natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The creditor suffered one kind of injury because his claim had not been settled: this was due only to the insolvency of the debtor.
Na jednej strane veriteľ utrpel škodu následkom neuhradenia jeho pohľadávky – škodu, ktorá bola spôsobená iba situáciou platobnej neschopnosti dlžníka.
The creditor might also suffer a separate injury due to shortcomings in the exercise of the State’s prerogatives — delays, reluctance to act, refusal to initiate proceedings, initiation of proceedings in respect of only part of the subject-matter, etc. This second kind of injury could not be evaluated by reference to the amount of the debt, but rather by estimating the cost of a delay or a refusal to exercise the prerogatives provided for by the law.
Na druhej strane veriteľ mohol utrpieť odlišnú škodu následkom nečinnosti, pokiaľ ide o uplatňovanie právomocí štátu (omeškanie, neochota, odmietnutie začať postupy, čiastočné začatie postupov atď.). Druhá škoda nebola odhadnutá so zreteľom na výšku dlhu, ale skôr so zreteľom na náklady spojené s omeškaním alebo odmietnutím použiť právomoci ustanovené zákonom.
That was the approach accepted by the Administrative Court of Appeal in the Campoloro case.
Takáto bola reakcia Odvolacieho správneho súdu v Lyone vo veci Campoloro.
The judgment given by the Council of State in the Campoloro case in 2005
Rozsudok vynesený Štátnou radou v roku 2005 vo veci Campoloro
In the view of the Commission’s expert, the judgment given by the Council of State in Campoloro marks a development, in that one of the possibilities it contemplates is no longer a case of liability as such but instead operates as a guarantee mechanism.
Podľa experta Komisie rozsudok, ktorý vyhlásila Štátna rada vo veci Campoloro, určuje prvý medzník spočívajúci v tom, že jeden z predpokladov, ktoré uvádza, už nie je presne povedané vecou zodpovednosti, ale funguje ako záručný mechanizmus.
The Council of State here establishes a dual mechanism.
Štátna rada takto zavádza mechanizmus s dvojakou funkciou.
First, there is a liability on the State for a failure in the exercise of the prerogatives conferred by the Law of 16 July 1980 and its implementing measures.
Po prvé, upravuje systém zodpovednosti štátu založený výhradne na nepoužití právomocí ustanovených v zákone zo 16. júla 1980 a jeho vykonávacích opatreniach.
This is a scheme of liability for serious fault.
Ide o systém zodpovednosti za hrubú nedbanlivosť.
It has been made to depend on serious fault because of a desire to avoid an automatic transfer of debt from the debtor authority to the State.
Voľba hrubej nedbanlivosti sa odôvodňuje želaním neuskutočniť automatický prevod dlhu samosprávy, ktorá je dlžníčkou štátu.
Second, the judgment provides for strict liability in two cases.
Po druhé, v rozsudku sa stanovuje vznik zodpovednosti bez zavinenia pri dvoch predpokladoch.
The debtor is in theory not insolvent, but the State decides not to exhaust the debtor’s potential resources on grounds of the public interest.
Dlžník nie je teoreticky platobne neschopný, ale štát sa rozhodne nevyčerpať svoj potenciál zdrojov z dôvodu všeobecného záujmu.
There is no guarantee mechanism here, because the injury to the creditor is the result of a decision of the State, and not of the debtor’s financial situation.
V tejto situácii sa neuplatňuje záručný mechanizmus, pretože škoda pre veriteľa vyplýva z rozhodnutia štátu a nie z finančnej situácie týkajúcej sa platobnej schopnosti dlžníka.
But the consequences are identical to those of a guarantee mechanism.
Dôsledky sú však totožné s dôsledkami záručného mechanizmu.
The second case of strict liability resembles a guarantee mechanism more closely.
Na druhej strane druhý predpoklad zodpovednosti bez zavinenia sa viac približuje záručnému mechanizmu.
Liability has not been made to depend on fault, and the burden of proof resting on the creditor is lighter, as the creditor has to show only the factual situation that gives rise to liability, the causal link, and the damage.
Voľba systému zodpovednosti bez zavinenia uľahčuje dôkazné bremeno, ktoré je na veriteľovi, pretože musí jednoducho dokázať skutočnosť, ktorá spôsobila vznik zodpovednosti, príčinnú súvislosť a škodu.
In the view of the Commission’s expert there are two similarities between this scheme of liability and a guarantee system.
Podľa experta Komisie vystupujú do popredia dve podobnosti medzi systémom zodpovednosti a záručnou schémou.
First, the liability arises out of something that is not objectively imputable to the State, namely the situation of the debtor organisation: liability of this kind is triggered by the insolvency of the debtor, like a guarantee.
Po prvé, skutočnosť spôsobujúca vznik zodpovednosti nemožno pripísať štátu, pretože ide o situáciu organizácie, ktorá je dlžníkom: tento systém zodpovednosti je založený na tej istej skutočnosti ako záručný mechanizmus, t. j. na platobnej neschopnosti dlžníka.
Second, the injury to which the Council of State refers appears, in the absence of any indication to the contrary, to be the failure to pay the debt itself, which is likewise the trigger for a guarantee.
Po druhé, škodou, na ktorú sa odvoláva Štátna rada bez akejkoľvek ďalšej špecifikácie, je podľa všetkého neuhradenie samotného dlhu, čo je skutočnosť, ktorá zároveň aktivuje záruku.
It is true that the Council of State restricts the liability of the State to injury ‘of an abnormal and specific kind’.
Samozrejme Štátna rada obmedzuje vznik zodpovednosti štátu na neobvykle veľké a osobitné škody.
As regards the ‘abnormal’ character of the injury, the Commission’s expert takes the view that one can proceed by elimination.
Podľa experta Komisie, pokiaľ ide o neobvyklú veľkosť škody, môžeme uvažovať vylučovacou metódou.
Either the debt is a small one, in which case it is fair to suppose that it will not leave a national publicly owned establishment, or La Poste in particular, in a position of insolvency; or the debt is a large one, in which case the injury will necessarily be abnormal.
Buď je dlh malý a oprávnene môžeme predpokladať, že štátnu verejnú organizáciu (predovšetkým La Poste) nedostane do situácie platobnej neschopnosti, alebo je dlh veľmi veľký a z toho vyplynie neobvyklá povaha škody.
As regards the ‘specific’ character of the injury, it may be supposed that creditors making large claims on publicly owned establishments will not be numerous.
Pokiaľ ide o osobitnú povahu škody, možno predpokladať, že veriteľov verejných inštitúcií, ktorí majú veľký dlh, nie je veľa.
Thus the restriction imposed by the Council of State is a restriction in appearance rather than in fact, because it is fair to suppose that the claims involved will always be large, so that the injury will always be abnormally serious.
Obmedzenie stanovené rozsudkom Štátnej rady nie je teda skutočným obmedzením, pokiaľ možno predpokladať, že v skutočnosti sa bude vzťahovať iba na situáciu veľkých pohľadávok, čo je situácia, ktorá vždy spôsobí neobvykle veľkú škodu.
This is the interpretation accepted by the best academic opinion.
To je výklad podľa najopatrnejšej doktríny.
According to the commentary by P. Bon already cited, ‘in that case, which very likely corresponds to the case under consideration, given the flagrant disproportion between the sum that the court has ordered the municipality to pay and the smallness of the municipality’s resources, the prefect is in an impossible situation, because he is not likely to be able to release sufficient resources to enable the municipality to pay the whole of the debt.
Podľa (už citovaného) komentára P. Bona „za tohto predpokladu, ktorý pravdepodobne zodpovedá tomuto prípadu vzhľadom na zjavný nepomer medzi sumou, ktorej zaplatenie uložil sudca obci rozsudkom, a skromnosťou zdrojov tejto obce, prefekt je istým spôsobom v bezvýchodiskovej situácii, pokiaľ nie je isté, že môže uvoľniť dostatočné zdroje, ktoré obci umožnia splatiť celý jej dlh.
In their report on the judgment in Société fermière de Campoloro, C. Landais and F. Lenica, who were in charge of documentation at the Council of State at the time the judgment was delivered, stress the singularity of this second case, and refuse to interpret it as transferring to the State the burden of the debts of local and regional authorities’.
Vo svojej správe zo súdnej siene o rozsudku poľnohospodárskej spoločnosti Société fermière de Campoloro C. Landais a F. Lenica, zodpovední pracovníci dokumentačného oddelenia Štátnej rady v čase čítania rozsudku, zdôrazňujú neobyčajnosť tohto druhého predpokladu a odmietajú interpretovať ju v tom zmysle, že sa na štát prenáša bremeno dlhov územných samospráv.
The Commission’s expert points out that this interpretation is debated precisely because on a reading of the judgment it has to be envisaged.
Expert Komisie však zdôrazňuje, že ak je aj výklad spochybňovaný, je to preto, lebo ho treba posudzovať v kontexte znenia rozsudku.
The end of the commentary is revealing: the commentators speak of a loan or an exceptional subsidy.
Koniec komentára je okrem toho odhaľujúci: autori komentárov majú na mysli pôžičku alebo mimoriadny grant.
It will be observed that commentators who refuse to consider this scheme of liability to be equivalent to a guarantee mechanism ultimately invoke other components of a guarantee mechanism, such as subsidies.
Všimnime si teda, že tí, ktorí odmietajú považovať schválený systém zodpovednosti za záručný mechanizmus, sa nakoniec dovolávajú iných prvkov záručného mechanizmu (grant).
The Commission’s expert also rejects the assessment made by D. Labetoulle in an article on strict liability in administrative law which is cited by the French Government in its observations.
Expert Komisie tiež nepripúšťa úvahu D. Labetoullea v jeho článku o zodpovednosti bez zavinenia v správnom práve, ktorú cituje francúzska vláda vo svojich pripomienkach.
Labetoulle observes that the Council of State held in Campoloro only that in the event of a decision taken legitimately by the prefect the State ‘may be liable’.
Tento autor si všíma, že Štátna rada rozhodla vo svojom rozsudku vo veci Campoloro, že jedine zákonné rozhodnutie prefekta „môže spôsobiť vznik zodpovednosti štátu“.
He deduces that liability is not automatic.
Z toho vyvodzuje, že neexistuje žiadny prvok jej automatického vzniku.
According to the Commission’s expert, this interpretation is not convincing.
Podľa experta Komisie sa s týmto výkladom nemožno stotožniť.
The Council of State found that the prefect’s decision could render the State liable (est susceptible d’engager la responsabilité)‘if the injury is of an abnormal and specific kind’.
Sudca Štátnej rady totiž rozhodol, že spôsobiť vznik zodpovednosti štátu môže rozhodnutie prefekta „ak má [škoda] neobvyklú a osobitnú povahu“.
What is uncertain is not the principle of the existence of liability, or the fact that liability is incurred if the conditions that give rise to it are met, but the existence of injury presenting certain features.
Neistota sa netýka zásady existencie zodpovednosti a jej vzniku v prípade naplnenia zákonných znakov, ale existencie škody, ktorá musí mať určité zvláštnosti.
As has been explained, once the injury is specific and abnormal, nothing stands in the way of liability.
Ako sme však videli, ak je škoda osobitná a neobvyklá, nič nebráni možnosti domáhať sa zodpovednosti.
Thus by its very nature the liability does indeed arise automatically, and has all the characteristics of a guarantee.
Okrem toho existuje prvok automatickosti, pokiaľ ide o samotnú zásadu domáhania sa zodpovednosti, ktorá má všetky charakteristiky záruky.
Finally, the Commission’s expert observes that none of the commentators on the Campoloro judgment has envisaged the possibility that the claim might go unpaid.
Expert Komisie napokon zdôrazňuje, že žiadny autor komentára k judikatúre vo veci Campoloro nemá na mysli to, že by pohľadávka mohla zostať nezaplatená.
The Commission’s expert concludes that the Council of State’s judgment in Campoloro installed a scheme of liability which has the characteristics of a guarantee mechanism.
Expert Komisie usudzuje, že uvedený rozsudok Štátnej rady vo veci Campoloro založil vznik systému zodpovednosti, ktorý vykazuje charakteristiky záručného mechanizmu.
Settlement of the Campoloro case by the European Court of Human Rights (ECHR)
Vyriešenie prípadu Campoloro Európskym súdom pre ľudské práva (ESĽP)
In a judgment of 6 December 2006 — Société de gestion du port de Campoloro and Société fermière de Campoloro v France, the ECHR settled the Campoloro case by making the State liable for all of the sums due to the applicant companies by Santa-Maria-Poggio Commune.
ESĽP v rozsudku zo 6. decembra 2006 vo veci Société de gestion du port de Campoloro a Société fermière de Campoloro/Francúzsko vyriešil prípad Campoloro tak, že uložil štátu uhradiť všetky dlhy, ktoré žalujúcim spoločnostiam dlhovala obec Santa-Maria-Poggio.
The case demonstrates that, in this instance, the liability accepted by the French State operates as an implied guarantee of the public authorities’ liabilities and is not linked to any condition relating to loss.
Tento prípad svedčí o tom, že vznik zodpovednosti francúzskeho štátu v tomto prípade plní úlohu implicitného ručenia za pasíva verejných orgánov a nie je spojený so žiadnou podmienkou škody.
Before the Court, the French authorities attempted to base their case on the absence of, firstly, an operative event imputable to the State and, secondly, a guarantee on the part of the State to public authorities possessing legal personality.
Pred súdom sa francúzske orgány snažili oprieť jednak o neexistenciu určujúcej skutočnosti, ktorú možno pripísať štátu, a jednak o neexistenciu štátnej záruky voči verejným orgánom, ktoré majú právnu subjektivitu právnickej osoby.
‘[The French Government]’, we read, ‘considers that only objective reasons concerned exclusively with its being materially impossible for the commune to release sufficient resources have delayed the complete enforcement of the judgments’; ‘The Government therefore maintains that the non-enforcement of the judgments given is not the result of a deliberate refusal to enforce them on the part of the national authorities, State or commune.
Môžeme čítať, že „[francúzska vláda] sa domnieva, že jedine objektívne dôvody spočívajúce výlučne v tom, že pre obec je fakticky nemožné uvoľniť dostatočné príjmy, spôsobili omeškanie s úplným výkonom rozsudku“; „Vláda teda tvrdí, že nevykonanie vynesených rozsudkov nie je dôsledkom zámerného odopretia ich vykonania zo strany vnútroštátnych orgánov, štátu alebo obce.
The absence of funds is not a pretext, but a reality due to the insolvency of the debtor legal entity’; ‘The non-payment of the debt is due entirely to the commune’s financial difficulties, and these circumstances do not appear to be such as either to release the authority from its obligations or to transfer the burden of its debt to the State (Council of State, commune of Batz-sur-Mer, 25 September 1970).
Neexistencia rozpočtových prostriedkov nie je zámienka, ale realita spôsobená platobnou neschopnosťou právnickej osoby, ktorá je dlžníkom“; „Neuhradenie dlhu je výlučne dôsledkom finančných ťažkostí obce a tieto okolnosti podľa všetkého nemôžu samosprávu oslobodiť od jej povinností, ani presunúť bremeno jej dlhu na štát (ES, obec Batz sur Mer, 25. september 1970).
There is no legal basis under national law for substituting the State for the commune where the payment of compensation is concerned.
Vo vnútroštátnych právnych predpisoch neexistuje pre nahradenie obce štátom vo veci úhrady odškodnenia žiadna právna opora.
To reinforce the point being made, the applicants’ arguments — which were, in contrast, accepted by the Court — need also to be reproduced.
Na doplnenie dokazovania je tiež potrebné zopakovať argumenty žalujúcich, ktoré súd naopak uznal:
‘The applicants note that, in its judgment of 18 November 2005, the Council of State held that the legislature intended to give the representative of the State, in the event of a local or regional authority’s not being able to implement a judicial decision, the power to take the place of that authority’s decision-making bodies in order to release or create the resources enabling the judicial decision concerned to be fully implemented.
Žalovaní preto poukazujú na neschopnosť štátu prijať pozitívne opatrenia, ktoré by obci umožnili splniť si svoju príspevkovú povinnosť.“„Žalovaní konštatujú, že Štátna rada vo svojom rozsudku z 18. novembra 2005 rozhodla, že zákonodarca mal v úmysle udeliť zástupcovi štátu, pre prípad nezabezpečenia územnou samosprávou výkonu súdneho rozhodnutia, právomoc nahradiť orgány tejto samosprávy, aby uvoľnil alebo vytvoril zdroje, ktoré umožnia úplný výkon tohto súdneho rozhodnutia.
It is on the basis of these omissions on the part of the French State that the applicants demand both acknowledgement of Article 6-1’s having been breached and the resulting compensation — an initiative that no more contradicts the concept of legal personality than it does the concepts of independence and of a distinct set of assets’.
Práve pre zanedbanie povinnosti zo strany francúzskeho štátu žiadajú žalovaní konštatovať porušenie článku 6 ods. 1 a náhradu škody, ktorá z toho vyplýva, pričom toto nie je v žiadnom rozpore s pojmom právnická osoba a ani s pojmami nezávislosť a rozdielny majetok.“
The Court finally noted that a breach of Article 6-1 of the European Convention on Human Rights had taken place and added that: ‘These judgments need, therefore, to be implemented, and the Court would point out that a State authority cannot use lack of resources as a pretext for not honouring a debt based on a judicial decision (Bourdov, cited above, Section 30)’.
Súd napokon konštatoval porušenie článku 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ľudských právach, najmä preto, lebo: „Je preto potrebné, aby sa tieto rozsudky vykonali, pričom súd pripomína, že štátny orgán nemôže pod zámienkou nedostatku zdrojov nezaplatiť dlh vyplývajúci zo súdneho rozhodnutia (už uvedený Bourdov, odsek 30).“
‘In sum, the Court considers that the applicant companies have been, and are still, subject to a huge and special burden due to the non-payment of the sums from which they should have benefited in implementation of the aforesaid judgments dated 10 July 1992. There has therefore been a breach of Article 1 of Protocol No 1’.
Vláda neposkytla žiadne odôvodnenie tohto zasahovania a súd sa domnieva, že nedostatok zdrojov nemôže ospravedlniť takéto zanedbanie povinnosti (tamže).“„Celkovo sa súd domnieva, že na žalujúcich spoločnostiach spočívalo a stále spočíva osobitné a nadmerné bremeno z dôvodu nevyplatenia súm, ktoré mali výkonom uvedených rozsudkov z 10. júla 1992.
The Court ended by charging the whole of the debtor communes’ debt to the State: ‘In view of the above, the Court holds that it is for the defendant state to pay the applicants or, if appropriate, their legal successors the sums (including interest) due to them as from the delivery, on 10 July 1992, of the judgments of the Bastia administrative tribunal (ibidem) until the day on which this judgment has been given’.
Došlo teda k porušeniu článku 1 protokolu č. 1.“ Súd napokon uložil štátu uhradiť celý dlh obcí, ktoré sú dlžníkmi: „So zreteľom na uvedené sa súd domnieva, že žalovaný štát je povinný zabezpečiť žalujúcim, alebo v prípade potreby ich právnym nástupcom, úhradu pohľadávok, ktorých sú príjemcami na základe vynesenia rozsudkov správneho súdu v Bastii z 10. júla 1992 (tamže) vrátane úrokov až do dňa vynesenia tohto rozsudku.“
The Commission’s expert deduces from this case law that the State must cover the debts of the public authorities.
Expert Komisie z tejto judikatúry usudzuje, že štát musí uhradiť dlhy verejných orgánov.
The Commission considers this to have three important implications:
Podľa Komisie z toho vyplývajú tri dôležité skutočnosti:
liability functions as an implied guarantee.
zodpovednosť funguje ako implicitná záruka.
Firstly, the French State is required to pay the whole of the debt, and no distinction has been made between debt conceivably due to the public authority’s insolvency and possible defaults imputable to the State.
Na jednej strane je francúzsky štát odsúdený na zaplatenie celého dlhu a neuskutočnilo sa žiadne rozdelenie medzi tým, čo mohlo závisieť od situácie platobnej neschopnosti verejnej samosprávy, ktorá je dlžníkom, a tým, čo mohlo závisieť od možného porušenia povinností zo strany štátu.
The terms used are worth emphasising, since the Court does not refer to a possible liability on the part of the State but holds that it is the responsibility of the State to ‘ensure’ that payment is made.
Je potrebné klásť dôraz na použité slová, pretože súd nespomína možnú zodpovednosť štátu, ale sa domnieva, že je povinnosťou štátu „zabezpečiť“ zaplatenie.
Such terms relate more to the concept of a guarantee than to that of liability.
Tieto slová poukazujú skôr na záruku ako na zodpovednosť.
What is more, the Court does not at any time seek an operable event imputable to the State and looks no further than the debtor’s insolvent status.
Okrem toho súd v žiadnej chvíli neskúma právnu skutočnosť, ktorú možno pripísať štátu, a pridržiava sa iba situácie platobnej neschopnosti dlžníka.
Finally, the Court transfers the whole of the offending communes’ debt to the State.
Súd napokon preniesol celý dlh odsúdených obcí na štát.
These various factors tend to show that this system of liability operates in reality as a guarantee mechanism.
Tieto rôzne skutočnosti majú preukázať, že takýto systém zodpovednosti v skutočnosti funguje ako záručný mechanizmus.
It will be noted, however, that the applicants must first obtain a judicial decision recognising their claim.
Všimnime si však, že žalujúci najprv musia dosiahnuť súdne rozhodnutie o uznaní pohľadávky.
Moreover, this guarantee is implied because it is not set out in any legislation.
Táto záruka je okrem toho implicitná, pretože nie je ustanovená v žiadnom právnom predpise.
This demonstrates that a judicial mechanism under national law can be interpreted as an implied guarantee,
Svedčí to o tom, že právny mechanizmus vnútroštátneho práva sa môže vykladať ako implicitná záruka,
this liability covers the debts of public authorities possessed, however, of legal personality.
táto zodpovednosť sa vzťahuje na dlhy verejných orgánov, ktoré však majú právnu subjektivitu právnickej osoby.
The existence of legal personality and of assets specific to the authority was expressly invoked by the French Government in its opposition to holding the French State liable.
Francúzska vláda sa pri namietaní vzniku zodpovednosti francúzskeho štátu výslovne dovolávala existencie právnej subjektivity právnickej osoby a vlastného majetku.
This argument was rejected by the Court,
Súd tento argument neuznal,
the scope of the state guarantee extends to include public authorities dependent on the State.
rozsah pôsobnosti štátnej záruky sa vzťahuje na verejné subjekty, ktoré ju využijú.
The guarantee is therefore intimately connected with the debtor’s public law legal form.
Záruka je teda úzko spojená s verejnoprávnym statusom dlžníka.
It must be pointed out that the solution adopted by the ECHR in the Campoloro case is not an isolated one and stems from a well established tradition of case law.
Treba pripomenúť, že riešenie, ktoré prijal ESĽP vo veci Campoloro, nie je ojedinelé a má svoj pôvod vo veľmi zreteľnej tendencii judikatúry.
Thus, in its judgment of 13 May 1980 in Artico v Italy, the ECHR decided that, where a failure to act is imputable to an entity other than the State, it is for the State, as giver of the guarantee provided for in Article 6-1, to act in such a way that the applicant in practice enjoys the right conferred on him by that Article.
V rozsudku z 13. mája 1980, Artico/Taliansko, ESĽP rozhodol, že keď neplnenie povinností možno pripísať inej osobe ako štátu, tento štát, ktorý je dlžníkom záruky uvedenej v článku 6 ods. 1, je povinný konať tak, aby žalujúcemu zabezpečil skutočné požívanie práva, ktoré mu bolo priznané týmto článkom.