natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Such evidence may also be submitted orally, according to the Commission’s consistent practice, if the undertaking relies on a risk that the evidence will be communicated to the United States.
Comunicarea unor astfel de probe ar putea avea loc chiar oral, potrivit unei practici constante a Comisiei, dacă întreprinderea invocă riscul unei comunicări a înscrisurilor în Statele Unite.
In this case, the information which Hoechst provided on 29 October 1998 was sufficient for it to be granted immunity under the 2002 Leniency Notice.
În speță, informațiile pe care le-a oferit Hoechst la 29 octombrie 1998 ar fi fost suficiente pentru ai acorda imunitate în temeiul Comunicării privind cooperarea din 2002.
Thus, Hoechst was the first to submit a formal request for immunity and was also the first to make the necessary oral statements to the Commission.
Hoechst ar fi prezentat astfel, în premieră, cererea sa formală de imunitate și ar fi făcut, de asemenea în premieră, declarațiile orale necesare.
If the 2002 Leniency Notice had been applicable, the Commission would in those circumstances have sent Hoechst a letter at the beginning of 1999 granting provisional immunity.
Dacă ar fi fost aplicabilă Comunicarea privind cooperarea din 2002, Comisia ar fi trimis societății Hoechst, în aceste împrejurări, la începutul anului 1999, o scrisoare prin care îi acorda o imunitate provizorie.
Its application for immunity would thus have succeeded on the basis of the 2002 Leniency Notice, contrary to what the Commission asserts at recital 437 to the Decision.
Cererea sa de imunitate ar fi fost astfel încoronată de succes în temeiul Comunicării privind cooperarea din 2002, contrar celor pretinse de Comisie la punctul 437 din decizie.
Hoechst then submits that, as a general principle of law, the ‘most favourable provision’ principle is applicable both in criminal proceedings and in administrative proceedings.
Hoechst indică în continuare că, fiind un principiu general de drept, „principiul dispoziției celei mai favorabile” este aplicabil atât în procedurile cu caracter penal, cât și în procedurile administrative.
Hoechst further submits that the ‘most favourable provision’ principle was applied by the Court of Justice in Case C-354/95 National Farmers’ Union and Others [1997] ECR I-4559, paragraphs 40 and 41, and that it is part of the legal tradition common to the Member States.
Hoechst adaugă că „principiul dispoziției celei mai favorabile” a fost aplicat de Curte în Hotărârea din 17 iulie 1997, Farmers’ Union și alții (C-354/95, Rec., p. I-4559, punctele 40 și 41), și că acesta face parte din tradiția juridică valabilă în toate statele membre.
Hoechst submits a comparative study which was produced during the administrative procedure.
Hoechst furnizează în această privință un studiu comparativ care a fost depus în cursul procedurii administrative.
Hoechst further submits that the Commission recognised the principle in the British Sugar/Tate & Lyle decision, paragraph 481 above, where it stated that ‘a direct application of [the 1996 Leniency Notice] is only possible for cooperation which took II - 1017
Hoechst subliniază, pe de altă parte, că acest principiu a fost recunoscut de către Comisie în Decizia British Sugar/Tate & Lyle, punctul 481 de mai sus, prin precizarea: „Comunicarea [privind cooperarea din 1996] nu este direct aplicabilă decât pentru II - 1017
Hoechst contends that the Court of First Instance confirmed those principles in Joined Cases T-202/98, T-204/98 and T-207/98 Tate & Lyle and Others v Commission [2001] ECR II-2035, paragraph 157 et seq.). 491
Tribunalul ar fi confirmat aceste principii în Hotărârea din 12 iulie 2001, Tate & Lyle și alții/Comisia (T-202/98, T-204/98 și T-207/98, Rec., p. II-2035, punctul 157 și următoarele). 491
Likewise, Hoechst submits that in Commission Decision 2004/421/EC of 16 December 2003 relating to a proceeding under Article 81 of the EC Treaty and Article 53 of the EEA Agreement against Wieland Werke AG, Outokumpu Copper Products OY, Outokumpu Oyj, KM Europa Metal AG, Tréfimétaux SA and Europa Metalli SpA (Case COMP/E-1/38.240 — Industrial tubes) (OJ 2004 L 125, p.
De asemenea, Hoechst indică faptul că, în Decizia 2004/421/CE a Comisiei din 16 decembrie 2003 privind o procedură de aplicare a articolului 81 din Tratatul CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE împotriva societăților Wieland Werke AG, Outokumpu Copper Products OY, Outokumpu Oyj, KM Europa Metal AG, Tréfimétaux SA și Europa Metalli SpA (cauza COMP/E-1/38.240 — Tuburi industriale) (rezumat în JO 2004, L 125, p.
50), ‘the industrial copper tubes decision’, the Commission stated that, ‘unlike point 23 of the 2002 Leniency Notice, the 1996 Leniency Notice does not provide for any specific reward to a leniency applicant that discloses facts previously unknown to the Commission and affecting the gravity or duration of the cartel’ and that ‘[i]t is therefore appropriate to consider any such cooperation under the attenuating factors’ (recital 384 to the industrial copper tubes decision).
50, denumită în continuare „Decizia Tuburi industriale din cupru”), aceasta a precizat că, „contrar prevederilor punctului 23 din Comunicarea din 2002 privind [cooperarea], Comunicarea din 1996 privind [cooperarea] nu prevede o recompensă specifică pentru cel care solicită să beneficieze de măsuri de clemență care prezintă fapte necunoscute anterior de către Comisie și care afectează gravitatea sau durata cartelului” și că, „prin urmare, este oportun ca o astfel de cooperare să fie considerată ca făcând parte dintre circumstanțele atenuante” [considerentul (384) al Deciziei Tuburi industriale din cupru].
In consequence, the Commission reduced the basic amount of the fine imposed on one undertaking (Outokumpu) from EUR 38.98 million by EUR 22.22 million ‘for effective cooperation outside the 1996 Leniency Notice’ (recital 387 to the industrial copper tubes decision).
În consecință, Comisia ar fi redus cuantumul de bază al amenzii aplicate unei întreprinderi (Outokumpu) de la 38,98 la 22,22 milioane de euro „pentru cooperarea sa eficace în afara cadrului Comunicării privind [cooperarea] din 1996” [considerentul (387) al Deciziei Tuburi industriale din cupru].
The Commission observed, in that regard, that ‘Outokumpu should not be penalised for its cooperation by imposing on it a higher fine than the one that it would have had to pay without its cooperation’ and that ‘[t]herefore, the basic amount of Outokumpu’s fine [was] reduced by a lump sum of EUR 22.22 million so that it [would] be the same as the hypothetical amount of fine that would have been imposed on Outokumpu for a four-year infringement’ (recital 386 to the industrial copper tubes decision).
Comisia ar fi indicat, în această privință, că „Outokumpu nu trebuia să fie penalizată pentru cooperarea sa prin aplicarea unei amenzi mai ridicate decât cea pe care ar fi trebuit să o plătească în lipsa cooperării” și că, „pentru acest motiv, cuantumul de bază al amenzii societății Outokumpu [era] redus cu o sumă forfetară de 22,22 milioane de euro astfel încât să fie identic cu cuantumul ipotetic al amenzii care ar fi fost aplicată societății Outokumpu pentru o încălcare cu o durată de patru ani” [considerentul (386) al Deciziei Tuburi industriale din cupru].
Hoechst further submits that, even on the principle that the 1996 Leniency Notice does create legitimate expectations on the part of third parties that must be
Chiar dacă se intenționa, adaugă Hoechst, să se pornească de la principiul că, prin Comunicarea privind cooperarea din 1996, se creează așteptări legitime din partea
HOECHST v COMMISSION protected, that point is immaterial in the present case.
HOECHST/COMISIA terților care trebuie protejați, acest aspect nu ar avea niciun rol în speță.
Only Chisso could claim to be a third party deserving of protection.
Astfel, numai Chisso ar putea pretinde calitatea de terț demn de protecție.
However, Chisso was not alleged to have been a leader and its oral contributions were not denied recognition as acts of cooperation.
Cu toate acestea, nu s-ar fi reproșat societății Chisso că este conducător și calitatea de acte de cooperare nu ar fost refuzată contribuțiilor orale ale societății Chisso.
On the contrary, Chisso had the possibility, and was recognised as having the right, to rely on the fact that the oral and written contributions which it made during the investigation would be taken into account as attenuating circumstances.
Dimpotrivă, Chisso ar fi avut posibilitatea și i s-ar fi recunoscut dreptul de a se baza pe faptul că s-ar lua în considerare cu titlu de circumstanțe atenuante contribuțiile orale și scrise pe care aceasta le-ar aduce în mod voluntar în cursul investigației.
Nor would Chisso’s legitimate expectation have been frustrated if the Commission had applied those principles to Hoechst and if Hoechst had thus been exempted from a fine under one or other Leniency Notice (or under both).
Nici încrederea legitimă a societății Chisso nu ar fi fost, de altfel, înșelată dacă aceste principii ar fi fost aplicate de către Comisie pentru Hoechst și dacă aceasta ar fi condus la o scutire de amendă în favoarea sa în aplicarea uneia sau a alteia dintre comunicările privind cooperarea (sau în aplicarea amândurora).
In both cases, Hoechst’s acts of cooperation ought to have entailed an exemption from the fine whereas Chisso’s acts of cooperation, which came about subsequently, ought to have entailed a reduction in the fine.
În ambele cazuri, actele de cooperare ale societății Hoechst ar fi trebuit să conducă la o scutire de amendă, în timp ce acelea ale societății Chisso, intervenite ulterior, ar fi trebuit să conducă la o reducere a amenzii.
Hoechst concludes that if the Commission was not obliged to grant immunity from a fine under the 1996 Leniency Notice, it ought to have done so in application, by analogy, of the 2002 Leniency Notice.
Hoechst a concluzionat cu privire la aceasta că, deși Comisia nu avea obligația să acorde o imunitate la amendă potrivit Comunicării privind cooperarea din 1996, aceasta ar fi trebuit să o facă în aplicarea, prin analogie, a Comunicării privind cooperarea din 2002.
Hoechst further submits that, contrary to the Commission’s answer to a question put by the Court, the application of the 2002 Leniency Notice would have allowed it to obtain immunity.
Hoechst adaugă că, contrar răspunsului Comisiei la o întrebare adresată de Tribunal, aplicarea Comunicării privind cooperarea din 2002 iar fi permis să obțină imunitate.
First, in Hoechst’s contention, in October/November 1998 Chisso did not provide all the documents that could have been submitted.
În primul rând, în opinia societății Hoechst, Chisso nu furnizase în octombrie/noiembrie 1998 toate înscrisurile susceptibile de a fi prezentate.
That objection ought therefore not to be addressed solely to Hoechst.
Această obiecțiune nu ar fi trebuit, așadar, să fie adresată numai societății Hoechst.
In addition, Hoechst states that the Commission officials responsible for the file did not immediately require the submission of the documents declared and submitted later.
Pe e altă parte, Hoechst indică faptul că funcționarii Comisiei însărcinați cu dosarul nu au solicitat imediat prezentarea înscrisurilor anunțate și furnizate ulterior.
Nor did they require, at the time, a list of documents that would be submitted later.
Aceștia nu ar fi solicitat, la acel moment, nici stabilirea unei liste de înscrisuri care să fie prezentate ulterior.
Second, it is absurd to consider that the material communicated by Hoechst on 29 October 1998 was not sufficient for the purpose of adopting a decision ordering investigations under Article 14(3) of Regulation No 17. Hoechst emphasises, in that
În al doilea rând, ar fi absurd să se considere că elementele comunicate de către Hoechst la 29 octombrie 1998 nu sunt suficiente pentru adoptarea unei decizii prin care să se dispună efectuarea unor investigații în temeiul articolului 14 alineatul (3)
2008 — CASE T-410/03 regard, that the Commission was in a position to prove the existence of the cartel without there being any need to order an investigation.
Hoechst subliniază, în această privință, că, fără să fie necesar să dispună efectuarea unei investigații, Comisia era în măsură să dovedească existența înțelegerii.
As regards the fact that the Commission did not have specific information about the undertakings concerned (in particular the addresses of their offices), Hoechst observes that the Commission sent requests for information to those undertakings.
În ceea ce privește faptul că elemente specifice cu privire la întreprinderile implicate (în special adresa birourilor) nu s-ar fi aflat la dispoziția Comisiei, Hoechst arată că întreprinderilor menționate le-au fost adresate de către Comisie solicitări de informații.
It therefore already knew, at the time and on account of Hoechst’s cooperation, to whom to address such requests for information.
Așadar, aceasta ar fi știut deja, la momentul respectiv și datorită cooperării societății Hoechst, cui să adreseze astfel de solicitări de informații.
The Commission contends that the application of the ‘most favourable provision’ principle presupposes an amendment of the legal basis which determines the imposition of the fine.
Pentru Comisie, aplicarea „principiului dispoziției celei mai favorabile” presupune o modificare a temeiului juridic decisiv pentru stabilirea amenzii.
No amendment of that type took place.
Or, nu ar fi avut loc nicio modificare de acest tip.
In particular, Article 15(2) of Regulation No 17 was not amended by the 2002 Leniency Notice.
Mai exact, articolul 15 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17 nu ar fi fost modificat prin Comunicarea privind cooperarea din 2002.
That notice defines only the criteria for the grant of preferential treatment to certain undertakings wishing to cooperate with the Commission, but does not alter the legal framework which determines the fines to be imposed.
Aceasta din urmă definește numai criteriile pentru acordarea unui tratament preferențial anumitor întreprinderi dornice să coopereze cu Comisia fără să modifice totuși cadrul juridic care servește la stabilirea amenzilor care trebuie aplicate.
In that regard, the Commission refers, by analogy, to LR AF 1998 v Commission, paragraph 422 above (paragraph 233).
Comisia face trimitere în această privință, prin analogie, la Hotărârea LR AF 1998/Comisia, punctul 422 de mai sus (punctul 233).
The Commission also submits that, even though it is bound in the exercise of its discretion by the Leniency Notice in force, it is so bound only while those rules are applicable.
Comisia precizează de asemenea că, deși este ținută în exercitarea puterii sale discreționare de Comunicarea privind cooperarea în vigoare, această obligație există numai atât timp cât aceste norme sunt aplicabile.
The Commission emphasises at this point that those rules create a legitimate expectation on the part of the undertakings concerned.
Comisia subliniază în acest context că aceste norme creează o încredere legitimă pentru întreprinderile în cauză.
In this case, the undertakings’ legitimate expectation that they would be given favourable treatment as a consequence of their cooperation was based solely on the Leniency Notice then in force, namely the 1996 Leniency Notice.
În speță, încrederea legitimă a întreprinderilor cu privire la tratamentul favorabil care ar decurge din cooperare ar fi întemeiată în exclusivitate pe Comunicarea privind cooperarea din 1996, în vigoare la momentul respectiv.
In so far as the 1996 Leniency Notice did not create a legitimate expectation solely on the part of Hoechst, the application of the 2002 Leniency Notice is precluded.
În măsura în care Comunicarea privind cooperarea din 1996 nu ar fi creat o încredere legitimă numai societății Hoechst, aplicarea Comunicării privind cooperarea din 2002 ar fi exclusă.
Nor does the present case concern actual criminal provisions, but provisions capable of justifying the imposition of a penalty.
În plus, în speță, nu ar fi vorba despre dispoziții penale de drept material, ci de dispoziții susceptibile să justifice ridicarea unei sancțiuni.
The ‘most favourable provisions’ principle cannot apply with respect to a Leniency Notice. Both the former and the new
Principiul „dispoziției celei mai favorabile” nu se poate aplica în ceea ce privește o comunicare privind
HOECHST v COMMISSION provisions proceed from the principle that immunity can be granted only to a single undertaking.
HOECHST/COMISIA cooperarea. Atât dispozițiile anterioare, cât și cele noi ar porni de la principiul că imunitatea ar putea fi acordată numai unei singure întreprinderi.
An application of the ‘most favourable provision’ principle would have the consequence that, where two undertakings entered into unlawful agreements and sought immunity, one undertaking having been the first to cooperate under the 1996 Leniency Notice and the other the first to do so under the 2002 Leniency Notice, both undertakings would have to be granted immunity.
O aplicare a „principiului dispoziției celei mai favorabile” ar avea drept consecință că, în cazul în care două întreprinderi ar fi încheiat acorduri ilegale și ar fi solicitat imunitatea, una dintre acestea fiind prima care a cooperat în temeiul Comunicării privind cooperarea din 1996, iar cealaltă procedând în același mod în temeiul Comunicării privind cooperarea din 2002, ar trebui în mod obligatoriu să se acorde imunitate ambelor întreprinderi.
That would lead to a complete lack of penalty for both parties to the agreement, which cannot be the object of a Leniency Notice.
Aceasta ar duce la o lipsă totală a sancțiunii pentru cele două părți la înțelegere, ceea ce nu poate constitui în niciun caz obiectivul unei comunicări privind cooperarea.
Furthermore, the present case may be distinguished from the case in which the Commission adopted Decision 1999/210 (paragraph 481 above).
Pe de altă parte, prezenta cauză s-ar distinge de cea în care sa adoptat Decizia 1999/210 (punctul 481 de mai sus).
At the time, the Commission applied the 1996 Leniency Notice by analogy in the pending proceedings during which the undertakings concerned had cooperated before the publication of that notice.
În acel moment, Comisia ar fi aplicat Comunicarea privind cooperarea din 1996 prin analogie, în procedurile în desfășurare în cursul cărora cooperarea avusese loc anterior publicării acestei comunicări.
In the present case, according to the Commission, such an approach was not indicated, since the 2002 Leniency Notice itself contains, at paragraph 28, clear guidelines concerning the treatment of transitional cases.
În speță, potrivit Comisiei, o astfel de abordare nu era indicată, deoarece Comunicarea privind cooperarea din 2002 conține ea însăși, la punctul 28, linii directoare clare cu privire la tratamentul cazurilor tranzitorii.
Those guidelines ensure that all the undertakings concerned are treated equally.
Aceste linii directoare ar garanta egalitatea de tratament tuturor întreprinderilor interesate.
As regards the industrial copper tubes decision, referred to at paragraph 491 above and relied on by Hoechst, the Commission states that it did not apply the ‘most favourable provision’ principle with respect to the 2002 Leniency Notice.
În ceea ce privește Decizia Tuburi industriale din cupru, avută în vedere la punctul 491 de mai sus și invocată de Hoechst, Comisia precizează că aceasta nu a aplicat „principiul dispoziției celei mai favorabile” în ceea ce privește Comunicarea privind cooperarea din 2002.
It merely considered, in accordance with Section 3, sixth indent, of the Guidelines, that a circumstance which, under the new regime, justified a particular reward constituted effective cooperation by the undertaking in the proceedings, outside the scope of the 1996 Leniency Notice.
Aceasta ar fi considerat doar, potrivit punctului 3 a șasea liniuță din liniile directoare, că o împrejurare care justifică, potrivit noului regim, o recompensă specială reprezenta o colaborare efectivă a întreprinderii la procedură, în afara domeniului de aplicare al Comunicării privind cooperarea din 1996.
The Commission further submits, in answer to a question put by the Court, that even on the hypothesis that the 2002 Leniency Notice was applicable in this case, Hoechst would not have benefited from immunity, or indeed from a greater reduction of the fine imposed on it.
Comisia adaugă, ca răspuns la o întrebare adresată de Tribunal, că, pornind chiar de la ipoteza unei aplicări a Comunicării privind cooperarea din 2002 la speță, Hoechst nu ar fi putut beneficia de o imunitate, și nici chiar de o reducere mai importantă a amenzii care ia fost aplicată.
As regards immunity from a fine, first, the Commission observes that Hoechst did not provide, in October/November 1998, all the evidence available to it, contrary to paragraph 13(a) of the 2002 Leniency Notice.
În ceea ce privește imunitatea la amendă, în primul rând, Comisia arată că Hoechst nu a furnizat, în octombrie/noiembrie 1998, toate elementele de probă de care dispunea, iar aceasta contrar punctului 13 litera (a) din Comunicarea privind cooperarea din 2002.
For the same reasons, paragraph 13(b) of that notice could not apply, since the Commission did not receive a descriptive list accurately reflecting the nature and content of the relevant evidence.
Pentru aceleași motive, punctul 13 litera (b) din comunicarea menționată nu ar fi fost aplicabil în măsura în care Comisia nu ar fi primit o listă descriptivă care să reflecte în mod exact natura elementelor de probă pertinente.
In addition, Hoechst ought to have undertaken to disclose that evidence at a ‘later agreed date’.
În plus, Hoechst ar fi trebuit să se angajeze să prezinte aceste elemente de probă la o „dată convenită ulterior”.
Accordingly, in the Commission’s submission, in autumn 1998 Hoechst did not satisfy the conditions laid down in paragraph 13 of the 2002 Leniency Notice.
Prin urmare, potrivit Comisiei, în toamna anului 1998, Hoechst nu îndeplinea condițiile prevăzute la punctul 13 din Comunicarea privind cooperarea din 2002.
On the basis of the finding that Hoechst provided in March and April 1999 all the evidence available to it, it cannot have satisfied the conditions laid down in paragraph 13 of the 2002 Leniency Notice until then.
Pornind de la constatarea faptului că Hoechst a furnizat în martie și în aprilie 1999 toate elementele de probă de care dispunea, aceasta nu ar fi putut să reunească condițiile prevăzute la punctul 13 din Comunicarea privind cooperarea din 2002 decât în acel moment.
In fact, the Commission already had sufficient evidence to find an infringement of Article 81 EC, which, in light of paragraph 10 of the 2002 Leniency Notice, prevented Hoechst from benefiting from immunity from a fine.
Or, Comisia ar fi dispus deja de probe suficiente pentru a constata o încălcare a articolului 81 CE, ceea ce ar fi împiedicat societatea Hoechst, ținând seama de punctul 10 din Comunicarea privind cooperarea din 2002, să poată beneficia de o imunitate la amendă.
Second, in the absence of detailed information concerning the persons who had taken part in the cartel, and also of the location of the offices, the Commission was unable, according to paragraph 8(a) of the 2002 Leniency Notice, to adopt a decision ordering an investigation in the sense of Article 14(3) of Regulation No 17.
În al doilea rând, în lipsa unor informații detaliate cu privire la persoanele care reprezentau întreprinderile care au luat parte la înțelegere, precum și la localizarea birourilor, Comisia nu ar fi putut, potrivit punctului 8 litera (a) din Comunicarea privind cooperarea din 2002, să adopte o decizie prin care să dispună efectuarea de verificări în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 17.
That applies a fortiori because the other undertakings involved were Japanese and because Hoechst stated, furthermore, that there was no indication that the only other European operator had participated in the cartel.
Aceasta cu atât mai mult cu cât celelalte întreprinderi implicate erau japoneze și cu cât Hoechst ar fi declarat, în plus, că nu exista nicio indicație cu privire la participarea la înțelegere a singurului alt operator european.