natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The answer to the first question must therefore be that a substance such as that at issue in the main proceedings, namely heavy fuel oil sold as a combustible fuel, does not constitute waste within the meaning of Directive 75/442, where it is exploited or marketed on economically advantageous terms and is capable of actually being used as a fuel without requiring prior processing.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la prima întrebare că o substanță precum cea din acțiunea principală, mai exact păcură grea comercializată drept combustibil, nu constituie un deșeu în sensul Directivei 75/442, dat fiind că este valorificată sau comercializată în condiții avantajoase din punct de vedere economic și că ar putea fi folosită în mod efectiv drept combustibil fără a necesita efectuarea oricărei operațiuni de transformare prealabilă.
By its second question the referring court seeks essentially to know whether heavy fuel oil that is accidentally spilled into the sea following a shipwreck must in such circumstances be classified as waste within the meaning of category Q4 in Annex I to Directive 75/442.
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă o cantitate de păcură grea deversată accidental în mare ca urmare a unui naufragiu trebuie, în asemenea circumstanțe, să fie considerată a fi deșeu în sensul rubricii Q 4 din anexa I la Directiva 75/442.
The Commune de Mesquer, with which the French and Italian Governments and the Commission substantially agree, takes the view that where such hydrocarbons are discharged into the sea, and all the more so if they are mixed with water and sediment, they must be classified as waste within the meaning of Directive 75/442.
Commune de Mesquer, susținută în privința aspectelor esențiale de către guvernele francez și italian, precum și de către Comisie, consideră că, deoarece au fost deversate în mare și a fortiori sau amestecat cu apă și cu sedimente, astfel de hidrocarburi trebuie să fie considerate a fi deșeuri în sensul Directivei 75/442.
The Total companies submit that the mixture consisting of hydrocarbons, water and sediment from the coast constitutes waste only if there is an obligation to dispose of or recover accidentally spilled hydrocarbons as such and they are indissolubly mixed with the water and sediment.
Societățile Total apreciază că amestecul alcătuit din hidrocarburi, apă și sedimente litorale nu constituie un deșeu decât atunci când există o obligație de eliminare sau de recuperare a hidrocarburilor deversate accidental ca atare și când acestea sunt indisociabil legate de apă și de sedimente.
The Belgian Government submits that the products thus spilled at sea should be classified not as waste within the meaning of Directive 75/442 but as heavy hydrocarbons within the meaning of the Liability Convention and the Fund Convention.
Guvernul belgian susține că produsele deversate în mare în aceste condiții ar trebui să fie considerate nu deșeuri în sensul Directivei 75/442, ci hidrocarburi grele în sensul convențiilor privind răspunderea civilă și privind fondul.
The United Kingdom Government, while accepting that such hydrocarbons may be classified as waste within the meaning of that directive, considers it preferable for the accidental spillage of hydrocarbons at sea to be covered exclusively by the Liability Convention and the Fund Convention, so that Directive 75/442 does not apply in such circumstances.
În opinia guvernului Regatului Unit, care admite că astfel de hidrocarburi pot fi considerate a fi deșeuri în sensul directivei amintite, este de dorit ca, în situația deversării accidentale a hidrocarburilor în mare, să fie aplicabile exclusiv convențiile privind răspunderea civilă și privind fondul și, pe cale de consecință, prevederile Directivei 75/442 să nu fie aplicabile în astfel de împrejurări.
It should be noted, to begin with, that Annex I to Directive 75/442 provides lists of substances and objects that may be classified as waste.
Cu titlu introductiv, este necesar a se aminti că, în anexa I la Directiva 75/442, sunt prezentate liste de substanțe și de obiecte care pot fi considerate deșeuri.
However, the lists are only intended as guidance, and the classification of waste is to be inferred primarily from the holder’s actions and the meaning of the term ’discard’ (see Case C-1/03 Van de Walle and Others [2004] ECR I-7613, paragraph 42).
Aceasta nu are însă decât un caracter exemplificativ, calificarea drept deșeu rezultând în primul rând din conduita deținătorului și din semnificația termenului „a se debarasa” (a se vedea Hotărârea din 7 septembrie 2004, Van de Walle și alții, C-1/03, Rec., p. I-7613, punctul 42).
The fact that Annex I to Directive 75/442, entitled ‘Categories of waste’, refers in point Q4 to ‘Materials spilled, lost or having undergone other mishap, including any materials, equipment, etc., contaminated as a result of the mishap’ thus merely indicates that such materials may fall within the scope of waste.
Împrejurarea că anexa I la Directiva 75/442, intitulată „Categorii de deșeuri”, menționează la rubrica Q 4 „[m]ateriale[le] deversate în mod accidental, pierdute sau care au suferit alte incidente, inclusiv orice materiale, echipamente etc. contaminate ca rezultat al incidentului în cauză” constituie, prin urmare, un simplu indiciu în sensul includerii acestor tipuri de materii în domeniul de aplicare al noțiunii de deșeu.
It cannot therefore suffice to classify as waste hydrocarbons which are accidentally spilled at sea and cause pollution of the territorial waters and then the coastline of a Member State (see, to that effect, Van de Walle, paragraph 43).
Așadar, numai pe baza acesteia, nu se poate considera că sunt deșeuri hidrocarburile deversate accidental în mare și aflate la originea unei contaminări a apelor teritoriale și, ulterior, a litoralului unui stat membru (a se vedea, în acest sens, Hotărârea Van de Walle și alții, citată anterior, punctul 43).
In those circumstances, it must be examined whether such an accidental spillage of hydrocarbons is an act by which the holder discards them within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442 (see, to that effect, Van de Walle, paragraph 44).
În aceste condiții, este necesar să se analizeze dacă o astfel de deversare accidentală de hidrocarburi este un act prin care deținătorul se debarasează de acestea în sensul articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442 (a se vedea în acest sens Hotărârea Van de Walle și alții, citată anterior, punctul 44).
Where the substance or object in question is a production residue, that is to say, a product which is not itself wanted for subsequent use and which the holder cannot reuse on economically advantageous terms without prior processing, it must be regarded as a burden which the holder ‘discards’ (see Palin Granit, paragraphs 32 to 37, and Van de Walle, paragraph 46).
În această privință, atunci când substanța sau când obiectul în cauză constituie un reziduu de producție, mai exact un produs a cărui obținere nu a fost urmărită ca atare în vederea unei utilizări ulterioare și care nu poate fi reutilizat de către deținător fără efectuarea oricărei operațiuni de transformare prealabilă, în condiții avantajoase din punct de vedere economic, acesta trebuie privit ca un surplus de care deținătorul „se debarasează” (a se vedea Hotărârea Palin Granit, punctele 32-37, precum și Hotărârea Van de Walle și alții, citată anterior, punctul 46).
In the case of hydrocarbons which are accidentally spilled and cause soil and groundwater contamination, the Court has held that they do not constitute a product which can be reused without prior processing (see Van der Walle, paragraph 47).
Cu privire la hidrocarburi deversate accidental care au stat la originea unei contaminări a solului și a apelor subterane, Curtea a avut ocazia să constate că nu constituiau un produs reutilizabil fără efectuarea oricărei operațiuni de transformare prealabilă (a se vedea Hotărârea Van de Walle și alții, citată anterior, punctul 47).
The same conclusion must be reached in the case of hydrocarbons which are accidentally spilled at sea and cause pollution of the territorial waters and then the coastline of a Member State.
Or, o astfel de constatare se impune deopotrivă și în ceea ce privește hidrocarburi deversate accidental în mare care stau la originea unei contaminări a apelor teritoriale și, ulterior, a țărmului unui stat membru.
It is common ground that the exploiting or marketing of such hydrocarbons, spread or forming an emulsion in the water or agglomerated with sediment, is very uncertain or even hypothetical.
Întradevăr, este cert că valorificarea sau comercializarea de astfel de hidrocarburi, răspândite sau în emulsie cu apa, ori aglomerate cu sedimente, este aleatorie, chiar ipotetică.
It is also agreed that, even assuming that it is technically possible, such exploiting or marketing would in any event imply prior processing operations which, far from being economically advantageous for the holder of the substance, would in fact be a significant financial burden.
Este deopotrivă cert că, fie și admițând că o astfel de valorificare sau de comercializare ar fi realizabilă din punct de vedere tehnic, aceasta ar presupune în orice caz efectuarea de operațiuni de transformare prealabile care, departe de a fi avantajoase din punct de vedere economic pentru deținătorul substanței, ar impune în realitate sarcini financiare semnificative.
It follows that such hydrocarbons accidentally spilled at sea are to be regarded as substances which the holder did not intend to produce and which he ‘discards’, albeit involuntarily, while they are being transported, so that they must be classified as waste within the meaning of Directive 75/442 (see, to that effect, Van der Walle, paragraphs 47 and 50).
Prin urmare, astfel de hidrocarburi deversate accidental în mare trebuie să fie considerate a fi substanțe pe care deținătorul nu intenționa să le producă și de care „se debarasează”, fie și involuntar, cu ocazia transportului acestora, astfel încât trebuie considerate a fi deșeuri în sensul Directivei 75/442 (a se vedea în acest sens Hotărârea Van de Walle și alții, citată anterior, punctele 47 și 50).
Moreover, the applicability of that directive is not called into question by the fact that the accidental spillage of hydrocarbons took place not on the land territory of a Member State but in its exclusive economic zone.
De altfel, împrejurarea că deversarea accidentală de hidrocarburi nu sa produs pe întinderea de uscat a unui stat membru, ci în cadrul zonei economice exclusive aparținând acestuia nu este de natură să infirme aplicabilitatea directivei menționate.
Without there being any need to rule on the applicability of the directive at the place where the ship sank, it suffices to observe that the hydrocarbons thus accidentally spilled drifted along the coast until they were washed up on it, so being discharged on the Member State’s land territory.
Întradevăr, fără a fi necesar a statua cu privire la aplicabilitatea prevederilor acestei directive în funcție de locul producerii naufragiului, este suficient să se arate că hidrocarburile deversate accidental au plutit în derivă dea lungul țărmului, fiind, în final purtate de curent pe suprafața acestuia și ajungând astfel să se reverse pe întinderea de uscat a acestui stat membru.
It follows that, in the circumstances of the sinking of an oil tanker such as those at issue in the main proceedings, Directive 75/442 applies ratione loci.
Prin urmare, în circumstanțele naufragierii unui vas petrolier precum cele care caracterizează litigiul principal, Directiva 75/442 este aplicabilă ratione loci.
Consequently, the answer to the second question must be that hydrocarbons accidentally spilled at sea following a shipwreck, mixed with water and sediment and drifting along the coast of a Member State until being washed up on that coast, constitute waste within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442, where they are no longer capable of being exploited or marketed without prior processing.
Pe cale de consecință, este necesar să se răspundă la cea de a doua întrebare în sensul că hidrocarburi deversate accidental în mare ca urmare a unui naufragiu, amestecate cu apă, precum și cu sedimente, care au plutit în derivă dea lungul țărmului unui stat membru, fiind în final purtate de curent pe suprafața acestuia, constituie deșeuri în sensul articolului 1 litera (a) din Directiva 75/442, dat fiind că nu ar mai putea fi valorificate sau comercializate fără efectuarea oricărei operațiuni de transformare prealabilă.
By its third question the referring court seeks to know whether, in the event of the sinking of an oil tanker, the producer of the heavy fuel oil spilled at sea and/or the seller of the fuel and charterer of the ship carrying the fuel may be required to bear the cost of disposing of the waste thus generated, even though the substance spilled at sea was transported by a third party, in this case a carrier by sea.
Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă, în cazul naufragiului unui vas petrolier, producătorul păcurii grele deversate în mare și/sau vânzătorul acesteia și navlositorul navei care asigura transportul acestei substanțe pot fi obligați să suporte costurile legate de eliminarea deșeurilor generate în aceste condiții, în pofida faptului că substanța deversată în mare era transportată de către un terț, în speță, un transportator maritim.
The Commune de Mesquer submits that in the main proceedings, for the purposes of the application of Article 15 of Directive 75/442, the producer of the heavy fuel oil and the seller of that fuel oil and charterer of the ship carrying it must be regarded as producers and holders, within the meaning of Article 1(b) and (c) of that directive, of the waste resulting from the spillage into the sea of that substance.
Commune de Mesquer consideră că, în cauza principală, în vederea aplicării articolului 15 din Directiva 75/442, producătorul păcurii grele, precum și vânzătorul acesteia și navlositorul navei care asigura transportul acestei substanțe trebuie să fie considerați, în sensul articolului 1 literele (b) și (c) din directiva amintită, a fi producătorii și deținătorii deșeurilor rezultate din deversarea acestei substanțe în mare.
According to the Total companies, in circumstances such as those at issue in the main proceedings, Article 15 of Directive 75/442 does not apply to the producer of the heavy fuel oil or to the seller of the oil and charterer of the ship carrying that substance, in that, at the time of the accident which converted the substance into waste, it was being carried by a third party.
Potrivit societăților Total, în circumstanțe precum cele din cauza principală, articolul 15 din Directiva 75/442 nu se aplică producătorului păcurii grele, și nici vânzătorului păcurii sau navlositorului navei care asigura transportul acestei substanțe, dat fiind că, la momentul producerii accidentului care a determinat transformarea substanței în deșeu, aceasta era transportată de către un terț.
Furthermore, that provision also does not apply to the producer of the heavy fuel oil simply because he produced the product from which the waste came.
De altfel, această dispoziție nu ar fi aplicabilă nici producătorului păcurii grele pentru simplul motiv că acesta ar fi producătorul produsului din care provin deșeurile.
The French Government, with which the Italian Government and the Commission agree in part, takes the view that the producer of the heavy fuel oil and/or the
Guvernul francez, cu susținerea parțială a guvernului italian și a Comisiei, afirmă că producătorul păcurii grele și/sau vânzătorul acesteia și navlositorul navei care asigura transportul acestei substanțe nu pot fi considerați a fi producătorii și/sau
The Commission adds, however, that the producer of a product such as heavy fuel oil may not, merely because of that activity, be regarded as a ‘producer’ and/or ‘holder’ within the meaning of Article 1(b) and (c) of Directive 75/442 of the waste generated by that product on the occasion of an accident during transport.
Comisia adaugă însă că producătorul unui produs precum păcura grea nu poate, exclusiv în temeiul activității efectuate, să fie considerat a fi „producător” și/sau „deținător”, în sensul articolului 1 literele (b) și (c) din Directiva 75/442, al deșeurilor generate de acest produs cu ocazia unui accident survenit în cursul transportului.
He is none the less obliged under the second indent of Article 15 of that directive to bear the cost of disposing of the waste, in his capacity as ‘producer of the product from which the waste came’.
Cu toate acestea, producătorul în cauză ar fi obligat, în temeiul articolului 15 a doua liniuță din această directivă, să suporte costul de eliminare a deșeurilor în calitate de „producător al produsului din care provin deșeurile”.
According to the Belgian Government, the application of Directive 75/442 is excluded because the Liability Convention applies.
Pentru guvernul belgian, aplicarea Directivei 75/442 este exclusă întrucât are vocație să se aplice convenția privind răspunderea civilă.
Similarly, the United Kingdom Government considers that the Court should not answer this question, in that the case at issue in the main proceedings relates to issues of liability for the spillage of heavy fuel oil at sea.
În mod similar, guvernul Regatului Unit consideră că la această întrebare Curtea nu trebuie să răspundă, în măsura în care acțiunea principală poartă asupra unor chestiuni privind răspunderea în cazul deversării de păcură grea în mare.
In circumstances such as those of the main proceedings, having regard to the aim of Directive 75/442 as stated in the third recital in the preamble to the directive, the second indent of Article 15 of the directive provides that, in accordance with the ’polluter pays’ principle, the cost of disposing of the waste is to be borne by the previous holders or the producer of the product from which the waste came.
În circumstanțe precum cele din cauza principală, în considerarea obiectivului Directivei 75/442, astfel cum a fost amintit în al treilea considerent al directivei, articolul 15 a doua liniuță prevede că, potrivit principiului „poluatorul plătește”, costul de eliminare a deșeurilor trebuie suportat de deținătorii precedenți sau de producătorul produsului din care provin deșeurile.
Under Article 8 of Directive 75/442, any ‘holder of waste’ is obliged to have it handled by a private or public waste collector or by an undertaking which carries out the operations listed in Annex II A or B to the directive, or to recover or dispose of it himself in accordance with the provisions of the directive (Case C-494/01 Commission v Ireland [2005] ECR I-3331, paragraph 179).
În temeiul articolului 8 din Directiva 75/442, orice „deținător de deșeuri” trebuie fie să asigure manipularea deșeurilor sale printro societate privată sau publică de colectare a deșeurilor sau printro întreprindere care realizează operațiunile enumerate în anexa II A sau II B, fie să recupereze sau să elimine deșeuri prin mijloace proprii, în conformitate cu dispozițiile directivei menționate (Hotărârea din 26 aprilie 2005, Comisia/Irlanda, C-494/01, Rec., p. I-3331, punctul 179).
It follows from those provisions that Directive 75/442 distinguishes the actual recovery or disposal operations, which it makes the responsibility of any ’holder of waste’, whether producer or possessor, from the financial burden of those operations, which, in accordance with the ’polluter pays’ principle, it imposes on the persons who cause the waste, whether they are holders or former holders of the waste or even producers of the product from which the waste came (Van de Walle, paragraph 58).
Din dispozițiile sus-menționate rezultă că Directiva 75/442 distinge între realizarea materială a operațiunilor de recuperare sau de eliminare, pentru care este responsabil „deținătorul deșeurilor”, fie acesta producătorul sau posesorul deșeurilor, și acoperirea costurilor operațiunilor respective care revine, potrivit principiului „poluatorul plătește”, persoanelor care au generat deșeurile, fie că sunt avuți în vedere deținătorii, deținătorii precedenți ori producătorii produsului din care provin deșeurile (Hotărârea Van de Walle și alții, citată anterior, punctul 58).
The application of the ’polluter pays’ principle within the meaning of the second sentence of the first subparagraph of Article 174(2) EC and Article 15 of Direct ive 75/442 would be frustrated if such persons involved in causing waste escaped their financial obligations as provided for by that directive, even though the origin of the hydrocarbons which were spilled at sea, albeit unintentionally, and caused pollution of the coastal territory of a Member State was clearly established.
Astfel, aplicarea principiului „poluatorul plătește”, în sensul articolului 174 alineatul (2) primul paragraf a doua teză CE și a articolului 15 din Directiva 75/442, ar fi exclusă în cazul în care persoanele implicate în procese generatoare de deșeuri s-ar putea sustrage de la îndeplinirea obligațiilor financiare ce le incumbă, astfel cum sunt prevăzute prin Directiva 75/442, în condițiile în care este bine stabilită originea hidrocarburilor care au fost deversate în mare, chiar involuntar, și care au stat la originea unei contaminări a țărmului unui stat membru.
— The terms ‘holder’ and ‘previous holders’
— Cu privire la noțiunile „deținător” și „deținători precedenți”
The Court has held, in the case of hydrocarbons spilled by accident as the result of a leak from a service station’s storage facilities which had been bought by that service station to meet its operating needs, that those hydrocarbons were in fact in the possession of the service station’s manager.
Cu privire la hidrocarburi deversate accidental, scurse din instalațiile de stocare ale unei benzinării, care fuseseră achiziționate de către aceasta din urmă în vederea bunei sale funcționări, Curtea a considerat că aceste hidrocarburi se aflau, în realitate, în posesia gestionarului benzinăriei.
The Court thus found that, in that context, the person who, for the purpose of his activity, had the hydrocarbons in stock when they became waste could be regarded as the person who ‘produced’ them within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442.
Astfel, Curtea a indicat că, în acest context, persoana care, în vederea bunei desfășurări a activității, deținea aceste hidrocarburi în stoc la momentul când acestea au devenit deșeuri poate fi considerată ca fiind persoana care a „produs” deșeurile în sensul articolului 1 litera (b) din Directiva 75/442.
Since he is at once the possessor and the producer of that waste, such a service station manager must be regarded as its holder within the meaning of Article 1(c) of that directive (see, to that effect, Van de Walle, paragraph 59).
Întradevăr, fiind concomitent posesorul și producătorul acestor deșeuri, gestionarul unei astfel de benzinării trebuie să fie considerat a fi deținătorul deșeurilor, în sensul articolului 1 litera (c) din directivă (a se vedea în acest sens Hotărârea Van de Walle și alții, citată anterior, punctul 59).
In the same way, in the case of hydrocarbons spilled by accident at sea, it must be held that the owner of the ship carrying those hydrocarbons is in fact in possession of them immediately before they become waste.
În mod similar, în cazul unor hidrocarburi deversate accidental în mare, este necesar să se evidențieze că armatorul navei care asigură transportul acestora se află, în realitate, în posesia acestora în momentul imediat anterior transformării acestora în deșeuri.
In those circumstances, the shipowner may thus be regarded as having produced that waste within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442, and on that basis be categorised as a ’holder’ within the meaning of Article 1(c) of that directive.
Prin urmare, în aceste condiții, se poate considera că armatorul navei respective a produs aceste deșeuri în sensul articolului 1 litera (b) din Directiva 75/442, putând, așadar, să fie calificat drept „deținător” în sensul articolului 1 litera (c) din această directivă.