natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the present case, although recitals 356 and 357 to the Decision appear under the heading ‘Sufficient deterrence’, it follows from recital 356 to the Decision that the Commission took account, first, of the need to ensure that the fine had a sufficient deterrent effect, within the meaning of Section 1 A, fourth paragraph, of the Guidelines and, second, of the fact that large undertakings, like Hoechst, are better able to recognise that their conduct constitutes an infringement and to be aware of the consequences stemming from it under competition law, within the meaning of Section 1 A, fifth paragraph, of the Guidelines, in order to apply an increase of 100% to the starting amount of the fine.
În speță, deși considerentele (356) și (357) ale deciziei sunt preluate în cadrul titlului „Efect suficient de descurajator”, rezultă din considerentul (356) al deciziei că, pentru aplicarea unei majorări de 100 % din cuantumul de pornire al amenzii, Comisia a ținut seama, pe de o parte, de necesitatea de a asigura amenzii un caracter suficient de descurajator, în sensul punctului 1 A al patrulea paragraf din liniile directoare și, pe de altă parte, de faptul că marile întreprinderi, precum Hoechst, pot aprecia mai ușor caracterul ilicit al comportamentului lor și consecințele care decurg din acesta din punctul de vedere al dreptului concurenței, în sensul punctului 1 A al cincilea paragraf din liniile directoare.
As regards the first factor, namely the need to ensure that the fine has a sufficient deterrent effect, it requires that the amount of the fine be adjusted in order to take account of the desired impact on the undertaking on which it is imposed, so that the fine is not rendered negligible, or on the other hand excessive, notably by reference to the financial capacity of the undertaking in question, in accordance with the requirements resulting from, first, the need to ensure that the fine is effective and, second, respect for the principle of proportionality.
În ceea ce privește primul element, și anume necesitatea de a asigura amenzii un efect suficient de descurajator, acesta impune adaptarea cuantumului amenzii pentru a ține seama de impactul urmărit asupra întreprinderii căreia îi este aplicată, și aceasta pentru ca amenda să nu fie considerată neglijabilă sau, dimpotrivă, excesivă, în special din punctul de vedere al capacității financiare a întreprinderii în cauză, în conformitate cu exigențele întemeiate, pe de o parte, pe necesitatea asigurării efectivității amenzii și, pe de altă parte, pe respectarea principiului proporționalității.
The Court thus observed, in the judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above, that owing to its enormous worldwide turnover by comparison with that of the other members of the cartel, one of the undertakings concerned in that case would find it easier to find the funds necessary to pay its fine, which, in order to ensure that the fine was sufficiently deterrent, justified the application of a multiplier (paragraph 241).
Astfel, Tribunalul a arătat deja, în Hotărârea din 29 aprilie 2004, Tokai Carbon și alții/Comisia, punctul 165 de mai sus, că, în temeiul cifrei sale de afaceri globale, enormă în raport cu cea a altor membri ai înțelegerii, una dintre întreprinderile implicate în această cauză ar mobiliza mai ușor fondurile necesare pentru plata amenzii sale, ceea ce ar justifica, în vederea unui efect suficient de descurajator al acesteia din urmă, aplicarea unui factor de multiplicare (punctul 241).
In that context, the financial resources of the undertaking must be assessed, in order to achieve properly the objective of deterrence, while observing the principle of proportionality, on the date on which the fine is imposed.
În acest cadru, resursele financiare ale întreprinderii trebuie să fie evaluate, pentru a se atinge în mod corect obiectivul de descurajare, cu respectarea totodată a principiului proporționalității la data aplicării amenzii.
It should be noted, in that regard, that in the Decision the Commission does not specify what data were used as a basis for its conclusion that it was necessary to ensure that Hoechst’s fine was sufficiently deterrent.
Trebuie arătat, în această privință, că, în decizie, Comisia nu precizează ce informații au fost utilizate pentru a fundamenta concluzia sa cu privire la necesitatea de a asigura un caracter suficient de descurajator amenzii societății Hoechst.
However, in the Decision the Commission sets out the worldwide turnover of the undertakings concerned for 2002 (recitals 37, 42, 46, 50 and 55), the year
În decizie, Comisia reia totuși cifrele de afaceri globale ale întreprinderilor implicate pentru anul 2002 [considerentele (37), (42), (46), (50) și (55)], an care corespunde
HOECHST v COMMISSION corresponding to the last business year preceding the adoption of the Decision.
HOECHST/COMISIA ultimului exercițiu financiar anterior adoptării deciziei.
The Commission also refers to 2002 in its written pleadings before the Court.
Comisia se referă, de altfel, la anul 2002 în înscrisurile sale prezentate Tribunalului.
The worldwide turnover for 2002 came to EUR 9.2 billion for Hoechst, EUR 2.243 billion for Daicel, EUR 973.4 million for Chisso, EUR 321.5 million for Nippon Synthetic and EUR 199.5 million for Ueno.
Cifrele de afaceri globale se ridicau, pentru acest an, la 9,2 miliarde de euro pentru Hoechst, la 2,243 miliarde de euro pentru Daicel, la 973,4 milioane de euro pentru Chisso, la 321,5 milioane de euro pentru Nippon Synthetic și la 199,5 milioane de euro pentru Ueno.
Thus in 2002 Hoechst was by far the largest of the undertakings concerned by the Decision.
Așadar, în 2002, Hoechst era, efectiv, de departe cea mai mare dintre întreprinderile avute în vedere prin decizie.
In particular, its worldwide turnover was at least five times that of the second undertaking concerned, by size, namely Daicel.
Mai exact, cifra sa de afaceri globală era de cel puțin patru ori mai mare decât a celei de a doua întreprinderi menționate din punctul de vedere al dimensiunii, și anume Daicel.
In those circumstances, the Commission was entitled to seek to ensure that the fine had a deterrent effect on Hoechst.
În aceste condiții, Comisia putea, în mod întemeiat, să urmărească să asigure caracterul descurajator al amenzii pentru Hoechst.
As regards the second factor taken into account by the Commission for the purposes of increasing the starting amount of the fine, namely the legal and economic infrastructures which place undertakings in a better position to recognise that their conduct constitutes an infringement, it must be emphasised, in contrast to what has been set out previously, that that factor is intended to impose a more severe penalty on large undertakings, which are presumed to have knowledge and sufficient structural means to be aware that their conduct constitutes an infringement and to evaluate the advantages to be gained from it.
În ceea ce privește al doilea element luat în considerare de Comisie în vederea majorării cuantumului de pornire al amenzii, și anume infrastructurile economice și juridice pe care le au întreprinderile, pentru a fi în măsură să aprecieze mai ușor caracterul ilicit al comportamentului lor, trebuie să se sublinieze, prin opoziție cu cele expuse anterior, că acest element urmărește să sancționeze mai mult marile întreprinderi în legătură cu care se prezumă că dețin suficiente cunoștințe și mijloace structurale pentru a conștientiza caracterul ilicit al comportamentului lor și pentru a evalua eventualele beneficii ale acestuia.
It must be considered that, in that hypothesis, the turnover on the basis of which the Commission determines the size of the undertakings concerned, and therefore their ability to determine the nature and the consequences of their conduct, must relate to their situation at the time of the infringement.
Or, trebuie să se considere că, în această ipoteză, cifra de afaceri pe baza căreia Comisia apreciază dimensiunea întreprinderilor în cauză și, prin urmare, capacitatea lor de a determina caracterul și consecințele comportamentului lor trebuie să se raporteze la situația lor la momentul încălcării.
In this case, in the Decision, the Commission does not specify what data were used to found its conclusion that Hoechst was in a better position to recognise that its conduct constituted an infringement and to be aware of the consequences stemming from that conduct under competition law.
În speță, în decizie, Comisia nu precizează ce informații au fost utilizate pentru fundamentarea concluziei potrivit căreia Hoechst putea să aprecieze mai ușor caracterul infracțional al comportamentului său și să conștientizeze consecințele care decurg din acesta din punctul de vedere al dreptului concurenței.
However, it is common ground that Hoechst’s worldwide turnover was EUR 28.181 billion in 1995, the last full year before the end of the infringement (recital 46 to the Decision).
Cu toate acestea, este clar că cifra de afaceri globală a societății Hoechst era de 28,181 miliarde de euro în 1995, și anume ultimul an complet anterior consumării încălcării [considerentul (46) al deciziei].
It cannot be maintained that, on that basis, Hoechst did not have the legal and economic infrastructures available to large undertakings, and Hoechst does not claim that it did not.
Or, nu se poate susține că, pe această bază, Hoechst nu dispunea de infrastructurile economice și juridice de care dispun marile întreprinderi, ceea ce, de altfel, Hoechst nici nu pretinde.
The fact that the other undertakings concerned may also have been large undertakings in 1995 cannot affect the Commission’s assessment in that regard.
Faptul că celelalte întreprinderi implicate ar fi putut fi de asemenea, în 1995, mari întreprinderi nu poate afecta aprecierea Comisiei în această privință.
It follows from the foregoing that the Commission did not err in deciding to apply an increase in this case.
Rezultă din ceea ce precedă că, prin decizia de a aplica un factor de majorare în speță, Comisia nu a săvârșit o eroare.
The other arguments put forward by Hoechst cannot alter that finding.
Celelalte argumente invocate de Hoechst nu pot repune în discuție această concluzie.
In particular, the fact that Hoechst contracted and its turnover fell to EUR 9 billion in 2002, or that it transferred its sorbates business before the adoption of the Decision, cannot influence the legality of the application of the increase in this case.
Mai exact, faptul că Hoechst a cunoscut o diminuare semnificativă a dimensiunii sale, cifra de afaceri scăzându-i la 9 miliarde de euro, în 2002, sau că Hoechst a cesionat ramura sa de activitate în sectorul sorbaților anterior adoptării deciziei nu este de natură să influențeze legalitatea aplicării factorului de majorare în speță.
The reduction in Hoechst’s size does not alter the fact that its worldwide turnover was EUR 28.181 billion in 1995, the last full year of the infringement; and the fact that it transferred its sorbates business does not alter the fact that in 2002, the year corresponding to the last business year before the adoption of the Decision, Hoechst was the largest of the undertakings concerned.
Astfel, pe de o parte, reducerea dimensiunii societății Hoechst nu repune în discuție faptul că cifra sa de afaceri globală era de 28,181 miliarde de euro în 1995, respectiv ultimul an complet al încălcării. Pe de altă parte, cesionarea ramurii de activitate în sectorul sorbaților nu repune în discuție faptul că, în 2002, an care corespunde ultimului exercițiu financiar anterior adoptării deciziei, Hoechst era cea mai mare dintre întreprinderile implicate.
As regards Hoechst’s assertion that a factor of 100% should not have been applied in this case, it is not founded on any detailed element.
În ceea ce privește faptul, invocat de Hoechst, că nu ar fi trebuit să se aplice un factor de 100 % în speță, acesta nu se întemeiază pe niciun element detaliat.
In any event, first, there is no reason to consider that the increase applied by the Commission exceeds the limits laid down in Article 15(2) of Regulation No 17 and in the Guidelines.
În orice caz, în primul rând, nimic nu permite să se considere că majorarea efectuată de Comisie depășește limitele stabilite la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr.
Second, it must be borne in mind that Hoechst’s worldwide turnover in 2002 was at least four times that of the second undertaking concerned, by size, namely Daicel.
17 și în liniile directoare. În al doilea rând, trebuie amintit că cifra de afaceri globală a societății Hoechst, în 2002, era de cel puțin patru ori mai mare decât cea a celei de a doua întreprinderi implicate, ca dimensiune, și anume Daicel.
The factor applied by the Commission reflects the difference in worldwide turnover in 2002 between Hoechst and the other undertakings concerned.
Factorul reținut de Comisie reflectă, în această privință, diferența de cifră de afaceri globală, în 2002, între Hoechst și celelalte întreprinderi implicate.
Furthermore, as regards the fact that Hoechst had, in 1995, legal and economic infrastructures which meant that it was better able to recognise that its conduct constituted an infringement and to be aware of the consequences stemming from it, and on the assumption that the other undertakings concerned were also large undertakings in 1995, there is no need, in that regard, to draw a distinction between two undertakings whose turnover is such that they can be characterised in any event as large undertakings with such infrastructures.
În plus, în privința faptului că Hoechst dispunea, în 1995, de cunoștințe și de infrastructuri economice și juridice care îi permiteau să aprecieze mai ușor caracterul ilicit al comportamentului său și să conștientizeze consecințele care decurg din acesta și presupunând că celelalte întreprinderi implicate erau de asemenea, în 1995, întreprinderi de mare dimensiune, nu este necesar, în această privință, să se distingă între două întreprinderi ale căror cifre de afaceri justifică în orice caz calificarea lor ca mari întreprinderi care au astfel de infrastructuri.
It follows from those elements that the factor of 100% applied by the Commission cannot be regarded in this case as disproportionate.
Rezultă din aceste elemente că factorul de 100 % aplicat de Comisie nu poate fi considerat, în speță, ca fiind disproporționat.
In the light of those elements, Hoechst’s arguments against the application of an increase of 100% to take account if the undertaking’s size and overall resources must be rejected.
Prin prisma acestor elemente, trebuie să se respingă argumentele societății Hoechst care contestă aplicarea unui factor de majorare de 100 % pentru a ține seama de dimensiunea și de resursele globale ale întreprinderii.
The first part of the fifth plea must therefore be rejected.
Prin urmare, trebuie să se respingă primul aspect al celui de al cincilea motiv.
b) The duration of the infringement
b) Cu privire la durata încălcării
Under Article 15(2) of Regulation No 17, the duration of the infringement is one of the factors to be taken into consideration when determining the amount of the fine to be imposed on undertakings which have infringed the competition rules.
Conform articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17, durata încălcării constituie unul dintre elementele care trebuie luate în considerare pentru a stabili cuantumul amenzii ce trebuie aplicată întreprinderilor care au încălcat normele privind concurența.
As regards the factor relating to the duration of the infringement, the Guidelines distinguish between infringements of short duration (in general, less than one year), for which the starting amount determined for gravity should not be increased; infringements of medium duration (in general, one to five years), for which the starting amount may be increased by 50%; and infringements of long duration (in general, more than five years), for which the starting amount may be increased by 10% per year (Section 1 B, first paragraph, first to third indents).
În ceea ce privește factorul referitor la durata încălcării, liniile directoare stabilesc o distincție între încălcările de scurtă durată (în general mai mici de un an), pentru care cuantumul de pornire reținut în temeiul gravității nu ar trebui să fie majorat, încălcările de durată medie (în general de la unu la cinci ani), pentru care acest cuantum poate fi majorat cu 50 %, și încălcările de lungă durată (în general peste cinci ani), pentru care acest cuantum poate fi majorat cu 10 % pentru fiecare an (punctul 1 B primul paragraf prima, a doua și a treia liniuță).
In this case, in the Decision, the Commission states at recital 359 that Chisso, Daicel, Hoechst and Ueno infringed Article 81(1) EC and Article 53(1) of the EEA Agreement from 31 December 1978 until 31 October 1996.
În speță, în decizie, Comisia arată în considerentul (359), că Chisso, Daicel, Hoechst și Ueno au încălcat articolul 81 alineatul (1) CE și articolul 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE în perioada 31 decembrie 1978-31 octombrie 1996.
Hoechst does not dispute that finding, or the fact that the infringement was characterised by the Commission as a ‘long-term’ infringement.
Hoechst nu contestă acest element, nici faptul că încălcarea în cauză a fost calificată de către Comisie ca fiind de „lungă durată”.
It follows that, as the Commission correctly observes in the Decision, the infringement in question lasted 17 years and 10 months.
Rezultă, astfel cum arată Comisia în mod întemeiat în decizie, că încălcarea în cauză a durat 17 ani și 10 luni.
The increase of 175% applied in Hoechst’s case is therefore not in itself contrary to the Guidelines (see, to that effect, Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 137).
În consecință, majorarea de 175 % aplicată în privința societății Hoechst nu este contrară, în sine, liniilor directoare (a se vedea în acest sens Hotărârea Cheil Jedang Corporation/Comisia, punctul 318 de mai sus, punctul 137).
As regards Hoechst’s argument that the Guidelines make provision for only a ‘significant increase’ and not for an entirely new amount, there is no reason to consider that the increase applied by the Commission exceeds the limits laid down in Article 15(2) of Regulation No 17 and in the Guidelines.
În ceea ce privește argumentul societății Hoechst potrivit căruia liniile directoare nu prevăd decât o „creștere mult mai mare”, iar nu stabilirea unui cuantum complet nou, nimic nu permite să se considere că majorarea aplicată de către Comisie depășește limitele stabilite la articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 și în liniile directoare.
The use of the words ‘significant increase’ does not permit the conclusion, as Hoechst maintains, that an increase in excess of 100% would be contrary to the calculation method provided for in the Guidelines.
Utilizarea termenilor „creștere mult mai mare” nu permite să se concluzioneze, astfel cum susține Hoechst, că majorările care depășesc 100 % ar fi contrare metodei de calcul prevăzute în liniile directoare.
It must be emphasised in that regard that the powers conferred on the Commission by Regulation No 17 are designed to enable it to carry out the task entrusted to it by Article 81 EC of ensuring compliance with the competition rules in the common market.
Trebuie subliniat în această privință că puterile conferite Comisiei de Regulamentul nr. 17 au drept scop să permită acesteia să își îndeplinească misiunea, care îi este încredințată de articolul 81 CE, de a veghea la respectarea normelor privind concurența în cadrul pieței comune.
In that context, it is consistent with the general interest to avoid anticompetitive practices and agreements, to uncover them and to impose sanctions (Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 54).
În acest cadru, sunt conforme interesului general evitarea practicilor și a acordurilor anticoncurențiale, descoperirea acestora, precum și sancționarea acestora (Hotărârea Aalborg Portland și alții/Comisia, punctul 145 de mai sus, punctul 54).
Furthermore, it must be observed that even though the third indent of Section 1 B of the Guidelines does not provide for an automatic increase of 10% per year for longterm infringements, it leaves a margin of discretion to the Commission in that regard (see, to that effect, Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 134).
Pe de altă parte, trebuie arătat că, deși punctul 1 B a treia liniuță din liniile directoare nu prevede o majorare automată de 10 % pe an pentru încălcările de lungă durată, acesta lasă Comisiei o marjă de apreciere în această privință (a se vedea în acest sens Hotărârea Cheil Jedang Corporation/Comisia, punctul 318 de mai sus, punctul 134).
The arguments which Hoechst puts forward in support of its plea do not seek to demonstrate that the Commission made a manifest error of assessment in that regard.
Or, argumentele prezentate de Hoechst în susținerea motivului său nu urmăresc să demonstreze că sa comis o eroare manifestă de apreciere de către Comisie în această privință.
It should further be emphasised that, in so far as the Guidelines provide that infringements lasting more than five years are to be regarded as longterm infringements, and that such infringements warrant an increase which may be fixed at 10% per year of the amount decided on to reflect the gravity of the infringement, no breach of the principle of proportionality can be found in the determination of the duration of the infringement in which Hoechst took part (see, to that effect, Case T-65/99 Strintzis Lines Shipping v Commission [2003] ECR II-5433, paragraph 194).
În plus, trebuie să se sublinieze că, în măsura în care liniile directoare prevăd că încălcările cu o durată mai mare de cinci ani trebuie considerate ca fiind încălcări de lungă durată și că astfel de încălcări justifică aplicarea unei majorări care poate fi stabilită pentru fiecare an la 10 % din cuantumul reținut pentru gravitatea încălcării, nu se poate observa nicio încălcare a principiului proporționalității în stabilirea duratei încălcării la care a participat Hoechst (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 11 decembrie 2003, Strintzis Lines Shipping/Comisia, T-65/99, Rec., p. II-5433, punctul 194).
As regards Hoechst’s assertion that agreements on prices and volumes are typically longterm infringements and that, accordingly, an increase for the duration of the infringement takes the gravity of the infringement into account for a second time, it must be borne in mind that, even on the assumption that certain types of cartels are intrinsically conceived in order to last, a distinction must always be drawn, in application of Article 15(2) of Regulation No 17, between the duration of their actual functioning and their gravity as resulting from their actual nature (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 275).
În ceea ce privește faptul prezentat de Hoechst că înțelegerile cu privire la prețuri și la volume ar fi în mod tipic încălcări de lungă durată și că, în consecință, majorarea pentru durata încălcării ar ține seama pentru a doua oară de gravitatea încălcării, trebuie amintit că, presupunând chiar că anumite tipuri de înțelegeri sunt intrinsec concepute pentru a dura, este important să se facă întotdeauna o distincție, în aplicarea articolului 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17, între durata funcționării lor efective și gravitatea lor, astfel cum rezultă aceasta din propria lor natură (Hotărârea din 15 iunie 2005, Tokai Carbon și alții/Comisia, punctul 118 de mai sus, punctul 275).