natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The applicant in the main proceedings submits that, whenever the failure of national authorities to comply with the requirements of a directive designed to protect public health could endanger human health, the persons concerned must be in a position to rely on the mandatory rules included in that directive (see, as regards Council Directive 80/779/EEC of 15 July 1980 on air quality limit values and guide values for sulphur dioxide and suspended particulates (OJ 1980 L 229, p.
Reclamantul din acțiunea principală arată că, în toate cazurile în care nerespectarea de către autoritățile naționale a prevederilor unei directive având ca obiect protecția sănătății publice ar putea pune în pericol sănătatea persoanelor, acestea trebuie să poată invoca normele imperative pe care le cuprinde directiva [a se vedea, în ceea ce privește Directiva 80/779/CEE a Consiliului din 15 iulie 1980 privind valorile limită și valorile orientative ale calității aerului pentru dioxid de sulf și particule în suspensie (JO L 229, p.
44), Case C-58/89 Commission v Germany [1991] ECR I-4983, paragraph 14).
97), Hotărârea din 17 octombrie 1991, Comisia/Germania, C-58/89, Rec., p.
Taking the view that Directive 96/62 is designed to protect human health, the applicant in the main proceedings maintains that Article 7(3) of that directive constitutes a mandatory rule which requires an action plan to be drawn up even where there is merely a risk that a limit value may be exceeded.
Considerând că Directiva 96/62 are ca obiectiv protecția sănătății umane, reclamantul din acțiunea principală susține că articolul 7 alineatul (3) din această directivă constituie o normă imperativă care impune elaborarea unui plan de acțiune de îndată ce există chiar și un simplu risc de depășire a unei valori limită.
The obligation to draw up such a plan in that situation, the existence of which is not disputed in the main proceedings, is therefore a rule upon which the applicant is in a position to rely, on the basis of the caselaw referred to in the previous paragraph of the present judgment.
Obligația de a elabora un astfel de plan în această ipoteză, a cărei realitate nu este contestată în acțiunea principală, ar constitui, așadar, o normă pe care acesta ar putea să o invoce în temeiul jurisprudenței citate la punctul precedent din prezenta hotărâre.
With regard to the content of the action plan, the applicant in the main proceedings submits that it must lay down all the appropriate measures to ensure that the period during which the limit values are exceeded is kept to a minimum.
În ceea ce privește conținutul planului de acțiune, reclamantul din acțiunea principală susține că acesta trebuie să prevadă toate măsurile adecvate pentru ca perioada de depășire a valorilor limită să fie cât mai scurtă posibil.
That follows, in particular, from the broad logic of Article 7(3) of Directive 96/62 — which states clearly that action plans must be drawn up where there is a mere risk of those values being exceeded — and Article 8(3) of the directive, according to which, where limit values have already been exceeded, the Member States must take measures to ensure that a plan or programme is prepared or implemented for attaining the limit value within the specific time-limit.
Aceasta ar reieși în special din economia articolului 7 alineatul (3) din Directiva 96/62, care arată în mod clar că planurile de acțiune trebuie să fie elaborate de îndată ce există un simplu risc de depășire a acestor valori, și din cea a articolului 8 alineatul (3) din directiva menționată, conform căruia, în cazul în care valorile limită sunt deja depășite, statele membre trebuie să ia măsuri pentru a elabora sau pentru a aplica un plan sau un program care să permită atingerea valorii limită în termenul stabilit.
The Netherlands Government submits that Article 7(3) of Directive 96/62 does not confer on third parties a personal right to have an action plan drawn up.
Guvernul olandez susține că articolul 7 alineatul (3) din Directiva 96/62 nu conferă terților un drept subiectiv la elaborarea unui plan de acțiune.
The Member States, it argues, have a wide discretion in respect of both the adoption of action plans and the determination of their content.
Statele membre ar dispune de o largă putere de apreciere atât la adoptarea planurilor de acțiune, cât și la stabilirea conținutului acestora.
It follows, the Netherlands Government continues, from Article 7(3) that the Community legislature intended to leave to the Member States the power to put in place an action plan and to take the ancillary measures which they consider necessary and proportionate in order to attain the result envisaged.
Din aceeași dispoziție ar reieși că legiuitorul comunitar a dorit să lase statelor membre competența de a pune în aplicare un plan de acțiune și de a lua măsurile accesorii pe care le consideră necesare și proporționale pentru obținerea rezultatului avut în vedere.
Accordingly, it continues, Article 7(3) of Directive 96/62 does not impose any obligation on the Member States as to the result to be achieved.
În consecință, articolul 7 alineatul (3) din Directiva 96/62 nu ar impune statelor membre nicio obligație de rezultat.
Their broad discretion allows the Member States to weigh up different interests and to adopt specific measures, taking account of compliance with limit values as well as of other interests and obligations, such as free movement within the European Union.
Larga putere de apreciere de care acestea ar dispune le-ar permite să compare diverse interese și să adopte măsuri concrete ținând seama atât de respectarea valorilor limită, cât și de alte interese și obligații, precum libera circulație în interiorul Uniunii Europene.
Thus, the Member States are required only to put in place action plans setting out the measures to be taken in the shortterm in order to reduce the risk of those values being exceeded or to limit the duration of such an occurrence.
Astfel, statele membre ar fi obligate numai să pună în aplicare planuri de acțiune prin care să se prevadă măsurile care trebuie luate pe termen scurt pentru a reduce riscul de depășire a valorilor menționate sau pentru a limita durata de producere a acestui eventual risc.
The Austrian Government points out that the Court has held that the Communitylaw provisions which fix limit values for the protection of human health also confer on the persons concerned a legally enforceable right to compliance with those limit values (Case C-59/89 Commission v Germany).
Guvernul austriac amintește că sa statuat de către Curte că dispozițiile dreptului comunitar care stabilesc valori limită în scopul de a proteja sănătatea umană conferă de asemenea persoanelor interesate un drept la respectarea valorilor menționate pe care acestea pot să îl exercite în justiție (Hotărârea din 30 mai 1991, Comisia/Germania, C-59/89, citată anterior).
However, the Austrian Government takes the view that, while Article 7(3) of Dir -ective 96/62 may have direct effect, it does not follow from this that Article 7(3) establishes a personal right on the part of individuals to have action plans drawn up, since, in its view, that provision covers only the adoption of measures — in the context of national programmes — which are liable to help ensure compliance with limit values.
Acest guvern apreciază totuși că, deși articolul 7 alineatul (3) din Directiva 96/62 poate produce un efect direct, nu rezultă de aici că această dispoziție creează în favoarea particularilor un drept subiectiv la elaborarea de planuri de acțiune, din moment ce, în opinia acestuia, dispoziția menționată are ca obiect numai adoptarea de măsuri care pot contribui la asigurarea respectării valorilor limită în cadrul programelor naționale.
The Commission submits that it is apparent from the wording of Directive 96/62, in particular the combined provisions of Articles 7(3) and 2(5) and the 12th recital in the preamble to the directive, that the fixing of limit values in respect of particulate matter PM₁₀ serves to protect human health.
Comisia arată că reiese din textul Directivei 96/62, în special din dispozițiile articolului 7 alineatul (3) coroborate cu cele ale articolului 5 punctul 5, precum și din al doisprezecelea considerent al acesteia, că prin stabilirea unor valori limită pentru pulberile fine în suspensie PM10 se urmărește protecția sănătății umane.
The Court has established in relation to similar provisions that, whenever the exceeding of limit values was capable of endangering human health, the persons concerned were in a position to rely on those rules in order to assert their rights (Case C-361/88 Commission v Germany, paragraph 16; Case C-59/89 Commission v Germany, paragraph 19; and Case C-58/89 Commission v Germany, paragraph 14).
Or, în legătură cu dispoziții similare, Curtea ar fi stabilit că, în toate ipotezele în care depășirea valorilor limită ar putea pune în pericol sănătatea persoanelor, acestea pot invoca normele menționate în scopul valorificării drepturilor lor (Hotărârile din 30 mai 1991, Comisia/Germania, C-361/88, punctul 16, și Comisia/Germania, C-59/89, punctul 19, citate anterior, precum și Hotărârea din 17 octombrie 1991, Comisia/Germania, punctul 14).
According to the Commission, the principles identified in those judgments apply to the action plans provided for under Directive 96/62.
Principiile stabilite în aceste hotărâri s-ar aplica planurilor de acțiune prevăzute în Directiva 96/62.
The competent authority is therefore obliged to draw up such plans where the conditions laid down by that directive are satisfied.
Autoritatea competentă ar fi obligată, așadar, să elaboreze astfel de planuri în cazul în care sunt îndeplinite condițiile impuse prin această directivă.
It follows that a third party who is affected by the limit values being exceeded is in a position to assert his right to the preparation of an action plan, which is required for the attainment of the objective relating to the limit values set by that directive.
Ar rezulta că un terț vizat de depășirea unor valori limită ar putea să invoce dreptul său la elaborarea unui plan de acțiune necesar pentru a atinge obiectivul privind respectivele valori limită stabilit prin directiva menționată.
With regard to the content of the action plans, the Commission’s response is based on the terms of Article 7(3) of Directive 96/62, according to which those action plans must provide for measures ‘to be taken in the short term… in order to reduce [the risk of the limit values being exceeded] and to limit the duration of such an occurrence’.
În ceea ce privește conținutul planurilor de acțiune, Comisia își întemeiază răspunsul pe textul articolului 7 alineatul (3) din Directiva 96/62, potrivit căruia aceste planuri de acțiune trebuie să prevadă măsuri „ce urmează să fie luate pe termen scurt […], în scopul reducerii […] risc[ului de depășire] și pentru limitarea duratei de producere a
The Commission takes the view that the competent authority has a discretion to take the measures which it considers to be the most appropriate, provided that those measures are designed in the light of what is actually possible and legally proportionate, in such a way as to enable levels to drop back below the prescribed limit values within the shortest possible time.
În opinia Comisiei, autoritatea competentă dispune de o marjă de apreciere pentru a lua măsurile pe care le consideră cele mai adecvate, cu condiția ca acestea să fie elaborate în cadrul a ceea ce este efectiv posibil și proporțional din punct de vedere juridic, astfel încât să permită o revenire în cel mai scurt termen la niveluri care se situează sub valorile limită prevăzute.
The Court’s findings
Răspunsul Curții
The preparation of action plans
În ceea ce privește elaborarea unor planuri de acțiune
By its first question, the Bundesverwaltungsgericht is asking whether an individual can require the competent national authorities to draw up an action plan in the case — referred to in Article 7(3) of Directive 96/62 — where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded.
Prin intermediul primei întrebări, Bundesverwaltungsgericht solicită să se stabilească dacă un particular poate pretinde autorităților naționale competente elaborarea unui plan de acțiune în cazul unui risc de depășire a valorilor limită sau a pragurilor de alertă, caz prevăzut la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 96/62.
That provision places the Member States under a clear obligation to draw up action plans both where there is a risk of the limit values being exceeded and where there is a risk of the alert thresholds being exceeded.
Această dispoziție impune statelor membre o obligație clară de a elabora planuri de acțiune atât în cazul unui risc de depășire a valorilor limită, cât și în cazul unui risc de depășire a pragurilor de alertă.
That interpretation, which follows from a straightforward reading of Article 7(3) of Directive 96/62, is, moreover, confirmed in the 12th recital in the preamble to the directive.
Această interpretare, care decurge din simpla lectură a articolului 7 alineatul (3) din Directiva 96/62, este de altfel confirmată în al doisprezecelea considerent al acesteia.
What is laid down in relation to the limit values applies all the more with regard to the alert thresholds, in respect of which, moreover, Article 2 — which defines the various terms used in the dir -ective — provides that ‘immediate steps shall be taken by the Member States as laid down in this Directive’.
Ceea ce se prevede referitor la valorile limită este valabil a fortiori în privința pragurilor de alertă pentru care, de altfel, articolul 2 din aceeași directivă, în care sunt definiți diverșii termeni utilizați în aceasta, prevede că statele membre „iau de îndată măsuri, în conformitate cu prezenta directivă”.
In addition, the Court has consistently held that individuals are entitled, as against public bodies, to rely on the provisions of a directive which are unconditional and sufficiently precise (see, to that effect, Case 148/78 Ratti [1979] ECR 1629, paragraph 20).
Mai mult, în temeiul unei jurisprudențe constante a Curții, particularii pot invoca împotriva autorităților publice dispoziții necondiționate și suficient de precise ale unei directive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 aprilie 1979, Ratti, 148/78, Rec., p.
It is for the competent national authorities and courts to interpret national
1629, punctul 20). Autorităților și instanțelor naționale competente le revine
JANECEK law, as far as possible, in a way that is compatible with the purpose of that dir -ective (see, to that effect, Case C-106/89 Marleasing [1990] ECR I-4135, paragraph 8).
JANECEK sarcina de a interpreta dispozițiile dreptului național, în măsura în care este posibil, întrun sens care să fie compatibil cu obiectivele acestei directive (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 noiembrie 1990, Marleasing, C-106/89, Rec., p. I-4135, punctul 8).
Where such an interpretation is not possible, they must disapply the rules of national law which are incompatible with the directive concerned.
În cazul în care nu ar putea fi realizată o astfel de interpretare, acestora le revine sarcina de a înlătura normele dreptului național incompatibile cu directiva menționată.
As the Court of Justice has noted on numerous occasions, it is incompatible with the binding effect which Article 249 EC ascribes to a directive to exclude, in principle, the possibility of the obligation imposed by that directive being relied on by persons concerned.
După cum a amintit în nenumărate rânduri Curtea, ar fi incompatibil cu caracterul obligatoriu pe care articolul 249 CE îl recunoaște directivei să se excludă, în principiu, posibilitatea ca obligația impusă de aceasta să fie invocată de persoanele vizate.
That consideration applies particularly in respect of a directive which is intended to control and reduce atmospheric pollution and which is designed, therefore, to protect public health.
Această apreciere se aplică în special în cazul unei directive al cărei obiectiv este de a controla, precum și de a reduce poluarea atmosferică și care urmărește, așadar, să protejeze sănătatea publică.
Thus, the Court has held that, whenever the failure to observe the measures required by the directives which relate to air quality and drinking water, and which are designed to protect public health, could endanger human health, the persons concerned must be in a position to rely on the mandatory rules included in those directives (see Case C-361/88 Commission v Germany; Case C-59/89 Commission v Germany; and Case C-58/89 Commission v Germany).
Astfel, Curtea a hotărât că, în toate cazurile în care nerespectarea măsurilor impuse prin directivele privind calitatea aerului și cea a apei potabile și care urmăresc protecția sănătății publice ar putea pune în pericol sănătatea persoanelor, acestea trebuie să poată invoca normele imperative cuprinse în directive (a se vedea Hotărârile din 30 mai 1991, Comisia/Germania, C-361/88, și Comisia/Germania, C-59/89, citate anterior, precum și Hotărârea din 17 octombrie 1991, Comisia/Germania).
It follows from the foregoing that the natural or legal persons directly concerned by a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded must be in a position to require the competent authorities to draw up an action plan where such a risk exists, if necessary by bringing an action before the competent courts.
Rezultă din ceea ce precedă că persoanele fizice sau juridice vizate în mod direct de un risc de depășire a unor valori limită sau a unor praguri de alertă trebuie să poată obține din partea autorităților competente, dacă este cazul prin sesizarea instanțelor competente, elaborarea unui plan de acțiune atunci când există un astfel de risc.
The fact that those persons may have other courses of action available to them — in particular, the power to require that the competent authorities lay down specific measures to reduce pollution, which, as indicated by the referring court, is provided for under German law — is irrelevant in that regard.
Împrejurarea că aceste persoane dispun de alte mijloace de acțiune, în special de puterea de a pretinde autorităților competente adoptarea de măsuri concrete pentru reducerea poluării, astfel cum, potrivit celor arătate de instanța de trimitere, prevede dreptul german, nu are relevanță în această privință.
Directive 96/62 does not place any restrictions on the measures which may be adopted pursuant to other provisions of national law; moreover, it contains wording that is quite specific with regard to planning for the purposes, as stated in the 12th recital in the preamble to the directive, of protecting the environment ‘as a whole’, taking account of all the factors to be considered, such as, in particular, the requirements for the operation of industrial installations or travel.
Întradevăr, pe de o parte, Directiva 96/62 nu conține nicio rezervă în ceea ce privește măsurile care pot fi luate în temeiul altor dispoziții ale dreptului național, iar pe de altă parte, aceasta introduce un dispozitiv de planificare cu totul specific care, astfel cum prevede al doisprezecelea considerent, urmărește protecția mediului „ca un întreg”, ținând seama de toate elementele care trebuie luate în considerare, cum ar fi, în special, cerințele privind funcționarea instalațiilor industriale sau cele privind deplasările.
The answer to the first question must therefore be that Article 7(3) of Directive 96/62 must be interpreted as meaning that, where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded, persons directly concerned must be in a position to require the competent national authorities to draw up an action plan, even though, under national law, those persons may have other courses of action available to them for requiring those authorities to take measures to combat atmospheric pollution.
Prin urmare, este necesar să se răspundă la prima întrebare că articolul 7 alineatul (3) din Directiva 96/62 trebuie interpretat în sensul că, în cazul unui risc de depășire a valorilor limită sau a pragurilor de alertă, particularii vizați în mod direct trebuie să poată obține din partea autorităților naționale competente elaborarea unui plan de acțiune, chiar dacă, în temeiul dreptului național, aceștia ar dispune de alte mijloace de acțiune pentru a obține din partea autorităților menționate luarea unor măsuri de combatere a poluării atmosferice.
The content of action plans
În ceea ce privește conținutul planurilor de acțiune
By its second and third questions, the Bundesverwaltungsgericht is asking whether the competent national authorities are obliged to lay down measures which, in the short term, would ensure that the limit value is attained, or whether they can confine themselves to taking measures to ensure a reduction in instances of the limit value being exceeded or limits on their duration and which are, consequently, liable to make it possible for the situation to be improved gradually.
Prin intermediul celei de a doua și al celei de a treia întrebări, Bundesverwaltungsgericht solicită să sRe stabilească dacă autoritățile naționale competente au obligația de a adopta măsuri care, pe termen scurt, ar permite atingerea valorii limită sau dacă acestea se pot limita la a lua măsurile care permit reducerea depășirii, precum și limitarea duratei acesteia și care sunt, așadar, de natură să permită o îmbunătățire progresivă a situației.
According to Article 7(3) of Directive 96/62, action plans must include the measures ‘to be taken in the short term where there is a risk of the limit values and/or alert thresholds being exceeded, in order to reduce that risk and to limit the duration of such an occurrence’.
Potrivit articolului 7 alineatul (3) din Directiva 96/62, planurile de acțiune trebuie să cuprindă măsuri „ce urmează să fie luate pe termen scurt acolo unde există un risc de depășire a valorilor limită și/sau a pragurilor de alertă, în scopul reducerii acelui risc și pentru limitarea duratei de producere a acestui eventual risc”.
It follows from that very wording that the Member States are not obliged to take measures to ensure that those limit values and/or alert thresholds are never exceeded.
Rezultă chiar din această formulare că statele membre nu au obligația de a lua măsuri de asemenea natură încât să nu se producă nicio depășire.
On the contrary, it is apparent from the broad logic of the directive — which seeks an integrated reduction of pollution — that it is for the Member States to take measures capable of reducing to a minimum the risk of the limit values and/or alert thresholds being exceeded and the duration of such an occurrence, taking into account all the material circumstances and opposing interests.
În mod contrar, din economia directivei menționate, care urmărește o reducere integrată a poluării, reiese că statelor membre le revine sarcina de a lua măsuri care pot să reducă la minimum riscul de depășire și durata acesteia, ținând seama de toate împrejurările de la momentul respectiv și de interesele existente.