natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its second question, the national court is asking, essentially, whether Article 39 EC is to be interpreted as preventing a Member State from making the grant of a benefit such as the one at issue in the main proceedings, which must be regarded as an ‘unemployment benefit’ within the meaning of Article 4(1)(g) of Regulation No 1408/71, subject to the condition that the recipients must be resident on the national territory of that State, prohibiting the exportability of such a benefit to another Member State.
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 39 CE trebuie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru să supună acordarea unei prestații precum cea care formează obiectul acțiunii principale, care trebuie considerată o „prestație de șomaj” în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul nr. 1408/71, condiției ca beneficiarii să locuiască pe teritoriul național al acestui stat și care, prin urmare, interzice exportabilitatea unei astfel de prestații într-un alt stat membru.
That provision therefore does not preclude the legislation of a Member State from making entitlement to such a benefit conditional on residence in the territory of that State (see, to that effect, De Cuyper, cited above, paragraph 37).
Această dispoziție nu interzice, așadar, ca legislația unui stat membru să supună acordarea dreptului la o asemenea prestație unei condiții privind locuirea pe teritoriul acestui stat (a se vedea în acest sens Hotărârea De Cuyper, citată anterior, punctul 37).
In that regard, Regulation No 1408/71 provides, however, for two situations in which the competent Member State is required to allow recipients of an unemployment allowance to reside in the territory of another Member State while retaining their entitlement to benefit.
În această privință, Regulamentul nr. 1408/71 prevede însă două situații în care statul membru competent este obligat să le permită beneficiarilor unei indemnizații de șomaj să locuiască pe teritoriul altui stat membru, păstrând în același timp dreptul la respectivul beneficiu.
Firstly, there is the situation provided for in Article 69 of the regulation, allowing unemployed persons who go to a Member State other than the competent State ‘in order to seek employment there’ to retain their entitlement to unemployment benefit.
Pe de o parte, este vorba despre situația prevăzută la articolul 69 din acest regulament, care permite șomerilor care se deplasează într-un alt stat membru decât statul competent „în vederea căutării unui loc de muncă” să își păstreze dreptul la prestația de șomaj.
Secondly, there is the situation referred to in Article 71 of that regulation, relating to unemployed persons who, during their last employment, were residing in the territory of a Member State other than the competent State (De Cuyper, cited above, paragraph 38).
Pe de altă parte, este vorba despre situația menționată la articolul 71 din regulamentul menționat, care privește șomerii care, pe durata ultimei lor activități, aveau reședința pe teritoriul unui alt stat membru decât statul competent (Hotărârea De Cuyper, citată anterior, punctul 38).
However, it clearly follows from the order for reference that a situation such as that of Mr Petersen is not covered by either of those articles and, consequently, that
Din decizia de trimitere reiese însă în mod clar că o situație precum cea a domnului Petersen, fapt care, de altfel, nu este contestat, nu se încadrează în niciunul dintre
Regulation No 1408/71 does not contain any provisions governing cases such as the one which is the subject of the main proceedings.
1408/71 nu conține dispoziții care să reglementeze cazuri precum cel care face obiectul acțiunii principale.
According to settled caselaw, the aims of Articles 39 EC to 42 EC would not be attained if, as a consequence of the exercise of their right to freedom of movement, workers were to lose the social security advantages guaranteed them by the legislation of one Member State, especially where those advantages represent the counterpart of contributions which they have paid.
Or, potrivit unei jurisprudențe constante, obiectivul urmărit la articolele 39 CE- 42 CE nu ar fi atins dacă lucrătorii, în urma exercitării dreptului lor de liberă circulație, ar trebui să piardă avantaje de securitate socială pe care le asigură legislația unui stat membru, în special atunci când aceste avantaje reprezintă contraprestația pentru cotizațiile pe care aceștia le-au plătit.
It follows that, contrary to the view of the Austrian and German Governments, it must be considered whether the rules applicable to a benefit such as the one at issue in the main proceedings are compatible with Article 39 EC.
Rezultă din aceasta că, spre deosebire de cele susținute de guvernele austriac și german, trebuie examinat dacă regimul aplicabil unei prestații precum cea care formează obiectul acțiunii principale este compatibil cu dispozițiile articolului 39 CE.
It must be borne in mind in that regard that, according to settled caselaw, the concept of ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC of the Treaty has a specific Community meaning and must not be interpreted narrowly.
În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, noțiunea „lucrător”, în sensul articolului 39 CE, are o semnificație comunitară și nu trebuie interpretată restrictiv.
In the present case, it is clear from the order for reference that, before the facts which gave rise to the dispute in the main proceedings, Mr Petersen worked as an employed person in a Member State and was consequently a ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC.
În speță, din decizia de trimitere reiese că, înainte de producerea faptelor care au determinat acțiunea principală, domnul Petersen a lucrat ca salariat într-un stat membru și că, prin urmare, avea la acel moment calitatea de „lucrător” în sensul articolului 39 CE.
A national of a Member State who, like Mr Petersen, leaves his Member State of origin to work as an employed person in another Member State must be regarded as exercising the right of freedom of movement for workers provided for in Article 39 EC.
Or, trebuie să se considere că un resortisant al unui stat membru care, precum domnul Petersen, a părăsit statul său de origine pentru a lucra ca salariat într-un alt stat membru a exercitat dreptul la libera circulație a lucrătorilor prevăzut la articolul 39 CE.
That conclusion is not called into question by the fact that, at the time of the later transfer of his residence to his State of origin after the competent authorities had granted him the benefit at issue in the main proceedings, Mr Petersen was un -employed and had applied for an invalidity pension.
Această constatare nu este infirmată de faptul că, la momentul transferării ulterioare a reședinței sale în statul său de origine după ce autoritățile competente îi acordaseră prestația care formează obiectul acțiunii principale, domnul Petersen se afla în șomaj și solicita o pensie de invaliditate.
That is the case in regard to benefits the payment of which is dependent on the prior existence of an employment relationship which has come to an end and is intrinsically linked to the recipients’ objective status as workers (Meints, cited above, paragraph 41, and Case C-43/99 Leclere and Deaconescu [2001] ECR I-4265, paragraph 57).
Aceasta este situația prestațiilor a căror acordare depinde de existența prealabilă a unui raport de muncă deja încheiat și care este indisolubil legată de calitatea obiectivă de lucrător a beneficiarilor (a se vedea Hotărârea Meints, citată anterior, punctul 41, și Hotărârea din 31 mai 2001, Leclere și Deaconescu, C-43/99, Rec., p. I-4265, punctul 57).
In a situation like the one in the main proceedings, where the benefit at issue was intended to provide income for an unemployed applicant for an invalidity pension who had worked as an employed person in the Member State concerned, it must be stated that since, as the Advocate General points out in point 72 of his Opinion, such a benefit is linked to the risks of both unemployment and invalidity, it flows directly from an ‘employment relationship’ within the meaning of Article 39 EC.
Or, într-o situație precum cea din acțiunea principală, întrucât prestația în cauză este destinată să îi procure un venit solicitantului unei pensii de invaliditate aflat în șomaj care a lucrat ca salariat în statul membru vizat, trebuie să se constate că o astfel de prestație, întrucât este legată, astfel cum a arătat avocatul general la punctul 72 din concluzii, atât de riscul de șomaj, cât și de cel de invaliditate, decurge direct dintr-un raport de muncă în sensul articolului 39 CE.
It follows that a national of a Member State in a situation such as that of Mr Petersen must be regarded as continuing to be a ‘worker’ within the meaning of Article 39 EC for the purposes of obtaining the benefit at issue and, consequently, such a national comes within the scope of that article.
Rezultă că trebuie să se considere că un resortisant al unui stat membru aflat într-o situație precum cea a domnului Petersen a păstrat calitatea de „lucrător” în sensul articolului 39 CE în vederea acordării prestației în cauză și, prin urmare, un astfel de resortisant se încadrează în domeniul de aplicare al acestui articol.
It must therefore be considered whether a residence requirement such as that imposed for the grant of the benefit at issue in the main proceedings constitutes an ‘obstacle to the freedom of movement for workers’ within the meaning of Article 39 EC.
Prin urmare, trebuie analizat dacă o condiție privind reședința, precum cea impusă pentru acordarea prestației care face obiectul acțiunii principale, reprezintă un obstacol în calea liberei circulații a lucrătorilor în sensul articolului 39 CE.
Unless it is objectively justified and proportionate to the aim pursued, a provision of national law must be regarded as indirectly discriminatory if it is intrinsically liable to affect migrant workers more than national workers and if there is a consequent risk that it will place the former at a particular disadvantage (Meints, cited above, paragraph 44; Hartmann, cited above, paragraph 30; and Geven, cited above, paragraph 19).
Exceptând cazul în care este justificată în mod obiectiv și proporțională cu obiectivul urmărit, o dispoziție de drept național trebuie considerată ca fiind indirect discriminatorie dacă, prin însăși natura sa, îi poate afecta mai mult pe lucrătorii migranți decât pe cei naționali și, în consecință, dacă prezintă riscul de ai defavoriza în special pe primii (Hotărârile citate anterior Meints, punctul 44, Hartmann, punctul 30, și Geven, punctul 19).
That is true of a residence condition such as the one to which the grant of the benefit at issue in the main proceedings is subject, which can be more easily met by national workers than by those from other Member States, since the latter workers above all, particularly in the case of unemployment or invalidity, tend to leave the country in which they were formerly employed to return to their countries of origin (see, to that effect, Paraschi, cited above, paragraph 24, and Case C-290/00 Duchon [2002] ECR I-3567, paragraph 38).
Aceasta este situația unei condiții privind reședința precum cea de care depinde acordarea prestației care face obiectul acțiunii principale, condiție care este mai ușor de îndeplinit de lucrătorii naționali decât de cei ai altor state membre, întrucât mai ales acești din urmă lucrători sunt cei care, în special în caz de șomaj sau de invaliditate, tind să părăsească țara în care se afla fostul lor loc de muncă pentru a se întoarce în țara lor de origine (a se vedea în acest sens Hotărârea Paraschi, citată anterior, punctul 24, și Hotărârea din 18 aprilie 2002, Duchon, C-290/00, Rec., p. I-3567, punctul 38).
The Austrian Government has not sought to explain the objective which is to be achieved by the residence requirement imposed by the national rules for the grant of the benefit at issue in the main proceedings and, consequently, has not put forward any factor whatsoever to justify that condition in relation to the overriding reasons in the general interest protected by Article 39 EC.
Or, se impune constatarea că guvernul austriac nu a încercat să descrie obiectivul urmărit de condiția privind reședința impusă de reglementarea națională pentru acordarea prestației care formează obiectul acțiunii principale și, prin urmare, nu a prezentat niciun element care să justifice respectiva condiție din perspectiva motivelor imperative de interes general apărate prin articolul 39 CE.
In addition, it must be pointed out that the residence requirement at issue in the main proceedings seems disproportionate since it is imposed in respect of a social security benefit which, like the benefit at issue in the main proceedings, is intended to be paid to applicants for an invalidity pension for a limited period which, according to the Austrian Government, does not exceed, on average, three to four months during which, while waiting for a definitive decision on the grant of such a pension, they are not required to be capable of working, willing to work and available for work (see, to that effect, Collins, cited above, paragraphs 68 and 69).
În plus, trebuie să se sublinieze că respectiva condiție privind reședința aflată în litigiu în cadrul acțiunii principale apare ca fiind disproporționată, în condițiile în care este impusă în ceea ce privește o prestație de securitate socială care, precum cea care formează obiectul acțiunii principale, are vocația de a fi plătită solicitanților unei pensii de invaliditate în cursul unei perioade limitate, care nu depășește, în medie, potrivit guvernului austriac, trei sau patru luni, perioadă în cursul căreia, în așteptarea unei decizii definitive cu privire la acordarea unei asemenea pensii, nu se cere nici ca solicitanții să aibă capacitatea de muncă și dorința de a munci și nici ca aceștia să fie disponibili pe piața muncii (a se vedea în acest sens Hotărârea Collins, citată anterior, punctele 68 și 69).
If, at the end of that waiting period, the invalidity pension is granted, the competent authorities in the Member State concerned, who must deduct from it the amounts paid by way of the benefit at issue in the main proceedings, will, in any event be required by Article 10(1) of Regulation No 1408/71 to pay the pension in question, even if the recipient transfers his residence to another Member State.
Or, dacă la sfârșitul acestei perioade de așteptare se acordă pensia de invaliditate, autoritățile competente ale statului membru vizat, care vor trebui să deducă din aceasta sumele plătite în temeiul prestației care formează obiectul acțiunii principale, vor fi obligate, în orice caz, potrivit articolului 10 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71, să plătească respectiva pensie, în pofida transferului reședinței beneficiarului într-un alt stat membru.
If, on the other hand, at the end of the said period, the invalidity pension is refused, in which case the benefit at issue must be changed, in regard both to its amount and to its duration, to the entitlement to unemployment benefit, the competent author -ities of that Member State are no longer required to pay the latter benefit to the re -cipient unless he can show that that he fulfils the conditions laid down in Article 69 of Regulation No 1408/71 for the retention of the right to benefits as a worker seeking employment in another Member State, which implies that he must fulfil all the conditions laid down in the national law of the Member State of origin for entitlement to unemployment benefit.
În schimb, dacă la sfârșitul perioadei amintite nu se acordă pensia de invaliditate, situație în care prestația în cauză trebuie dedusă, în ceea ce privește cuantumul și durata acesteia, din dreptul la indemnizația de șomaj, autoritățile competente ale respectivului stat membru nu vor mai fi obligate să plătească aceste indemnizații respectivului beneficiar, cu excepția situației în care acesta demonstrează că îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 69 din Regulamentul nr. 1408/71 pentru a avea dreptul să păstreze acest beneficiu în calitate de lucrător aflat în căutarea unui loc de muncă într-un alt stat membru, ceea ce implică faptul că acesta trebuie să îndeplinească toate condițiile impuse de dreptul național al statului membru de origine pentru a avea dreptul la prestațiile de șomaj.
In addition, the residence requirement at issue in the main proceedings also seems disproportionate since it is clear from the order for reference that, during the waiting period while a decision is being made on the application for an invalidity pension, applicants for the benefit at issue in the main proceedings, like the unemployed persons seeking work in another Member State to whom Article 69 of Regulation No 1408/71 applies, (Case 139/78 Coccioli [1979] ECR 991, paragraph 7), are not subject to any particular checks by the employment service of the Member State concerned, since they are dispensed from the obligations concerning capacity to work, willingness to work and availability for work.
1408/71 (Hotărârea din 20 martie 1979, Coccioli, 139/78, Rec., p. 991, punctul 7), nu sunt supuși niciunui control special de către oficiul de ocupare a forței de muncă al statului membru în cauză, deoarece sunt scutiți de obligația de a îndeplini cerințele în materie de capacitate de muncă și de dorință de a munci, precum și de disponibilitate pe piața muncii.
In any event, even if such checks were provided for, it would still have to be ascertained whether it was not sufficient to request that the recipient go to the Member State concerned for the purpose of undergoing such checks, if necessary, on pain of suspension of payment of the benefit in the event of unwarranted refusal on the part of the recipient (see, to that effect, Case C-499/06 Nerkowska [2008] ECR I-3993, paragraph 45).
În orice caz, chiar dacă ar fi prevăzute asemenea controale, ar mai trebui să se verifice dacă nu este suficient ca beneficiarul să fie invitat în statul membru în cauză pentru a se supune acestor controale, dacă este cazul, sub sancțiunea suspendării plății prestației în caz de refuz nejustificat din partea beneficiarului respectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 mai 2008, Nerkowska, C-499/06, Rep., p. I-3993, punctul 45).
It follows from the foregoing that, with regard to the grant of a benefit such as the one at issue in the main proceedings and inasmuch as the file submitted to the Court does not contain any factor which might objectively justify a residence requirement, that requirement must be regarded as incompatible with Article 39 EC.
Rezultă din cele de mai sus că, în ceea ce privește acordarea unei prestații precum cea care formează obiectul acțiunii principale, în măsura în care dosarul transmis Curții nu conține niciun element de natură să justifice în mod obiectiv instituirea unei condiții privind reședința, aceasta trebuie considerată incompatibilă cu articolul 39 CE.
Consequently, the answer to the second question must be that, inasmuch as no factor has been put forward which shows that such a condition is objectively justified and proportionate, Article 39 EC must be interpreted as preventing a Member State from making the grant of a benefit such as the one at issue in the main proceedings, which must be regarded as an ‘unemployment benefit’ within the meaning of Article 4(1)(g) of Regulation No 1408/71, subject to the condition that the recipients be resident in the national territory of that State.
În consecință, trebuie să se răspundă la cea de a doua întrebare că articolul 39 CE trebuie interpretat în sensul că se opune ca un stat membru, în măsura în care acesta nu a prezentat niciun element de natură să demonstreze că o astfel de condiție este justificată din punct de vedere obiectiv și proporțională, să supună acordarea unei prestații precum cea care formează obiectul acțiunii principale, care trebuie considerată o „prestație de șomaj” în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (g) din Regulamentul nr. 1408/71, condiției ca beneficiarii să locuiască pe teritoriul național al acestui stat.
Case C-251/07
Cauza C-251/07
(Reference for a preliminary ruling from the Högsta domstolen)
(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Högsta domstolen)
(Environment — Directive 2000/76/EC — Incineration of waste — Classification of an installation for the production of heat and electricity — Concepts of incineration plant and co-incineration plant)
„Mediu — Directiva 2000/76/CE — Incinerarea deșeurilor — Calificarea unei centrale de cogenerare — Noțiunile «instalație de incinerare» și «instalație de coincinerare»”
Environment — Waste — Incineration — Directive 2000/76 (European Parliament and Council Directive 2000/76, Art. 3(4) and (5))
Mediu — Deșeuri — Incinerare — Directiva 2000/76 (Directiva 2000/76 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 3 punctele 4 și 5)
SUMMARY — CASE C-251/07
SUMAR — CAUZA C-251/07
For the purposes of applying Direct- ive 2000/76 on the incineration of waste, where a co-generation plant comprises a number of boilers, each boiler and its associated equipment is to be regarded as constituting a separate plant.
În scopul aplicării Directivei 2000/76 privind incinerarea deșeurilor, în cazul în care o centrală de cogenerare cuprinde mai multe cazane, fiecare cazan, precum și echipamentele care îi sunt asociate trebuie să fie considerate ca reprezentând o instalație distinctă.
authorities to identify that purpose on the basis of an assessment of the facts existing at the time at which that assessment is carried out.
deșeurilor. Autorităților competente le revine sarcina de a identifica acest obiectiv pe baza unei aprecieri a elementelor de fapt existente la momentul la care este făcută această apreciere.
In the context of such an assessment, account must be taken, in particular, of the volume of energy generated or material products produced by the plant in question in relation to the quantity of waste incinerated in that plant and the stability and continuity of that production.
În cadrul unei astfel de aprecieri, este necesar să se ia în considerare în special volumul producției de energie sau de produse materiale generat de instalația respectivă în raport cu cantitatea de deșeuri incinerate în această instalație, precum și stabilitatea sau caracterul continuu al acestei producții.
It is on the basis of its main purpose that a plant is to be classified as an ‘incineration plant’ or a ‘co-incineration plant’ within the meaning of Article 3(4) and (5) of Directive 2000/76 on the incineration of waste. It is for the competent
O instalație trebuie calificată drept „instalație de incinerare” sau drept „instalație de coincinerare” în funcție de obiectivul esențial al acesteia, în sensul articolului 3 punctele 4 și 5 din Directiva 2000/76 privind incinerarea
(see para. 46, operative part 2)
(a se vedea punctul 46 și dispozitiv 2)
OPINION OF ADVOCATE GENERALKOKOTT delivered on 22 May 2008 1
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERALJULIANE KOKOTT prezentate la 22 mai 2008 1
Article 1 of the Waste Incineration Direct- ive sets out its objectives, as follows:
Articolul 1 din directiva privind incinerarea deșeurilor stabilește obiectivele acesteia:
‘The aim of this Directive is to prevent or to limit as far as practicable negative effects on the environment, in particular pollution by emissions into air, soil, surface water and groundwater, and the resulting risks to human health, from the incineration and co-incineration of waste.
„Prezenta directivă are ca obiect prevenirea sau limitarea pe cât posibil a efectelor negative ale incinerării și coincinerării de deșeuri asupra mediului și în special poluarea datorată emisiilor în aer, sol, apele de suprafață și apele subterane, precum și a riscurilor pe care acestea le prezintă pentru sănătatea oamenilor.