natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its judgment of 21 February 2008 in Case F-19/06 Semeraro vCommission, theTribunalmade clear that point 1.1 of the Commission decision of 11 May 2005 on the criteria for the 2005 attestation procedure, according to which, in order to be included on the list of officials admitted to the attestation procedure, those officials had to have had their potential recognised in their annual career development report, exceeds the limits of the authority by virtue of which, for the purposes of drawing up the list of officials admitted to the attestation procedure, the appointing authority is to decide the value of the criteria and the weighting applied to them after consulting the joint attestation committee.
În Hotărârea din 21 februarie 2008, Semeraro/Comisia, F-19/06, Tribunalul a precizat că punctul 1.1 din Decizia Comisiei din 11 mai 2005 privitoare la criteriile de încadrare privind exerciţiul de atestare 2005, potrivit căruia potenţialul funcţionarului trebuie să fi fost recunoscut în raportul său de evoluţie a carierei pentru a figura pe lista funcţionarilor admiși în vederea atestării, depășește limitele abilitării conform căreia, în vederea stabilirii listei funcţionarilor admiși pentru atestare, valoarea criteriilor și ponderea lor sunt decise de AIPN, după consultarea comitetului paritar pentru exerciţiul de atestare.
Emoluments and social security benefits of officials
Regimul pecuniar și avantajele sociale ale funcţionarului
In its judgment of 2 December 2008 in Case F-131/07 Baniel-Kubinova andOthers v Parliament, the Tribunal held that members of the temporary and/or auxiliary staff who had received the daily subsistence allowance and, subsequently, the installation allowance in part or in full ( on the basis of declarations of the transfer of their habitual residence to their place of employment) cannot then, at the time of their engagement as probationary officials in that same place of employment, claim the daily subsistence allowance again.
În Hotărârea din 2 decembrie 2008, Baniel-Kubinova și alţii/Parlamentul European, F-131/07, Tribunalul a apreciat că agenţii temporari și/sau auxiliari care au beneficiat de indemnizaţia zilnică și, în continuare, parţial sau integral, de indemnizaţia de instalare (pe baza unor declaraţii care atestă transferul reședinţei lor obișnuite în locul de repartizare) nu pot, ulterior, în momentul angajării lor în calitate de funcţionari stagiari în același loc de repartizare, să pretindă din nou indemnizaţia zilnică.
The daily subsistence allowance is reserved for officials and other staff who are obliged to change their place of residence in order to comply with Article 20 of the StaffRegulations, a condition which the applicants did not fulfil as they had already changed their place of residence, as they had declared in order to receive the installation allowance.
Într-adevăr, indemnizaţia zilnică este rezervată funcţionarilor și agenţilor care sunt obligaţi să își schimbe reședinţa pentru a îndeplini obligaţiile prevăzute la articolul 20 din statut, condiţie pe care reclamanţii nu o îndeplineau, atât timp cât aceștia își schimbaseră deja reședinţa, astfel cum au declarat pentru a beneficia de indemnizaţia de instalare.
Conditions of Employment of Other Servants of the EuropeanCommunities
Regimul aplicabil celorlalţi agenţia i Comunităţilor Europene a)
Classificationingrade of a member of the contract staff
Încadrarea îngrad a unui agent contractual
In its judgment of 11 December 2008 in Case F-136/06 Reali vCommission, theTribunalmade clear that Council Directive 89/48/EEC of 21 December 1988 on a general system for the recognition of higher education diplomas awarded on completion of professional education and training of at least three years’duration does not have the effect of limiting the discretion which an institution enjoys when comparing the respective value of diplomas or the level of qualification attested by the authorisation to practise a profession within the framework of its recruitment policy.
În Hotărârea din 11 decembrie 2008, Reali/Comisia, F-136/06, Tribunalul a precizat că Directiva 89/48/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoașterea diplomelor de învăţământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani nu are ca efect să limiteze puterea de apreciere de care dispune o instituţie cuocazia comparării valorii respective a diplomelor în cadrul politicii sale de recrutare.
Under the system established by that directive, diplomas are compared for the purposes of access to certain regulated activities in the various Member States.
În sistemul Directivei 89/48, compararea diplomelor se realizează în vederea accesului la anumite activităţi reglementate în diferitele state membre.
Profile :
O astfel de
Commission decision of 28 April 2004 on the maximum duration for the recourse to non-permanent staff in the Commission services
Decizia Comisiei din 28 aprilie 2004 privitoare la durata maximă pentru care se recurge la personal nepermanent în cadrul serviciilor Comisiei
In its judgment of 26 June 2008 in Case F-54/07 Joseph vCommission, theTribunalmade clear, as regards the Commission decision of 28 April 2004 on the maximum duration for the recourse to non-permanent staff in the Commission services, that, by imposing, in Article 85(1) of the Conditions of Employment, amaximum period of five years both for the conclusion and the renewal of the contracts of contract staff, the legislature did not prohibit the institutions from concluding or renewing that type of contract under Article 3 of those conditions for a shorter period, provided that the minimum duration laid down in Article 85(1) of those conditions (six or nine months as the case may be) is respected.
În ceea ce privește Decizia Comisiei din 28 aprilie 2004 privind durata maximă pentru care se recurge la personal nepermanent în cadrul serviciilor Comisiei, în Hotărârea din 26 iunie 2008, Joseph/Comisia, F-54/07, Tribunalul a precizat că, prin impunerea, în temeiul articolului 85 alineatul (1) din RAA, a unei limitemaxime de cinci ani, atât pentru încheierea, cât și pentru prelungirea contractelor agenţilor contractuali, legiuitorul nu a interzis instituţiilor încheierea sau prelungirea acestui tip de contracte, în temeiul articolului 3 a din regimul menţionat, pentru o durată mai scurtă, atât timp cât este respectată durata minimă prevăzută la articolul 85 alineatul (1) din acest regim (șase sau nouă luni, după caz).
However, an institution cannot, without breaching that provision, restrict generally and impersonally, as here by means of general implementing provisions or an internal decision of general application, the maximum possible period of employment of contract staff as determined by the legislature itself.
Cu toate acestea, o instituţie nu poate, fără încălcarea acestei din urmă dispoziţii, să restrângă în mod general și impersonal, în speţă prin dispoziţii generale de executare sau printr-o decizie internă cu aplicabilitate generală, durata maximă posibilă de angajarea agenţilor contractuali, astfel cum a fost fixată de însuși legiuitorul.
Cases brought before the entry into force of the Rules of Procedure oftheTribunal
Cauze introduse înainte de intrarea în vigoare a Regulamentului de procedură alTribunalului
7), until the entry into force of its Rules of Procedure.
142), până la intrarea în vigoare a regulamentului de procedură al acestui din urmă tribunal.
For instance, in its judgment of 24 June 2008 in Case F-84/07 Islamaj vCommission, the Tribunal decided to order that the costs be shared between the parties as the circumstances were exceptional, whereas in its judgments in Bui Van v Commission and Lafili vCommission, the Tribunal ordered that the costs be shared between the parties who were unsuccessful on one or more heads.
Astfel, în Hotărârea din 24 iunie 2008, Islamaj/Comisia, F-84/07, Tribunalul a decis să repartizeze cheltuielile de judecată între părţi pentrumotive excepţionale, în timp ce în Hotărârile Bui Van/Comisia și Lafili/Comisia, citate anterior,Tribunalul a repartizat cheltuielile de judecată între părţile care au căzut în pretenţii cu privire la unul sau maimulte capete de cerere.
Cases brought after the entry into force of the Rules of Procedure oftheTribunal
Cauze introduse după intrarea în vigoare a Regulamentului de procedură alTribunalului
One of the significant innovations brought about by the entry into force of the Rules of Procedure oftheTribunal on 1 November 2007 concerns the arrangements relating to costs.
Una dintre noutăţile importante determinate de intrarea în vigoare a Regulamentului de procedură alTribunalului la 1 noiembrie 2007 privește regimul cheltuielilor de judecată.
Under Article 87(1) of the Rules of Procedure the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Confom articolului 87 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care ca de în pretenţii este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
Under Article 87(2) of those rules, if equity so requires, the Tribunal may decide that an unsuccessful party is to pay only part of the costs or even that he is not to be ordered to pay any.
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din regulamentul menţionat,Tribunalul poate, în măsura impusă de echitate, să decidă ca o parte care ca de în pretenţii să fie obligată numai la plata parţială a cheltuielilor de judecată sau chiar să nu fie obligată la plata acestora.
In its judgment of 4 December 2008 in Case F-6/08 Blais v ECB, the Tribunal applied for the first time the provision concerning equity laid down by Article 87(2) of the Rules of Procedure, deciding that it was appropriate, although the applicant was unsuccessful, to order her to pay, in addition to her own costs, only half of the costs incurred by the defendant.
În Hotărârea din 4 decembrie 2008, Blais/BCE, F-6/08, Tribunalul a făcut pentru prima dată aplicarea dispoziţiei referitoare la echitate, prevăzută la articolul 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, apreciind că se impunea ca reclamanta, de și căzuse în pretenţii, să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, numai jumătate din cheltuielile de judecată efectuate de către pârâtă.
The Tribunal took the view that it would be unfair to order the applicant to pay all the costs of the defendant having regard, first, to the fact that the proceedings may be considered to have been occasioned in part by the conduct of the defendant, second, to the financial importance of the proceedings for the applicant, third, to the fact that the arguments of the applicant were not without merit, fourth, to the personal situation of the applicant and, finally, to the fact that the amount of the costs that the applicant might be ordered to bear was higher than in most disputes before the Tribunal, because the defendant had chosen to be represented not only by its own agents but also by a lawyer.
Tribunalul a apreciat că ar fi inechitabil ca reclamanta să suporte toate cheltuielile efectuate de către pârâtă, având în vedere, în primul rând, împrejurarea că procedura putea fi considerată ca fiind ocazionată în parte de comportamentul pârâtei, în al doilea rând, impactul financiar important al litigiului asupra reclamantei, în al treilea rând, faptul că argumentele reclamantei nu erau lipsite de temeinicie, în al patrulea rând, situaţia personală a reclamantei și, în sfârșit, împrejurarea că respectivul cuantum al cheltuielilor de judecată pe care reclamanta ar fi putut să le suporte era mai ridicat decât în majoritatea litigiilor cu care a fost sesizat Tribunalul, având în vedere că pârâta optase să fie reprezentată nu numai de către proprii agenţi, ci și de către un avocat.
In the order of 10 July 2008 in Case F-141/07 Maniscalco vCommission, it was determined that an application for an appropriate order as to costs cannot be regarded as a request that the unsuccessful party be ordered to pay the costs.
În Ordonanţa din 10 iulie 2008, Maniscalco/Comisia, F-141/07, sa precizat că solicitarea ca instanţa să se pronunţe asupra cheltuielilor de judecată potrivit dispoziţiilor legale nu poate să fie considerată o cerere care vizează obligarea părţii care ca de în pretenţii la plata cheltuielilor de judecată.
Finally, it is of note that, in its order of 25 November 2008 in Case F-53/07 Iordanova vCom-mission, the Tribunal applied Article 98(4) of the Rules of Procedure under which, where the recipient of the aid is unsuccessful, the Tribunal may, in ruling as to costs in the decision closing the proceedings, if equity so requires, order that one or more parties should bear their own costs or that those costs should be borne, in whole or in part, by the cashier oftheTribunal by way of legal aid.
În sfârșit, în Ordonanţa din 25 noiembrie 2008, Iordanova/Comisia, F-53/07, Tribunalul a aplicat articolul 98 alineatul (4) din Regulamentul de procedură, potrivit căruia, în cazul în care beneficiarul asistenţei judiciare ca de în pretenţii, Tribunalul poate, în măsura impusă de echitate, pronunţându-se asupra cheltuielilor în cadrul deciziei prin care se finalizează judecata, să dispună ca una sau maimulte părţi să suporte propriile cheltuieli de judecată sau ca acestea să fie, în tot sau în parte, suportate de casieria Tribunalului cu titlu de asistenţă judiciară.
In the order in Wenig vCommission, it was recalled, in particular, that the measures applied for must be provisional, in that they must not prejudge the decision on the substance.
În Ordonanţa Wenig/Comisia, citată anterior, sa reamintit în special că măsurile trebuie să aibă un caracter provizoriu în sensul în care acestea nu trebuie să aducă atingere deciziei de fond.
Account must be taken, when weighing up the competing interests, of the irreversible nature of any suspension of operation of the contested decision, and the application must be granted only if the urgency of the measures ought appears undeniable
În cadrul comparării intereselor în cauză, se impune să se ţină seama de caracterul ireversibil al unei eventuale suspendări a executării deciziei în litigiu, iar cererea reclamantului să nu fie admisă decât dacă rezultă că urgenţa măsurii solicitate este incontestabilă.
Applications for legal aid
Cereri de asistenţă judiciară
Since the entry into force on 1 May 2008 of the practice directions to parties, any application for legal aid must be made on the compulsory form which contains a guide for applicants.
De la intrarea în vigoare, la 1 mai 2008, a Instrucţiunilor practice pentru părţi, orice cerere de asistenţă judiciară trebuie să fie introdusă prin intermediul unui formular obligatoriu, care cuprinde un ghid adresat solicitanţilor.
Seven orders ruling on applications for legal aid were made in 2008.
În cursul anului 2008, au fost adoptate 7 ordonanţe de soluţionarea unor cereri de asistenţă judiciară.
With the exception of the application in Case F-142/07 AJ Kaminska v Committee of the Regions, in which the application for legal aid was granted, the applications were rejected because the applicant was not or did not prove that he was, because of his financial situation, wholly or partly unable to meet the costs involved in legal assistance and representation by a lawyer in proceedings.
Cu excepţia cererii din cauza Kaminska/Comitetul Regiunilor, F-142/07 AJ, în care sa admis cererea de asistenţă judiciară, cererile au fost respinse ca urmare a faptului că solicitantul nu era sau nu a dovedit că este, datorită stării sale materiale, în imposibilitate totală sau parţială de a face faţă cheltuielilor legate de asistenţa și de reprezentarea în justiţie.
In the orders rejecting the applications for legal aid, it was recalled, inter alia, that the second subparagraph of Article 95(2) of the Rules of Procedure specifies that the financial situation of the applicant is to be assessed, taking into account objective factors such as income, capital and the family situation.
În ordonanţele de respingerea cererilor de asistenţă judiciară sa reamintit că articolul 95 alineatul (2) al doilea paragraf din Regulamentul de procedură precizează că starea materială a solicitantului se evaluează ţinând seama de elemente obiective precum veniturile, patrimoniul deţinut și situaţia familială.
It was also recalled that, according to the first subparagraph of Article 96(2) of those rules, the application for legal aid must be accompanied by all information and supporting documents making it possible to assess the applicant’s financial situation, such as a certificate issued by the competent national authority attesting to his financial situation.
De asemenea, sa reamintit că, potrivit articolului 96 alineatul (2) primul paragraf din regulamentul menţionat, cererea de acordarea asistenţei judiciare trebuie să fie însoţită de toate informaţiile și înscrisurile justificative care permit evaluarea stării materiale a solicitantului, cum ar fi un certificat emis de o autoritate naţională competentă care atestă această stare materială.
B— Composition of the CivilService Tribunal
B – Compunerea Tribunalului FuncţieiPublice
From left to right:
De la stânga la dreapta:
Members of the CivilService Tribunal
Membrii Tribunalului FuncţieiPublice
Born in 1946; law studies (Master of Arts, Oxford University, 1967; Master of Laws, University College London, 1969); lecturer, University College London (1967–73); barrister (London, 1972–74); Administrator/ Principal Administrator, European Court of Human Rights (1974–90); Visiting Professor at the University of Saskatchewan, Saskatoon, Canada (1988); Head of Personnel, Council of Europe (1990–93); Head of Division (1993–95), DeputyRegistrar (1995–2001), Registrar of the European Court of Human Rights (2001 to September 2005); President of the CivilService Tribunal since 6October 2005.
Paul J. Mahoney născut în 1946; studii juridice (Master of Arts, Universitatea din Oxford, 1967; Master of Laws, University College London, 1969); lector la University College London (1967-1973); barrister (Londra, 1972-1974); administrator, administrator principal la Curtea Europeană a Drepturilor Omului (1974-1990); profesor de drept invitat la Universitatea Saskatchewan, Saskatoon, Canada (1988); șef al personalului la Consiliul Europei (1990-1993); șef de secţie (1993-1995), grefieradjunct (1995-2001), grefier la Curtea Europeană a Drepturilor Omului (2001-septembrie 2005); președintele Tribunalului FuncţieiPublice începând cu data de 6 octombrie 2005.
Born in 1945; university studies in Berlin, Munich, Frankfurt-am-Main (1966–72); First State examination in law (1972); court trainee in Frankfurt-am-Main (1972–73 and 1974–75); College of Europe, Bruges (1973–74); Second State examination in law (Frankfurt-am-Main, 1976); specialist adviser in the Federal Labour Office and lawyer (1976); Presiding Judge at the Labour Court (Land Hesse, 1977–93); lecturer at the Technical College for Social Work, Frankfurt-am-Main, and at the Technical College for Administration,Wiesbaden (1979–90); national expert to the Legal Service of the Commission of the EuropeanCommunities (1993–96 and 2001–05); Social Affairs Attaché at the Embassy of the Federal Republic of Germany inMadrid (1996–2001); presiding judge at the Labour Court of Frankfurt-am-Main (February to September 2005); Judge at the CivilService Tribunal since 6October 2005.
Horstpeter Kreppel născut în 1945; studii universitare la Berlin, la München și la Frankfurt a m Main (1966-1972); primul examen de stat (1972); magistrat stagiar la Frankfurt a m Main (1972-1973 și 1974-1975); Colegiul Europei la Bruges (1973-1974); al doilea examen de stat (Frankfurt a m Main, 1976); angajat la Biroul Federal al Forţei de Muncă și avocat (1976); judecător la Tribunalul pentru Litigii de Muncă (landul Hessa, 1977-1993); lector la Fachhochschule für Sozialarbeit din Frankfurt a m Main și la Verwaltungsfachhochschule din Wiesbaden (1979-1990); expert naţional la Serviciul Juridic al Comisiei Comunităţilor Europene (1993-1996 și 2001-2005); atașat pentru afaceri sociale la Ambasada Republicii Federale Germania la Madrid (1996-2001); judecător la Tribunalul pentru Litigii de Muncă din Frankfurt a m Main (februarieseptembrie 2005); judecător la Tribunalul FuncţieiPublice începând cu data de 6 octombrie 2005.
Born in 1950; law graduate of the University of Wrocław (1972), doctorate in law (Łodz, 1982); lawyer at the Bar of the Republic of Poland (since 1977); visiting researcher (University of Paris X, 1987–88; University of Nantes, 1993–94); expert of‘Solidarność’(1995–2000); Professor of labour law and European social law at the University of Łodz (1997–98 and 2001–05), Associate Professor at Warsaw School of Economics (2002), professor of labour law and social security law at Cardinal Stefan Wyszynski University, Warsaw (2002–05); DeputyMinister for Labour and Social Affairs (1998–2001); member of the negotiation team for the accession of the Republic of Poland to the EuropeanUnion (1998–2001); representative of the Polish Government to the International Labour Organisation (1998–2001); author of a number of works on labour law and European social law; Judge at the CivilService Tribunal since 6October 2005.
Irena Boruta născută în anul 1950; licenţiată în drept a Universităţii din Wrocław (1972), doctor în drept (Łodz 1982); avocat, membru al Baroului Republicii Polone (din 1977); cercetător invitat (Universitatea Paris X, 1987-1988; Universitatea din Nantes, 1993-1994); expert al„Solidarnosc” (1995-2000); profesor de dreptul muncii și de drept social european la Universitatea din Łodz (1997-1998 și 2001-2005), profesor agregat la Școala Superioară de Comerţ din Varșovia (2002), profesor de dreptul muncii și al securităţii sociale la Universitatea Cardinal StefanWyszynski din Varșovia (2002-2005); viceministru al muncii și al afacerilor sociale (1998-2001); membru al Comitetului de negociatori pentru aderarea Republicii Polone la Uniunea Europeană (1998-2001); reprezentant al guvernului polonez pe lângă Organizaţia Internaţională a Muncii (1998-2001); autor al mai multor lucrări în domeniul dreptului muncii și al dreptului social european; judecător la Tribunalul FuncţieiPublice începând cu data de 6 octombrie 2005.
Born in 1952, graduate of the Helsinki School of Economics and of the faculty of law of the University of Helsinki; legal secretary at the Supreme Administrative Court of Finland; general secretary to the committee for reform of legal protection in public administration; principal administrator at the Supreme Administrative Court; general secretary to the committee for reform of administrative litigation, counsellor in the legislative department of the Ministry of Justice; Assistant Registrar to the EFTA Court; legal secretary at the Court of Justice of the European Communities;JudgeattheSupremeAdministrativeCourt(1998–2005); member of the Asylum Board; vice-president of the committee on the development of the Finnish courts; Judge at the CivilService Tribunal since 6October 2005.
Heikki Kanninen născut în anul 1952; licenţiat al Școlii de Înalte Studii Comerciale din Helsinki și al Facultăţii de Drept a Universităţii din Helsinki; referent la Curtea Administrativă Supremă din Finlanda; secretar general al Comitetului pentru Reforma Protecţiei Juridice în Administraţia Publică; administrator principal la Curtea Administrativă Supremă; secretar general al Comitetului pentru Reforma Contenciosului Administrativ, consilier la Direcţia legislativă a Ministerului Justiţiei; grefieradjunct la Curtea AELS; referent juridic la Curtea de Justiţie a Comunităţilor Europene; judecător la Curtea Administrativă Supremă (1998-2005); membru al Comisiei de Recurs pentru Refugiaţi; vicepreședinte al Comitetului de Dezvoltarea Instituţiilor Judiciare Finlandeze; judecător la Tribunalul FuncţieiPublice începând cu data de 6 octombrie 2005.