natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The daily newspaper Oslobodjenje, founded in 1943, was the winner of the Sakharov Prize in 1993.Despite deaths and injuries among their colleagues and the destruction of the newspaper’s offices by Serbian artillery, some 70journalists – Muslims, Serbs and Croats – continued to work in a nuclear shelter in the cellar of their building in Sarajevo, risking their lives so that Oslobodjenje could continue to appear.Zlatko Disdarević, one of the editors at the time, and later an ambassador for Bosnia, said that Oslobodjenje’s aim was to preserve and defend Bosnia-Herzegovina as a multiethnic state.“Our efforts were directed against death and against the partition or even complete eradication of Bosnia-Herzegovina from the map.
Cotidianul„Oslobodjenje”, înfiinat în 1943, a fost laureat al premiului Saharov în 1993.În ciuda faptului că mai muli dintre colegii lor au fost uciși sau rănii, iar sediul ziarului a fost distrus de artileria sârbă, un grup de 70 de ziariști – musulmani, sârbi și croai – au continuat să lucreze într-un adăpost nuclear din subsolul clădirii lor din Sarajevo, riscându-și vieile pentru ca „Oslobodjenje” să apară în continuare.Zlatko Disdarvevi, unul dintre redactorii ziarului de atunci, devenit apoi ambasador al Bosniei, a declarat că scopul cotidianului „Oslobodjenje” a fost să apere Bosnia și Heregovina, ca stat multietnic.„Eforturile noastre au fost îndreptate împotriva morii și împotriva divizării, sau chiar a ștergerii complete de pe hartă a Bosniei și Heregovinei.
The people of Sarajevo, Bosnia and Herzegovina will continue to fight against the partition which has its roots in the Europe that existed before the Great War”.Oslobodjenje (“Liberation”), which takes its name from the newspaper founded by partisans fighting the German occupation of Yugoslavia, and which was for a long time one of the few independent newspapers in the country, celebrated its 60th anniversary in 2003.
Locuitorii din Sarajevo, Bosnia și Heregovina vor continua să lupte împotriva divizării, care își are rădăcinile în Europa de dinaintea primului război mondial.”Oslobodjenje („Eliberarea”), care a preluat numele de la ziarul înfiinat de partizanii care luptau împotriva ocupaiei germane a Iugoslaviei și care a fost pentru un timp îndelungat unul dintre puinele cotidiene independente din ară, a sărbătorit, în 2003, 60 de ani de la prima sa apariie.
The Argentinean human rights movement Las Madres de la Plaza de Mayo was awarded the Sakharov Prize in 1992.
Premiul Saharov a fost decernat în 1992 mișcării argentiniene pentru drepturile omului„Las Madres de la Plaza de Mayo”.
From 1976 to 1983, Argentina lived under a military dictatorship.
Din 1976 și până în 1983, Argentina a fost supusă unei dictaturi militare.
In April 1977, 14women came together for the first time in the Plaza de Mayo to make an appeal to President Videla.
În aprilie 1977, 14 femei sau reunit, pentru prima dată, în„Plaza de Mayo” pentru a lansa un apel la adresa președintelui Videla.
Tobegin with, the main aim of the group of mothers was to trace their lost children and to seek the prosecution of those responsible for the disappearance of 30000 people during the military dictatorship, but later they widened their struggle into a fight for an independent judicial system, political change, and peace.The demonstrations that Las Madres holds every Thursday outside the Casa Rosada, the President’s residence, on the Plaza de Mayo are a symbol of resistance.
La început, obiectivul principal al grupului de mame a fost să își regăsească copiii pierdui și să îi aducă în faa instanei pe cei care se făceau vinovai de dispariia, în timpul dictaturii militare, a 30 000 de persoane, însă ulterior acestea și-au extins campania luptând pentru independena sistemului juridic, schimbare politică și pace.Demonstraiile organizate de„Las Madres” în fiecare joi, în faa Casei Rosada, reședina președintelui, în Plaza de Mayo, reprezintă un simbol al rezistenei.
At each demonstration members wear white headscarves, which are universally recognised as emblematic of the fight for justice.
La fiecare demonstraie, membrele poartă eșarfe albe pe cap, universal recunoscute ca simbol al luptei pentru dreptate.Mamele din Argentina doresc să vadă tineretul ării dând dovadă de angajare politică și de rezistenă în faa unui sistem care a condamnat milioane de argentinieni la sărăcie și care nu oferă nici educaie, nici locuine și nici un sistem public de sănătate.
The Argentinean mothers wish to see the country’s young people show political commitment
În acest scop,„Las Madres de la Plaza de Mayo” a înfiinat Universitatea Populară, o librărie, o bibliotecă și un centru cultural.
When the doctor and writer Taslima Nasreen, who was born in 1962 in Bangladesh, won the 1994 Sakharov Prize, she had already sought refuge in Europe.
Când Taslima Nasreen, scriitoare și doctor, născută în 1962 în Bangladesh, a câștigat Premiul Saharov în 1994, aceasta se refugiase deja în Europa.
Her works which criticise religious fundamentalism and, in particular, the oppression of women, are banned in her country.
Operele sale, critice la adresa fundamentalismului religios și, în special, la adresa oprimării femeii, sunt interzise în ara sa.
Islamic fundamentalists have issued threats against her life.In her acceptance speech, she said she came from a part of the world where social tensions and human difficulties were unbearable.
Fundamentaliștii islamici au ameninat chiar că o vor ucide.În discursul său la decernarea premiului, Taslima Nasreen a afirmat că vine dintr-o parte a lumii unde tensiunile sociale și greutăile sunt insuportabile.
As a writer, she could not close her eyes to the daily suffering and starvation in the slums.In September 1998 Taslima Nasreen returned to Bangladesh to her dying mother.
Ca scriitoare, nu putea să închidă ochii la foametea și suferinele cotidiene din cartierele sărace.În septembrie 1998, Taslima Nasreen sa reîntors în Bangladesh, unde mama sa era pe moarte.
As soon as this news came out, religious fundamentalists once again called for the writer to be put to death.
Imediat ce știrea privind reîntoarcerea sa sa răspândit, fundamentaliștii religioși au reînceput să ceară executarea scriitoarei.
A court issued a warrant for her arrest and threatened to confiscate her assets.The European Parliament answered Taslima Nasreen’s appeal for help and, in a resolution, called on the government of Bangladesh to protect her life and ensure her safety.In January 1999, in the face of continuing threats, Nasreen left her homeland once again.
Un tribunal a emis un mandat de arestare și a ameninat-o cu confiscarea averii.Parlamentul European a răspuns apelului scriitoarei și, printr-o rezoluie, a solicitat guvernului din Bangladesh să îi protejeze viaa și să îi asigure protecia.În ianuarie 1999, confruntată cu permanente ameninări, Taslima Nasreen și-a părăsit din nou ara natală.
Since 1994, Taslima Nasreen has lived in many countries in exile including France, Sweden and, since 2004, in India.
Începând din 1994, Taslima Nasreen a trăit în exil în numeroase ări, inclusiv Frana, Suedia și din 2004, în India.
But even there, she came under increasing pressure from Muslim groups’ protests at her “anti-Islamic” novels and memoirs, forcing her to move to New Delhi and live under Indian government security protection from November 2007.
Dar chiar și acolo, presiunea crescândă a grupărilor musulmane care protestau împotriva atitudinii pretins „anti-islamice” din romanele și memoriile ei a forat-o să se mute la New Delhi și să trăiască sub protecia securităii guvernului indian începând din noiembrie 2007.
Due to increasing death threats by Islamic extremists and her struggles with residence permits for India,Taslima Nasreen was eventually forced to leave India in mid-March 2008, only to return for short periods.
Din cauza unui număr din ce în ce mai mare de ameninări cu moartea proferate de către extremiștii islamiști și a problemelor pe care le-a întâmpinat legate de permisul de rezidenă în India, Taslima Nasreen a fost obligată în cele din urmă să părăsească India la mijlocul lunii martie 2008, reîntorcându-se doar pentru scurte perioade.
In 2009, the Mayor of Paris authorised Ms Nasreen to stay in his city.
În 2009, primarul Parisului a autorizat șederea dnei Nasreen în orașul său.
Despite the continued denial of her right to return to Bangladesh, she often speaks about her desire to go back to her country.
În ciuda interdiciei continue de a se întoarce în Bangladesh, Taslima Nasreen vorbește deseori despre dorina sa de a reveni în ara natală.
When the European Parliament awarded Leyla Zana the Sakharov Prize in 1995 on the basis of her courageous defence of human rights and commitment to forging a peaceful, democratic resolution to conicts between the Turkish Government and its Kurdish population, she had already spent one year in imprisonment.In the course of defending the rights of her imprisoned husband, Zana had assumed a leadership role which culminated in her candidacy in the Turkish parliamentary elections of 1991. She received 84percent of the votes in her district of Diyarbakir.
Când Parlamentul European a decernat Premiul Saharov Leylei Zana pentru aciunile sale curajoase de apărare a drepturilor omului și pentru hotărârea ei de a ajunge la o soluionare pașnică, democratică, a conflictelor dintre guvernul turc și populaia kurdă, aceasta petrecuse deja un an în închisoare.Apărând drepturile soului său aflat în închisoare, Leyla Zana a devenit un lider de opinie, rol care a culminat cu candidatura sa la alegerile parlamentare din Turcia din 1991, când a primit 84% din voturile din districtul său, Diyarbakir. când a primit 84% din voturile din districtul său, Diyarbakir.
At her inauguration, she promised in Kurdish to“struggle so that the Kurdish and Turkish peoples may live together in ademocratic framework.”Based on her speeches and writings in defence of Kurdish rights, Leyla Zana, together with three other Kurdish MPs of the pro-Kurdish Party for Democracy, was charged with being aliated to the PKK, and sentenced to 15 years’imprisonment by the Ankara State Security Court in December 1994.The government offered in 1997 to release her for health reasons, but Zana refused.“I hope to see a general amnesty for all political prisoners.
La intrarea în funcie, a promis, în limba kurdă, să„facă toate eforturile astfel încât poporul kurd și poporul turc să coabiteze într-un cadru democratic”.Pe baza discursurilor și scrierilor sale de apărare a drepturilor minorităii kurde, Leyla Zana, împreună cu ali trei parlamentari turci din Partidul pentru Democraie pro-kurd, a fost acuzată de afiliere la PKK și condamnată, în decembrie 1994, la 15 ani de închisoare de cătreTribunalul pentru securitatea statului din Ankara.Guvernul turc sa oferit să o elibereze în 1997, pe motive medicale, dar Leyla Zana a refuzat. „Sper să asist la amnistierea generală a tuturor prizonierilor politici.
I do not wish to be released on health grounds while my political friends remain in captivity.”After the retrial in 2003, which – like the first trial – was considered by the European Court of Human Rights as not being fair and independent, the court decided that the former Kurdish MPs should serve the remainder of their prison sentences.However, on 9 June 2004Turkey’s Appeal Court decided to revoke the verdicts and overturn the sentences.
Nu doresc să fiu eliberată din motive medicale în timp ce prietenii mei politici rămân în închisoare.”După o rejudecare, în 2003, a procesului său care, la fel ca și primul proces, a fost considerat de Curtea Europeană a Drepturilor Omului drept inechitabil și lipsit de independenă, tribunalul a hotărât că fosta deputată kurdă va efectua și restul de pedeapsă.Cu toate acestea, la data de 9 iunie 2004, Curtea de Apel a Turciei a decis să anuleze verdictele și pedeapsa.
On 14October 2004, Leyla Zana was finally able to address a European Parliament plenary session in person at a special ceremony in Brussels and to collect her Sakharov Prize.
La 14 octombrie 2004, Leyla Zana a fost, în sfârșit, în măsură să se adreseze sesiunii plenare a Parlamentului European, în cadrul unei ceremonii speciale organizate la Bruxelles și să-și primească premiul Saharov.
In December 2008, Leyla Zana was sentenced to another 10 years of imprisonment by a Turkish court for allegedly spreading terrorist propaganda.
În decembrie 2008, Leyla Zana a fost condamnată la ali 10 de ani de închisoare de către un tribunal turc pentru presupusă propagandă teroristă.
Not imprisoned, awaiting the final outcome of the trial, she was able to address the Conference of Presidents of the Parliament in April 2009.
În stare de libertate, sa adresat Conferinei președinilor din Parlament în aprilie 2009 în așteptarea sentinei tribunalului.
On April7, 2010 the ruling byTurkey’s High Criminal Court convicted Leyla Zana, in accordance with Article 7/2 of the Prevention of Terrorism Act, sentencing her to three years in prison for spreading propaganda and banning her from politics until she completes her sentence.
La 7 aprilie 2010, hotărârea Înaltei Curi Penale a Turciei a condamnat-o pe Leyla Zana, în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din Legea cu privire la combaterea terorismului, la 3 ani de închisoare pentru răspândirea de propagandă și ia interzis să facă politică până la ispășirea sentinei.
Ms Zana attended a meeting of Parliament’s Conference of Chairs of Political Groups in February 2010.
Dna Zana a participat la o reuniune în cadrul Parlamentului a Conferinei președinilor grupurilor politice în februarie 2010.
Salima Ghezali, the 1997 winner of the Sakharov Prize, was born near Algiers in1958.
Salima Ghezali, laureată a Premiului Saharov în 1997, sa născut lângă Alger în 1958.
In the 1980s she became involved in the Algerian women’s movement, amongst other things as a founder member of Women of Europe and the Maghreb and as editor-in-chief of “NYSSA”, the women’s publication she herself had founded.The women’s rights activist became a committed campaigner for human rights and democracy in Algeria.
În cursul anilor‚80, sa implicat în mișcarea femeilor din Algeria, printre altele în calitate de membru fondator al grupării„Femei din Europa și Maghreb”, și de redactor șef al„NYSSA”, publicaie destinată femeilor, pe care ea însăși o înfiinase.Militantă pentru drepturile femeii, a devenit o susinătoare angajată a drepturilor omului și a democraiei în Algeria.
After1994, as publisher of the weekly magazine “La Nation”, she increasingly focused on issues of censorship.
După 1994, ca editor al revistei săptămânale „La Nation”, sa concentrat din ce în ce mai mult asupra problemelor referitoare la cenzură.
Her articles constantly called for a peaceful and democratic solution to the crisis in Algeria, which has cost the lives of tens of thousands of people, including many journalists.
Articolele sale cereau, în mod constant, o soluie pașnică și democratică pentru criza din Algeria, care costase deja viaa a zeci de mii de oameni, inclusiv a multor jurnaliști.
As a result, she became a target for criticism from both the Algerian authorities and Islamic extremists. The appearance in Le Monde Diplomatique of her report on the human rights situation in Algeria prompted the authorities to order the closure of her magazine in 1996.
Ca urmare, a devenit inta criticilor venite atât din partea autorităilor algeriene, cât și a extremiștilor islamiști.Apariia în„Le Monde Diplomatique”a analizei sale privind situaia drepturilor omului în Algeria a determinat autorităile să dispună, în 1996, interzicerea revistei sale.
The“father of the Chinese democracy movement”was the 1996 winner of the Sakharov Prize.China’s most prominent dissident was born into the family of a civil servant on 20 May1950, initially joined the Red Guard as an enthusiastic supporter of the ideals of the Maoist Cultural Revolution, but, disillusioned by the atrocities committed in the name of the class struggle, turned instead to humanism and democracy.When Deng Xiaoping came to power in 1978, Wei Jingsheng helped to create the“Wall of Democracy”.
„Părintele mișcării chineze pentru democraie” a fost laureatul Premiului Saharov pe anul 1996.Wei Jingsheng, una dintre figurile marcante ale dizidenilor chinezi, sa născut la 20 mai 1950 într-o familie de funcionari și sa înrolat, la început, în Garda Roșie ca entuziast susinător al idealurilor revoluiei culturale a lui Mao dar, dezamăgit de atrocităile comise în numele luptei de clasă, sa întors la umanism și democraie.Când Deng Xiaoping a venit la putere în 1978, Wei Jingsheng la ajutat să creeze„Zidul Democraiei”.
He set up links with theWestern media and continued to denounce the flagrant human rights violations in China.
A stabilit contacte cu mass-media din Europa occidentală și a continuat să denune încălcările flagrante ale drepturilor omului în China.
In 1994 he vanished into police custody, and at the end of 1995 he was once again sentenced to 14 years’imprisonment for plotting to overthrow Communism.
În 1994, a dispărut în custodia poliiei și, la sfârșitul lui 1995, a fost din nou condamnat la 14 ani închisoare pentru„complot împotriva comunismului”.
His health steadily deteriorated as a result of inhuman prison conditions and illtreatment by fellow prisoners.On 16 November 1997, as a result of persistent international pressure, Wei Jingsheng was released from prison and deported to the USA.
Sănătatea sa sa deteriorat considerabil ca urmare a condiiilor inumane și maltratării la care a fost supus de către ceilali deinui.La 16 noiembrie 1997, în urma presiunii internaionale constante, Wei Jingsheng a fost eliberat din închisoare și deportat în SUA.
As chairman of the Overseas Chinese Democracy Coalition (OCDC), founded in1998, and through his own Wei Jingsheng Foundation, he is still campaigning to achieve his overriding objective: human rights and democracy in China.
Ca președinte al Overseas Chinese Democracy Coalition
Xanana Gusmão was born on 20 June 1946 in Laleia, East Timor.
Xanana Gusmão sa născut la 20 iunie 1946 în Laleia, în Timorul de Est.
When the Portuguese withdrew, Indonesia began a policy of destabilising East Timor. On 7December 1975, Indonesia invaded.
După retragerea portugheză, Indonezia a iniiat o politică de destabilizare a Timorului de Est, iar la 7 decembrie 1975 a invadatTimorul de Est. iar la 7 decembrie 1975 a urmat invazia insulei.
Gusmão went underground and in1978 became leader of the military wing of the Revolutionary Front for the Independence of East Timor (FRETILIN).The violence which accompanied the invasion cost an estimated 200000 lives, but failed to break the people’s determination to resist.
Xanana Gusmão a intrat în mișcarea de rezistenă, iar în 1978 a devenit conducătorul aripii militare a Frontului Revoluionar pentru independena Timorului de Est (FRETILIN).Se estimează că violenele care au însoit invazia au ucis 200 000 de persoane, dar nu au reușit să înfrângă hotărârea populaiei de a rezista.
Xanana Gusmão sought to secure a peaceful solution to the conict by proposing a peace plan and talks under UN supervision to the Indonesian Government.
Xanana Gusmão a încercat să găsească o soluie pașnică pentru acest conflict, propunând guvernului indonezian un plan de pace și de negocieri sub patronajul ONU.
In 1986 he managed to bring together the various political and social groupings to form the Timorese National Resistance Council (TNRC).
În 1986, a reușit să unească diferitele grupări politice și sociale, formând Consiliul Naional de Rezistenă din Timor (CNRT).
On 20 November 1992 Xanana Gusmão was arrested.
La 20 noiembrie 1992, Xanana Gusmão a fost arestat.
He was sentenced to life imprisonment, subsequently reduced to 20 years, on charges of separatism and illegal possession of arms and ultimately, in February 1999, was placed under house arrest.
A fost condamnat la închisoare pe viaă, pedeapsă ce ia fost redusă apoi la 20 de ani, fiind acuzat de separatism și posesie ilegală de arme, pentru ca ulterior, în februarie 1999, să fie plasat în arest la domiciliu.
Even the imprisonment of Xanana Gusmão, who is also known as the “Mandela of Timor”, failed to break the opposition in East Timor.
Nici chiar încarcerarea lui Xanana Gusmão, cunoscut și ca„Mandela al Timorului”, nu a reușit să înfrângă opoziia din Timorul de Est.
In releasing Xanana Gusmão on 7September 1999 – shortly after the referendum of 30 August, in which 80% of the population of East Timor had voted for independence – Indonesia’s President Habibie was responding to massive international pressure.
Eliberarea sa, la 7 septembrie 1999, de către președintele Indoneziei, Habibie, la scurt timp după referendumul din 30 august, la care 80% din populaie a votat pentru independena Timorului de Est, a venit ca un răspuns la imensa presiune internaională.
Xanana Gusmão, who has become a symbol of resistance in East Timor and the embodiment of the hopes of the international solidarity movement, said on his release: “As a free man, I promise to do everything in my power to bring peace to East Timor and my people”.
Xanana Gusmão, care a devenit un simbol al rezistenei în Timorul de Est și întruchiparea speranelor mișcării internaionale de solidaritate, a declarat, la eliberarea sa:„Ca om liber, promit să fac tot ceea ce îmi stă în putere pentru a aduce pacea pentru poporul meu și pentru Timorul de Est”.
In April 2002 the first free presidential elections were held in East Timor.
În aprilie 2002 au avut loc primele alegeri prezideniale din Timorul de Est.
Xanana Gusmão was elected with almost 83% of the votes and the same year he received the North-South Prize of the Council of Europe.
Xanana Gusmão a fost ales cu aproximativ 83 % din voturi și în același an a primit Premiul Nord-Sud al Consiliului Europei.
On 20 May 2002 Kofi Annan officially declared the Democratic Republic of East Timor an independent state.
La 20 mai 2002, Kofi Annan a declarat, în mod oficial, existena Republicii Democrate
While José Xanana Gusmão served as President of East Timor until May 2007, he became Prime Minister of the country following the legislative elections of 30 June 2007.In 2008 Xanana Gusmão survived an assassination attempt against him and remains Prime Minister of East Timor to this day.
Ibrahim Rugova, născut la 2 decembrie 1944 la Cerrca (Istog), în Kosovo, a fost profesor de literatură la Universitatea din Priština. În acel an, Belgrad a abolit statutul de provincie autonomă a Kosovo, albanezii au fost supuși oprimării, iar liderii opoziiei au fost arestai.
The pressure group BASTA YA (Stop it now), which was granted consultative status with the United Nations Economic and Social Council in July 2004, consists of people who work for basic human rights, democracy and tolerance in the Basque country.
Iniiativa cetăenească „BASTA YA” („Oprii-vă acum!”), care în iulie 2004 a primit statutul de grup consultativ al Consiliului Economic și Social al Naiunilor Unite, este alcătuit din persoane care acionează în favoarea drepturilor umane fundamentale, a democraiei și toleranei în ara Bascilor.
Members of the group come from different ideological backgrounds but agree on three principles:
Membrii grupului au baze ideologice diferite, dar au convenit asupra a trei principii:
_BAR_ They actively oppose terrorism._BAR_ They support all victims of terrorism and political violence._BAR_ They uphold the rule of law, as enshrined in the Constitution and Statute of Autonomy.
_BAR_ Se opun în mod activ terorismului._BAR_ Sprijină toate victimele terorismului și ale violenei politice. _BAR_ Susin statul de drept, consfinit prin constituie și statutul autonomiei.
A Palestinian born in 1951, Izzat Ghazzawi was a professor at Birzeit University and held a master’s degree in English literature.
Palestinian născut în 1951, Izzat Ghazzawi a fost profesor la Universitatea Birzeit și a condus programul de masterat în literatură engleză.