natgillin/translations-raw huggingface dataset:
COMMISSION v PORTUGAL provided for in point 13.4 of the Communication of 2005, in consideration of which the Court may, in exceptional cases, order the suspension of the penalty payment when a Member State has already adopted the measures necessary to comply with a judgment finding there to be a failure to comply with obligations, but a certain amount of time must inevitably pass before the desired result is achieved.
COMISIA/PORTUGALIA punctul 13.4 din Comunicarea din 2005, în temeiul căruia, în cazuri excepționale, Curtea poate dispune suspendarea penalităților cu titlu cominatoriu în cazul în care un stat membru a adoptat deja măsurile necesare pentru a se conforma unei hotărâri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, dar trebuie să treacă în mod inevitabil o anumită perioadă pentru ca rezultatul impus să fie atins.
The Portuguese Republic considers that to be the case here.
Or, Republica Portugheză apreciază că aceasta ar fi situația în speță.
Having recognised that the Portuguese Republic has not complied with its judgment in Commission v Portugal, the Court may, pursuant to the third subparagraph of Article 228(2) EC, impose a lump sum or penalty payment on it.
Având în vedere că a constatat faptul că Republica Portugheză nu sa conformat Hotărârii Comisia/Portugalia, citată anterior, în temeiul articolului 228 alineatul (2) al treilea paragraf CE, Curtea poate impune acestui stat membru plata unei sume forfetare sau a unor penalități cu titlu cominatoriu.
In that regard, it should be pointed out that it is for the Court to assess in each case, in the light of the circumstances of the case, the financial penalties to be imposed (Case C-304/02 Commission v France, paragraph 86, and Case C-177/04 Commission v France [2006] ECR I-2461, paragraph 58)
În această privință, trebuie amintit că, în fiecare cauză, revine Curții sarcina să aprecieze sancțiunile pecuniare care trebuie stabilite ținând seama de împrejurările speței (Hotărârea din 12 iulie 2005, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 86, și Hotărârea din 14 martie 2006, Comisia/Franța, C-177/04, Rec., p. I-2461, punctul 58).
In the present case, as pointed out in paragraph 25 of this judgment, the Commission suggests that the Court should impose a penalty payment on the Portuguese Republic.
În speță, astfel cum sa subliniat la punctul 25 din prezenta hotărâre, Comisia propune Curții să impună Republicii Portugheze penalități cu titlu cominatoriu.
That suggestion is based on the method of calculation which the Commission defined in its Communications of 1996 and 1997.
Această propunere se întemeiază pe metoda de calcul pe care Comisia a definit-o în Comunicările din 1996 și din 1997.
It should also be made clear that those two communications were replaced by the Communication of 2005 which, pursuant to point 25 thereof, applies to decisions taken by the Commission from 1 January 2006 to refer a matter to the Court of Justice under Article 228 EC.
Pe de altă parte, trebuie precizat că aceste două comunicări au fost înlocuite de Comunicarea din 2005, care, în conformitate cu punctul 25 din aceasta, se aplică deciziilor de a sesiza Curtea în temeiul articolului 228 CE adoptate de către Comisie începând cu 1 ianuarie 2006.
In that regard, it must, first, be pointed out that the Commission’s suggestions cannot bind the Court and merely constitute a useful point of reference (see Commission v Greece, paragraph 80, and Commission v Spain, paragraph 41).
În această privință, este necesar, în primul rând, să se sublinieze că propunerile Comisiei nu pot fi obligatorii pentru Curte și nu constituie decât o bază de referință utilă (a se vedea Hotărârile citate anterior Comisia/Grecia, punctul 80, și Comisia/Spania, punctul 41).
Similarly, guidelines such as those contained in the communications of the Commission are not binding on the Court but contribute to ensuring that that institution’s actions are transparent, foreseeable and consistent with legal certainty (see, to that effect, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 85, and Case C-177/04 Commission v France, paragraph 70).
De asemenea, linii directoare precum cele cuprinse în comunicările Comisiei nu sunt obligatorii pentru Curte, ci contribuie la garantarea transparenței, a caracterului previzibil și a securității juridice în privința acțiunii întreprinse de către această instituție (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iulie 2005, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 85, și Hotărârea din 14 martie 2006, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 70).
The Court has also stated that the order imposing a penalty payment and/or a lump sum is intended to place a defaulting Member State under economic pressure which induces it to put an end to the breach established.
Curtea a precizat de asemenea că obligarea la plata unor penalități cu titlu cominatoriu și/sau a unei sume forfetare urmărește să exercite asupra unui stat membru care nu execută o hotărâre în constatarea neîndeplinirii obligațiilor o constrângere economică de natură să îl determine să pună capăt neîndeplinirii obligațiilor constatate.
The financial penalties imposed must therefore be decided upon according to the degree of persuasion needed in order for the Member State in question to alter its conduct (see, to that effect, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 91, and Case C-177/04 Commission v France, paragraphs 59 and 60).
Sancțiunile pecuniare impuse trebuie, așadar, să fie stabilite în funcție de gradul de persuasiune necesar pentru ca statul membru în cauză să își modifice comportamentul (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iulie 2005, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 91, precum și Hotărârea din 14 martie 2006, Comisia/Franța, citată anterior, punctele 59 și 60).
It must be found, in the present case, that, during the hearing at the Court on 5 July 2007, the agent of the Portuguese Republic confirmed that Decree-Law No 48 051 was still in force on that date.
Or, în speță, trebuie constatat că, în cursul ședinței Curții din 5 iulie 2007, agentul Republicii Portugheze a confirmat că Decretullege nr. 48 051 era încă în vigoare la acea dată.
Given that it must be considered that the failure to fulfil obligations at issue was still apparent when the Court examined the facts, it must be found that, as suggested by the Commission, the order imposing a penalty payment on the Portuguese Republic constitutes a means adapted in order to induce that Member State to take the meas-
Având în vedere că se impune să se aprecieze că respectiva neîndeplinire a obligațiilor subzista la data la care Curtea a examinat faptele, trebuie constatat că, astfel cum a propus Comisia, obligarea Republicii Portugheze la plata unor penalități cu titlu cominatoriu constituie o modalitate potrivită pentru a determina acest din urmă stat
COMMISSION v PORTUGAL ures necessary to ensure compliance with the judgment in Commission v Portugal (see, to that effect, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 31; Case C-177/04 Commission v France, paragraph 21; and Commission v Italy, paragraph 33).
COMISIA/PORTUGALIA să ia măsurile necesare pentru a asigura executarea Hotărârii Comisia/Portugalia, citată anterior (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iulie 2005, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 31, Hotărârea din 14 martie 2006, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 21, și Hotărârea Comisia/Italia, citată anterior, punctul 33).
Next, as regards the method of calculation of the amount of such a penalty payment, it is for the Court, in exercising its discretion, to set the penalty payment so that it is appropriate to the circumstances and proportionate both to the breach that has been established and to the ability to pay of the Member State concerned (see, inter alia, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 103, and Case C-177/04 Commission v France, paragraph 61).
În continuare, în privința modalităților de calcul al cuantumului unor astfel de penalități, revine Curții, în exercitarea puterii sale de apreciere, sarcina de a stabili aceste penalități în așa fel încât să fie, pe de o parte, adaptate împrejurărilor și, pe de altă parte, proporționale cu neîndeplinirea obligațiilor constatată, precum și cu capacitatea de plată a statului membru în cauză (a se vedea în special Hotărârea din 12 iulie 2005, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 103, și Hotărârea din 14 martie 2006, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 61).
In that light, the basic criteria which must be taken into account in order to ensure that penalty payments have coercive force and Community law is applied uniformly and effectively are, in principle, the duration of the infringement, its degree of seriousness and the ability of the Member State to pay.
În acest context, criteriile de bază care trebuie luate în considerare pentru a asigura natura coercitivă a penalităților cu titlu cominatoriu în vederea aplicării uniforme și efective a dreptului comunitar sunt, în principiu, durata încălcării, gradul său de gravitate și capacitatea de plată a statului membru în cauză.
In applying those criteria, regard should be had in particular to the effects of failure to comply on private and public interests and to the urgency of inducing the Member State concerned to fulfil its obligations (see, inter alia, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 104, and Case C-177/04 Commission v France, paragraph 62).
Pentru aplicarea acestor criterii, trebuie să se țină seama în special de consecințele neexecutării asupra intereselor private și publice, precum și de urgența de a determina statul membru respectiv să se conformeze obligațiilor sale (a se vedea în special Hotărârea din 12 iulie 2005, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 104, și Hotărârea din 14 martie 2006, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 62).
As regards, first, the seriousness of the infringement and, in particular, the consequences of the failure to comply with the judgment in Commission v Portugal on private and public interests, it should be pointed out that, pursuant to the third recital in the preamble to Directive 89/665, the openingup of public procurement to Community competition necessitates a substantial increase in the guarantees of transparency and non-discrimination.
În ceea ce privește, în primul rând, gravitatea încălcării și în special consecințele neexecutării Hotărârii Comisia/Portugalia, citată anterior, asupra intereselor private și publice, trebuie amintit că, în conformitate cu al treilea considerent al Directivei 89/665, deschiderea concurenței comunitare în domeniul achizițiilor publice necesită o creștere semnificativă a garanțiilor privind transparența și nediscriminarea.
In order for that openingup to have tangible effects, effective and rapid remedies must be available in the case of infringements of Community law in the field of public procurement or national rules implementing that law.
Or, pentru a avea efecte concrete, trebuie să existe căi de atac eficiente și rapide în cazurile de încălcare a legislației comunitare în domeniul achizițiilor publice sau al reglementărilor de drept intern privind punerea în aplicare a acestei legislații.
To that end, Article 1(1) of that directive requires the Member States to ensure that unlawful decisions taken by the contracting authorities may be reviewed effectively and as rapidly as possible, whereas Article 2(1)(c) thereof emphasis the fact that it is important that national procedures be laid down for awarding damages to persons harmed by such an infringement.
În acest scop, articolul 1 alineatul (1) din directiva menționată impune statelor membre obligația de a garanta că deciziile luate în mod ilegal de autoritățile contractante pot face obiectul unor căi de atac eficiente și cât mai rapide posibil, în timp ce articolul 2 alineatul (1) litera (c) din directivă pune accentul pe faptul că este important să se prevadă proceduri naționale care să permită acordarea de daune interese persoanelor lezate în urma unei astfel de încălcări.
The failure by the Portuguese Republic to repeal Decree-Law No 48 051, which makes the award of damages to individuals subject to the furnishing of proof of fault or fraud on the part of the Portuguese State or public entities concerned, must be regarded as serious since, although it does not render it impossible for individuals to bring judicial actions, it would appear, none the less, as also pointed out by the Advocate General in paragraph 51 of his Opinion, to render those actions more difficult and costly, so impairing the full effectiveness of the Community’s public procurement policy.
Or, neabrogarea de către Republica Portugheză a Decretuluilege nr. 48 051, care condiționează acordarea de daune interese particularilor de proba unei culpe sau a unui dol imputabil statului portughez sau entităților publice în cauză, trebuie considerată serioasă în măsura în care, deși nu determină imposibilitatea exercitării de către particulari a căilor de atac, totuși, astfel cum a subliniat și avocatul general la punctul 51 din concluzii, face căile de atac mai dificile și mai oneroase, afectând astfel efectul deplin al politicii comunitare în materie de achiziții publice.
It must none the less be found that the coefficient of 11 (on a scale of 1 to 20) suggested by the Commission appears, in the present case, to be too severe; a coefficient of 4 would be more suited, by contrast, to the seriousness of the infringement at issue.
Cu toate acestea, trebuie totuși constatat că, în speță, coeficientul de 11 (pe o scară de la 1 la 20), propus de către Comisie, pare prea sever, un coeficient de 4 reflectând, în schimb, într-un mod mai adecvat gradul de gravitate a încălcării în cauză.
As regards, second, the coefficient relating to the duration of the infringement, the Commission’s suggestion that it be set at 1 cannot be upheld.
În al doilea rând, în privința coeficientului referitor la durata încălcării, propunerea Comisiei, constând în stabilirea acestuia la 1, nu poate fi primită.
It is apparent from the documents before the Court that that coefficient was calculated on the basis of the time which elapsed between the date of delivery of the judgment in Commission v Portugal and the date on which the present action was brought.
Din dosar rezultă, întradevăr, că acest coeficient a fost calculat pe baza intervalului de timp care sa scurs între data pronunțării Hotărârii Comisia/Portugalia, citată anterior, și cea a introducerii prezentei acțiuni.
It should be recalled that the duration of the infringement must be assessed by reference to the time when the Court assesses the facts, not the time at which the case is brought before it by the Commission (see, to that effect, Case C-177/04 Commission v France, paragraph 71).
Or, este necesar să se amintească faptul că durata încălcării trebuie să fie evaluată ținând seama de momentul în care Curtea apreciază faptele, și nu de cel în care aceasta din urmă este sesizată de către Comisie (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 martie 2006, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 71).
In the present case, the failure of the Portuguese Republic to comply with the judgment in Commission v Portugal has persisted for more than three years in the light of the considerable period of time which has elapsed since the date of delivery of that judgment, namely 14 October 2004.
În cazul de față, neîndeplinirea de către Republica Portugheză a obligației de a executa Hotărârea Comisia/Portugalia, citată anterior, persistă de trei ani, ținând seama de intervalul de timp considerabil care sa scurs din 14 octombrie 2004, data pronunțării hotărârii menționate.
In those circumstances, a coefficient of 2 (on a scale of 1 to 3) would appear to be more appropriate to take account of the duration of the infringement.
În aceste condiții, un coeficient de 2 (pe o scară de la 1 la 3) pare mult mai adecvat pentru a ține seama de durata încălcării.
As regards, third, the Commission’s suggestion of multiplying a basic amount by a coefficient based on the gross domestic product of the Member State concerned and on the number of votes which it has in the Council, that suggestion is an appropriate way, in principle, of reflecting that Member State’s ability to pay, while keeping the variation between Member States within a reasonable range (see, to that effect, Commission v Greece, paragraph 88; Commission v Spain, paragraph 59; and Case C-304/02 Commission v France, paragraph 109).
În al treilea rând, în ceea ce privește propunerea Comisiei de multiplicare a unui cuantum de bază cu un coeficient bazat pe produsul intern brut al statului membru în cauză și pe numărul de voturi de care dispune acesta în cadrul Consiliului, aceasta constituie, în principiu, o modalitate adecvată de reflectare a capacității de plată a acestui stat membru, menținând, în același timp, o diferențiere rezonabilă între diferitele state membre (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior Comisia/Grecia, punctul 88, Comisia/Spania, punctul 59, și Hotărârea din 12 iulie 2005, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 109).
However, in the present case, the coefficient of 3.9 suggested by the Commission does not adequately reflect the evolution of the factors which are at the basis of the evaluation of the Portuguese Republic’s ability to pay, in particular, as regards the growth of its gross domestic product.
Cu toate acestea, în speță, coeficientul de 3,9 propus de către Comisie nu reflectă în mod adecvat evoluția factorilor care stau la baza evaluării capacității de plată a Republicii Portugheze, în special în privința creșterii produsului său intern brut.
Therefore, as is apparent from point 18.1 of the Communication of 2005, that coefficient must be raised from 3.9 to 4.04.
În consecință, astfel cum rezultă de altfel de la punctul 18.1 din Comunicarea din 2005, acest coeficient trebuie să fie majorat de la 3,9 la 4,04.
Similarly, the basic amount to which the multiplier coefficients are applied must be fixed at EUR 600, in accordance with the indexing of the amount of EUR 500 set by the Commission in point 15 of that communication, in order to take account of movements in inflation since the publication of the Communication of 1997.
De asemenea, cuantumul de bază la care sunt aplicați coeficienții multiplicatori trebuie să fie stabilit la 600 de euro, în conformitate cu indexarea sumei de 500 de euro, efectuată de către Comisie la punctul 15 din aceeași comunicare, pentru a ține cont de evoluția inflației de la publicarea Comunicării din 1997.
In the light of all the above, the multiplication of the basic amount of EUR 600 by coefficients, set at 4 for the seriousness of the infringement, by 2 for the duration of that infringement, and at 4.04 for the ability to pay of the Member State concerned, amounts, in the present case, to a total of EUR 19 392 per day of delay.
Având în vedere cele ce precedă, prin multiplicarea unui cuantum de bază de 600 de euro cu coeficienți stabiliți la 4 pentru gravitatea încălcării, la 2 pentru durata acesteia, și la 4,04 pentru capacitatea de plată a statului membru în cauză, rezultă în acest caz o sumă de 19 392 de euro pe zi de întârziere.
That amount must be regarded as adequate in the light of the purposes of the penalty payment as referred to in paragraph 35 above.
Această sumă trebuie considerată adecvată ținând seama de finalitățile penalităților cu titlu cominatoriu, astfel cum sunt menționate la punctul 35 din prezenta hotărâre.
As regards the frequency of the penalty payment, in a case such as the present one concerning compliance with a judgment of the Court which involves the adoption of a legislative amendment, a penalty imposed on a daily basis should be chosen (see, to that effect, Case C-177/04 Commission v France, paragraph 77).
Referitor la periodicitatea penalităților cu titlu cominatoriu, în prezenta cauză, care privește executarea unei hotărâri a Curții care presupune adoptarea unei dispoziții legislative de modificare, este necesar să se opteze pentru penalități cu titlu cominatoriu impuse pe o bază zilnică (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 martie 2006, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 77).
Finally, the Portuguese Republic’s arguments claiming that it is possible for the Court to order, in the present case, the suspension of the penalty payment within the meaning of point 13.4 of the Communication of 2005 cannot be upheld.
În sfârșit, nu pot fi primite argumentele Republicii Portugheze privind posibilitatea Curții de a dispune, în speță, suspendarea penalităților cu titlu cominatoriu, în sensul punctului 13.4 din Comunicarea din 2005.
Irrespective of the fact that, as was pointed out in paragraph 34 of the present judgment, that communication is not binding on the Court, it is sufficient to point out that, in any event, contrary to what is required in point 13.4 of that communication for such a suspension to be granted, the measures necessary to comply with the judgment in Commission v Portugal have not been adopted.
Întradevăr, independent de împrejurarea că, astfel cum sa amintit la punctul 34 din prezenta hotărâre, această comunicare nu poate fi obligatorie pentru Curte, trebuie subliniat că, în orice caz, măsurile pe care le impune executarea Hotărârii Comisia/Portugalia, citată anterior, nu au fost adoptate, contrar condițiilor prevăzute la respectivul punct 13.4 pentru a se dispune suspendarea.
In the light of all of the foregoing, it is necessary to order the Portuguese Republic to pay to the Commission, into the account ‘European Community own resources’, a penalty payment of EUR 19 392 for every day of delay in implementing the measures necessary to comply with the judgment in Commission v Portugal, from the day of delivery of judgment in the present case until the day on which the judgment in Commission v Portugal is complied with.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, se impune obligarea Republicii Portugheze la plata către Comisie, în contul „Resurse proprii ale Comunității Europene”, a unor penalități cu titlu cominatoriu de 19 392 de euro pe zi de întârziere în punerea în aplicare a măsurilor necesare pentru a se conforma Hotărârii Comisia/Portugalia, citată anterior, începând cu data pronunțării prezentei hotărâri și până la executarea Hotărârii Comisia/Portugalia.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
Since the Commission has applied for costs and the Portuguese Republic has been unsuccessful in its submissions, the latter must be ordered to pay the costs.
Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată, iar Republica Portugheză a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
On those grounds, the Court (First Chamber) hereby:
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară și hotărăște:
Declares that, by failing to repeal Decree-Law No 48 051 of 21 November 1967, making the award of damages to persons injured by a breach of Community law relating to public contracts, or the national laws implementing it, conditional on proof of fault or fraud, the Portuguese Republic has failed to adopt the measures necessary to comply with the judgment of 14 October 2004 in Case C-275/03 Commission v Portugal and has thereby failed to fulfil its obligations under Article 228(1) EC;
48 051 din 21 noiembrie 1967 care condiționează acordarea de daune interese persoanelor lezate în urma unei încălcări a legislației comunitare în domeniul achizițiilor publice sau a reglementărilor de drept intern pentru punerea în aplicare a acesteia de proba unei culpe sau a unui dol, Republica Portugheză nu a luat măsurile necesare pe care le impune executarea Hotărârii din 14 octombrie 2004, Comisia/Portugalia (C-275/03), și, astfel, nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 228 alineatul (1) CE.
Case C-152/05
Cauza C-152/05
Commission of the European Communities v Federal Republic of Germany
Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Federale Germania