natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This method is equivalent to OECD TG 309 (2004) (1).
Táto metóda je rovnocenná s OECD TG 309 (2004) (1).
The purpose of this test is to measure the time course of biodegradation of a test substance at low concentration in aerobic natural water and to quantify the observations in the form of kinetic rate expressions.
Cieľom tohto testu je stanoviť časový priebeh biodegradácie testovanej látky pri nízkej koncentrácii v aeróbnej prírodnej vode a kvantifikovať zistenia formou vyjadrenia kinetických rýchlostí.
This simulation test is a laboratory shake flask batch test to determine rates of aerobic biodegradation of organic substances in samples of natural surface water (fresh, brackish or marine).
Tento simulačný test je laboratórny dávkový test trepačkovej banky na stanovenie rýchlostí aeróbnej biodegradácie organických látok vo vzorkách prírodnej povrchovej vody (sladkej, poloslanej alebo morskej).
It is based on the ISO/DIS 14592-1 (2) and it also includes elements from the testing methods C.23 and C.24 (3)(4).
Je založený na ISO/DIS 14592 – 1 (2) a obsahuje aj prvky z testovacích metód C.23 a C.24 (3) (4).
Optionally, with long test times, semi-continuous operation replaces batch operation in order to prevent deterioration of the test microcosm.
Voliteľne sa môže v prípade dlhodobých testov nahradiť dávkový postup semikontinuálnym postupom, aby sa zabránilo degenerácii testovaného mikrokozmu.
The principal objective of the simulation test is to determine the mineralisation of the test substance in surface water, and mineralisation constitutes the basis for expressing degradation kinetics.
Základným cieľom simulačného testu je stanoviť mineralizáciu testovanej látky v povrchovej vode a mineralizácia tvorí základ vyjadrenia kinetiky degradácie.
However, an optional secondary objective of the test is to obtain information on the primary degradation and the formation of major transformation products.
Voliteľný druhý cieľ testu však slúži na získanie informácií o primárnej degradácii a vzniku hlavných transformačných produktov.
Identification of transformation products, and if possible quantification of their concentrations, are especially important for substances that are very slowly mineralised (e.g. with half-lives for total residual 14C exceeding 60 days).
Identifikácia transformačných produktov a prípadne kvantifikácia ich koncentrácií sú osobitne dôležité v prípade veľmi pomaly mineralizujúcich látok (napr. s polčasmi pre celkový zvyškový 14C presahujúcimi 60 dní).
Higher concentrations of the test substance (e.g. > 100 μg/l) should normally be used for identification and quantification of major transformation products due to analytical limitations.
Na identifikáciu a kvantifikáciu hlavných produktov transformácie sa musia kvôli analytickým obmedzeniam obvykle používať vyššie koncentrácie testovanej látky (napr. > 100 μg/l).
A low concentration in this test means a concentration (e.g. less than 1 μg/l to 100 μg/l) which is low enough to ensure that the biodegradation kinetics obtained in the test reflect those expected in the environment.
Nízka koncentrácia v tomto teste znamená koncentráciu (napr. menej ako 1 μg/l až 100 μg/l), ktorá je dostatočne nízka na zabezpečenie toho, aby kinetika biodegradácie získaná z testu odrážala koncentrácie predpokladané v prostredí.
Compared to the total mass of biodegradable carbon substrates available in the natural water used for the test, the test substance present at low concentration will serve as a secondary substrate.
V porovnaní s celkovým množstvom biologicky odbúrateľných uhlíkových substrátov dostupných v prírodnej vode použitej v teste bude testovaná látka prítomná v nízkej koncentrácii slúžiť ako sekundárny substrát.
This implies that the anticipated biodegradation kinetics is first order (‘non-growth’ kinetics) and that the test substance may be degraded by ‘cometabolism’.
Z toho vyplýva, že predpokladaná kinetika biodegradácie je prvého poriadku („nerastová“ kinetika) a že testovaná látka sa môže dať odbúrať „kometabolizmom“.
First order kinetics implies that the rate of degradation (mg/L/day) is proportional to the concentration of substrate which declines over time.
Z kinetiky prvého poriadku vyplýva, že rýchlosť degradácie (mg/L/day) je úmerná koncentrácii látky, ktorá sa časom znižuje.
By definition, the specific degradation rate constant is equal to the relative change in concentration per time: k = (1/C) · (dC/dt).
Podľa definície sa špecifická degradačná rýchlostná konštanta rovná relatívnej zmene koncentrácie za čas: k = (1/C) · (dC/dt).
Although first order kinetics are normally expected under the prescribed conditions, there may be certain circumstances where other kinetics are more appropriate.
Aj keď sa obvykle predpokladá kinetika prvého poriadku za predpísaných podmienok, za určitých okolností môžu byť vhodnejšie iné kinetiky.
Deviations from first order kinetics may e.g. be observed if mass transfer phenomena such as the diffusion rate, rather than the biological reaction rate, is limiting the rate of biotransformation.
Odchýlky od kinetiky prvého poriadku sa môžu pozorovať napríklad vtedy, ak jav prenosu hmoty, ako napr. rýchlosť difúzie, obmedzuje skôr rýchlosť biotransformácie ako rýchlosť biologickej reakcie.
However, the data can nearly always be described by pseudo first order kinetics accepting a concentration dependent rate constant.
Údaje sa dajú takmer vždy opísať kinetikou pseudoprvého poriadku pri akceptácii závislosti rýchlostnej konštanty od koncentrácie.
Information on biodegradability of the test substance at higher concentrations (e.g. from standard screening tests) as well as information on abiotic degradability, transformation products and relevant physico-chemical properties should be available prior to the test to help establish the experimental planning and interpret the results.
Informácie o biologickej odbúrateľnosti testovanej látky pri vyšších koncentráciách (napr. zo štandardných skríningových testov), ako aj informácie o abiotickej odbúrateľnosti, produktoch transformácie a príslušných fyzikálnochemických vlastnostiach musia byť pred testom k dispozícii ako pomôcka pri plánovaní pokusu a interpretácii výsledkov.
The use of 14C labelled test substances and the determination of the phase distribution of 14C at the end of the test, enable ultimate biodegradability to be determined.
Použitie testovaných látok označených 14C a stanovenie fázového rozdelenia 14C na konci testu umožní stanoviť konečnú biologickú odbúrateľnosť.
When non-labelled test substance is used, ultimate biodegradation can only be estimated if a higher concentration is tested and all the major transformation products are known.
Ak sa použije neoznačená testovaná látka, možno odhadnúť iba konečnú biodegradáciu, ak sa testuje vyššia koncentrácia a všetky známe produkty transformácie sú známe.
Primary biodegradation: The structural change (transformation) of a chemical substance by microorganisms resulting in the loss of chemical identity.
Primárna biodegradácia: Štrukturálna zmena (transformácia) chemickej látky mikroorganizmami, ktorá má za následok stratu chemickej identity.
Functional biodegradation: The structural change (transformation) of a chemical substance by microorganisms resulting in the loss of a specific property.
Funkčná biodegradácia: Štrukturálna zmena (transformácia) chemickej látky mikroorganizmami, ktorá má za následok stratu špecifickej vlastnosti.
Ultimate aerobic biodegradation: The breakdown of a chemical substance by microorganisms in the presence of oxygen to carbon dioxide, water and mineral salts of any other elements present (mineralisation) and the production of new biomass and organic microbial biosynthesis products.
Konečná aeróbna biodegradácia: Rozloženie chemickej látky mikroorganizmami v prítomnosti kyslíka na oxid uhličitý, vodu a minerálne soli všetkých ostatných prítomných prvkov (mineralizácia) a vznik novej biomasy a organických mikrobiálnych produktov biosyntézy.
Mineralisation: The breakdown of a chemical substance or organic matter by microorganisms in the presence of oxygen to carbon dioxide, water and mineral salts of any other elements present.
Mineralizácia: Rozloženie chemickej látky alebo organického materiálu mikroorganizmami v prítomnosti kyslíka na oxid uhličitý, vodu a minerálne soli všetkých ostatných prítomných prvkov.
Lag phase: The time from the start of a test until adaptation of the degrading micro organisms is achieved and the biodegradation degree of a chemical substance or organic matter has increased to a detectable level (e.g. 10 % of the maximum theoretical biodegradation, or lower, dependent on the accuracy of the measuring technique).
Lag fáza: Dosiahnutý čas od začiatku testu do prispôsobenia degradujúcich mikroorganizmov a do zvýšenia stupňa biodegradácie chemickej látky alebo organického materiálu na úroveň stanoviteľnosti (napr. 10 % maximálnej teoretickej biodegradácie alebo menej v závislosti od presnosti meracej techniky).
Maximum level of biodegradation: The degree of biodegradation of a chemical substance or organic matter in a test, recorded in per cent, above which no further biodegradation takes place during the test.
Maximálna úroveň biodegradácie: Stupeň biodegradácie chemickej látky alebo organickej hmoty v teste zaznamenaný v percentách, po ktorom sa už žiadna ďalšia biodegradácia neuskutoční.
Primary substrate: A collection of natural carbon and energy sources that provide growth and maintenance of the microbial biomass.
Primárny substrát: Súbor prírodných zdrojov uhlíka a energie, ktoré zabezpečujú rast a udržiavanie mikrobiálnej biomasy.
Secondary substrate: A substrate component present in such a low concentration, that by its degradation, only insignificant amounts of carbon and energy are supplied to the competent microorganisms, as compared to the carbon and energy supplied by the degradation of main substrate components (primary substrates).
Sekundárny substrát: Zložka substrátu prítomná v takej nízkej koncentrácii, že jej degradáciou by sa príslušným mikroorganizmom dodali iba nepatrné množstvá uhlíka a energie v porovnaní s uhlíkom a energiou dodanými degradáciou hlavných zložiek substrátu (primárne substráty).
Degradation rate constant: A first order or pseudo first order kinetic rate constant, k (d–1), which indicates the rate of degradation processes.
Degradačná rýchlostná konštanta: Rýchlostná konštanta prvého poriadku alebo pseudoprvého poriadku k (d–1), ktorá vyjadruje rýchlosť procesov degradácie.
For a batch experiment k is estimated from the initial part of the degradation curve obtained after the end of the lag phase.
Pre dávkový pokus sa k odhadne zo začiatočnej časti degradačnej krivky získanej po ukončení lag fázy.
Half-life, t1/2 (d): Term used to characterise the rate of a first order reaction.
Polčas, t1/2 (d): Termín používaný na charakterizáciu rýchlosti reakcie prvého poriadku.
It is the time interval that corresponds to a concentration decrease by a factor 2.
Je to časový interval, ktorý zodpovedá poklesu koncentrácie o faktor 2.
The half-life and the degradation rate constant are related by the equation t1/2 = ln2/k.
Polčas a degradačná rýchlostná konštanta sú vo vzťahu vyjadrenom rovnicou t1/2 = ln2/k.
Degradation half time, DT50 (d): Term used to quantify the outcome of biodegradation tests.
Polčas degradácie, DT50 (d): Termín používaný na kvantifikáciu výsledku biodegradačných testov.
It is the time interval, including the lag phase, needed to reach a value of 50 % biodegradation.
Je to časový interval vrátane lag fázy, potrebný na dosiahnutie hodnoty 50 % biodegradácie.
Limit of detection (LOD) and limit of quantification (LOQ): The limit of detection (LOD) is the concentration of a substance below which the identity of the substance cannot be distinguished from analytical artefacts.
Detekčný limit (LOD) a kvantifikačný limit (LOQ): Detekčný limit (LOD) je koncentrácia látky, pod ktorou nemožno odlíšiť identitu látky od analytických údajov.
The limit of quantification (LOQ) is the concentration of a substance below which the concentration cannot be determined with an acceptable accuracy.
Kvantifikačný limit (LOQ) je koncentrácia látky, pod ktorou nemožno stanoviť koncentráciu s prípustnou presnosťou.
Dissolved organic carbon (DOC): That part of the organic carbon in a sample of water which cannot be removed by specified phase separation, for example by centrifugation at 40000 ms–2 for 15 min. or by membrane filtration using membranes with pores of 0,2 μm-0,45 μm diameter.
Rozpustený organický uhlík (DOC): Tá časť organického uhlíka vo vzorke vody, ktorá sa nedá odstrániť špecifickým oddelením fáz, napríklad centrifugáciou 15 minút pri 40000 ms–2 alebo membránovou filtráciou s použitím membrán s pórmi s priemerom 0,2 μm –0,45 μm.
Total organic14C activity (TOA): The total 14C activity associated with organic carbon.
Celková aktivita organického 14C (TOA): Celková aktivita 14C spojená s organickým uhlíkom.
Dissolved organic14C activity (DOA): The total 14C activity associated with dissolved organic carbon.
Aktivita rozpusteného organického 14C (DOA): Celková aktivita 14C spojená s rozpustených organickým uhlíkom.
Particulate organic14C activity (POA): The total 14C activity associated with particulate organic carbon.
Aktivita časticového organického 14C (POA): Celková aktivita 14C spojená s organickým uhlíkom v časticiach.
This simulation test is applicable to non-volatile or slightly volatile organic substances tested at low concentrations.
Tento simulačný test sa dá použiť na neprchavé alebo mierne prchavé organické látky testované pri nízkych koncentráciách.
Using flasks open to the atmosphere (e.g. cotton wool plugged), substances with Henry’s law constants less than about 1 Pa·m3/mol (approx. 10–5 atm·m3/mol) can be regarded as non-volatile in practice.
Pri použití baniek, ktoré umožňujú prístup vzduchu (napr. s vatovými zátkami), sa môžu látky s Henryho konštantami menšími ako približne 1 Pa·m3/mol (pribl. 10–5 atm·m3/mol) v podstate pokladať za neprchavé.
Using closed flasks with a headspace, it is possible to test slightly volatile substances (with Henry’s law constants < 100 Pa·m3/mol or < 10–3 atm·m3/mol) without losses from the test system.
Pri použití uzavretých baniek s plynnou fázou možno testovať mierne prchavé látky (s Henryho konštantami < 100 Pa·m3/mol alebo < 10–3 atm·m3/mol) bez strát z testovacieho systému. Ak sa pri odstraňovaní CO2 nevykonajú príslušné opatrenia, môže sa vyskytnúť strata látok označených 14C.
Loss of 14C-labelled substances may occur, if the right precautions are not exercised, when the CO2 is stripped off. In such situations, it may be necessary to trap CO2 in an internal absorber with alkali or to use an external CO2 absorber system (direct 14CO2 determination; see Appendix 3).
Za takýchto okolností môže byť potrebné, aby sa CO2 zachytil v internom absorbéri s alkalickým hydroxidom alebo aby sa použil externý absorpčný systém na CO2 (priame stanovenie 14CO2, pozri dodatok 3).
For the determination of biodegradation kinetics, the concentrations of the test substance must be below its water solubility.
Na stanovenie kinetiky biodegradácie musia byť koncentrácie testovanej látky nižšie ako jej rozpustnosť vo vode.
It should be noted, however, that literature values of water solubility may be considerably higher than the solubility of the test substance in natural waters.
Je však potrebné pripomenúť, že hodnoty rozpustnosti vo vode z literatúry môžu byť značne vyššie ako rozpustnosť testovanej látky v prírodných vodách.
Optionally, the solubility of especially poorly water-soluble test substances may be established by use of the natural waters being tested.
Prípadne sa môže rozpustnosť testovacích látok, ktoré sú mimoriadne zle rozpustné vo vode, stanoviť tak, že sa použijú testované prírodné vody.
The method can be used for simulating biodegradation in surface water free of coarse particles (pelagic test) or in turbid surface water which, e.g. might exist near a water/sediment interface (suspended sediment test).
Môže sa použiť metóda na simuláciu biodegradácie v povrchovej vode bez hrubých častíc („pelagický test“) alebo v kalnej povrchovej vode, ktorá sa môže vyskytovať napr. v blízkosti rozhrania voda/sediment („test suspendovaného sedimentu“).
The test is performed in batch by incubating the test substance with either surface water only (pelagic test) or surface water amended with suspended solids/sediment of 0,01 to 1 g/L dry weight (suspended sediment test) to simulate a water body with suspended solids or re-suspended sediment.
Test sa uskutočňuje v dávkach tak, že sa inkubuje testovaná látka buď iba s povrchovou vodou („pelagický test“), alebo s povrchovou vodou doplnenou o suspendované tuhé látky/sediment 0,01 až 1 g/L sušiny („test suspendovaného sedimentu“) na simuláciu vodného toku so suspendovanými tuhými látkami alebo resuspendovaným sedimentom.
The suspended solids/sediment concentration in the lower range of this interval is typical for most surface waters.
Koncentrácia suspendovaných tuhých látok/sedimentu v spodnom rozsahu tohto intervalu je typická pre väčšinu povrchových vôd.
The test flasks are incubated in darkness at an environmental temperature under aerobic conditions and agitation.
Testovacie banky sa inkubujú v tme pri teplote prostredia za aeróbnych podmienok a miešania. Na účely stanovenia kinetiky degradácie sa musia použiť minimálne dve rozdielne koncentrácie testovanej látky.
At least two different concentrations of test substance should be used in order to determine the degradation kinetics.
Koncentrácie sa musia navzájom odlišovať o faktor 5 až 10 a mali by predstavovať predpokladaný rozsah koncentrácií v prostredí.
The concentrations should differ from each other by a factor of 5 to 10 and should represent the expected range of concentrations in the environment.
Maximálna koncentrácia testovanej látky nesmie byť vyššia ako 100 µg/L, ale uprednostňujú sa maximálne testované koncentrácie nižšie ako 10 µg/L alebo menej, aby sa zabezpečilo, že biodegradácia prebieha podľa kinetiky prvého poriadku.
Normally an adequate analysis of such low concentration can be achieved by use of commercially available 14C-labelled substances.
S použitím obchodne dostupných látok označených 14C možno uskutočniť náležitú analýzu takejto nízkej koncentrácie.
Because of analytical limitations, it is frequently impossible to measure the concentration of the test substance with the required accuracy, if the test substance is applied at a concentration ≤ 100 µg/L (see second paragraph in section 1.7.2).
Pre analytické obmedzenia často nemožno stanoviť koncentráciu testovanej látky s potrebnou presnosťou, ak sa použije testovaná látka pri koncentrácii ≤ 100 µg/L (pozri druhý odsek v oddiele 1.7.2).
Higher concentrations of test substance (> 100 µg/L and sometimes > 1 mg/L) may be used for the identification and quantification of major transformation products or if a specific analysis method with a low detection limit is not available.
Môžu sa použiť vyššie koncentrácie testovanej látky (> 100 µg/L a niekedy > 1 mg/L) na identifikáciu a kvantifikáciu hlavných produktov transformácie alebo vtedy, ak nie je dostupná špecifická analytická metóda s nízkym detekčným limitom.
If high concentrations of test substance are tested, it may not be possible to use the results to estimate the first order degradation constant and half-life, as the degradation will probably not follow first order kinetics.
Ak sa testujú vysoké koncentrácie testovanej látky, môže sa stať, že sa nebudú dať použiť výsledky na stanovenie degradačnej konštanty prvého poriadku a polčas, keďže degradácia pravdepodobne nebude prebiehať podľa kinetiky prvého poriadku.
Degradation is followed at appropriate time intervals, by measuring either the residual 14C or the residual concentration of test substance when specific chemical analysis is used.
Ak sa použije špecifická chemická analýza, sleduje sa degradácia v príslušných časových intervaloch a meria sa buď zvyškový 14C, alebo zvyšková koncentrácia testovanej látky.
labelling of the most stable part of the molecule ensures the determination of the total mineralisation, while 14C labelling of a less stable part of the molecule, as well as the use of specific analysis, enable the assessment of only primary biodegradation.
Označenie najstabilnejšej časti molekuly 14C zabezpečuje stanovenie celkovej mineralizácie, zatiaľ čo označenie 14C najmenej stabilnej časti molekuly, ako aj použitie špecifickej analýzy umožňuje iba vyhodnotenie primárnej biodegradácie.
However, the most stable part does not necessarily include the relevant functional moiety of the molecule (that can be related to a specific property such as toxicity, bioaccumulation, etc.).
Najstabilnejšia časť však nemusí zahŕňať relevantnú funkčnú časť molekuly (ktorá môže súvisieť so špecifickou vlastnosťou, ako napr. toxicita, bioakumulácia atď.).
If this is the case, it may be appropriate to use a test substance, which is 14C-labelled, in the functional part in order to follow the elimination of the specific property.
V tomto prípade môže byť potrebné otestovať látku označenú 14C vo funkčnej časti na sledovanie eliminácie špecifickej vlastnosti.
Both radiolabelled and non-labelled test substances can be used in this test.
V tomto teste sa môžu použiť radioaktívne označené aj neoznačené testované látky.
14C-labelling technique is recommended and labelling should normally be in the most stable part(s) of the molecule (see also section 1.4).
Odporúča sa technika označenia 14C a označenie musí byť spravidla na najstabilnejšej časti(-iach) molekuly (pozri aj oddiel 1.4).
For substances containing more than one aromatic ring, one or more carbons in each ring should preferably be 14C-labelled.
Pre látky obsahujúce viac ako jeden aromatický kruh sa prednostne označí 14C jeden alebo viac uhlíkov v každom kruhu.
In addition, one or more carbons on both sides of easily degradable linkages should preferably be 14C-labelled.
Okrem toho sa označí 14C jeden alebo viac uhlíkov na oboch stranách ľahko degradovateľných väzieb.
The chemical and/or radiochemical purity of the test substance should be > 95 %.
Chemická a/alebo rádiochemická čistota testovanej látky musí byť > 95 %.
For radiolabelled substances, a specific activity of approx. 50 μCi/mg (1,85 MBq) or more is preferred in order to facilitate 14C measurements in tests conducted with low initial concentrations.
V prípade rádioaktívne označených látok sa uprednostňuje špecifická aktivita v hodnote približne 50 μCi/mg (1,85 MBq) alebo viac, aby sa umožnili merania 14C v testoch s nízkymi začiatočnými koncentráciami.
The following information on the test substance should be available:
Musia byť dostupné tieto informácie o testovanej látke:
solubility in water [Method A.6],
rozpustnosť vo vode [metóda A.6],
solubility in organic solvent(s) (substances applied with solvent or with low solubility in water),
rozpustnosť v organickom(-ých) rozpúšťadle(-ách) (látky použité s rozpúšťadlom alebo s nízkou rozpustnosťou vo vode),
dissociation constant (pKa) if the substance is liable to protonation or deprotonation [OECD TG 112] (5),
disociačná konštanta (pKa), ak je látka náchylná na protonizáciu alebo deprotonizáciu [OECD TG 112] (5),
vapour pressure [Method A.4] and Henry’s law constant,
tlak pár [metóda A.4] a Henryho konštanta,
chemical stability in water and in the dark (hydrolysis) [Method C.7].
chemická stabilita vo vode a v tme (hydrolýza) [metóda C.7].
When poorly water-soluble substances are being tested in seawater, it may also be useful to know the salting out constant (or ‘Setschenow constant’) Ks, which is defined by the expression: log (S/S’) = Ks Cm, where S and S’ are the solubility of the substance in fresh water and seawater, respectively, and Cm is the molar salt concentration.
Ak sa testujú vo vode málo rozpustné látky v morskej vode, môže byť takisto osožné poznať vysoľovací koeficient (alebo „Sečenovovov koeficient“) Ks, ktorý je definovaný výrazom: log (S/S’) = Ks Cm, kde S je rozpustnosť látky v čerstvej vode a S’ je rozpustnosť látky v morskej vode a Cm je molárna koncentrácia soli.