Although low income or ethnic minority status alone may not be a decisive factor in development, it is the frequently observed combination with other risks that leads to serious consequences for child development (Atzaba et al., 2004; Sameroff & Fiese, 2000). The behaviour of parents is an important mediating factor here. Parenting requires a strong childcentred motivation, often at the expense of parents’ own concerns. However, an increased number of risks that cannot be dealt with effectively causes chronic stress among parents (also referred to as ‘allostatic load’). This leads to a shift in the balance between childcentred and self-centred goals, influencing subsequent child rearing negatively. For example, it undermines the motivation to stimulate the child and to monitor the child’s safety and well-being; it often leads to harsh parenting (Conger et al., 2002). If parents, in the face of adversity, are nonetheless able to maintain positive emotions toward the child, no serious consequences for child development are to be expected (Ackerman et al., 1999). However, this will usually not be the case. The negative effects of risk accumulation can be offset by social support (Crnic & Acevedo, 1996; Repetti et al., 2002). Social support comes from persons who together constitute the social network of the family. The net effect of social support is to reduce stress and to help parents to maintain positive emotions. However, a reduced social network, or a low quality social network marked by low emotional involvement and low cohesion, leading to social isolation, is a risk factor in itself. Many immigrant families, and in particular the mothers, have been reported to have less extensive and less supportive social networks compared to low and middle income indigenous families. For instance, Leseman and Hermanns (2002) found in a large survey, using a social network grid, that the social networks of Turkish and Moroccan families in the Netherlands were smaller than that of Dutch families. Moreover, Turkish and Moroccan informants rated their social networks as less emotionally satisfying and less supportive. This situation probably is a direct consequence of migration to a new society, leaving most family and friends behind in the home country. Informal education and school preparation at home
Deşi veniturile mici şi apartenenţa la o minoritate etnică nu sunt neapărat factori decisivi în dezvoltarea copilului, sa observat că, în mod frecvent, asocierea cu alte tipuri de riscuri conduce la o destabilizare serioasă a educaţiei viitorului şcolar (Atzaba et al., 2004; Sameroff & Fiese, 2000). Comportamentul părinţilor reprezintă un important factor de mediere în acest caz. Abilitatea de a fi părinte presupune o puternică motivaţie orientată către copil, de multe ori cu preţul renunţării la propriile preocupări. Apare însă un număr din ce în ce mai ridicat de riscuri care nu pot fi gestionate, ceea ce conduce la apariţia unui stres cronic în tabăra părinţilor (adesea numit şi „allostatic load“ – Adaptarea în faţa unor situaţii de stres şi de stimuli implică activări neuronale, neuroendocrine şi a mecanismelor imun-neuroendocrine. Această adaptare a fost numită „allostasis“ sau „menţinerea stabilităţii prin schimbare“ – n.tr.). Stresul acumulat este lăsat să devieze atenţia părinţilor de la îngrijirea copilului la propriile probleme influenţând, ulterior, în mod negativ creşterea copilului. De exemplu, se compromite motivaţia de încurajare a copilului şi supravegherea siguranţei şi integrităţii sale şi, de cele mai multe ori, poate conduce spre abuzul parental (Conger et al., 2002). Dacă în ciuda unei situaţii dificile, părinţii sunt capabili să-şi menţină atitudinea pozitivă faţă de copil, nu vor exista consecinţe negative asupra dezvoltării acestuia (Ackerman et al., 1999). Însă, acest fapt nu constituie o regulă generală. Efectele negative ale acumulării de riscuri pot fi compensate prin asistenţa socială (Crnic & Acevedo, 1996; Repetti et al., 2002). Asistenţa socială vine din partea unor persoane care fac parte din reţeaua socială a familiei. Efectul de reţea al asistenţei sociale constă în reducerea stresului prin ajutorul oferit părinţilor de a îşi putea menţine atitudinea pozitivă în relaţia cu proprii copii. Totuşi, o reţea socială de slabă calitate, unde implicarea emoţională şi lipsa de coeziune conduc la izolare socială, reprezintă un risc în sine. Sa observat că multe familii de imigranţi, în special mamele, fac parte din reţele sociale mai restrânse în comparaţie cu familiile cu venituri scăzute sau medii. De exemplu, Leseman şi Hermanns (2002) au aflat în urma unui amplu studiu, folosind o reţea socială, că reţelele sociale ale famililor turceşti şi marocane din Olanda erau mai restrânse decât cele olandeze. Mai mult, subiecţii turci şi marocani apreciau propriile reţele sociale ca fiind mai puţin orientate pe sprijinirea şi satisfacerea nevoilor emoţionale. Această situaţie este o consecinţă directă a imigraţiei familiilor care îşi lasă în ţara de origine o mare parte a familiei şi a prietenilor. Educaţieinformală şi pregătire şcolarăla domiciliu