natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Codifying instruction No 02-060-M95 of 18 July 2002 on the financial and accounting regulation of national publicly owned establishments of an industrial and commercial character (‘the codifying instruction’) provides that two situations may arise in the event of the closure of an EPIC with a public accountant:
Kodifikačným predpisom č. 02-060-M95 z 18. júla 2002 o finančných a účtovných právnych predpisoch vnútroštátnych verejných inštitúcií priemyselnej a obchodnej povahy (ďalej len „kodifikačný predpis“) sa ustanovuje, že ak sa zatvorí podnik so statusom EPIC, ktorý má autorizovaného účtovného revízora, môžu nastať dve možné situácie:
either a new publicly owned establishment replaces the former EPIC and takes over its property, rights and obligations,
buď starý podnik so statusom EPIC nahradí nová verejná inštitúcia, ktorá prevezme jej majetok, práva a povinnosti,
or the publicly owned establishment is declared wound up, in which case ‘the instrument winding up the establishment may already designate the beneficiary of the balance of the liquidation, which will generally be the State’.(32) The guide to the financial organisation of the creation, conversion and abolition of national publicly owned establishments and of public interest groups of 14 November 2006 (‘the guide to financial organisation’), which is available on the website of the Ministry of Finance, states: ‘The instrument abolishing the establishment must explicitly provide for the transfer of the rights, property and obligations of the abolished establishment to the structure which is to take over its activity or its assets (i.e. either a publicly owned establishment or the State) […] More generally, it must be provided that the new establishment will replace the entities whose activities it is taking over in respect of the rights and obligations resulting from the contracts concluded for the purpose of performing the tasks assigned to it’.
alebo sa predpisom vyhlási zrušenie verejnej inštitúcie; v tomto prípade „predpisom o zrušení inštitúcie sa odteraz môže určiť nástupca, na ktorého prejde likvidačný zostatok, vo všeobecnosti štát“.(32) V príručke o finančnom zabezpečení zriaďovania, transformácie a zrušovania vnútroštátnych verejných inštitúcií a verejných záujmových skupín zo 14. novembra 2006 (ďalej len „príručka o finančnom zabezpečení“), ktorá je dostupná na internetovej stránke ministerstva financií, sa spresňuje: „Predpisom, ktorým sa zrušuje inštitúcia, sa musí výslovne ustanoviť prevod práv, majetku a záväzkov zrušenej inštitúcie na subjekt, ktorý prevezme jej činnosť alebo jej majetok (t. j. buď verejná inštitúcia, alebo štát)“. … „Všeobecnejšie sa musí ustanoviť, že nová inštitúcia nahrádza právnické osoby, ktorých činnosť preberá, v právach a záväzkoch vyplývajúcich zo zmlúv uzavretých na plnenie úloh, ktoré im boli pridelené.“
Although the provisions of the codifying instruction and of the guide to financial organisation are applicable only to EPICs which have a public accountant, there is evidence to suggest that EPICs which do not have a public accountant would also, in the event of their being closed down, have their debts transferred to the State or to another publicly owned establishment.
Napriek tomu, že sú ustanovenia kodifikačného predpisu a príručky o finančnom zabezpečení uplatniteľné iba na podniky so statusom EPIC, ktoré majú autorizovaného účtovného revízora, určité prvky naznačujú, že aj dlhy podnikov so statusom EPIC, ktoré nemajú autorizovaného účtovného revízora, by sa pri ich zrušení previedli na štát alebo na inú verejnú inštitúciu.
Thus, Charbonnages de France stated in the notes to its accounts of 31 December 2000 that all the rights and obligations of an EPIC must, in the event of closure, be transferred either to another legal entity governed by public law or to the French Government itself, and that the terms and conditions of such a transfer must be specified in the law adopted with a view to closing down the EPIC in question.
Podnik Charbonnages de France oznámil v poznámkach k svojim finančným účtom z 31. decembra 2000, že všetky práva a záväzky podniku so statusom EPIC sa v prípade jeho zrušenia musia previesť buď na iný verejnoprávny subjekt, alebo na samotnú francúzsku vládu a lehoty a podmienky takéhoto prevodu musí spresniť zákon, ktorým sa zruší daný podnik so statusom EPIC.
This statement does not apply only to EPICs with a public accountant, Charbonnages de France being in fact an EPIC without a public accountant.
Toto tvrdenie sa neobmedzuje iba na podniky so statusom EPIC, ktoré majú autorizovaného účtovného revízora; Charbonnages de France je inak podnik so statusom EPIC bez autorizovaného účtovného revízora.
According to some rating agencies, if ERAP were to be wound up, although it is also an EPIC without a public accountant, the balance of its debt and of its assets would also be transferred to the State.
Okrem toho podľa názoru určitých ratingových agentúr, ak by došlo k zrušeniu ERAP (Entreprise de recherches et d’activités pétrolières), aj keď je to tiež podnik so statusom EPIC bez autorizovaného účtovného revízora, zostatok jeho dlhu a jeho aktív by sa tiež previedol na štát.
According to Fitch, as an EPIC, ERAP is not subject to winding-up procedures.
Podľa ratingovej agentúry Fitch„ERAP ako podnik so statusom EPIC nepodlieha postupom uplatňovaným pri likvidácii.
It can be wound up only by a legislative procedure and, in that event, the balance of its debt and of its assets will revert to the State. According to Moody’s , ERAP cannot be the subject of restructuring measures imposed by the compulsory winding-up procedures court.
Môže byť zrušený iba legislatívnym postupom a za tohto predpokladu pripadne zostatok jeho dlhu a jeho aktív štátu.“ Podľa Moody’s ERAP nemôže byť predmetom reštrukturalizačných postupov uložených súdom, ktorý koná vo veciach týkajúcich sa súdnej likvidácie.
Hence, in the event of the company being wound up, its assets/liabilities would be transferred to the authority responsible for creating it, i.e. the State itself.
V prípade zrušenia spoločnosti sa jej aktíva/pasíva prevedú na orgán zodpovedný za jeho zriadenie, čiže na samotný štát.
In the light of the foregoing, and despite the fact that La Poste does not have a public accountant, it should be examined whether, in the event of a winding up, the principle of the transfer of the debts to the State or to another legal entity governed by public law is applicable to La Poste given that it is treated as equivalent to an EPIC.
So zreteľom na tieto aspekty a napriek tomu, že podnik La Poste nemá autorizovaného účtovného revízora, je potrebné preskúmať, či je zásada prevodu dlhov na štát alebo iný verejnoprávny subjekt za predpokladu likvidácie uplatniteľná na podnik La Poste, keďže je považovaný za podnik so statusom EPIC.
If that were the case, creditors would be assured of not losing the money they are owed and could make do with a lower rate of interest or grant more favourable payment terms and conditions than they would if there were no such assurance.
Ak áno, v takom prípade by mal mať veriteľ záruku, že o svoju pohľadávku nepríde a mohol by sa uspokojiť s nižšou úrokovou mierou alebo poskytnúť výhodnejšie platobné podmienky a lehoty ako v prípade neexistencie takejto záruky.
Such a transfer would therefore have the same effects as a guarantee.
Takýto prevod by mal teda rovnaké účinky ako záruka.
DIRECT ACCESS TO TREASURY ACCOUNTS
PRIAMY PRÍSTUP K ÚČTOM ŠTÁTNEJ POKLADNICE
Again according to Fitch, ERAP’s liquidity is guaranteed by its instant access to Treasury imprest accounts.
Podľa agentúry Fitch je likvidita podniku ERAP zaručená jeho okamžitým prístupom k preddavkovým účtom štátnej pokladnice.
As ERAP is an EPIC, the access which La Poste might also have to Treasury imprest accounts should be examined.
Keďže ERAP je podnik so statusom EPIC, treba preskúmať, či by aj podnik La Poste mohol mať prístup k preddavkovým účtom štátnej pokladnice.
OBSERVATIONS AND PROPOSALS BY THE FRENCH AUTHORITIES
PRIPOMIENKY A NÁVRHY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV
OBSERVATIONS BY THE FRENCH AUTHORITIES
PRIPOMIENKY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV
The French authorities dispute the existence of both a guarantee and an advantage for La Poste.
Francúzske orgány popierajú na jednej strane existenciu záruky a na druhej strane existenciu výhody pre La Poste.
ABSENCE OF GUARANTEE
NEEXISTENCIA ZÁRUKY
First, according to the French authorities, publicly owned establishments do not enjoy an automatic guarantee because of their legal form (A) and, second, the Commission’s argument in the opening decision is flawed (B).
Podľa francúzskych orgánov sa jednak verejným inštitúciám neposkytuje z dôvodu ich právneho postavenia automatická záruka (A) a jednak je úvaha Komisie v rozhodnutí o začatí konania nesprávna (B).
Publicly owned establishments do not enjoy an automatic guarantee because of their legal form.
Verejným inštitúciám sa z dôvodu ich právneho postavenia neposkytuje žiadna automatická záruka.
First, no legislation or decision lays down the principle that the State would, out of principle, indefinitely guarantee the debts of EPICs.
Po prvé, v žiadnom predpise ani rozhodnutí nie je stanovená zásada, podľa ktorej by štát zásadne neobmedzene ručil za dlhy podnikov so statusom EPIC.
Second, the courts have found against the existence of guarantees.
Po druhé, judikatúra sa vyjadrila k neexistencii záruk.
In particular, in its judgment in Société de l’hôtel d’Albe, the Council of State held that ‘the national tourism office, which has civil personality and financial independence […] was a publicly owned establishment, so that the State cannot be liable for satisfying the debts contracted by the establishment; the Minister for Public Works therefore correctly refused to accede to the [creditor’s] demand’. The same reasoning was followed with regard to local authorities in the two decisions by the Council of State in the Campoloro case.
Najmä Štátna rada rozhodla v rozsudku týkajúcom sa spoločnosti Société de l’hôtel d’Albe, že „Office national du tourisme (Národný úrad cestovného ruchu), ktorý je právnickou osobou občianskeho práva a má finančnú autonómiu…, je verejná inštitúcia, že v dôsledku toho nie je štát povinný zaplatiť dlhy tejto inštitúcie; že minister verejných prác oprávnene odmietol vyhovieť žiadosti [veriteľa].“ K rovnakému záveru sa údajne dospelo v spojitosti s miestnymi samosprávami v dvoch rozhodnutiach štátnej rady vo veci Campoloro.
Third, the Organic Law of 1 August 2001 governing the Finance Act (‘LOLF’) lays down that only a provision of a finance act can create a guarantee.
Po tretie, ústavným zákonom z 1. augusta 2001 o rozpočtových pravidlách (ďalej len „ÚZRP“) sa ustanovuje, že záruku možno zriadiť iba ustanovením rozpočtových pravidiel.
Accordingly, according to the French authorities’ expert, it has been legally possible to give an implied guarantee since the full entry into force of the LOLF on 1 January 2005.
Preto sa podľa experta francúzskych orgánov po úplnom nadobudnutí účinnosti ÚZRP 1. januára 2005 nemohla zo zákona poskytnúť žiadna implicitná záruka.
Debts contracted by La Poste since 1 January 2005 are not, therefore, covered by an implied guarantee.
Na dlhy podniku La Poste vzniknuté po 1. januári 2005 sa preto implicitná záruka údajne nevzťahuje.
As for debts incurred before 1 January 2005, the French authorities’ expert takes the view that, in the absence of a court judgment, it is impossible to determine whether the lapsing of the implied guarantees given before 1 January 2005, the giving of which was not expressly authorised by a finance act, could be rejected on the basis of respect for constitutionally protected creditors’ rights.
Pokiaľ ide o pohľadávky, ktoré vznikli pred 1. januárom 2005, expert francúzskych orgánov sa domnieva, že pri neexistencii rozhodnutia o spore nie je možné určiť, či neplatnosť implicitných záruk poskytnutých pred 1. januárom 2005, ktorých poskytnutie nebolo výslovne povolené rozpočtovým zákonom, možno alebo nemožno vylúčiť v rámci dodržania ústavne chránených práv veriteľov.
Fourth, if EPICs enjoyed a state guarantee, the change in their legal form would require the introduction of new measures to protect creditors’ rights.
Po štvrté, ak by podniky so statusom EPIC dostali štátnu záruku, zmena ich právneho postavenia by si vyžadovala zaviesť opatrenia na ochranu práv veriteľov.
Such a mechanism has never been introduced.
Takýto mechanizmus však nebol nikdy zavedený.
On the contrary, when the Administration of Posts and Telecommunications was converted into an independent legal entity (La Poste) on 1 January 1991, the State, by order (arrêté) of 31 December 1990, granted an express guarantee for debts incurred before 31 December 1990 and transferred to La Poste.
Naopak pri transformácii inštitúcie Administration des postes et télécommunications (Správa pôšt a telekomunikácií) na nezávislú právnickú osobu (La Poste) k 1. januára 1991 poskytol štát vyhláškou z 31. decembra 1990 explicitnú záruku za dlhy, ktoré vznikli pred 31. decembrom 1990 a previedli sa na podnik La Poste.
That would not have been necessary if La Poste, as an establishment equivalent to an EPIC, had enjoyed a statutory state guarantee.
To by vraj nebolo bývalo potrebné, keby podnik La Poste ako inštitúcia považovaná za podnik so statusom EPIC štatutárne získal štátnu záruku.
Legislative and regulatory provisions granting a state guarantee to certain activities of ERAP and of the French Development Agency (Agence française du développement), both of which are EPICs, have also been adopted.
Zároveň sa prijali zákony a iné právne predpisy, ktorými sa povoľuje štátna záruka na niektoré činnosti podnikov ERAP a Agence française du développement (Francúzska agentúra pre rozvoj), ktoré majú obe status EPIC.
Finally, the French authorities refer to an article by Mr Labetoulle, the former President of the litigation division of the Council of State.
Francúzske orgány napokon citujú článok pána Labetoullea, bývalého predsedu právnej sekcie Štátnej rady.
According to Mr Labetoulle, ‘in law, there is nothing automatic about the granting, enjoyment and scope of this guarantee [a state guarantee that applies ipso jure to state-owned public establishments]’.
Podľa p. Labetoullea „v práve neexistuje žiadne automatické priznanie, poskytnutie a stanovenie rozsahu tejto záruky [štátnej záruky, ktorá by sa plnoprávne vzťahovala na verejné inštitúcie štátu].“
The Commission’s argument concerning the existence of a guarantee is flawed
Úvaha Komisie o existencii záruky je nesprávna
The reimbursement of individual claims is not guaranteed
Úhrada jednotlivých pohľadávok nie je zaručená
The Law of 16 July 1980 cannot form the basis of a guarantee
Zákon zo 16. júla 1980 nemôže založiť záruku
According to the French authorities, the Law of 16 July 1980 grants the supervisory authority power of substitution for the executive of the person whom it replaces.
Podľa francúzskych orgánov sa zákonom zo 16. júla 1980 udeľuje dozornému orgánu právomoc nahradiť výkonný orgán osoby, ktorý túto osobu zastupuje.
Therefore, the supervisory authority may exercise only the powers of that executive, which do not include the possibility of having access to the state budget.
Dozorný orgán preto môže vykonávať len právomoci, ktoré nezahŕňajú možnosť disponovať štátnym rozpočtom.
The Law of 16 July 1980 does not, therefore, provide an obligation for the State to commit its own resources.
V zákone zo 16. júla 1980 sa teda nestanovuje žiadna povinnosť štátu vynaložiť vlastné prostriedky.
The French authorities also refer to academic articles.
Francúzske orgány tiež odkazujú na články právnej doktríny.
These articles point out that the expression ‘y pourvoit’ in Article 1 of the Law of 16 July 1980 refers to a power of ‘substitution’ in which ‘it is a matter of principle that the substitute has the same powers as the substitutee’, the granting of an exceptional subsidy being, moreover, ‘outside the scope of the power of substitution’ and therefore not provided for by the Law of 16 July 1980.
V týchto článkoch sa upozorňuje, že výrazom „postará sa o to“ uvedeným v článku 1 zákona zo 16. júla 1980 sa odkazuje na právomoc „substitúcie“, pri ktorej „má nahrádzajúci subjekt v zásade rovnaké právomoci ako nahrádzaný subjekt“, pričom poskytnutie mimoriadneho grantu je „mimo rozsahu uplatnenia právomoci substitúcie“, a preto sa neustanovuje zákonom zo 16. júla 1980.
Finally, the French authorities cite the decisions of the Council of State of 10 November 1999 and 18 November 2005 in the Campoloro case.
Francúzske orgány napokon citujú rozhodnutia Štátnej rady z 10. novembra 1999 a z 18. novembra 2005 vo veci Campoloro.
It is not possible to incur the strict liability of the State solely on the ground of lack of assets
Nie je možné domáhať sa zodpovednosti bez zavinenia na strane štátu iba na základe nedostatku aktív
Moreover, the French authorities assert that the possibilities of compensation opened by incurring liability, under restrictive conditions, to creditors of legal entities governed by public law cannot be considered equivalent to a form of guarantee.
Okrem toho francúzske orgány tvrdia, že možnosti odškodnenia veriteľov právnických osôb verejného práva na základe uplatnenia zodpovednosti za obmedzujúcich podmienok nemožno považovať za formu záruky.
A guarantee requires the guarantor to accept the fact of the guarantee.
Záruka predpokladá, že ručiteľ prevezme záväzok požívateľa záruky.
If it is a matter of incurring liability for a fault or, in the case of strict liability, the consequences of one’s own action, there can be no question of a guarantee.
Ak je potrebné vziať na seba zavinenie alebo v prípade zodpovednosti bez zavinenia dôsledky vlastného konania, nemôže ísť o záruku.
Then the French authorities maintain that, in any event, the liability of the State cannot be incurred on the sole ground that the Prefect or supervisory authority was unable to take any measures that could allow the claim to be repaid because of the financial and asset situation of the regional or local authority or publicly owned establishment.
Francúzske orgány ďalej tvrdia, že v každom prípade sa zodpovednosti štátu nemožno domáhať iba z toho dôvodu, že prefekt alebo dozorný orgán nemohol prijať žiadne opatrenie, ktoré by bolo schopné umožniť úhradu pohľadávky z dôvodu finančnej a majetkovej situácie samosprávy alebo verejnej inštitúcie.
First of all, in the field of fault — gross negligence at that — the failure by the Prefect or the supervisory authority to exercise their powers where no measure can enable the claim to be repaid by the regional or local authority or the publicly owned establishment cannot in itself constitute a fault.
Pokiaľ ide o zavinenie, najmä o hrubú nedbanlivosť, ak prefekt alebo dozorný orgánu neuplatnia svoje právomoci v prípade, že prostredníctvom žiadneho opatrenia nie je možné uhradiť pohľadávku samosprávou alebo verejnou inštitúciou, toto nemôže byť samo osebe protiprávne.
With regard to strict liability, at least two aspects suggest the idea be dismissed:
Pokiaľ ide o zodpovednosť bez zavinenia, k jej vylúčeniu vedú najmenej tieto dva aspekty:
first, the liability of the person from whom compensation is sought can be incurred only if the fact (including an omission) of which he is accused was the direct cause of the injury.
Po prvé, zodpovednosti osoby, od ktorej sa požaduje náhrada škody, je možné sa domáhať iba v prípade, že konanie (vrátane nekonania), ktoré sa jej pripisuje, bolo priamou príčinou škody.
Now, in the case of lack of assets, the action or omission by the administrative authority would not be the cause of the injury suffered by the creditor, rather the insolvency of the regional or local authority or the publicly owned establishment,
Teda pri nedostatku aktív nie je pôvodom škody, ktorú utrpel veriteľ, konanie alebo nekonanie zo strany správneho orgánu, ale platobná neschopnosť samosprávy alebo verejnej inštitúcie.
second, strict liability stems from the principle of equality before public burdens.
Po druhé, zodpovednosť bez zavinenia sa odvodzuje od zásady rovnosti pred verejnými bremenami.
Now, according to the French authorities, in the case in point it is hard to see how the injury suffered by the creditor could lead to a breach of the principle of equality before public burdens.
Teda podľa francúzskych orgánov je v tomto prípade ťažké rozlíšiť v čom by sa škoda, ktorú utrpel veriteľ, mohla prejaviť ako narušenie rovnosti pred verejnými bremenami.
Unlike the case that gave rise to the Couitéas case law, in the present case, no state authority decided not to execute the judgment for imperative reasons of public interest.
Na rozdiel od prípadu, ktorý viedol k judikatúre vo veci Couitéas, by sa v tomto prípade žiadny orgán štátu nerozhodol nevykonať rozsudok z dôvodov všeobecného záujmu.
The case in question is one where the public authority is faced with the practical impossibility of taking measures that would enable the court judgment to be executed and the creditors to be reimbursed, and not an impossibility determined on the grounds of requirements of the public interest.
Ide o prípad, keď by nebolo možné, aby verejný orgán prijal opatrenia umožňujúce vykonať súdne rozhodnutie z praktických dôvodov, a nie z dôvodov požiadaviek všeobecného záujmu.
According to the French authorities, liability for a breach of equality before public burdens cannot, therefore, be incurred simply because of insolvency.
Podľa francúzskych orgánov domáhanie sa zodpovednosti pre porušenie rovnosti pred verejnými bremenami preto nemôže vyplynúť iba z platobnej neschopnosti.
With regard to the Commission’s argument, set out in recital 59 of its opening decision, that ‘if the representative of the State gave preference to maintaining the continuity of the public service over the right of the creditor to have his debt repaid, it cannot be excluded that the strict liability of the State could be incurred’, the French authorities recognise that the requirement of continuity of the public service is imposed on the representative of the State when implementing the procedure laid down by the Law of 16 July 1980.
Pokiaľ ide o argument, ktorý Komisia poskytla v odôvodnení 59 svojho rozhodnutia o začatí konania, že „keby zástupca štátu uprednostnil zachovanie nepretržitého poskytovania verejnej služby pred právom veriteľa na splatenie svojej pohľadávky, nie je vylúčené, že by bolo možné dovolávať sa objektívnej zodpovednosti štátu“, francúzske orgány uznávajú, že požiadavka nepretržitého poskytovania verejnej služby sa ukladá zástupcovi štátu pri uplatňovaní postupu podľa zákona zo 16. júla 1980.
Nonetheless, according to the French authorities, even if the judge were to order the creditor to be compensated, such compensation would have the effect of reinstating the creditor to the situation in which he would have been under ordinary law because, in this latter case, the good in question would have been sold and the body of creditors would have received the corresponding amount.
Podľa francúzskych orgánov by sa veriteľ aj v prípade, keby sudca nariadil jeho odškodnenie, ocitol v dôsledku takéhoto odškodnenia v rovnakej situácii, v akej by bol pri uplatnení všeobecných právnych predpisov, pretože v tomto poslednom prípade by sa daný majetok previedol a zbor veriteľov by dostal zodpovedajúcu sumu.
There would therefore be no advantage to the creditor.
Veriteľovi by z toho teda nevyplynula žiadna výhoda.
The inapplicability to legal entities governed by public law of administration and winding-up procedures under ordinary law does not exclude the possibility of the bankruptcy of an EPIC or of bankruptcy proceedings against it
Neuplatniteľnosť konaní vo veciach súdneho vyrovnania a likvidácie všeobecného práva na právnické osoby verejného práva nevylučuje možnosť konkurzu podniku so statusom EPIC alebo konkurzného konania voči nemu