natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In Case No 59498/00 of 19 March 1997, Bourdov v Russia, the Court also held that an authority of the State cannot use lack of resources as a pretext for not honouring its debt.
V prípade z 19. marca 1997, Bourdov/Rusko, č. 59498/00, súd zároveň rozhodol, že „štátny orgán nemôže nezaplatiť svoj dlh pod zámienkou nedostatku prostriedkov.“
Examination of the observations of the French authorities
Preskúmanie pripomienok francúzsky orgánov
Observation relating to the difference between regional or local authorities and publicly owned establishments
Pripomienka týkajúca sa rozdielu medzi územnými samosprávami a verejnými inštitúciami
According to the French authorities, the case made out by the Commission’s expert is by no means conclusive and is limited to comparing various interpretations of the Campoloro judgment; above all, it draws no distinction between publicly owned establishments and local authorities, although this difference is central to the issue of whether a claim can remain unpaid.
Podľa francúzskych orgánov nie je dôkaz experta Komisie vôbec konkluzívny a obmedzuje sa na odmietanie jedného po druhom rôznych výkladov rozsudku vo veci Campoloro; predovšetkým neodlišuje verejné inštitúcie od miestnych samospráv, hoci je tento rozdiel ústredný v spojitosti s otázkou, či pohľadávka môže zostať nezaplatená.
On this matter, the French authorities adopt the opinion of their expert.
Francúzske orgány tu opakujú názor svojho experta.
The latter questions the premise underlying the Commission’s arguments based on the Campoloro case law: the Commission’s argument rests on likening local and regional authorities to publicly owned establishments, which are all legal entities separate from the State and governed by public law.
Tento expert spochybňuje predpoklad, z ktorého vychádzajú úvahy Komisie založené na judikatúre vo veci Campoloro: úvaha Komisie sa opiera o rovnocennosť miestnych samospráv a verejných inštitúcií, ktoré sú na rozdiel od štátu právnickými osobami verejného práva.
In fact, these two types of body do not have the same constitutional status.
Okrem toho tieto dva typy subjektov nemajú rovnaký ústavný status.
Thus, the existence of local authorities is a constitutional requirement, and the State has an obligation to guarantee the survival of such bodies.
Existencia miestnych samospráv je tak ústavnou požiadavkou a štát je povinný zabezpečiť ich prežitie.
EPICs do not have anything like the same constitutional status and do not have to survive.
Podniky so statusom EPIC nemajú ani v najmenšom rovnaký ústavný status a môžu zaniknúť.
The Campoloro case law, which relates to cases of default on the part of local authorities, cannot therefore be used in relation to publicly owned establishments.
Judikatúra vo veci Campoloro, ktorá sa vzťahuje na prípady neplnenia povinností zo strany miestnych samospráv, sa teda nemôže uplatniť v súvise s verejnými inštitúciami.
The Commission will now examine whether the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments is likely to place a question mark over the conclusions drawn by its expert on the basis of the decisions taken in the Campoloro case by the ECHR and the Council of State.
Komisia teraz preskúma, či rozdiel v statuse medzi územnými samosprávami a verejnými inštitúciami môže spochybniť závery, ktoré expert Komisie vyvodil z rozhodnutí ESĽP a Štátnej rady vo veci Campoloro.
The Commission notes that the ECHR’s decision is based on the need to preserve, not the existence of the local or regional authority concerned, but the rights of the creditor, that is to say his right to a fair trial (Article 6-1 of the European Convention on Human Rights) and the protection of his property (Article 1 of Protocol No 1): whether the debtor is a publicly owned establishment or a local or regional authority, the creditor’s rights are infringed in the same way.
Komisia konštatuje, že ESĽP neodôvodňuje rozhodnutie nutnosťou chrániť existenciu dotknutej územnej samosprávy, ale ochranou práv veriteľa, t. j. jeho právo na spravodlivý proces (článok 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ľudských právach), a ochranou jeho vlastníctva (článok 1 protokolu č. 1): nezávisle od toho, či je dlžník verejnou inštitúciou, alebo územnou samosprávou. Práva veriteľa sú porušené rovnako.
As for the decision of the Council of State, a distinction needs to be made between the various liability schemes:
Pokiaľ ide o rozhodnutie Štátnej rady, je potrebné rozlišovať jednotlivé systémy zodpovednosti:
the liability due to gross negligence scheme is based on the State’s deficient use of the prerogatives introduced by the Law of 16 July 1980; it is therefore independent of the nature of the debtor: local or regional authority, or publicly owned establishment,
systém zodpovednosti za závažnú nedbanlivosť je založený na nečinnosti, konkrétne v nepoužití zo strany štátu právomocí ktoré mu boli udelené zákonom zo 16. júla 1980: nezávisí teda od typu dlžníka, teda či je dlžníkom územná samospráva, alebo verejná inštitúcia,
In conclusion, the Commission considers that the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments does not invalidate the conclusions drawn from the Campoloro case law by the Commission’s expert.
Komisia sa preto domnieva, že rozdiel v ústavnom statuse územných samospráv a verejných inštitúcií nespôsobuje neplatnosť záverov experta Komisie založených na judikatúre vo veci Campoloro.
Moreover, the Commission would observe that the set of arguments put forward by the French authorities is designed to question the relevance of the Campoloro judgment in this particular case, which does not relate to a local or regional authority; yet the Campoloro judgment was first invoked by the French authorities themselves in support of their position.
Komisia okrem toho podotýka, že argumenty francúzskych orgánov smerujú k popretiu relevantnosti prípadu Campoloro v tomto prípade, ktorý sa netýka územnej samosprávy, aj keď sa na prípad Campoloro odvolávali predovšetkým samotné francúzske orgány, aby ním podporili svoje stanovisko.
Observation relating to the lack of any basis for holding the State liable
Pripomienka týkajúca sa neopodstatnenosti domáhania sa zodpovednosti štátu
Moreover, the French authorities fail to see on what basis the State might incur strict liability in the event of a publicly owned establishment defaulting, since the State can be held liable in such a context only if the act (or omission) imputed to it has been the direct cause of the injury, which is not the case here.
Francúzske orgány sa na druhej strane mýlia v tom, na základe akého dôvodu by bolo možné domáhať sa zodpovednosti bez zavinenia na strane štátu v prípade neplnenia si povinností zo strany štátnej inštitúcie, pretože zodpovednosti štátu sa v tomto rámci možno domáhať, iba ak konanie (vrátane nekonania), ktoré sa jej prisudzuje, bolo priamou príčinou škody, čo nie je tento prípad.
The Commission nonetheless notes that the decisions of the Council of State and the ECHR clearly establish that the State can be held strictly liable.
Komisia napriek tomu konštatuje, že rozhodnutie Štátnej rady a rozhodnutie ESĽP zreteľne stanovujú, že sa možno domáhať zodpovednosti bez zavinenia na strane štátu.
Observation relating to the lack of abnormal and specific injury
Pripomienka týkajúca sa neexistencie neobvyklej a osobitnej škody
Finally, the French authorities fail to see why the judge would consider the injury to be ‘specific’ when it apparently concerns all the creditors of the establishment, or as ‘abnormal’ if creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
Francúzske orgány majú napokon nesprávny názor na to, prečo by sudca považoval škodu za „osobitnú“, keď by sa týkala všetkých veriteľov inštitúcie, alebo za „neobvyklú“, keď veritelia súhlasili s tým, že subjektu v neistej finančnej situácii poskytnú úver.
The Commission would observe that, according to the case law of the Council of State, the existence of an abnormal and specific injury does in practice limit the liability of the State.
Komisia sa domnieva, že podľa judikatúry Štátnej rady existencia neobvyklej a osobitnej škody skutočne predstavuje obmedzenie vzniku zodpovednosti.
The French authorities doubt that the injury is abnormal in a situation in which creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
Francúzske orgány spochybňujú, že škoda je neobvyklá, keď veritelia súhlasili s tým, že poskytnú úver subjektu v neistej finančnej situácii.
The Commission would point out, in this connection, that this argument presupposes that there is no guarantee (and that the creditors think that there is no guarantee), whereas the analysis given above shows the opposite to be true.
Komisia v tejto súvislosti zdôrazňuje, že tento argument predpokladá neexistenciu záruky (a že veritelia si myslia, že záruka neexistuje), zatiaľ čo analýza rozvinutá už v texte ukazuje opak.
Indeed, if the creditors believe in the existence of the guarantee, any creditor will view the establishment’s financial situation as being much less of a crucial factor both when he decides to grant funds to the establishment and when he negotiates the conditions under which such funds are to be granted.
Ak budú mať totiž veritelia dôveru v existenciu záruky, finančná situácia podniku bude pre ktoréhokoľvek veriteľa oveľa menej rozhodujúca, keď sa bude rozhodovať o poskytnutí úveru inštitúcii a keď bude dojednávať podmienky tohto úveru.
Moreover, it has to be borne in mind that the debt may have been incurred either when the publicly owned establishment was not in danger or when the creditor could not reasonably have been aware of the establishment’s financial difficulties.
Na druhej strane treba vychádzať z toho, že dlh mohol vzniknúť, aj keď verejná inštitúcia nebola v nebezpečenstve alebo keď veriteľ nemohol v dostatočnej miere vedieť o finančných ťažkostiach.
In any case, the concept of abnormal injury has to be understood as going beyond the issues of whether or not the establishment was aware of the financial difficulties and even of whether the injury was sustained by all the creditors or by only one.
V každom prípade, pojem „neobvyklá škoda“ treba chápať bez spojitosti s tým, či inštitúcia vedela alebo nevedela o finančných ťažkostiach, a aj s tým, či škodu utrpeli všetci veritelia alebo iba jeden veriteľ.
According to the case law relating to strict administrative liability, the existence or otherwise of abnormal and specific injury is assessed with reference to the public interest.
Podľa judikatúry týkajúcej sa zodpovednosti bez zavinenia na strane správneho orgánu sa neobvyklá a osobitná škoda posudzuje vzhľadom na všeobecný záujem.
To be categorised as abnormal and specific, the injury to the person concerned must be out of proportion to the public interest intended to be served.
Na to, aby sa škoda mohla považovať za neobvyklú a osobitnú, musí byť pre toho, kto ju utrpel, závažná bez súvisu so sledovaným všeobecným záujmom.
The Commission deduces from this that the abnormal and specific character of the injury undoubtedly constitutes a filter that may prevent a number of claims from being met, but that the higher the debt the less likely it is that this filter will come into play.
Komisia z toho vyvodzuje, že neobvyklá a osobitná povaha škody nepochybne predstavuje určitý filter, ktorý môže brániť odškodneniu niektorých pohľadávok, ale tento filter bude môcť účinkovať tým menej, čím väčší bude dlh.
Finally, the Commission would point out that the existence of an abnormal and specific injury is not a condition imposed by the ECHR’s case law.
Komisia napokon pripomína, že existencia neobvyklej a osobitnej škody nie je podmienkou uloženou judikatúrou ESĽP.
Any creditor may, therefore, in principle obtain compensation from the State, covering his debt, at the conclusion of judicial proceedings.
V zásade môže preto každý veriteľ po skončení súdneho konania dostať od štátu odškodnenie.
Absence of limitation of liability and/or of a guarantee by the State
Neexistencia obmedzenia zodpovednosti a/alebo štátnej záruky
The Commission would emphasise that, as has been seen above, there is nothing to prevent the legislature — as it does in the case of a number of companies — from providing that the State will pay the EPICs’ debts only up to the limit of its initial contribution (or endowment).
Komisia zdôrazňuje, že ako sa už uviedlo, zákonodarcovi nič nebráni v tom, aby rovnako, ako to robí v prípade určitých spoločností, ustanovil, že štát ručí za dlhy podnikov so statusom EPIC až do výšky svojho počiatočného vkladu (alebo počiatočnej dotácie).
In particular, there is nothing to prevent the legislature from providing for a limitation of liability or from quite simply specifying that the State as shareholder can be liable for an EPIC’s debt only in the event of a fault or situation distinct from the EPIC’s mere insolvency — a state of affairs directly imputable to the EPIC and the cause of a particular injury.
Predovšetkým nič nebráni zákonodarcovi v tom, aby ustanovil obmedzenie zodpovednosti alebo jednoducho spresnil, že štát, ktorý je akcionárom, môže ručiť za dlh podniku so statusom EPIC iba v prípade zavinenia alebo právnej skutočnosti odlišnej od jednoduchej platobnej neschopnosti podniku so statusom EPIC, ktorú by bolo možné pripísať jemu osobne a ktorá by spôsobila osobitnú škodu.
It is therefore possible for the legislature to preclude the State’s guarantee in respect of EPICs and to limit the State’s liability in relation to the injuries sustained by creditors.
Štát teda môže prekážať štátnej záruke voči podnikom so statusom EPIC a obmedziť vznik štátnej záruky, pokiaľ ide o škody, ktoré utrpeli veritelia.
However, these clarifications have not been supplied by the French authorities.
Tieto spresnenia však francúzske orgány neposkytli.
Commission’s conclusion
Záver Komisie
The Commission concludes from points (i) to (v) that, as French law currently stands, a creditor who has not obtained the payment of his claim through the use of the procedures set out in the Law of 16 July 1980 may receive all of the sums corresponding to the unmet claim by invoking the State’s last-resort liability. This is the opposite of what happens within the framework of winding-up proceedings under ordinary law where the reimbursement of the creditor is limited by the value of the available assets.
Komisia dospela v písmenách i) až v) k záveru, že za súčasného stavu francúzskeho práva môže veriteľ, ktorý nedosiahol úhradu svojej pohľadávky na základe použitia postupov podľa zákona zo 16. júla 1980, získať všetky čiastky zodpovedajúce nezaplatenej pohľadávke tak, že sa bude domáhať konečnej zodpovednosti štátu, na rozdiel od toho, k čomu dochádza v rámci konania o likvidácii podľa všeobecných právnych predpisov, pri ktorom je uspokojenie veriteľa obmedzené hodnotou voľného kapitálu.
The State’s liability is treated as a guarantee.
K zodpovednosti štátu sa pristupuje ako k záruke.
It is not the subject of any limitation by French legislation.
Žiadny francúzsky právny predpis ju nijako neobmedzuje.
It is intrinsically connected with the public-law legal form possessed by the debtor body.
V skutočnosti je spojená s verejnoprávnym postavením organizácie, ktorá je dlžníkom.
Analysis of the French proposal relating to the clause in the contracts
Analýza francúzskeho návrhu týkajúceho sa doložky v zmluvách
If the Commission were to adopt a decision finding that there was no aid, the French authorities would be prepared to extend their proposal for recording the absence of a guarantee so that it includes all contracts involving claims.
Ak by Komisia prijala rozhodnutie o neexistencii pomoci, francúzske orgány by boli pripravené rozšíriť svoj návrh na zápis neexistencie záruky na všetky zmluvy zakladajúce vznik pohľadávky.
The French authorities consider that such an extension would make it possible to prevent any risk of triggering the State’s strict liability based on La Poste’s insolvency alone.
Podľa francúzskych orgánov by toto rozšírenie umožnilo vylúčiť akékoľvek riziko domáhania sa zodpovednosti bez zavinenia na strane štátu iba na základe platobnej neschopnosti podniku La Poste.
Firstly, the Commission wishes to point out that the remark made in recital 181 is obviously applicable to this section of the present Decision.
Na úvod by Komisia rada pripomenula, že poznámka v odôvodnení 181 sa zjavne vzťahuje na túto časť tohto rozhodnutia.
Moreover, as indicated in the opening decision, the Commission acknowledges that this is a measure likely to restrict the opportunities for a creditor who has signed such a contract to obtain payment of his claim through legal proceedings.
Inak, ako sa uvádza v rozhodnutí o začatí konania, Komisia uznáva, že ide o opatrenie, ktoré môže obmedziť možnosti veriteľa, ktorý uzavrel takúto zmluvu, dosiahnuť uspokojenie svojej pohľadávky prostredníctvom žaloby.
The Commission nonetheless has doubts about the durability of this solution, the exception for accepted risk being a rule established by case law, which could always evolve (the overturning of existing case law is all the more likely as the trend in case law is towards extending the scheme of strict liability on the part of the State).
Napriek tomu má však naďalej pochybnosti o trvalosti tohto riešenia, pretože výnimka z dôvodu prijatého rizika je pravidlo stanovené judikatúrou, ktoré by sa mohlo stále vyvíjať (zvrat v judikatúre je možné vylúčiť tým menej, že sa judikatúra vyvíja smerom k rozšíreniu systému zodpovednosti bez zavinenia na strane štátu).
In response to the observations of the French authorities, the Commission would emphasise that the preceding remarks do not lead the Commission entirely to reject the French authorities’ proposal but to emphasise how fragile the resultant legal framework would be.
V odpovedi na pripomienky francúzskych orgánov Komisia zdôrazňuje, že predchádzajúce pripomienky ju nepriviedli k tomu, aby poprela účinok návrhu francúzskych orgánov, ale aby zdôraznila krehkosť právneho rámca, ktorý by z neho vyplynul.
Moreover, the Commission considers the French authorities’ proposal to be inadequate as the State’s guarantee could come into play for any type of liability including, for example, non-contractual liability and criminal liability, which present the same characteristics from this point of view: it is impossible to make it contractually clear in advance to debtors that the State is not liable for La Poste’s debts.
Komisia okrem toho považuje návrh francúzskych orgánov za nedostatočný, pretože štátna záruka by sa mohla vzťahovať na všetky druhy zodpovednosti, predovšetkým vrátane mimozmluvnej zodpovednosti a trestnej zodpovednosti, ktoré z tohto hľadiska majú rovnaké charakteristiky: nie je možné dopredu zmluvne ustanoviť voči dlžníkom, že štát neručí za dlhy podniku La Poste.
In general, La Poste may find itself indebted towards a third party through a variety of judicial mechanisms — a state of affairs that would imply a guarantee on the part of the State in the event of insolvency.
Vo všeobecnosti môže byť La Poste dlžníkom voči tretej osobe na základe rôznych právnych mechanizmov, čo by pri neplnení záväzkov spôsobilo uplatnenie štátnej záruky.
For example, if La Poste were to absorb another structure (another publicly owned establishment), the rights and obligations of that structure would be transferred to it at the same time.
Napríklad ak by La Poste musel pohltiť iný subjekt (inú verejnú inštitúciu), na základe tej istej udalosti by sa naň previedli práva a povinnosti tohto subjektu.
If it were subsequently to meet that structure’s debts towards a third party, no contract or other legal document would have laid down that the State was not required to pay La Poste’s debts towards creditors of the absorbed structure, since no one would have been able to foresee the situation.
Keby následne musel zaplatiť dlhy tohto subjektu voči tretej osobe, žiadnou zmluvou, ani žiadnym právnym dokumentom by sa neustanovilo, že štát neručí za zaplatenie dlhov podniku, pretože nikto by to nemohol ustanoviť.
Thus, through a mechanism (such as merger or absorption) for converting certain public sector structures, La Poste may acquire a number of debts towards third parties, without its being possible contractually to provide for a limitation of the guarantee on the part of the State.
Mechanizmom transformácie (zlúčenie, pohltenie) určitých subjektov v rámci verejného sektora sa podnik La Poste môže stať dlžníkom voči tretím osobám bez toho, aby bolo možné zmluvou stanoviť obmedzenie štátnej záruky.
It is not, therefore, enough to insert such a clause into the ‘contracts’ with the ‘creditors’, as the clause would not cover all eventualities.
Vloženie takejto doložky do „zmlúv“ uzavretých s „veriteľmi“ je teda nedostatočné, pretože nezahŕňa všetky predpoklady.
Such a formulation would be likely to overlook claims by initially unidentifiable third parties.
Takáto formulácia môže spôsobiť, že pohľadávky tretích osôb nebude v prvej chvíli možné identifikovať.
Only a text of general scope applicable in any situation and to any type of third party, indicating that the State is not the guarantor of La Poste, would be enough.
Dostatočný je iba text všeobecného dosahu, v ktorom by sa uviedlo, že štát nie je ručiteľom podniku La Poste, a ktorý by sa vzťahoval na všetky situácie a všetky typy tretích osôb.
Finally, even in a scenario in which the French proposals would make it quite impossible for a creditor of La Poste to hold the State liable for paying its claim (a scenario that the Commission considers not to have been shown to exist), such proposals would not enable it to be clearly established what would happen in the event of La Poste’s becoming insolvent.
Napokon aj za predpokladu, že by francúzske návrhy blokovali akúkoľvek možnosť pre veriteľa podniku La Poste domáhať sa zodpovednosti štátu, aby dosiahol uspokojenie svojej pohľadávky (predpoklad, ktorý podľa Komisie nie je overený), neumožňujú tieto návrhy presne určiť, čo by sa stalo v prípade platobnej neschopnosti podniku La Poste.
Indeed, a creditor of La Poste who had not been able to have his claim met by requesting payment of his individual claim could always hope to obtain payment within the framework of an overall State-financed restructuring of La Poste, as will be shown subsequently in this Decision.
Veriteľ podniku La Poste, ktorý nemohol dosiahnuť uspokojenie svojej pohľadávky prostredníctvom žiadosti o exekučné vymoženie jeho individuálnej pohľadávky, by mohol stále dúfať, že dosiahne úhradu svojej pohľadávky v rámci celkového vyrovnania podniku La Poste financovaného štátom, ako sa neskôr ukáže v tomto rozhodnutí.
Even if he were to fail obtain satisfaction, the creditor could invoke legal effects from the legitimate mistake he made, when the claim arose, that it would always be honoured.
Aj keď veriteľ nedosiahol splnenie svojich požiadaviek, môže sa domáhať právnych účinkov zákonitého omylu, ktorého sa dopustil pri zakladaní pohľadávky na skutočnosti, že táto pohľadávka bude vždy uhradená
Use of the theory of appearance enables what has been demonstrated to be confirmed.
Dôkaz možno potvrdiť s použitím teórie fikcie.
Indeed, even if one were to follow the French authorities’ argument, according to which there is no unlimited guarantee in favour of La Poste because of the latter’s legal form — an argument refuted by the Commission — the factors analysed above legitimately lead creditors to believe that such a guarantee does nonetheless exist.
Aj keby sme sa totiž riadili úvahou francúzskych orgánov, že neexistuje neobmedzená štátna záruka v prospech podniku La Poste z dôvodu jeho právneho postavenia, ktorú Komisia odmieta, analyzované skutočnosti oprávnene vedú veriteľov k domnienke, že takáto záruka predsa len neexistuje.
The theory of appearance amplifies the effect produced by the concordance of a series of indices.
Teória fikcie rozširuje účinok vyvolaný zhodou indícií.
The main relevant indices in relation to the theory of appearance are noted below:
Z hľadiska fikcie sú relevantné tieto hlavné indície: