrem toho sa ministerstvo kultúry zúčastňovalo ako pozvaný pozorovateľ na správnych výboroch a na valných zhromaždeniach CELF-u.
After steadily declining from 1997 onwards, the aid at issue was abolished in 2002.
Je potrebné spresniť, že od roku 1997 výška pomoci stále klesala a v roku 2002 bola daná pomoc zrušená.
Every year from 1980 to the end of 2001, CELF therefore received aid to reduce, according to the French authorities, the costs of processing small orders from abroad for books in French.
CELF teda každý rok od roku 1980 až do konca roka 2001 získal pomoc určenú podľa francúzskych orgánov na zníženie nákladov na spracovanie malých objednávok kníh vo francúzskom jazyku, prichádzajúcich zo zahraničia.
In all, from 1980 until the end of 2001, CELF received approximately EUR 4,8 million by way of the aid at issue.
V rámci predmetnej pomoci bolo od roku 1980 do konca roku 2001 CELF-u vyplatených celkovo okolo 4,8 milióna EUR.