natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Finally, the interested parties have subordinately suggested that even if the Commission were to conclude that the tax realignment scheme of Article 2(26) of Law 350/2003 provided a specific advantage only of the banks having taken part to the restructurings under Law 218/1990, the advantage would not amount to that preliminarily identified by the Commission. The advantage would in fact only consist in the difference between the realignment tax paid and the distinct tax payable to revaluate single depreciable or non-depreciable assets pursuant to Article 2(25) of Law 350/2003.
Napokon zainteresované strany v druhom rade poznamenali, že aj v prípade, že by Komisia dospela k záveru, že schéma na vyrovnanie dane podľa článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003 poskytla osobitnú výhodu výlučne úverovým inštitúciám, ktoré sa podieľali na reorganizáciách vykonaných podľa zákona č. 218/1990, táto výhoda by sa nerovnala výhode, ktorú predbežne vypočítala Komisia, ale iba rozdielu medzi daňou zaplatenou z dôvodu vyrovnania oddelenej a samostatnej dane, splatnej v prípade precenenia jednotlivého odpisovaného alebo neodpisovaného majetku podľa článku 2 ods. 25 tohto istého zákona č. 350/2003.
Such difference would total a fraction of the tax on the revaluation made and should even be reduced by the tax in excess paid to realign assets that do not give rise to taxable gains if sold (assets the transfer of which gives rise to exempt capital gains).
Tento rozdiel by sa rovnal časti dane týkajúcej sa vykonaného precenenia, a dokonca by sa znížil o sumu dane zaplatenú navyše s cieľom vyrovnať majetok, ktorý netvoril zdaniteľné kapitálové zisky v prípade predaja (majetok, ktorého predajom vznikajú oslobodené kapitálové zisky).
Under the settled case law of the Court [17], to be considered State aid, a measure must fulfil all the criteria set by Article 87(1) of the EC Treaty; that is the measure must be granted by the State or through State resources, provide an advantage selectively favouring certain undertakings or productions without there being a justification deriving from the logic of the tax scheme, distort or threaten to distort competition and affect trade.
Na to, aby sa opatrenie považovalo za štátnu pomoc, musí podľa judikatúry Súdneho dvora [17] spĺňať všetky kritériá stanovené v článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES, teda ho musí poskytovať štát alebo sa poskytuje zo štátnych zdrojov, musí poskytovať výhodu, ktorá selektívnym spôsobom zvýhodňuje určité podniky alebo výrobu určitých druhov tovaru bez toho, aby to bolo odôvodnené logikou daňovej schémy, a nakoniec musí narúšať hospodársku súťaž alebo hroziť jej narušením a ovplyvňovať obchod.
The Commission considers that the scheme in review is clearly financed through State resources as the payment of a nominal substitute tax in lieu of the ordinary company tax on the gains recognised by effect of Article 2(26) of Law 350/2003 amounts to a relief from the company tax that should have been paid, at the expense of the State treasury.
Komisia sa domnieva, že dané opatrenie sa zjavne financuje zo štátnych zdrojov, pretože platba náhradnej nominálnej (zníženej) dane namiesto bežnej dane z príjmu spoločností z kapitálových ziskov daňovo uznaných na základe článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003 zodpovedá úľave na dani spoločností na úkor štátnych zdrojov.
Presence of a selective advantage
Existencia selektívnej výhody
The Italian authorities and the interested parties have observed that, in its prior Decisions 2000/600/EC [18] on the conditional approval of the aid granted by Italy to the public banks Banco di Sicilia and Sicilcassa, and 1999/288/EC [19] on the conditional approval of the aid granted by Italy to Banco di Napoli, the Commission would have examined and approved the partial tax-neutrality scheme of Law 218/1990 because it concluded that the measure did not constitute State aid.
Talianske orgány a zainteresované strany poznamenali, že – v predchádzajúcich rozhodnutiach 2000/600/ES [18] o podmienečnom schválení pomoci, ktorú poskytlo Taliansko sicílskym verejným bankám Banco di Sicilia a Sicilcassa, a 1999/288/ES [19] o podmienečnom schválení pomoci, ktorú Taliansko poskytlo Banco di Napoli – Komisia preskúmala a schválila schému čiastočnej daňovej neutrality ustanovenú zákonom č. 218/1990, pretože dospela k záveru, že toto opatrenie nepredstavuje štátnu pomoc.
For this reason, the scheme in review would also not constitute State aid as it would be the natural outcome of the tax suspension scheme set forth by Law 218/1990.
Z tohto dôvodu by ani skúmaná schéma nemala predstavovať štátnu pomoc, pretože je iba prirodzeným dôsledkom schémy odloženia dane ustanovenej v uvedenom zákone č. 218/1990.
The Commission considers that Article 7(2) of Law 218/1990 provided that the transfers of assets and stocks effected in the context of the banking reorganisations in question were treated as partially tax neutral.
V článku 7 ods. 2 zákona č. 218/1990 sa ustanovuje, že k prevodom aktív a akcií vykonaných v rámci reorganizácií v predmetnom bankovom sektore sa pristupuje ako k čiastočne daňovo neutrálnym.
This implied the partial non-recognition of gains realised from the transfer of the banking branches both for the transferor and the transferee entities, provided that the assets composing the transferred branch take the same tax basis they had in the hands of the transferor (carried-over basis) and the stock received by the transferor takes the same basis of the assets transferred (substituted basis).
To znamená čiastočné daňové neuznanie kapitálových ziskov realizovaných po prevode odvetví bankovej činnosti tak v prípade prevádzajúceho subjektu, ako aj preberajúceho subjektu, pod podmienkou, že majetok, ktorý predstavoval prevádzané odvetvie činnosti, nadobudol rovnakú daňovú hodnotu, akú mal, keď bol vo vlastníctve prevádzajúceho subjektu (prevedená daňová hodnota), a akcie získané od takéhoto preberajúceho subjektu taktiež nadobudli rovnakú daňovú hodnotu ako prevedené aktíva (náhradná daňová hodnota).
Under that regime, since there was no step-up in the tax bases of the assets and stocks exchanged, there was no tax advantage granted to the reorganising parties and the taxation of the gain realised from the transfer was only temporarily deferred for future recognition (such as the sale of the assets by the transferee or the stocks by the transferor).
Vzhľadom na to, že v rámci tejto schémy sa neevidovalo zvýšenie daňovej hodnoty vymenených aktív a akcií, neposkytovala sa daňová výhoda subjektom, ktoré sa podieľali na reorganizáciách, a zdanenie zisku realizovaného pri prevode sa odložilo v očakávaní budúceho daňového uznania (napríklad pri prevode aktív zo strany preberajúceho subjektu alebo akcií zo strany prevádzajúceho subjektu).
As there was no basis step-up both for the transferor and of the transferee, there was no aid resulting from deferring the company-level gain recognition.
Keďže sa neregistrovalo zvýšenie daňového základu v prípade prevádzajúceho ani v prípade preberajúceho subjektu, neexistovalo žiadne opatrenie pomoci vyplývajúce z odloženia daňového uznania zisku na úrovni spoločnosti.
This tax deferral under the regime of Law 218/1990 was indeed consistent with the founding principles of company taxation according to which income taxation is applied to all revenues and gains realised by any company, and the realised gains were not recognised because there was no corresponding stepped-up tax basis for the assets concerned, so that taxation could still take place at a later stage.
Takýto odklad platby dane na základe schémy stanovenej zákonom č. 218/1990 je v skutočnosti v súlade so základnými zásadami zdaňovania spoločností – podľa ktorých sa zdanenie príjmov uplatňuje na všetky výnosy a zisky realizované akoukoľvek spoločnosťou –, ale realizované kapitálové zisky sa daňovo neuznávali, pretože sa neevidovalo zodpovedajúce zvýšenie daňových hodnôt príslušných aktív, a preto sa zdanenie mohlo vykonať neskôr.
In the light of the foregoing, the Commission confirms the initial assessment made in its Decision opening the formal investigation procedure that both (a) the non-recognition of 85 % of the capital gains realised in the transactions governed by Law 218/1990, and (b) the non-recognition of the gains realised in the transactions governed by D.Lgs. 358/1997 are not State aid because the fiscal values of the assets exchanged remained unaltered [20], so that the fiscal gains did not materialise and no tax advantage was in conclusion granted.
Komisia v zmysle uvedených skutočností potvrdzuje počiatočné posúdenie uvedené v rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania, že: a) daňové neuznanie 85 % kapitálových ziskov dosiahnutých na základe operácií upravených zákonom č. 218/1990 a b) daňové neuznanie kapitálových ziskov dosiahnutých na základe operácií upravených v legislatívnom dekréte č. 358/1997 nepredstavujú štátnu pomoc, pretože daňové hodnoty vymenených aktív zostali nezmenené [20], a tak sa daňové kapitálové zisky nezhmotnili a tak sa neposkytla žiadna výhoda.
As the realised gains were frozen, the relative earnings could not be distributed, nor could the correspondingly increased value of the assets be depreciated, amortised or otherwise deducted from the taxable income of the companies resulting from such transactions.
Keďže dosiahnuté kapitálové zisky boli zmrazené, príslušné zisky sa nemohli rozdeliť a hodnota majetku zvýšená zodpovedajúcim spôsobom sa nemohla odpísať, znehodnotiť ani iným spôsobom odpočítať od zdaniteľného príjmu spoločnosti.
The Commission therefore concludes that the tax neutrality was justified by the inherent logic of the tax system and does not constitute State aid.
Komisia preto dospela k záveru, že odklad dane spojený s uplatnenou daňovou neutralitou je oprávnený na základe logiky daňového systému a nepredstavuje štátnu pomoc.
By contrast, the tax realignment scheme foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 gave right to basis step-up, for which the ordinary company tax would have been paid, should a special substitute tax payable like the one in review not have been available.
Naopak, na základe schémy na vyrovnanie daní ustanovenej v článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003 sa udeľovalo právo zvýšiť daňovú hodnotu, z ktorej by sa zaplatila bežná daň z príjmu právnických osôb, ak by nebola k dispozícii osobitná náhradná daň, akou je skúmaná daň.
The Commission understands that to facilitate the taxation of capital gains, the national legislator may apply a substitute tax at a more convenient rate than the ordinary tax.
Komisia sa domnieva, že s cieľom uľahčiť zdaňovanie kapitálových ziskov národný zákonodarca môže uplatniť náhradnú daň s výhodnejšou sadzbou v porovnaní s bežnou sadzbou.
Since the tax on disposition is generally paid up front but the tax benefits of the stepped-up basis in the assets being transferred arise over time through their periodic depreciation or at the time of disposition of the assets, ordinary taxation of such gains would generally lead to an increase in the net aggregate tax of the transferor-company and the transferee-company.
Keďže sa daň z predaja zvyčajne platí ihneď, ale daňové výhody zvýšenia zdaniteľného základu prevedeného majetku sa prejavia iba časom – prostredníctvom odpočtu ich pravidelného odpisovania alebo pri predaji tohto majetku –, bežné zdaňovanie takýchto ziskov by vo všeobecnosti viedlo k zvýšeniu celkovej čistej dane prevádzajúcej i preberajúcej spoločnosti.
Thus, a lower substitute tax on the gains realised from company reorganisations could be justified in principle as a technical measure to facilitate capital gain recognition.
Náhradná daň – s nižšou sadzbou v porovnaní s bežnou sadzbou na kapitálové zisky dosiahnuté pri reorganizácii spoločností – by sa preto mohla v zásade odôvodniť ako technické opatrenie určené na uľahčenie daňového uznania kapitálových ziskov.
Such a favourable tax realignment may however only be justified if it is objectively open to all similar recognitions of capital gains, such as those resulting from other reorganisations not covered by Law 218/1990 including those relating to other banks.
Podobné preferenčné vyrovnanie dane sa však môže oprávniť iba v prípade, že sa objektívne uplatňuje za rovnakých podmienok na všetky porovnateľné daňové uznania kapitálových ziskov, ako sú tie, ktoré sú výsledkom iných reorganizácií neupravených zákonom č. 218/1990 vrátane reorganizácií týkajúcich sa iných úverových inštitúcií.
The Commission considers that the realignments provided for by Laws 342/2000 and 448/2001 allowed the undertakings concerned with the reorganisations governed by both Law 218/1990 and Legislative Decree 358/1997 to recognise the historical gains realised by payment of a substitute tax set at the same level for all the undertakings concerned.
Komisia sa domnieva, že vyrovnania ustanovené v zákonoch č. 342/2000 a č. 448/2001 umožnili spoločnostiam dotknutým reorganizáciami upravenými zákonom č. 218/1990 a legislatívnym dekrétom č. 358/1997 daňovo uznať dosiahnuté historické kapitálové zisky prostredníctvom zaplatenia náhradnej dane jednotnej pre všetky príslušné spoločnosti.
The Commission therefore concludes that the possibility to realign was a general tax measure and the reduced substitute tax as opposed to the ordinary company tax applicable at the time did not provide any competitive advantage to the companies in question because it was applied under identical conditions to all undertakings choosing to recognise the historical gains realised but temporarily non-recognised under the relevant provisions of Law 218/1990 or Legislative Decree 358/1997.
Komisia preto konštatuje, že takéto vyrovnania predstavovali všeobecné daňové opatrenia a že náhradná daň uplatnená v nižšej forme – v porovnaní s bežnou daňou z príjmu spoločností uplatňovanou v tom čase – neposkytovala príslušným spoločnostiam žiadnu konkurenčnú výhodu, pretože sa uplatňovala za rovnakých podmienok na všetky podniky, ktoré sa rozhodli daňovo uznať dosiahnuté historické kapitálové zisky, ale dočasne daňovo neuznané na základe príslušných ustanovení zákona č. 218/1990 alebo legislatívneho dekrétu č. 358/1997.
The Commission therefore concludes that such realignments are general measures justified by the logic of the tax system and do not constitute State aid.
Komisia preto konštatuje, že takéto vyrovnania predstavujú všeobecné daňové opatrenia odôvodnené logikou daňového systému a nepredstavujú štátnu pomoc.
By contrast the Commission considers that the tax realignment foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 was not a general measure because it was only applicable to the capital gains derived by certain banks from the reorganisations effected under Law 218/1990.
Naopak, Komisia sa domnieva, že vyrovnanie dane ustanovené v článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003 nepredstavuje všeobecné opatrenie, pretože sa uplatňovalo výlučne na kapitálové zisky dosiahnuté niektorými úverovými inštitúciami pri reorganizáciách vykonaných na základe zákona č. 218/1990.
The Commission considers in particular that the tax scheme in review provided an advantage represented by the difference between the tax effectively paid to realign the value of the assets and the tax which would have been normally paid if the same realignment would have been made in the absence of the same Article 2(26) of Law 350/2003.
Komisia sa predovšetkým domnieva, že skúmaná daňová schéma poskytla výhodu rovnajúcu sa rozdielu medzi daňou skutočne zaplatenou na vyrovnanie hodnoty majetku a bežnou daňou, ktorá by sa zaplatila, ak by sa rovnaké vyrovnanie vykonalo bez existencie ustanovení článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003.
The effective tax rate applicable in 2004 on such gains would have been 37,25 % (including 33 % company tax and 4,25 % local business tax), while the substitute tax effectively paid was 9 % (excluding the allowance for deferred payments).
Skutočná sadzba dane uplatňovaná v roku 2004 na takéto zisky by bola 37,25 % (tvorená daňou z príjmu spoločností vo výške 33 % a miestnou daňou na výrobné činnosti vo výške 4,25 %), pričom skutočne zaplatená náhradná daň bola vo výške 9 % (bez zahrnutia odpočtu v dôsledku odkladu platieb dane).
The Commission further considers that, under Law 350/2003, the substitute tax was payable in three instalments (50 % in 2004, 25 % in 2005 and 25 % in 2006) without interests, while the tax which would ordinarily have been applied in the absence of Article 2(26) of Law 350/2003 would have been payable in 2004.
Komisia okrem toho zohľadňuje skutočnosť, že v zmysle zákona č. 350/2003 sa náhradná daň platila v troch splátkach (50 % v roku 2004, 25 % v roku 2005 a 25 % v roku 2006) bez úrokov, pričom bežná daň, ktorá by sa uplatňovala bez existencie ustanovení článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003, by bola v roku 2004 splatná v plnej výške.
The Commission therefore notes that the grant equivalent value of the tax effectively paid by the nine beneficiaries of the scheme in review was EUR 185505996, while the tax ordinarily payable would have been EUR 771991022 (37,25 % of the realised gain totalling over EUR 2059 millions).
Komisia preto konštatuje, že hodnota dane skutočne zaplatenej deviatimi príjemcami skúmanej schémy, prevedená do ekvivalentu grantu pomoci, predstavuje 185505996 EUR, pričom bežná daň by bola vo výške 771991022 EUR (37,25 % z realizovaného zisku vo výške viac ako 2059 miliónov EUR).
As a result, the difference between the tax ordinarily payable and the tax paid amounts to EUR 586485026.
Rozdiel medzi bežnou daňou a skutočne zaplatenou daňou je teda 586485026 EUR.
The Commission considers that the above advantage was effectively limited to the sole banks concerned with the transactions governed by Law 218/1990, while other banks and other companies concerned with equivalent transactions governed by D.Lgs. 358/1997 could not benefit from the same tax realignment scheme and its favourable conditions.
Komisia sa domnieva, že uvedená výhoda bola skutočne obmedzená výlučne na úverové inštitúcie dotknuté operáciami upravenými zákonom č. 218/1990, pričom ostatné úverové inštitúcie a iné spoločnosti dotknuté podobnými reorganizačnými operáciami vykonanými podľa legislatívneho dekrétu č. 358/1997 nemohli čerpať výhody z rovnakej schémy na vyrovnanie dane a priaznivejších podmienok, ktoré táto schéma poskytovala.
The Italian authorities and the interested parties have observed that none of the nine beneficiaries of the scheme would have ever accepted to realign the value of their assets had they known that they would have been subject to the ordinary company tax on the gains so recognised.
Talianske orgány a zainteresované strany uviedli, že žiadny z deviatich príjemcov schémy by nebol ochotný vyrovnať hodnotu vlastného majetku, ak by pritom musel zaplatiť bežnú daň z príjmu spoločností z daňovo uznaných kapitálových ziskov.
Furthermore, as explained by the Italian authorities, the other companies not concerned by the reorganisations effected under Law 218/1990 would have benefited from the implicit tax realignment scheme of Article 2(25) of Law 350/2003 at the substantively equivalent conditions generally set by Article 17 of Law 342/2000.
Okrem toho, podľa vysvetlení poskytnutých talianskymi orgánmi, ostatné spoločnosti, ktoré nepodliehali reorganizáciám vykonaným podľa zákona č. 218/1990, by získali výhody z implicitnej schémy na vyrovnanie dane stanovenej v článku 2 ods. 25 zákona č. 350/2003 za všeobecných, v podstate rovnakých podmienok stanovených v článku 17 zákona č. 342/2000.
For the Italian authorities and the interested parties, to rightly compute the advantage in question, account should be taken of the taxes paid at the time of the initial contributions at a global tax rate of over 40 %.
Talianske orgány a zainteresované strany zastávajú názor, že pre správny výpočet uvedenej výhody sa musia zohľadniť dane zaplatené v čase pôvodných prevodov, a to v čase platnosti zákona č. 218/1990, pri celkovej sadzbe viac ako 40 %.
The combined effective taxation on the capital gains in question in 1990 and 2004 would have largely exceeded the general rate for realignments applied in 2000 and therefore there would be no advantage.
Celkové skutočné zdanenie príslušných kapitálových ziskov v roku 1990 a v roku 2004 by viedlo k podstatne vyššej všeobecnej sadzbe pre vyrovnania uplatňovanej v roku 2000 a v dôsledku toho by neviedlo k žiadnej výhode.
The Commission maintains however that the scheme provided for by Article 2(25) of Law 350/2003 was not a tax realignment of values misaligned following tax neutral reorganisations but rather a tax revaluation scheme which permitted to realise the hidden gains deriving from the adjustment of the tax value of the assets held by the beneficiary companies to their current value.
Komisia však zdôrazňuje, že schéma uvedená v článku 2 ods. 25 zákona č. 350/2003 nepredstavuje daňové vyrovnanie nevyrovnaných hodnôt vyplývajúcich z daňovo neutrálnych reorganizácií, ale skôr schému na daňové precenenie, ktorá umožnila dosiahnutie skrytých kapitálových ziskov vyplývajúcich z úpravy daňovej hodnoty majetku prijímajúcich spoločností na aktuálnu hodnotu majetku.
The Commission considers that the two schemes a not comparable, nor was the tax revaluation scheme of Article 2(25) of Law 350/2003 equivalent to the tax realignment provided for by Article 2(26) of Law 350/2003, considering the difference between the statutory substitute tax rates foreseen by the two schemes.
Komisia sa domnieva, že tieto dve schémy nie sú porovnateľné, a okrem toho zastáva názor, že schéma na daňové precenenie podľa článku 2 ods. 25 zákona č. 350/2003 nie je rovnocenná so schémou na vyrovnanie dane na základe článku 2 ods. 26 toho istého zákona vzhľadom na rozdiel v zákonných sadzbách náhradnej dane stanovených na základe týchto dvoch schém.
The Commission therefore concludes that the companies having realigned the tax bases of their assets pursuant to Article 2(26) of Law 350/2003 benefited from a specific tax advantage consisting in the difference between the ordinary tax rate on the gains recognised and the special substitute tax on the same gains.
Komisia preto konštatuje, že spoločnosti, ktoré vyrovnali daňové hodnoty svojho majetku v zmysle článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003, získali osobitnú výhodu spočívajúcu v rozdiele medzi sadzbou bežnej dane na uznané zisky a osobitnou náhradnou daňou na tie isté zisky.
The interested parties have objected that the lower substitute tax rate used by Article 2(26) of Law 350/2003 was not selective because it was justified by the legal and factual specificities of the taxation of the capital gains resulting from the reorganisations effected under Law 218/1990.
Zainteresované strany namietali, že nižšia sadzba náhradnej dane v porovnaní s bežnou sadzbou, stanovená v článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003, nebola selektívna, pretože bola odôvodnená na základe osobitných právnych a faktických prvkov zdaňovania kapitálových ziskov vyplývajúcich z reorganizácií vykonaných na základe zákona č. 218/1990.
Furthermore, they argued that Italy would not have been entitled to recognise these gains as taxable after so many years under the same conditions applicable to the capital gains resulting from other company reorganisations.
Zainteresované strany okrem iného tvrdili, že Taliansko by po uplynutí toľkých rokov nemohlo zdaniť takéto kapitálové zisky ako zisky vyplývajúce z iných reorganizácií spoločností.
Since the two situations were indeed comparable they should have been treated alike when the legislator in 2003 provided for the fiscal recognition of the suspended gains.
Keďže sú tieto dve situácie v skutočnosti porovnateľné, zákonodarca mal pri ustanovení daňového uznania nevyrovnaných kapitálových ziskov v roku 2003 uplatniť rovnakú úpravu.