natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Therefore, the Commission considers that, at least for Sardinia, the Alcoa tariff is below the marginal production costs of electricity generators, and that it would not, in any event, comply with the Alumix criteria, supposing — which is denied — that they were relevant.
Komisia sa preto domnieva, že aspoň v prípade Sardínie je tarifa pre Alcoa nižšia ako marginálne výrobné náklady výrobcov elektrickej energie, čím nespĺňa kritéria podniku Alumix, aj keby sa v tomto prípade uplatňovali.
Alcoa and Italy contend that the Commission is wrong in proposing to use average IPEX prices as a proxy for the market price that large industrial customers would normally pay in the regions concerned (see recital 83).
Alcoa a Taliansko tvrdia, že Komisia sa mýli, keď navrhuje používať priemerné ceny IPEXu ako ukazovatele trhovej ceny, ktorú by veľkí priemyselní zákazníci normálne platili v dotknutých oblastiach (pozri odôvodnenie 83).
The Commission suggested that differences in average IPEX prices between regions could be representative of differences in bilateral prices.
Komisia navrhuje, aby sa rozdiely v priemerných cenách IPEX-u medzi jednotlivými oblasťami považovali za ukazovatele rozdielov v bilaterálnych cenách.
By contrast, the Commission never suggested that average IPEX prices could be a proxy for the market price Alcoa might have obtained.
Naopak, Komisia nikdy nenavrhovala, aby sa priemerné ceny IPEX-u považovali za ukazovatele trhovej ceny, ktorú by mohla získať spoločnosť Alcoa.
In the case at hand it is not necessary to resort to a proxy.
V tomto prípade nie je potrebné používať odhad.
Alcoa established a contract with ENEL at a nominal price roughly equivalent, according to available information, to the standard tariff charged by ENEL for high voltage consumption sites.
Alcoa uzatvorila so spoločnosťou ENEL zmluvu na nominálnu cenu, ktorá bola podľa dostupných informácií približne ekvivalentná štandardnej tarife účtovanej spoločnosťou ENEL za vysokonapäťovú spotrebu.
This contract is the benchmark against which to assess and quantify the advantage enjoyed by the company.
Táto zmluva predstavuje orientačný bod, vzhľadom na ktorý sa posudzuje a kvantifikuje zvýhodnenie spoločnosti.
In conclusion, the tariff mitigates the charges which arise from the contract and which should normally be included in the company’s budget, and therefore, in line with well-established case-law, the measure confers an economic advantage on Alcoa [69].
Keďže sa vďaka tarife znižujú poplatky, ktoré vyplývajú zo zmluvy a ktoré by sa normálne zahrnuli do rozpočtu spoločnosti, opatrenie predstavuje v súlade s ustálenou judikatúrou hospodársku výhodu pre spoločnosť Alcoa [69].
The Commission considers that the advantage equals the compensatory contributions paid out by the Equalisation Fund, covering the difference between the contractual price and the preferential price.
Komisia sa domnieva, že výhoda sa rovná kompenzačným príspevkom pochádzajúcim z vyrovnávacieho fondu a pokrývajúcim rozdiel medzi zmluvnou cenou a zvýhodnenou cenou.
This conclusion holds for Alcoa’s two smelters in Sardinia and Veneto.
Tento záver platí pre dve taviarne spoločnosti Alcoa na Sardínii a vo Venete.
Since preferential electricity tariffs in Italy are granted exclusively to Alcoa and a few other undertakings located in Sardinia, the advantage they confer is a selective one.
Keďže sa zvýhodnená tarifa za elektrickú energiu v Taliansku poskytuje výhradne spoločnosti Alcoa a niekoľkým ďalším podnikom na Sardínii, výhoda, ktorú im poskytuje, je selektívna.
State resources and imputability to the State
Štátne zdroje a pripísateľnosť štátu
It is settled case-law that an advantage can be qualified as State aid under Article 87(1) of the EC Treaty only if it is granted directly or indirectly through State resources [70] and is imputable to the State [71].
Ustálenou judikatúrou je, že výhoda sa môže považovať za štátnu pomoc podľa článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES len vtedy, ak sa poskytne priamo alebo nepriamo prostredníctvom štátnych zdrojov [70] a je pripísateľná štátu [71].
As described in recital 43 the tariff under challenge is financed by means of a parafiscal charge collected by the Equalisation Fund via the A4 component of the electricity tariff.
Ako sa uvádza v odôvodnení 43, posudzovaná tarifa je financovaná z parafiškálnych poplatkov, ktoré vyberá vyrovnávací fond prostredníctvom zložky A4 tarify za elektrickú energiu.
This charge is obligatory, being imposed by means of decision of the AEEG implementing national legislation.
Tento poplatok je povinný, keďže sa ukladá rozhodnutiami AEEG, ktorými sa vykonávajú vnútroštátne právne predpisy.
The Equalisation Fund is a public body established by law, which carries out its functions on the basis of precise instructions laid down in the decisions of the AEEG.
Vyrovnávací fond je verejným orgánom zriadeným zo zákona, ktorý vykonáva svoje funkcie na základe presných pokynov stanovených v rozhodnutiach AEEG.
It is also settled case-law that the yield of a levy which is obligatory under national law and is paid to a body established by law constitutes State resources within the meaning of Article 87(1) of the Treaty when it is earmarked for the funding of a measure which fulfils the other criteria of that Article [72].
Ustálenou judikatúrou je aj to, že výnosy z odvodov, ktoré sú povinné podľa vnútroštátneho právneho poriadku a platia sa orgánu zriadeného zo zákona, predstavujú štátne zdroje v zmysle článku 87 ods. 1 zmluvy, ak sú určené na financovanie opatrenia, ktoré spĺňa ostatné kritériá tohto článku [72].
Italy and Alcoa rely on the judgments in PreussenElektra [73] and Pearle [74] to substantiate the thesis that the measure at hand is not financed through State resources.
Taliansko a Alcoa sa odvolávajú na rozsudky vo veciach PreussenElektra [73] a Pearle [74], ktorými odôvodňujú tvrdenie, že posudzované opatrenie nie je financované zo štátnych zdrojov.
Both parties claim that the funds required to finance the tariff are transferred by private entities (electricity consumers) to a private entity (Alcoa), the role of the State being confined to the adoption of a law mandating payment of the required sums, with no discretion to dispose of the funds other than in the implementation of the statutory scheme.
Obidve strany tvrdia, že finančné prostriedky potrebné na financovanie tarify poskytli súkromné subjekty (spotrebitelia elektrickej energie) súkromnému subjektu (spoločnosti Alcoa) a úloha štátu bola obmedzená len na prijatie právneho predpisu nariaďujúceho vyplatenie požadovaných súm bez možnosti použiť finančné prostriedky na iné účely než na implementáciu schémy stanovenej zákonom.
In particular, according to Italy and Alcoa, the Equalisation Fund cannot exercise any control over the funds and is merely an accounting intermediary.
Podľa Talianska a spoločnosti Alcoa vyrovnávací fond nemôže vykonávať žiadnu kontrolu nad finančnými prostriedkami a je len účtovným sprostredkovateľom.
In the PreussenElektra case, the Court considered that a purchase obligation imposed on private electricity supply undertakings to purchase electricity from renewable sources at minimum prices higher than the real economic value of that type of electricity did not constitute State aid because the measure did not involve any direct or indirect transfer of State resources.
Vo veci PreussenElektra sa súd domnieval, že povinnosť nákupu uložená súkromným podnikom dodávajúcim elektrickú energiu a požadujúca nakupovanie elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov za minimálne ceny vyššie ako skutočná hospodárska hodnota tohto typu elektrickej energie nepredstavuje štátnu pomoc, pretože toto opatrenie nezahŕňa žiadny priamy alebo nepriamy prevod štátnych zdrojov.
According to Italy and Alcoa, the present case is comparable to PreussenElektra in that the funds are also transferred from private entities (electricity consumers) to a private entity (Alcoa), with the State exercising no control over the resources in question.
Podľa Talianska a spoločnosti Alcoa je posudzovaná vec porovnateľná s vecou PreussenElektra v tom, že finančné prostriedky boli tiež prevedené od súkromných subjektov (spotrebiteľov elektrickej energie) súkromnému subjektu (spoločnosti Alcoa), pričom štát nevykonáva žiadnu kontrolu nad príslušnými prostriedkami.
The Commission recalls that, in PreussenElektra, the resources required to finance the measure were provided directly by the electricity suppliers to the producers of renewable energies without transiting through any public body.
Komisia pripomína, že vo veci PreussenElektra prostriedky potrebné na financovanie opatrenia poskytli priamo dodávatelia elektrickej energie výrobcom energií z obnoviteľných zdrojov bez prevodu cez iný verejný orgán.
Within that system, the sums to be transferred could never be at the disposal of the Member State’s authorities.
Sumy prevádzané v tomto systéme nemohli byť nikdy poskytnuté k dispozícii orgánom členského štátu.
In the case at hand, however, the monies transit through a public body, the Equalisation Fund, before being channelled to the final beneficiary.
Ale v posudzovanej veci sa finančné prostriedky prevádzali cez verejný orgán, vyrovnávací fond, ešte pred tým, ako sa dostali ku konečnému príjemcovi.
Therefore, the PreussenElektra case-law addresses different factual circumstances and is not relevant to the present case.
Takže judikatúra vo veci PreussenElektra rieši rozdielne faktické okolnosti a nie je relevantná pre posudzovanú vec.
The judgment in Pearle provides guidance of more direct relevance to this case.
Rozsudok vo veci Pearle je v priamejšom vzťahu k posudzovanej veci.
However, the Commission’s interpretation of it differs from that put forward by Italy and Alcoa.
Jeho výklad zo strany Komisie sa však líši od výkladu Talianska a spoločnosti Alcoa.
In Pearle, the Court found that, under certain specific conditions, the resources of a levy which transit through a public body do not constitute State resources.
Vo veci Pearle súd dospel k záveru, že za určitých osobitných podmienok zdroje odvodov, ktoré sa prevádzajú cez verejný orgán, nepredstavujú štátne zdroje.
In Pearle, the measures were financed entirely by an economic sector at the sole initiative of that sector.
Vo veci Pearle bolo opatrenie plne financované hospodárskym odvetvím z iniciatívy samotného tohto odvetvia.
The monies were collected via a parafiscal levy transiting through a public body which could not, at any time, dispose of the funds.
Finančné prostriedky sa vyberali prostredníctvom parafiškálnych odvodov prevádzaných cez verejný orgán, ktorý nikdy nemohol disponovať týmito finančnými prostriedkami.
In addition, there was a correspondence between the entities which paid the levy and those which received the benefits of the measure.
Okrem toho existuje zhoda medzi subjektmi, ktoré platili odvody, a subjektmi, ktoré užívali výhody tohto opatrenia.
Italy and Alcoa consider that the key criterion in Pearle is whether the State has a right to dispose of the funds otherwise than in implementation of the statutory scheme.
Taliansko a Alcoa sa domnievajú, že kľúčovým kritériom vo veci Pearle je, či štát má právo disponovať finančnými prostriedkami iným spôsobom než v rámci implementácie zákonnej schémy.
They contend that the Equalisation Fund does not have any discretion in the disbursement of the funds, which are earmarked for the financing of the tariffs and never come within ‘the perimeter of public finance’.
Tvrdia, že vyrovnávací fond nerozhoduje o vyplácaní finančných prostriedkov, ktoré sú určené na financovanie sadzieb, a nikdy sa nedostal „do blízkosti verejných financií“.
Therefore, according to Italy and Alcoa, the State cannot freely dispose of the funds, which consequently do not constitute State resources.
Takže podľa Talianska a spoločnosti Alcoa štát nemôže voľne disponovať finančnými prostriedkami, ktoré následne nepredstavujú štátne zdroje.
As a preliminary remark, it should be pointed out that, while some of the Pearle criteria may be subjectively viewed as more central than others, there is no such thing as a ‘key criterion’ in Pearle.
Je dôležité poznamenať, že aj keď možno niektoré kritériá vo veci Pearle subjektívne považovať za dôležitejšie než iné, neexistuje medzi nimi žiadne „kľúčové kritérium“.
The conditions enumerated in the judgment are cumulative.
Podmienky uvedené v rozsudku sú kumulatívne.
This is also the interpretation given by the Court of First Instance in Earl Salvat [75], where it examined a parafiscal levy challenged in that case in the light of each and every one of the Pearle criteria.
Rovnaký je výklad Súdu prvého stupňa vo veci Earl Salvat [75], v ktorej sa skúmali spochybnené parafiškálne odvody podľa jednotlivých kritérií vo veci Pearle.
Before examining the role played by the Equalisation Fund, the Commission has ascertained whether any of the other criteria enumerated in Pearle are met.
Predtým, ako Komisia preskúmala úlohu, ktorú zohrával vyrovnávací fond, uistila sa, či boli splnené všetky ostatné kritériá uvedené vo veci Pearle.
It is clear that, unlike in Pearle, the Alcoa tariff was established at the initiative of the State, not at the initiative of an economic sector.
Je jasné, že na rozdiel od spoločnosti Pearle bola tarifa pre Alcoa stanovená z iniciatívy štátu, a nie z iniciatívy hospodárskeho odvetvia.
Moreover, in Pearle the beneficiaries of the measure were also the sole contributors of the resources, so that the intervention of the public body did not tend to create an advantage which would constitute an additional burden for the State.
Okrem toho príjemcami opatrenia vo veci Pearle boli samotní prispievatelia poplatkov, takže zásah verejného orgánu nemal tendenciu vytvoriť výhodu, ktorá by predstavovala dodatočnú záťaž pre štát.
In the case at hand, the beneficiary Alcoa does not bear the financial burden of the levy, which rests solely on electricity consumers.
V posudzovanej veci príjemca spoločnosť Alcoa neniesla finančnú záťaž odvodov, ktorá zostáva na spotrebiteľoch elektrickej energie.
Therefore, the Pearle case-law cannot validly be relied upon irrespective of whether merit can be found in Alcoa’s and Italy’s argument concerning the role of the Equalisation Fund as a mere accounting intermediary.
Takže nie je možné opodstatnene sa odvolávať na judikatúru vo veci Pearle nezávisle od toho, že Alcoa a Taliansko argumentujú úlohou vyrovnávacieho fondu len ako účtovného sprostredkovateľa.
Turning now to the Equalisation Fund, the Commission recalls that, according to settled case-law, ‘no distinction should be made between cases where the aid is granted directly by the State, and cases where it is granted by a public or private body designated or established by the State’ [76].
Pokiaľ ide o vyrovnávací fond, Komisia pripomína, že podľa ustálenej judikatúry „sa nemá rozlišovať medzi prípadmi, kde pomoc poskytol priamo štát, a prípadmi, kde pomoc poskytol verejný orgán alebo súkromný subjekt poverený alebo zriadený štátom“ [76].
Therefore, the public or private status of the Equalisation Fund is not determinant for the purpose of applying the State aid rules.
Preto verejný alebo súkromný štatút vyrovnávacieho fondu nie je určujúcim na účely uplatňovania pravidiel štátnej pomoci.
The fact that the Equalisation Fund is a public body does not automatically imply that Article 87 of the EC Treaty is applicable [77]; similarly, the intervention of a private body would not in itself preclude application of that Article [78].
Skutočnosť, že vyrovnávací fond je verejným orgánom, neznamená automaticky, že sa má uplatňovať článok 87 Zmluvy o ES [77]. Podobne ani samotný zásah súkromného subjektu nevylučuje uplatnenie tohto článku [78].
However, the analysis cannot be limited to the powers of the Equalisation Fund in its quality as a public body.
Analýza sa však nemôže obmedzovať len na právomoci vyrovnávacieho fondu ako verejného orgánu.
What should be ascertained is rather whether, more generally, the State, either directly or through any other body designated by it, can exercise control over the funds used to finance the tariff.
Dôležitejšie je určiť, či vo všeobecnosti štát priamo alebo prostredníctvom iného ním povereného orgánu môže vykonávať kontrolu nad finančnými prostriedkami používanými na financovanie tarify.
The same test would have to be applied if the Equalisation Fund was a private body.
Rovnaká otázka by sa položila, keby bol vyrovnávací fond súkromným subjektom.
The recent judgement of the Court of Justice in the Essent [79] case provides definitive guidance on this point.
Nedávny rozsudok Súdneho dvora vo veci Essent [79] poskytuje v tomto bode definitívne poučenie.
In Essent, the Netherlands had introduced by law a surcharge on electricity prices.
Vo vecii Essent Holandsko zaviedlo zákonom prirážku k cene elektrickej energie.
The surcharge was paid by electricity consumers to network operators, which in turn transferred the monies to a designated company, SEP. SEP had no discretion in the management of the funds and operated under close control by the authorities.
Prirážku platili spotrebitelia elektrickej energie prevádzkovateľom siete, ktorí zas prevádzali finančné prostriedky poverenej spoločnosti SEP. SEP nemala žiadne rozhodovacie právo nad finančnými prostriedkami a svoju činnosť vykonávala pod prísnou kontrolou orgánov.
The Court came to the conclusion that the proceeds of the surcharge constituted State resources, because the surcharge on the price of electricity was imposed by national law, and therefore constituted a charge and SEP was not entitled to use the proceeds from the charge for purposes other than those provided by the law, so that the monies remained under public control and were thus available to the national authorities.
Súd dospel k záveru, že výnosy z prirážky predstavovali štátne zdroje, pretože prirážka k cene elektrickej energie bola zavedená vnútroštátnym právnym predpisom, a preto predstavovala poplatok a spoločnosť SEP nemala právo používať výnosy z tohto poplatku na iné účely, ako tie, ktoré stanovoval zákon, takže zdroje zostali pod verejnou kontrolou a boli k dispozícii vnútroštátnym orgánom.
The Court considered that this was sufficient for such monies to be characterised as State resources.
Súd sa domnieval, že to postačuje na to, aby sa takéto finančné prostriedky považovali za štátne prostriedky.
The similarities with the case at hand are evident.
Podobnosť s posudzovanou vecou je očividná.
The surcharge on the electricity price used to finance the Alcoa tariff is imposed, as in Essent, by law.
Prirážka k cene elektrickej energie použitá na financovanie tarify pre Alcoa je stanovená, ako vo veci Essent, zákonom.
The Equalisation Fund plays the same role as SEP, as it centralises and manages the proceeds of the parafiscal charge, and is subject to the same constraints, as it cannot use the proceeds from the charge for purposes other than those provided by law (the financing of preferential tariffs).
Vyrovnávací fond zohráva rovnakú úlohu ako SEP, keďže centralizuje a spravuje výnosy z parafiškálneho poplatku, a podlieha rovnakým obmedzeniam, keďže nemôže používať výnosy z poplatku na iné účely, než účely stanovené zákonom (financovanie zvýhodnených taríf).
The State is capable of controlling and orienting the use of the resources at issue: the Equalisation Fund discharges its accounting functions on precise instructions from the AEEG, which acts within its statutory regulatory powers and/or in implementation of national legislation (see recitals 26 and 27 above).
Štát zabezpečuje kontrolu a smerovanie využívania príslušných prostriedkov: vyrovnávací fond vykonáva svoje účtovné funkcie podľa presných pokynov od AEEG, ktorý koná v rámci svojich zákonných regulačných právomocí a/alebo v rámci implementácie vnútroštátnych právnych predpisov (pozri odôvodnenia 26 a 27).
Therefore, the resources handled by the Equalisation Fund remain under public control at all times.
Takže prostriedky, s ktorými manipuluje vyrovnávací fond, zostávajú stále pod verejnou kontrolou.
This analysis is consistent with the Commission’s decision on the Italian stranded costs case [80], in which it characterised as State resources the monies administered by the Equalisation Fund in the A6 account.
Táto analýza je v súlade s rozhodnutím Komisie vo veci Taliansko, uviaznuté náklady sektoru elektriny [80], v ktorom sú finančné prostriedky spravované vyrovnávacím fondom v účte A6 charakterizované ako štátne zdroje.
In any event, the categorisation as State resources of the monies administered by the Equalisation Fund was borne out incontrovertibly by the recent judgment of the Court of First Instance in the Iride case [81].
V každom prípade boli finančné prostriedky spravované vyrovnávacím fondom nesporne kategorizované ako štátne zdroje v nedávnom rozsudku Súdu prvého stupňa vo veci Iride [81].
Italy’s Court of Cassation had already ruled (judgment No 11632/03 of 3 April 2003) that the legal personality of the Equalisation Fund was not separate from that of the Italian State, and that the monies transferred to the Equalisation Fund should be considered as State property, even if they derived from private entities and were intended for private undertakings.
Taliansky kasačný súd už rozhodol o tom (rozsudok č. 11632/03 z 3. apríla 2003), že právna subjektivita vyrovnávacieho fondu je neoddeliteľná od právnej subjektivity talianskeho štátu a že finančné prostriedky prevedené do vyrovnávacieho fondu sa majú považovať za štátny majetok, aj keď boli získané od súkromných subjektov a boli určené pre súkromné podniky.
In the Iride case, the applicants Iride SpA and Iride Energia SpA brought an action in the Court of First Instance challenging a decision whereby the Commission had categorised as State resources the sums administered by the Equalisation Fund in the A6 account.
Vo veci Iride žalobcovia Iride SpA a Iride Energia SpA podali žalobu pred Súdom prvého stupňa, v ktorej protestovali proti rozhodnutiu Komisie o kategorizácii súm spravovaných vyrovnávacím fondom v účte A6 ako štátnych zdrojov.
The arguments put forward by the applicants were very similar to those of Alcoa.
Argumenty žalobcov boli veľmi podobné argumentom spoločnosti Alcoa.
The applicants disputed the reasoning of the Court of Cassation’s ruling, contending that the role of the Equalisation Fund was merely that of an accounting intermediary between private citizens subject to a financial obligation and the beneficiaries of the sums concerned, a role which did not allow the Equalisation Fund to make use of the monies deposited even for a short period of time.
Žalobcovia namietali proti argumentácii rozhodnutia Kasačného súdu a tvrdili, že vyrovnávací fond vykonával len úlohu účtovného sprostredkovateľa medzi súkromnými osobami podliehajúcimi finančnej povinnosti a príjemcami príslušných čiastok, teda úlohu, ktorá vyrovnávaciemu fondu neumožňovala používať uložené finančné prostriedky ani počas krátkej doby.
The applicants likewise claimed the applicability of the PreussenElektra case-law.
Podobne žalobcovia spochybnili uplatniteľnosť judikatúry vo veci PreussenElektra.
In its judgment delivered on 11 February 2009, the Court of First Instance was very clear.
Súd prvého stupňa bol vo svojom rozsudku z 11. februára 2009 veľmi jednoznačný.
After emphasising that it had no jurisdiction to challenge the interpretation of Italian legislation by the Court of Cassation, the Court of First Instance confirmed that the monies held in the Equalisation Fund’s A6 account were to be considered as State resources because, in addition to being State property, they were under constant State control [82].
Po zdôraznení skutočnosti, že nemá žiadnu súdnu právomoc spochybňovať výklad talianskych právnych predpisov, ktorý poskytol Kasačný súd, Súd prvého stupňa potvrdil, že finančné prostriedky uložené na účte A6 vyrovnávacieho fondu treba považovať za štátne zdroje, pretože okrem toho, že sú štátnym majetkom, sú aj pod neustálou štátnou kontrolou [82].
That conclusion concerned the Equalisation Fund’s A6 account, used to finance the stranded costs of Italy’s electricity sector.
Tento záver sa týka účtu A6 vyrovnávacieho fondu používaného na financovanie uviaznutých nákladov talianskeho sektoru výroby elektrickej energie.