natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As to the uniqueness of the banking reorganisations, Italy maintains that the measure only concerned certain banking reorganisations carried out between 22 August 1990 and 31 December 1995, mainly aimed at privatising the public banking sector in Italy.
Pokiaľ ide o jedinečný charakter reorganizácií bankového sektora, talianske orgány potvrdzujú, že opatrenie sa vzťahovalo výlučne na niektoré reorganizačné operácie úverových inštitúcií vykonané v období od 22. augusta 1990 do 31. decembra 1995, ktorých základným cieľom bola privatizácia sektora verejných úverových inštitúcií v Taliansku.
The joint stock company form was considered the most optimal business form for Italian public banks to ensure the formation of private banking groups in Italy and promoting a level playing field with other banks in the common market.
Za najvhodnejšiu právnu formu, ktorú mali nadobudnúť verejné úverové inštitúcie v Taliansku, sa považovala akciová spoločnosť, pretože je schopná zaručiť vznik súkromných bankových skupín v krajine a podporiť rovnosť podmienok s ostatnými bankami na spoločnom trhu.
Under Law 218/1990, the stocks of the former-public banks following their reorganisations were either attributed directly to State holding companies where the public ownership was predominant or to newly created banking or pre-existing private (banking) foundations where public ownership was spread among different local governments.
Podľa zákona č. 218/1990 sa akcie predchádzajúcich verejných úverových inštitúcií po ich reorganizácii priamo pripísali spoločnosti, v ktorej prevládalo alebo nie verejné vlastníctvo, alebo novovzniknutým bankovým ústavom, alebo existujúcim súkromným bankovým ústavom, v ktorých bolo verejné vlastníctvo rozdelené medzi rôzne miestne samosprávy.
Both the State and the foundation holdings were entrusted to temporarily manage and progressively sell the stocks of the newly created companies on the market to allow the consolidation of the banking sector and formation of banking groups in Italy.
Dočasným riadením a postupným predajom akcií takýchto novovytvorených spoločností na trhu bol poverený štát, ako aj ústavy s cieľom umožniť konsolidáciu bankového sektora a vznik bankových skupín v Taliansku.
As to the special nature of the tax neutral regime for such banking reorganisations, this was justified by the fact that at that time there was no general scheme to ensure neutrality of company reorganisations and contributions of business branches.
Osobitný charakter schémy daňovej neutrality pre tieto bankové reorganizácie odôvodnila skutočnosť, že v tom čase neexistovala všeobecná schéma, ktorá zaručovala neutralitu reorganizácií spoločností a prevodov oblastí činnosti.
The legislator intended to facilitate the privatisation of certain publicly-held banks by way of their restructuring and change of their business form into stock companies privately held, while avoiding to provide unnecessary advantages to such banks.
Taliansky zákonodarca mal v úmysle uľahčiť privatizáciu niektorých verejných úverových inštitúcií ich reštrukturalizáciou a zmenou ich právnej formy na akciovú spoločnosť podľa súkromného práva, pričom sa zároveň snažil vyhnúť prisúdeniu neprimeraných výhod týmto inštitúciám.
To prevent competition distortions vis-à-vis other private banks, the Italian legislator provided for (a) partial tax neutrality for both the transferor and the transferee entities (15 % of the realised gain was fiscally recognised and taxed at the ordinary rate of 52,2 % at the time), (b) the provision of special tax-suspended reserves for unrecognised gains, and (c) the opening of the same partial tax-neutrality regime to the reorganisations of non-public banks to ensure an equal tax treatment of company reorganisations to which both the public and private banks were permitted to participate.
Zákonodarca s cieľom zabrániť narušeniam hospodárskej súťaže voči ostatným súkromným úverovým inštitúciám ustanovil: a) čiastočnú daňovú neutralitu pre prevádzajúci i preberajúci subjekt (15 % dosiahnutých kapitálových ziskov bolo daňovo uznaných a zdanených bežnou sadzbou dane, ktorá v tom čase predstavovala 52,2 %); b) zaúčtovanie daňovo neuznaných kapitálových ziskov do osobitnej rezervy pri odklade dane a c) rozšírenie rovnakej schémy čiastočnej daňovej neutrality na reorganizácie iných ako verejných úverových inštitúcií, aby sa zaručila rovnosť pri zdaňovaní reorganizácií spoločností, ktorá sa vzťahovala na verejné i súkromné úverové inštitúcie.
The Italian authorities consider that the Commission’s conclusions that the tax neutrality regimes, provided by both Law 218/1990 and D.Lgs. 358/1999 were not State aid because they are justified by the logic of the tax system are correct (point (30) of the Decision opening the formal investigation procedure).
Talianske orgány súhlasia so závermi Komisie, podľa ktorých schémy daňovej neutrality ustanovené v zákone č. 218/1990 a legislatívnom dekréte č. 358/1999 nepredstavujú štátnu pomoc, pretože sú odôvodnené logikou daňového systému (bod 30 rozhodnutia o začatí konania vo veci formálneho zisťovania).
Italy further considers that if such conclusions are correct, the tax realignment regime of Article 2(26) of Law 350/2003 should also be considered as not being State aid as this was the necessary completion of the partial tax-neutrality regime provided by Article 7(2) of Law 218/1990 and in view of the special nature of such banking reorganisations.
Talianske orgány sa však domnievajú, že v prípade správnosti týchto záverov nemožno za štátnu pomoc považovať ani schému na vyrovnanie dane ustanovenú v článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003, pretože predstavuje potrebné doplnenie schémy čiastočnej daňovej neutrality ustanovenej v článku 7 ods. 2 zákona č. 218/1990 a pretože sa musí zohľadniť osobitný charakter uvedených reorganizácií bankového sektora.
Italy stresses that the sole gains that could be realigned were the remainder of the historical gains resulting from the original reorganisations carried out between 22 August 1990 and 31 December 1995, following the taxable recognition of 15 % of the gains.
Taliansko zdôrazňuje, že jediné kapitálové zisky, ktoré sa mohli vyrovnať, boli historické kapitálové zisky – pochádzajúce z pôvodných reorganizácií (vykonaných v období od 22. augusta 1990 do 31. decembra 1995) –, ktoré zostali po daňovom uznaní a zdanení sadzbou dane vo výške 15 % kapitálových ziskov.
For such gains, which are not new but have been realised in such prior years, the application of a reduced substitute tax would be fully justified by the specific nature of the revenues in question, and more particularly by the special nature of the banking reorganisations under Law 218/2000 for which a tax of 52,2 % on 15 % of the realised gains was paid.
Uplatnenie zníženej náhradnej dane je v plnom rozsahu odôvodnené osobitným charakterom takýchto kapitálových ziskov, ktoré nie sú ziskami účtovného obdobia, ale ziskami dosiahnutými v predchádzajúcich rokoch, a najmä osobitným charakterom reorganizácií bankového sektora upravených zákonom č. 218/2000, pri ktorých bola zaplatená daň vo výške 52,2 % z 15 % dosiahnutých kapitálových ziskov.
If one averages the 52,2 % tax rate applied with the 9 % and 12 % substitute taxes foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 on the remaining 85 % of the gain the comprehensive rate applied would have ranged between 15,48 % and 17,85 %. For Italy, such rates would be effectively comparable to the rates of 15 % and 19 % applicable under the implicit realignment scheme provided by Law 350/2003, respectively for depreciable and non-depreciable assets of all companies.
Spriemerovaním uplatňovanej sadzby dane vo výške 52,2 % a sadzieb náhradných daní stanovených v článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003 vo výške 9 % a 12 % na zostávajúcich 85 % kapitálových ziskov by bola celková uplatňovaná sadzba v rozmedzí 15,48 % a 17,85 %: tieto sadzby sú podľa talianskych orgánov skutočne porovnateľné so sadzbami vo výške 15 % a 19 % uplatňovanými na základe implicitnej schémy na vyrovnanie daní ustanovenej v zákone č. 350/2003 v prípade odpisovaného a neodpisovaného majetku všetkých spoločností.
Furthermore, Italy considers that the realignment scheme of Article 2(26) of Law 350/2003 was less flexible as it provided to opt for the realignment of all the remaining gains resulting from the historic reorganisation, while the implicit realignment scheme of Article 2(25) provided for the possibility to realign the single assets registering an inherent gain.
Talianske orgány okrem toho tvrdia, že schéma na vyrovnanie dane podľa článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003 bola menej flexibilná, pretože sa v nej povinne ustanovuje vyrovnanie všetkých zostávajúcich kapitálových ziskov pochádzajúcich z pôvodnej reorganizácie, pričom implicitná schéma na vyrovnanie dane podľa článku 2 ods. 25 tohto istého zákona stanovuje možnosť vyrovnať hodnotu jednotlivého majetku, pri ktorom sa zaznamenala vyššia reálna hodnota.
For Italy, this flexibility would be highly valuable for the beneficiary companies as these could have opted to realign the sole assets being depreciable and not those whose sale gave rise to non-exempt gains.
Podľa talianskych orgánov by podobná flexibilita bola obzvlášť výhodná pre prijímajúce spoločnosti, pretože by si mohli vybrať vyrovnanie iba v prípade opísateľného majetku, a nie majetku, ktorého predaj by priniesol zisky, ktoré sú v každom prípade oslobodené od dane.
For example, the sale of qualified shareholdings under the participation exemption scheme is 95 % exempt as of 1 January 2004 and therefore it would not be convenient for a company to pay the tax to recognise gains relative to assets which would in any event be almost fully tax exempt.
Napríklad na základe uvedenej schémy oslobodenia majetkových účastí, platnej od 1. januára 2004, je predaj kvalifikovaných majetkových účastí oslobodený od dane na 95 %, a preto sa spoločnostiam neoplatí zaplatiť daň za uznanie ziskov týkajúcich sa majetku, ktoré by boli v každom prípade takmer v plnej výške oslobodené od dane.
This is not an anodyne difference, for Italy, as many of the assets historically contributed to the newly formed banking companies in the '90s consisted of company participations being exempt following the above-described 2003 tax reform.
Podľa talianskych orgánov nie je rozdiel určite zanedbateľný, pretože veľké množstvo aktív historicky prevedených v 90. rokoch na novovytvorené úverové inštitúcie predstavovalo kvalifikované majetkové účasti spoločností, a teda takmer úplne oslobodené od dane na základe už uvedenej daňovej reformy z roku 2003.
Finally, Italy considers that even if the Commission should conclude that the tax rate paid under Article 2(26) of Law 350/2003 was more favourable than the one which would have been paid under the ‘general’ realignment scheme under Article 2(25) of the same Law, the concrete difference would be minimal and should be considered as de minimis aid.
Napokon talianske orgány tvrdia, že aj v prípade, že Komisia dospeje k záveru, že sadzba dane platenej na základe článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003 bola výhodnejšia ako sadzba dane uplatniteľná na základe „všeobecnej“ schémy na vyrovnanie dane ustanovenej v článku 2 ods. 25 tohto istého zákona, skutočný rozdiel by bol minimálny, a preto by sa mala považovať za pomoc „de minimis“.
358/1997 and the Merger Directive.
Tvrdili, že išlo o technické daňové opatrenie určené pre osobitnú situáciu, a to vyriešiť problém spojený s nevyrovnaním určitých neuznaných daňových hodnôt týkajúcich sa majetku vymeneného v čase, keď sa uskutočnili niektoré reorganizácie spoločností v bankovom sektore toto opatrenie by okrem toho neprinieslo žiadnu výhodu príslušným bankovým skupinám, pretože by v skutočnosti viedlo k dodatočným nákladom, ktoré nemuseli bežne znášať ostatné spoločnosti, ktoré sa podieľali na porovnateľných reorganizáciách v rámci všeobecnej schémy daňovej neutrality ustanovenej v legislatívnom dekréte č. 358/1997 a smernici o zlúčeniach spoločností.
The interested parties in essence claim that the scheme in review is not selective because it is justified by the specificities of the banking sector and more particularly by the specificities of the banking restructurings in Italy.
Zainteresované strany v podstate tvrdia, že skúmaná schéma nie je selektívna vzhľadom na to, že ju opodstatňujú osobitné charakteristiky bankového sektora, a najmä osobitné charakteristiky príslušných reorganizácií úverových inštitúcií.
The Commission would have already considered the partial tax-neutrality scheme foreseen by Law 218/1990 as compatible with the common market in its prior practice, such as, for example, its Decision 2002/581/EC of 11 December 2001 on the tax measures for banks and banking foundations implemented by Italy [14], which further refers to its Notice opening the formal investigation procedure on the aid granted by Italy to Banco di Napoli [15].
Podľa zainteresovaných strán Komisia v niektorých svojich predchádzajúcich rozhodnutiach už považovala schému čiastočnej daňovej neutrality ustanovenú v zákone č. 218/1990 za zlučiteľnú so spoločným trhom, napríklad v rozhodnutí 2002/581/ES z 11. decembra 2001 o štátnej pomoci, ktorú Taliansko poskytlo v prospech bánk [14], ktoré sa odvoláva na oznámenie Komisie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania v súvislosti s pomocou, ktorú Taliansko poskytlo v prospech Banco di Napoli [15].
The interested parties also claim that there would be no specific advantage in favour of the restructured banks, should one compare the substitute tax paid to realign their gains and the tax payable by other companies having undergone similar tax-neutral reorganisations.
Zainteresované strany okrem toho tvrdia, že úverové inštitúcie podliehajúce príslušným reorganizáciám nemali žiadnu osobitnú výhodu, ak by sa porovnala náhradná daň zaplatená príslušnými bankami za daňové uznanie ich kapitálových ziskov a daň, ktorú zaplatili iné spoločnosti, ktoré podliehali podobným reorganizáciám pri schéme daňovej neutrality.
The different tax rates applied in 2003 to the restructured banks as opposed to other companies can be explained by the different tax regimes for the two sets of restructurings. The parties observed that while the unrecognised gains resulting from the D.Lgs.
Rozdielne daňové sadzby v porovnaní s daňovými sadzbami stanovenými pre iné spoločnosti, uplatňované v roku 2003 na banky v reorganizácii, možno vysvetliť rôznymi daňovými schémami platnými pre tieto dve skupiny reorganizácií.
358/1997 restructurings were ‘freely distributable gains’ in that such gains could be distributed to shareholders without further company taxation, the gains realised under Law 218/1990 were ‘suspended’ for both the transferee and the transferor companies until such gains would have been distributed to respective shareholders.
Zainteresované strany pripomínajú, že kým daňovo neuznané kapitálové zisky dosiahnuté pri reorganizáciách vykonaných podľa legislatívneho dekrétu č. 358/1997 boli „voľne rozdeliteľné kapitálové zisky“, pretože sa mohli rozdeliť medzi akcionárov bez dodatočného zdanenia na úrovni spoločnosti, kapitálové zisky dosiahnuté na základe zákona č. 218/1990 predstavovali, naopak, „nevysporiadané kapitálové zisky“ pre preberajúci subjekt, ako aj prevádzajúci subjekt, ale len dovtedy, kým sa rozdelili medzi príslušných akcionárov.
The different tax regimes of the realised gains resulting from the two situations would have been interpretatively confirmed by the Risoluzione No 82/2000 of the Italian Ministry of Finance [16], whereby the tax administration would have recognised that the difference between the fair market value of a contributed branch and its tax basis did not give rise to a taxable gain, under the contribution in tax neutrality regime, provided that the tax bases of both the transferor and the transferee were not stepped up to the fair value.
Odlišnosť rozdielnych daňových systémov uplatňovaných na dosiahnuté kapitálové zisky vyplývajúce z dvoch rozdielnych situácií by – podľa zainteresovaných strán – potvrdil výklad obsiahnutý v rozhodnutí talianskeho ministerstva financií č. 82/2000 [16], na základe ktorého daňová správa uznala, že rozdiel medzi reálnou trhovou hodnotou prevedeného odvetvia činnosti a jeho daňovou hodnotou nevedie k vzniku zdaniteľného kapitálového zisku v rámci prevodu pri schéme daňovej neutrality za predpokladu, že daňové hodnoty sa nevyrovnajú na trhovú hodnotu ani na úrovni prevádzajúceho subjektu, ani na úrovni preberajúceho subjektu.
The Risoluzione would have further stated in fine that the difference realised from the transfer of the branch had a mere accounting relevance until the assets included in the branch are effectively sold and thus the ‘suspended gain’ was distributable to shareholders without any company tax.
V rozhodnutí sa okrem toho dospelo k záveru, že rozdiel realizovaný prevodom odvetvia činnosti má iba čisto účtovný význam, pokiaľ sa majetok príslušného odvetvia skutočne nepredá, a tak sa „nevysporiadaný kapitálový zisk“ môže rozdeliť medzi akcionárov bez daňovej povinnosti na úrovni spoločnosti.
On the other hand, the accounting difference resulting from a partial tax-neutral contribution following the bank restructurings in question is, pursuant to Article 7(2) of Law 218/1990, expressly taxed not only if the assets are sold but also if the gain is distributed.
Na druhej strane v článku 7 ods. 2 zákona č. 218/1990 sa výslovne ustanovuje, že rozdiel v účtovnej hodnote spôsobený prevodom pri schéme čiastočnej daňovej neutrality po reštrukturalizáciách predmetných úverových inštitúcií sa zdaňuje nielen v prípade, že sa majetok predá, ale aj vtedy, keď sa kapitálový zisk rozdelí medzi akcionárov.
According to the comments received from interested parties, the fact that the tax rates set under Laws 342/2000 and 448/2001 for gain realignments in 2000 and 2001 were the same for banks and other company restructurings while in 2003 the tax rates were apparently more advantageous for the banks can be explained by the change introduced by the Italian company tax reform enacted in 2003 with the replacement of the tax imputation system with the 95 %-exemption system to avoid double economic taxation of dividends.
Podľa pripomienok zainteresovaných strán skutočnosť, že daňové sadzby stanovené na základe zákonov č. 342/2000 a č. 448/2001 pre vyrovnania dane v roku 2000 a 2001 boli rovnaké pre reorganizácie úverových inštitúcií, ako aj pre reorganizácie iných spoločností, pričom sadzby pre vyrovnanie dane v roku 2003 boli zjavne výhodnejšie pre banky, možno vysvetliť zmenami zavedenými reformou daní z príjmu spoločností z roku 2003, ktorou sa nahradil systém pripisovania daňovej úľavy metódou oslobodenia až na 95 %, aby sa zabránilo dvojitému zdaneniu dividend.
According to the comments received from interested parties, the restructured companies (unlike the restructured banks) could have distributed their historical gains without payment of any company tax. Under the imputation system applicable until 31 December 2003, however, the relative dividends would have been taxable at the level of the beneficiary-shareholder.
Podľa zainteresovaných strán mohli spoločnosti podliehajúce reorganizáciám na rozdiel od úverových inštitúcií podliehajúcich reorganizáciám rozdeliť svoje historické kapitálové zisky bez toho, aby museli zaplatiť daň z príjmu spoločností, príslušné dividendy – podľa systému pripisovania uplatňovaného do 31. decembra 2003 – by však podliehali dani na úrovní príjemcu-akcionára.
In case a substitute company tax was imposed to recognise such gains (like in the case of the tax realignment schemes of 2000 and 2001), the tax paid would have been credited against the tax payable by the shareholder upon receipt of the dividend.
V prípade, keď by sa zaviedla náhradná daň z príjmu spoločností na účely daňového uznania takýchto kapitálových ziskov (ako sa vykonalo v prípade schém na vyrovnanie dane v roku 2000 a 2001), zaplatená daň by sa pripísala ako daňová úľava vo výške zaplatenej akcionárom pri rozdelení dividend.
Thus, under the old imputation system, the shareholder-level tax would have in any event absorbed the company tax possibly paid and therefore would have equalised the tax treatment of any realignment schemes. This would have justified the same substitute tax rate applicable to both restructured banks and other reorganised companies at that time.
V rámci predchádzajúceho systému pripisovania by teda daň na úrovni akcionára v každom prípade obsahovala daň z príjmu právnických osôb skutočne zaplatenú vopred a v dôsledku toho by sa vyrovnala daňová úprava akejkoľvek schémy na vyrovnanie dane: to by zároveň odôvodnilo uplatňovanie rovnakej sadzby náhradnej dane na úverové inštitúcie v reorganizácii, ako aj na ostatné spoločnosti v reorganizácii v tom čase.
The situation would have substantively changed after 31 December 2003 with the 95 %-dividend exemption system applicable to gains being further distributed as dividends.
Situácia by sa výrazne zmenila po 31. decembri 2003 zavedením schémy na oslobodenie 95 % dividend uplatňovanej na nevysporiadané kapitálové zisky z reorganizácií a následne rozdelené vo forme dividend.
As of 2004, the tax on the gains realised from company reorganisations and further distributed as dividends would have been only applicable on 5 % of the gain distributed as dividend, with the latter being the only tax applicable (in the absence of any substitute tax), while the ordinary company tax rate would have applied to the gains of the reorganised banks in case distributed (also in the absence of any substitute tax).
Od roku 2004 by sa daň z kapitálových ziskov dosiahnutých na základe reorganizácií iných spoločností ako príslušných bánk, následne rozdelených vo forme dividend, uplatňovala iba na 5 % kapitálových ziskov rozdelených ako dividendy a predstavovala by iba jedinú splatnú daň (v prípade neuplatnenia žiadnej náhradnej dane), pričom by sa na kapitálové zisky realizované bankami v reorganizácii uplatnila – ak by sa tieto zisky rozdelili – bežná daň z príjmu spoločností (v prípade neuplatnenia náhradnej dane).
To correct this difference of treatment, the legislator would have provided the nominal substitute tax rate set forth by Article 2(26) of Law 350/2003 to recognise the gains suspended with sole respect of the reorganised banks in question, while excluding the gains suspended under D.Lgs. 358/1997 because they were less severely taxed upon distribution (95 % excluded from taxation at the level of the recipient).
Na účely odstránenia tejto nerovnosti úpravy taliansky zákonodarca zaviedol náhradnú daň s nominálnou (nižšou) sadzbou ustanovenou v článku 2 ods. 26 zákona č. 350/2003, tak aby sa daňovo uznali nevysporiadané kapitálové zisky iba v prípade príslušných bánk v reorganizácii s vylúčením nevysporiadaných kapitálových ziskov na základe legislatívneho dekrétu č. 358/1997, pretože v ich prípade, ak sa rozdelili ako dividendy, bola v každom prípade sadzba dane nižšia (oslobodenie príjemcu v prípade 95 % dividend).
In sum, according to interested parties, the 2003 tax realignment scheme did not provide an advantage to the restructured banks but it was a measure to readjust the disparity between the considerably harsher tax realignment regime of restructured banks under Law 218/1990 and the more generous regime of gains distributed by reorganised companies under the general regime of D.Lgs. 358/1997.
Stručne povedané, podľa zainteresovaných strán schéma na vyrovnanie dane z roku 2003 neposkytla bankám v reorganizácii žiadnu výhodu: naopak, išlo o opatrenie určené na odstránenie nerovnosti medzi výrazne nákladnejšou schémou na vyrovnanie dane ustanovenou na základe zákona č. 218/1990 pre úverové inštitúcie v reorganizácii a vo všeobecnosti menej prísnou daňovou schémou uplatňovanou na rozdelené kapitálové zisky spoločností v reorganizácii v rámci všeobecnej schémy ustanovenej na základe legislatívneho dekrétu č. 358/1997.