natgillin/translations-raw huggingface dataset:
References made to the repealed Directive shall be construed as being made to this Directive.’
Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă.”
National law
Dreptul național
Under Article 12 of Law 34/2002 on information society services and electronic commerce (Ley 34/2002 de servicios de la sociedad de la información y de comercio electrónico) of 11 July 2002 (BOE No 166 of 12 July 2002, p.
Potrivit articolului 12 din Legea 34/2002 privind serviciile societății informaționale și comerțul electronic (Ley 34/2002 de servicios de la sociedad de la información y de comercio electrónico) din 11 iulie 2002 (BOE nr. 166 din 12 iulie 2002, p.
25388, ‘the LSSI’), headed ‘Duty to retain traffic data relating to electronic communications’:
25388, denumită în continuare „LSSI”), intitulat „Obligația de păstrare a datelor de trafic în domeniul comunicațiilor electronice”:
2. … The operators of electronic communications networks and services and the service providers to which this article refers may not use the data retained for purposes other than those indicated in the paragraph below or other purposes permitted by the Law and must adopt appropriate security measures to avoid the loss or alteration of the data and unauthorised access to the data.
(2) […] Operatorii de rețele și de servicii de comunicații electronice, precum și furnizorii de servicii la care se referă prezentul articol nu pot utiliza datele păstrate în alte scopuri decât acelea indicate în alineatul următor sau permise de lege, având obligația de a adopta măsurile de securitate corespunzătoare pentru a evita pierderea sau alterarea acestor date, precum și orice acces neautorizat la acestea.
The main proceedings and the order for reference
Acțiunea principală și întrebarea preliminară
Promusicae is a non-profit-making organisation of producers and publishers of musical and audiovisual recordings.
Promusicae este o asociație fără scop lucrativ care cuprinde producători și editori de înregistrări muzicale, precum și de înregistrări audiovizuale.
By letter of 28 November 2005 it made an application to the Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid (Commercial Court No 5, Madrid) for preliminary measures against Telefónica, a commercial company whose activities include the provision of internet access services.
Prin scrisoarea din 28 noiembrie 2005, aceasta a formulat o cerere de măsuri preliminare la Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid (Tribunalul Comercial nr. 5 din Madrid) împotriva Telefónica, societate comercială care are ca activitate, printre altele, furnizarea de servicii de acces la internet.
Promusicae asked for Telefónica to be ordered to disclose the identities and physical addresses of certain persons whom it provided with internet access services, whose IP address and date and time of connection were known.
Promusicae a solicitat obligarea Telefónica să dezvăluie identitatea și adresa fizică a anumitor persoane cărora aceasta din urmă le furnizează serviciul de acces la internet și cu privire la care cunoaște „adresa IP”, precum și data și ora de conectare.
According to Promusicae, those persons used the KaZaA file exchange program (peer-to-peer or P2P) and provided access in shared files of personal computers to phonograms in which the members of Promusicae held the exploitation rights.
Potrivit Promusicae, aceste persoane utilizează programul de schimb de fișiere (cunoscut sub denumirea „peer to peer” sau „P2P”) intitulat „KaZaA” și permit accesul, în directorul partajat din calculatorul personal (shared folder), la fonograme cu privire la care drepturile patrimoniale de exploatare aparțin asociaților Promusicae.
Promusicae claimed before the national court that the users of KaZaA were engaging in unfair competition and infringing intellectual property rights.
Aceasta din urmă a susținut în fața instanței de trimitere că utilizatorii programului KaZaA practică concurența neloială și încalcă drepturile de proprietate intelectuală.
It therefore sought disclosure of the above information in order to be able to bring civil proceedings against the persons concerned.
Prin urmare, Promusicae a solicitat comunicarea informațiilor menționate mai sus pentru a putea iniția proceduri civile împotriva persoanelor implicate.
By order of 21 December 2005 the Juzgado de lo Mercantil nthe preliminary measures requested by Promusicae.
Prin Ordonanța din 21 decembrie 2005, Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid a admis cererea de măsuri preliminare formulată de Promusicae.
Telefónica appealed against that order, contending that under the LSSI the communication of the data sought by Promusicae is authorised only in a criminal investigation or for the purpose of safeguarding public security and national defence, not in civil proceedings or as a preliminary measure relating to civil proceedings.
Telefónica a formulat opoziție împotriva acestei ordonanțe, susținând că, în conformitate cu LSSI, comunicarea datelor solicitate de Promusicae nu este autorizată decât în cadrul unei anchete penale sau în vederea protejării securității publice și apărării naționale, iar nu în cadrul unei proceduri civile sau în temeiul unei măsuri preliminare referitoare la o astfel de procedură.
Promusicae submitted for its part that Article 12 of the LSSI must be interpreted in accordance with various provisions of Directives 2000/31, 2001/29 and 2004/48 and with Articles 17(2) and 47 of the Charter, provisions which do not allow Member States to limit solely to the purposes expressly mentioned in that law the obligation to communicate the data in question.
Cât privește Promusicae, aceasta a susținut că articolul 12 din LSSI trebuie interpretat în conformitate cu mai multe dispoziții din Directivele 2000/31, 2001/29 și 2004/48, precum și cu articolul 17 alineatul (2) și cu articolul 47 din cartă, texte care nu permit statelor membre să limiteze obligația de comunicare a datelor respective numai la obiectivele vizate de litera legii.
In those circumstances the Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
În aceste condiții, Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid a hotãrât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
‘Does Community law, specifically Articles 15(2) and 18 of Directive [2000/31], Article 8(1) and (2) of Directive [2001/29], Article 8 of Directive [2004/48] and Articles 17(2) and 47 of the Charter … permit Member States to limit to the context of a criminal investigation or to safeguard public security and national defence, thus
„Dreptul comunitar și, în concret, articolul 15 alineatul (2) și articolul 18 din Directiva [2000/31], articolul 8 alineatele (1) și (2) din Directiva [2001/29], articolul 8 din Directiva [2004/48], precum și articolul 17 alineatul (2) și articolul 47 din cartă […] permit statelor membre să limiteze la cadrul unei anchete penale sau la imperative de protejare a securității publice și a apărării naționale, așadar cu excluderea
PROMUSICAE excluding civil proceedings, the duty of operators of electronic communications networks and services, providers of access to telecommunications networks and providers of data storage services to retain and make available connection and traffic data generated by the communications established during the supply of an information society service?’
PROMUSICAE procedurilor civile, obligația care revine operatorilor de rețele și de servicii de comunicații electronice, furnizorilor de acces la rețele de telecomunicații și furnizorilor de servicii de stocare de date de a păstra și de a pune la dispoziție datele de conectare și de trafic generate de comunicațiile stabilite în cursul prestării unui serviciu al societății informatice?”
Admissibility of the question referred
Cu privire la admisibilitatea întrebării
In its written observations the Italian Government submits that the statements in point 11 of the order for reference indicate that the question referred would be justified only in the event that the national legislation at issue in the main proceedings were interpreted as limiting the duty to disclose personal data to the field of criminal investigations or the protection of public safety and national defence.
În observațiile scrise, guvernul italian susține că enunțurile cuprinse la punctul 11 din decizia de trimitere lasă să se înțeleagă că întrebarea adresată nu ar fi justificată decât pentru situația în care reglementarea națională respectivă ar fi interpretată în sensul că limitează obligația de divulgare a datelor personale la domeniul anchetelor penale sau la protecția securității publice și a apărării naționale.
Since the national court does not exclude the possibility of that legislation being interpreted as not containing such a limitation, the question thus appears, according to the Italian Government, to be hypothetical, so that it is inadmissible.
Întrucât instanța de trimitere nu ar exclude posibilitatea ca această reglementare să fie interpretată în sensul că nu conține o astfel de limitare, respectiva întrebare apare, așadar, în opinia acestui guvern, ca fiind ipotetică și prin urmare inadmisibilă.
In this respect, it should be recalled that, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts provided for by Article 234 EC, it is solely for the national court before which the dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court (Case C-217/05 Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio [2006] ECR I-11987, paragraph 16 and the caselaw cited).
În această privință, trebuie amintit că, în cadrul cooperării dintre Curtea de Justiție și instanțele naționale, astfel cum este prevăzută la articolul 234 CE, numai instanța națională, care este sesizată cu acțiunea principală și care trebuie să își asume responsabilitatea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată, are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea unei hotărâri preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții (Hotărârea din 14 decembrie 2006, Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C-217/05, Rec., p. I-11987, punctul 16 și jurisprudența citată).
Where questions submitted by national courts concern the interpretation of a provision of Community law, the Court of Justice is thus bound, in principle, to give a ruling unless it is obvious that the request for a preliminary ruling is in reality designed to induce the Court to give a ruling by means of a fictitious dispute, or to deliver advisory opinions on general or hypothetical questions, or that the interpretation of Community law requested bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, or that the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, paragraph 17).
În consecință, dacă întrebările adresate de instanțele naționale au ca obiect interpretarea unei prevederi de drept comunitar, Curtea trebuie, în principiu, să se pronunțe, cu excepția cazului în care este evident că cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare urmărește, în realitate, să o pună în situația de a se pronunța prin intermediul unui litigiu construit sau să formuleze opinii consultative cu privire la întrebări generale sau ipotetice, atunci când interpretarea unei norme de drept comunitar nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale ori în cazul în care Curtea nu dispune de elementele de fapt sau de drept necesare pentru a răspunde în mod util întrebărilor care iau fost adresate (a se vedea Hotărârea Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, citată anterior, punctul 17).
Moreover, as regards the division of responsibilities under the cooperative arrangements established by Article 234 EC, the interpretation of provisions of national law is admittedly a matter for the national courts, not for the Court of Justice, and the Court has no jurisdiction, in proceedings brought on the basis of that article, to rule on the compatibility of national rules of law with Community law.
Pe de altă parte, este adevărat că, în ceea ce privește repartizarea responsabilităților în cadrul sistemului de cooperare stabilit prin articolul 234 CE, interpretarea prevederilor naționale este de competența instanțelor naționale, iar nu a Curții, și că nu este de competența acesteia din urmă să se pronunțe, în cadrul unei proceduri inițiate în temeiul acestui articol, asupra compatibilității normelor de drept intern cu prevederile dreptului comunitar.
However, in the case of the present reference for a preliminary ruling, it is perfectly clear from the grounds of the order for reference as a whole that the national court considers that the interpretation of Article 12 of the LSSI depends on the compatibility of that provision with the relevant provisions of Community law, and hence on the interpretation of those provisions which it asks the Court to provide.
Cu toate acestea, în ceea ce privește prezenta cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare, rezultă în mod vădit din întreaga motivare a deciziei menționate că instanța de trimitere apreciază că interpretarea articolului 12 din LSSI depinde de compatibilitatea acestei norme cu dispozițiile dreptului comunitar care trebuie avute în vedere și, prin urmare, de interpretarea respectivelor dispoziții, care este solicitată Curții.
Since the outcome of the main proceedings is thus linked to that interpretation, the question referred clearly does not appear hypothetical, so that the ground of inadmissibility put forward by the Italian Government cannot be accepted.
Întrucât soluționarea acțiunii principale este legată de această interpretare, întrebarea adresată nu apare, prin urmare, ca fiind de natură vădit ipotetică, astfel încât motivul de inadmisibilitate invocat de guvernul italian nu poate fi reținut.
The reference for a preliminary ruling is therefore admissible.
Rezultă că cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare este admisibilă.
By its question the national court asks essentially whether Community law, in particular Directives 2000/31, 2001/29 and 2004/48, read also in the light of Articles 17 and 47 of the Charter, must be interpreted as requiring Member States to lay down, in order to ensure effective protection of copyright, an obligation to communicate personal data in the context of civil proceedings.
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă dreptul comunitar și în special Directivele 2000/31, 2001/29 și 2004/48 coroborate și cu articolul 17, precum și cu articolul 47 din cartă trebuie interpretate în sensul că impun statelor membre să prevadă, în vederea asigurării protecției efective a dreptului de autor, obligația de a comunica date cu caracter personal în cadrul unei proceduri civile.
Even if, formally, the national court has limited its question to the interpretation of Directives 2000/31, 2001/29 and 2004/48 and the Charter, that circumstance does not prevent the Court from providing the national court with all the elements of interpretation of Community law which may be of use for deciding the case before it, whether or not that court has referred to them in the wording of its question (see Case C-392/05 Alevizos [2007] ECR I-3505, paragraph 64 and the caselaw cited).
Chiar dacă, pe plan formal, instanța de trimitere și-a limitat întrebarea la interpretarea Directivelor 2000/31, 2001/29 și 2004/48, precum și a cartei, o astfel de circumstanță nu împiedică Curtea să îi furnizeze toate elementele de interpretare a dreptului comunitar care pot fi utile pentru judecarea cauzei cu care este sesizată, indiferent dacă respectiva instanță a făcut sau nu a făcut referire la acele elemente în întrebarea sa (a se vedea Hotărârea din 26 aprilie 2007, Alevizos, C-392/05, Rep., p. I-3505, punctul 64 și jurisprudența citată).
It should be observed to begin with that the intention of the provisions of Community law thus referred to in the question is that the Member States should ensure, especially in the information society, effective protection of industrial property, in particular copyright, which Promusicae claims in the main proceedings.
Trebuie observat de la bun început că dispozițiile dreptului comunitar astfel menționate în cuprinsul întrebării adresate urmăresc ca statele membre să asigure, și în cadrul societății informaționale, protecția efectivă a proprietății intelectuale și, în particular, a dreptului de autor, pe care Promusicae îl invocă în acțiunea principală.
The national court proceeds, however, from the premiss that the Community law obligations required by that protection may be blocked, in national law, by the provisions of Article 12 of the LSSI.
Instanța de trimitere pornește totuși de la premisa că obligațiile consacrate de dreptul comunitar pe care această protecție le impune pot fi limitate, în cadrul dreptului național, prin dispozițiile articolului 12 din LSSI.
While that law, in 2002, transposed the provisions of Directive 2000/31 into domestic law, it is common ground that Article 12 of the law is intended to implement the rules for the protection of private life, which is also required by Community law under Directives 95/46 and 2002/58, the latter of which concerns the processing of personal data and the protection of privacy in the electronic communications sector, which is the sector at issue in the main proceedings.
Dacă, în anul 2002, această lege a transpus în dreptul intern dispozițiile Directivei 2000/31, este cert că articolul 12 din directivă urmărește să pună în aplicare normele de protecție a vieții private impuse, pe de altă parte, de dreptul comunitar în temeiul Directivelor 95/46 și 2002/58, această din urmă directivă privind prelucrarea datelor cu caracter personal, precum și protecția confidențialității în sectorul comunicațiilor electronice, domeniu la care se referă acțiunea principală.
It is not disputed that the communication sought by Promusicae of the names and addresses of certain users of KaZaA involves the making available of personal data, that is, information relating to identified or identifiable natural persons, in accordance with the definition in Article 2(a) of Directive 95/46 (see, to that effect, Case C-101/01 Lindqvist [2003] ECR I-12971, paragraph 24).
Pe de altă parte, nu se contestă faptul că respectiva comunicare a numelui și a adreselor anumitor utilizatori ai programului KaZaA, solicitată de Promusicae, presupune punerea la dispoziție a unor date cu caracter personal, mai precis a unor informații privind persoane fizice identificate sau identificabile, în conformitate cu definiția cuprinsă la articolul 2 litera (a) din Directiva 95/46 (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 noiembrie 2003, Lindqvist, C-101/01, Rec., p. I-12971, punctul 24).
That communication of information which, as Promusicae submits and Telefónica does not contest, is stored by Telefónica constitutes the processing of personal data within the meaning of the first paragraph of Article 2 of Directive 2002/58, read in conjunction with Article 2(b) of Directive 95/46.
Această comunicare de informații care, în opinia Promusicae, sunt stocate de către Telefónica – fapt necontestat de către aceasta din urmă – constituie o prelucrare de date cu caracter personal, în sensul articolului 2 primul paragraf din Directiva 2002/58 coroborat cu articolul 2 litera (b) din Directiva 95/46.
It must therefore be accepted that that communication falls within the scope of Directive 2002/58, although the compliance of the data storage itself with the requirements of that directive is not at issue in the main proceedings.
Prin urmare, trebuie admis că această comunicare se încadrează în domeniul de aplicare al Directivei 2002/58, având în vedere că în acțiunea principală nu este pusă în discuție însăși problema conformității stocării de date cu exigențele acestei din urmă directive.
In those circumstances, it should first be ascertained whether Directive 2002/58 precludes the Member States from laying down, with a view to ensuring effective protection of copyright, an obligation to communicate personal data which will enable the copyright holder to bring civil proceedings based on the existence of that right.
În aceste condiții, trebuie verificat mai întâi dacă Directiva 2002/58 exclude ca statele membre să prevadă, în vederea asigurării protecției efective a dreptului de autor, obligația de a comunica date cu caracter personal care ar permite titularului unui astfel de drept să inițieze o procedură civilă întemeiată pe existența acestui drept.
If that is not the case, it will then have to be ascertained whether it follows directly from the three directives expressly mentioned by the national court that the Member States are required to lay down such an obligation.
În caz negativ, ar trebui analizat apoi dacă din cele trei directive menționate expres de instanța de trimitere rezultă în mod direct că statele membre trebuie să prevadă o astfel de obligație.
Finally, if that is not the case either, in order to provide the national court with an answer of use to it, it will have to be examined, starting from the national court’s reference to the Charter, whether in a situation such as that at issue in the main proceedings other rules of Community law might require a different reading of those three directives.
În sfârșit, dacă și rezultatul acestei a doua analize s-ar dovedi negativ, pentru a da un răspuns util instanței de trimitere, ar trebui să se cerceteze, pornind de la trimiterea pe care aceasta o face la cartă, dacă, într-o situație precum aceea din acțiunea principală, alte norme de drept comunitar ar putea impune o interpretare diferită a acestor trei directive.
Directive 2002/58
Cu privire la Directiva 2002/58
Article 5(1) of Directive 2002/58 provides that Member States must ensure the confidentiality of communications by means of a public communications network and publicly available electronic communications services, and of the related traffic data, and must inter alia prohibit, in principle, the storage of that data by persons other than users, without the consent of the users concerned.
Dispozițiile articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2002/58 prevăd că statele membre trebuie să asigure confidențialitatea comunicațiilor și a datelor de transfer aferente transmise prin intermediul unei rețele de comunicații publice sau al unor servicii publice de comunicații electronice și trebuie că interzică, în principiu, în special stocarea acestor date de către orice altă persoană decât utilizatorul, fără acordul utilizatorului în cauză.
The only exceptions relate to persons lawfully authorised in accordance with Article 15(1) of that directive and the technical storage necessary for conveyance of a communication.
Sunt exceptate persoanele autorizate în mod legal în conformitate cu articolul 15 alineatul (1) din directivă și stocarea tehnică necesară pentru transmisia comunicației.
In addition, as regards traffic data, Article 6(1) of Directive 2002/58 provides that stored traffic data must be erased or made anonymous when it is no longer needed for the purpose of the transmission of a communication without prejudice to paragraphs 2, 3 and 5 of that article and Article 15(1) of the directive.
În plus, în ceea ce privește datele de transfer, articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2002/58 prevede că datele stocate trebuie șterse sau trecute în anonimat de îndată ce nu mai sunt necesare în scopul transmiterii comunicației, fără a aduce atingere alineatelor (2), (3) și (5) din același articol sau articolului 15 alineatul (1) din directiva menționată.