natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(The Andean Parliament and Mercosur were two of the fruits of these eorts.)
Aceştia se străduiau, la fel cum făcuseră şi „părinţii fondatori” ai Europei cu 30 de ani în urmă, să creeze instituţii prin intermediul cărora să se atingă obiective comune (Parlamentul andin şi Mercosur au fost două dintre roadele acestor eforturi).
What struck me most was the admiration which those leaders had for the European enterprise and their appreciation of the degree of success we had already secured.
Ce m-a frapat cel mai mult a fost admiraţia pe care aceşti lideri o aveau faţă de proiectul european şi consideraţia faţă de succesele pe care le realizasem deja.
Our adventure had been unique in political history and we had become a role model for others.
Aventura noastră era unică în istoria politică şi deveniserăm un model pentru ceilalţi.
The third key moment which I recall was the visit of Pope John-Paul to address a Plenary Session of the EP.
Al treilea moment-cheie pe care mi-l amintesc a fost vizita Papei Ioan-Paul al II-lea, pentru a se adresa şedinţei plenare a PE.
It became famous for the dramatic confrontation between the visitor and the Rev. Ian Paisley.
Acest moment a rămas celebru prin confruntarea oaspetelui nostru cu pastorul Ian Paisley.
This was a duel which was a gift to the tabloid press, even though it lasted but a few seconds, and, since I had anticipated it, the incident was always under control.
A fost un duel exploatat din plin de presa tabloidă, deşi nu a durat decât câteva secunde şi, deoarece îl prevăzusem, incidentul era sub control.
But the underlying importance of the visit was a further recognition, from outside the Community, that political and institutional Europe was a reality which had now to be taken account of in international relations.
Însă importanţa fundamentală a acestei vizite a reprezen tat-o o mai mare recunoaştere, din afara Comunităţii, a faptului că Europa politică şi instituţională era o realitate, de care trebuia să se ţină seama în relaţiile internaţionale.
These three memories of my presidency lead me, in conclusion, to draw attention to the paradox that the successes of the EU and its institutions are frequently more apparent to those looking at the Union from the outside.
Ca o concluzie, aş atrage atenţia asupra faptului că aceste trei amintiri din cursul preşedinţiei mele sunt expresia unui paradox, şi anume acela că succesele Europei şi ale instituţiilor sale sunt adesea mai vizibile pentru cei din afară.
The challenge remains to make those successes more obvious to the citizens of Europe.
Provocarea rămâne în a face ca aceste succese să e mai evidente pentru cetăţenii Europei.
LORD PLUMB SIGNS THE 1989 BUDGET WITH THE PRESIDENTINOFFICE OF THE COUNCIL, FRANCISCO FERNANDEZ ORDOÑEZ
LORDUL PLUMBSEMNEAZĂ BUGETUL PENTRU ANUL 1989 ÎMPREUNĂ CU PREŞEDINTELE ÎN EXERCIŢIU AL CONSILIULUI, FRANCISCO FERNANDEZ ORDOÑEZ.
JULY 1989 JANUARY 1992
IULIE 1989 IANUARIE 1992
The period during which I was President of the European Parliament was a time marked by a historic leap for Europe.
Perioada în care am ocupat funcţia de Preşedinte al Parlamentului European a fost o etapă de progrese istorice remarcabile pentru Europa.
I began my presidency in July 1989 as President of the Parliament of the Community, and I concluded it proposing, on behalf of the EP, the birth of the European Union at the Maastricht European Council.
Mi-am început mandatul în iulie 1989, ca Preşedinte al Parlamentului Comunităţii Europene şi l-am încheiat propunând, în numele Parlamentului European, crearea Uniunii Europene în cadrul Consiliului European de la Maastricht.
The first key moment was the fall, on 9 November 1989, of the Berlin wall, symbolising the disappearance of the iron curtain which had divided Europe into two and presaging the end of the cold war.
Primul moment cheie a fost căderea Zidului Berlinului la 9 noiembrie 1989, simbol al dispariţiei Cortinei de Fier care împărţea continentul în două şi anunţa sfârşitul războiului rece.
My first reaction after welcoming the event was to invite President Mitterrand and Chancellor Kohl to appear together before the plenary of Parliament that very same month, in order to give an active impetus to the German unication process, for which a temporary EP committee was created.
Prima mea reacţie, după ce am salutat evenimentul, a fost invitaţia adresată preşedintelui Franţei, Mitterrand şi cancelarului Germaniei, Kohl de a apărea împreună în cadrul şedinţei plenare a Parlamentului European chiar în acea lună, pentru a exprima dorinţa de a susţine activ procesul de unicare a Germaniei, prin îninţarea unei comisii temporare a Parlamentului.
From then on, event followed event at a dizzying speed.
Din acel moment, evenimentele sau succedat într-un ritm vertiginos.
In my initial speech to the European Council in Strasbourg in December 1989, I expressed Parliament’s strong desire to see all the Member States work together in order to open the door to the accession of the countries of central and eastern Europe.
În discursul meu iniţial ţinut cu ocazia Consiliului European de la Strasbourg din decembrie 1989, am exprimat dorinţa fermă a Parlamentului European de a vedea că toate statele membre conlucrează pentru a deschide porţile aderării ţărilor din Europa Centrală şi de Est.
On that occasion, I put forward, on behalf of Parliament, a ten-point plan in which it was proposed to expand the existing IGC for the establishment of economic and monetary union (EMU) and to set up another one for political union.
Cu această ocazie, am prezentat în numele Parlamentului European un plan în zece puncte care propunea lărgirea sferei Conferinţei Interguvernamentale (CIG) ce urma să aibă loc pentru instituirea Uniunii Economice şi Monetare (UEM), prin organizarea unei alte conferinţe, privind uniunea politică.
To ensure that this reform did not rest in the governments’ hands alone, I proposed that the EP should also be involved, in order to reinforce the reform’s democratic nature and eciency.
Pentru ca această reformă să nu rămână doar în responsabilitatea guvernelor, le-am propus colaborarea Parlamentului European pentru a consolida caracterul democratic şi a spori ecienţa.
Thus began the process leading to the proposal and subsequent creation of the Preparatory Interinstitutional Conference (PIC).
Aşa a fost propusă şi, ulterior, creată Conferinţa Interinstituţională Pregătitoare (CIP).
That led, in March 1990, to the first-ever invitation in the history of the Community to a president of the European Parliament to address the Council, and, specically, to introduce our proposal for a PIC.
Astfel, în martie 1990, pentru prima oară în istoria Comunităţii Europene, Consiliul de Miniştri a adresat o invitaţie unui preşedinte al Parlamentului European, pentru a explica propunerea noastră referitoare la Conferinţa Interinstituţională Pregătitoare.
From that moment on, the agenda was dominated by the swiftly increasing pace of history, as one event followed on another’s heels.
Din acel moment, agenda a fost dominată de o accelerare istorică care a luat forma unei adevărate avalanşe de evenimente.
The countries in process of freeing themselves from totalitarian communism wished to receive the President of the European Parliament, a body which they saw as incarnating the democracy and freedom they had for so many years yearned for.
Ţările care se eliberau de sub jugul totalitar doreau să-l primească pe preşedintele Parlamentului European, instituţie care era un simbol al democraţiei şi al libertăţii râvnite de aceste ţări timp de atâţia ani.
The signicant events of 1990 included an invitation in February from the Polish Diet to explain the EP’s view of matters, and, later, similar invitations from the Hungarian and Czechoslovak Parliaments; and, on 3 October, German Unity Day, with a ceremony in the Bundestag with President von Weiszäcker, in the company of the Commission President, Jacques Delors, and myself as President of the European Parliament, followed that very day by a speech which I gave in the Paulskirche in Frankfurt, a building symbolising Germany’s constitutional values.
Trebuie evidenţiate următoarele evenimente semnicative din 1990: invitaţia din partea Seimului (camera inferioară a Parlamentului polonez) din februarie 1990 pentru a prezenta punctul de vedere al Parlamentului European, urmată de cea din partea Parlamentului maghiar şi mai târziu a celui cehoslovac; 3 octombrie, ziua reunicării Germaniei, când a avut loc o ceremonie în Bundestag, cu preşedintele Von Weiszäcker alături de preşedintele Comisiei, Jacques Delors şi de mine, în calitate de preşedinte al Parlamentului European; în aceeaşi zi, un discurs în Frankfurt, la Paulskirche, simbol al constituţionalismului german.
In that time of democratic eervescence and reform, relations with the national parliaments came to take on their full signicance.
În această perioadă de efervescenţă democratică şi de reforme, relaţiile cu parlamentele naţionale au căpătat adevărata lor semnicaţie.
On 29 November 1990, in Montecitorio (Rome), we held the joint ‘Assizes’, i.e. the first-ever conference bringing together the European Parliament and the parliaments of the Member States, which adopted a joint resolution endorsing the concept of the European Union.
Am organizat împreună, la 29 noiembrie 1990, reuniunile „Assises”. Era vorba despre prima Conferinţă a Parlamentului European şi a parlamentelor statelor membre, la Montecitorio (Roma), în cadrul căreia sa aprobat o rezoluţie comună pentru lansarea proiectului Uniunii Europene.
In December, I had the privilege of submitting that resolution to the Rome European Council, which decided in favour of holding two parallel IGCs, one on EMU and the other on political union.
În decembrie am avut onoarea de prezenta această rezoluţie Consiliului European de la Roma care a decis convocarea celor două CIG în paralel, una privind UEM şi cealaltă privind Uniunea Politică.
Over the length of 1991, the meetings of the Preparatory Interinstitutional Conference made it possible, for the first time, for twelve representatives of the EP to engage in dialogue with the twelve governments, the Council and the Commission.
În decursul anului 1991, reuniunile Conferinţei Interinstituţionale Pregătitoare au permis pentru prima dată dialogul dintre doisprezece reprezentanţi ai Parlamentului European, cele douăsprezece guverne, Consiliu şi Comisie.
Parliament’s representation was able to draw up a ‘shortlist’ of proposals which proved of major use in introducing a number of key subjects, for the most part deriving from the draft treaty text adopted in 1984 and enriched by experience.
Reprezentanţii Parlamentului European au putut elabora o aşazisă „listă scurtă” a propunerilor lor, care a fost foarte utilă pentru introducerea unor probleme esenţiale, cuprinse, în mare parte, în proiectul său de tratat aprobat în 1984 şi îmbogăţite în urma experienţei.
The main points were: European citizenship and the single currency as pillars; codecision as an ordinary legislative procedure; participation in the election of the Commission President, whose term of oce was extended from two years to five; and recognition of European political parties.
În esenţă, punctele cheie au fost următoarele: cetăţenia europeană şi moneda unică drept piloni, codecizia ca procedură legislativă ordinară, participarea la alegerea Preşedintelui Comisiei, al cărui mandat sa prelungit de la doi la cinci ani şi recunoaşterea partidelor politice europene.
In addition to the intensive pace of change within the Community, the European scene witnessed a number of what can only be called political earthquakes, in which the EP too took part.
Cel mai dramatic dintre acestea a fost procesul tragic de dezmembrare a fostei Iugoslavii, care a pus la încercare coeziunea internă a Comunităţii.
The most dramatic of these was the tragic dismemberment of former Yugoslavia – a process which put the Community’s internal cohesion to the test.
Cu toate acestea, procesul cu cel mai mare impact a fost implozia Uniunii Sovietice, în cadrul căruia vizita ministrului Eduard Şevarnadze şi întâlnirea ulterioară cu Mihail Gorbaciov au fost momente de dramatică tensiune.
Here, I made all possible eorts on behalf of the EP to find peaceful solutions, with the presidents of the parliaments of the Yugoslav federation and its republics.
De asemenea, trebuie menţionat sprijinul acordat dicilului şi anevoiosului proces de pace din Orientul Mijlociu.
Nonetheless, the process that had the greatest impact was the implosion of the Soviet Union, which threw up moments of particular tension in the visit of Foreign Minister Shevardnadze and the subsequent meeting with Mr Gorbachev.
Chiar în ziua deschiderii Conferinţei de pace de la Madrid am prezentat poziţia noastră în faţa Knessetului israelian şi Parlamentul ia ascultat în cadrul unei şedinţe solemne pe Regele Hussein al Iordaniei şi pe preşedintele Mubarak.
Another major concern was our support for the dicult and arduous peace process in the Middle East.
Din fericire, vântul libertăţii nu a suat numai în Europa.
In other latitudes, I was enabled to express Europe’s solidarity with and support for the process of democratic transition before the plenary of the Chilean Congress in Valparaíso, and to hand over the Sakharov Prize to awardees incarnating the universal values of democracy and human rights: Nelson Mandela, Alexander Dubcek, and the husband and son of that remarkable exponent of dignity and perseverance, Aung San Suu Kyi.
Pe alte meridiane, am avut ocazia să exprim solidaritatea europeană şi sprijinul nostru faţă de procesul de tranziţie democratică în faţa Congresului Naţional chilian reunit în plen la Valparaíso şi să înmânez Premiul Saharov laureaţilor care întruchipează universalitatea valorilor democraţiei şi ale drepturilor omului: Nelson Mandela şi Alexander Dubceck, precum şi soţul şi fiul lui Aang Yu Suu Ky, admirabil exemplu de demnitate şi perseverenţă.
Another key moment was the signing, following long and complex negotiations, of the deed of purchase of Parliament’s present site in Brussels. This has enabled us not only to hold plenaries in Brussels, but to cope with the successive enlargements.
Alt moment important a fost semnarea, în urma unor negocieri anevoioase şi dicile, a contractului de achiziţie a complexului actual din Bruxelles al Parlamentului European, care nea permis nu numai să desfăşurăm şedinţe plenare în această capitală, ci şi să facem faţă extinderilor succesive.
I also managed to secure the agreement that made possible our present buildings in Strasbourg.
De asemenea, am reuşit încheierea acordului care a făcut posibilă construirea sediului actual din Strasbourg.
However, the moment with the highest emotional charge was, surely, that of my final speech as President of the European Parliament, before the European Council in Maastricht.
Însă, fără îndoială, momentul cel mai emoţionant a fost ultimul meu discurs ca preşedinte al Parlamentului European, în faţa Consiliului European reunit la Maastricht.
In that speech, I called on the heads of state and government meeting there to act together to bring about the European Union, and I expressed with all firmness Parliament’s positions in favour of a more democratic and eective Union.
Prin acest discurs solicitam şelor de stat şi de guvern reuniţi în acel cadru să aibă curajul de a realiza împreună Uniunea Europeană şi am prezentat cu hotărâre propunerile Parlamentului European pentru o uniune mai democratică şi mai ecientă.
The outcome of the IGC allowed us to conclude that our voice had been heeded. A new stage had been opened up in the construction of Europe, which, it is to be hoped, will now, after Amsterdam, Nice and the constitution, come to fruition in the Treaty of Lisbon.
Văzând rezultatul CIG, se poate spune că vocea noastră a fost auzită; a început o nouă etapă a construcţiei europene, care, după Amsterdam, Nisa şi Tratatul Constituţional, nutrim speranţa că va desăvârşită prin Tratatul de la Lisabona.
22 NOVEMBER 1989HELMUT KOHL, CHANCELLOR OF THE FEDERAL REPUBLIC OF GERMANY, AND FRANÇOIS MITTERRAND, PRESIDENTINOFFICE OF THE EUROPEAN COUNCIL
22 NOIEMBRIE 1989HELMUT KOHL, CANCELARUL REPUBLICII FEDERALE GERMANIA ŞI FRANÇOIS MITTERRAND, PREŞEDINTELE ÎN EXERCIŢIU AL CONSILIULUI EUROPEAN
JANUARY 1992 JULY 1994
IANUARIE 1992 IULIE 1994
I was president of the European Parliament in the second half of the 1989-1994 term.
Am fost preşedinte al Parlamentului European în cea de-a doua jumătate a legislaturii 1989-1994.
I held oce at an eventful time in which Europe, having emerged from the upheavals of 1989 and the end of the cold war, was striving for a common future.
Am început mandatul într-o perioadă plină de evenimente, în care Europa era în căutarea unui viitor comun, în urma profundelor schimbări din anul 1989 şi a încetării conictului dintre Est şi Vest.
The European Union, still hampered in the 1980s by a widespread feeling of ‘Europe fatigue’, was thus called upon to play a vital new role.
După perioada de euroscleroză a anilor ‘80, caracterizată de dezinteresul multor cetăţeni, Uniunea Europeană căpăta din nou un rol cheie.
Mind you, at the time when I was in oce, there was nothing left of the initial euphoria over the collapse of the Berlin Wall and the removal of the Iron Curtain.
În timpul mandatului meu, valul de euforie, declanşat de căderea Zidului Berlinului şi a Cortinei de fier, trecuse deja.
The immediate priority was to give shape and direction to the arduous process of bringing Europe as a whole more closely together.
Prioritatea o constituia, acum, concretizarea şi orientarea dicilului proces de construcţie europeană comună.
The people of central and eastern Europe, who, impelled by their urge for freedom, had dared to enter a new era, were pinning their gazes and their hopes more than ever on the EU.
Cetăţenii Europei Centrale şi de Est, cuprinşi de spiritul libertăţii, în pragul unei noi ere, îşi îndreptau speranţele, mai mult ca oricând, către Uniunea Europeană.
The Community of twelve, as it then was, acted like a magnet for countries wishing to join, but I was aware that the magnet in question in many ways still lacked inner strength.
Comunitatea celor douăsprezece state, la acea vreme, acţiona ca un magnet asupra ţărilor ce îşi doreau aderarea, dar eram însă conştient de faptul că acestui magnet îi lipsea încă forţa interioară, în multe privinţe.
The momentum generated by the historic transformations had to be channelled on ordered political paths.
Era necesară, într-o primă etapă, canalizarea violenţei schimbărilor istorice pe coordonate politice.
Widening and deepening of the Community were both on the agenda.
Extinderea şi aprofundarea Comunităţii constituiau priorităţi, deopotrivă.
These were the two reference points that served to dene the landmark European events of the years from 1992 to 1994:
Acestea au constituit cele două puncte de referinţă care au încadrat marile progrese politice ale perioadei 1992 - 1994.
The Maastricht Treaty establishing European Union was signed on 7 February 1992.
La 7 februarie 1992 a fost semnat Tratatul de la Maastricht, vizând instituirea Uniunii Europene.
I was there in Maastricht and on behalf of Parliament I signed this ground-breaking Treaty, which led to economic and monetary union and the advent of the euro. The treaty was ratied after tempers
Am fost prezent la Maastricht şi am semnat în numele Parlamentului acest tratat, care a deschis calea către realizarea uniunii economice şi monetare şi către introducerea monedei euro.
D had blown hot and cold when the Danes first said ‘no’ (in June 1992) and then changed that vote to a ‘yes’ (in May 1993).
Raticarea tratatului a avut loc după emoţiile provocate de ezitările danezilor, care au spus mai întâi „nu” (în iunie 1992), iar apoi „da” (în mai 1993).
In late 1992 and early 1993 the single European market came into being in its completed form.
La cumpăna dintre anii 1992/1993 a fost celebrată intrarea în vigoare a pieţei interne europene.
Even though its area of responsibility was still too modest, Parliament brought considerable inuence to bear in shaping this European economic powerhouse with its freedoms for persons, goods, services, and capital.
Parlamentul European a exercitat o inuenţă considerabilă, în ciuda competenţelor sale încă restrânse, asupra realizării acestei forţe economice europene ce prevedea libera circulaţie a persoanelor, bunurilor, serviciilor şi capitalurilor.
By capitalising on the reputation which it gained at that time it later managed to consolidate its powers.
Reputaţia dobândită cu această ocazie a permis Parlamentului să îşi lărgească competenţele în perioada ce a urmat.
The decision to admit Austria, Finland, and Sweden to the EU was taken on 1 March 1994 with strong backing from Parliament.
Decizia de primire a Austriei, Finlandei şi Suediei în Uniunea Europeană a fost adoptată de Parlamentul European la 1 martie 1994, cu o largă majoritate.
That set the seal on the enlargement of the then Community of twelve to include those three countries.
Prin aceasta se consacra extinderea Comunităţii celor doisprezece, spre a include şi Austria, Finlanda şi Suedia.
Meanwhile there were increasingly insistent calls for the EU to be enlarged eastwards.
Totodată, cerinţele de extindere către Est a Uniunii Europene deveneau din ce în ce mai pregnante.
The Copenhagen European Council laid down the requirements in June 1993 in the form of the ‘Copenhagen criteria’.
Consiliul European de la Copenhaga a de-nit, în iunie 1993, condiţiile de aderare, cunoscute apoi drept „criteriile de la Copenhaga”.
By the spring of 1994 Hungary and Poland had already applied to join.
În primăvara anului 1994, Ungaria şi Polonia depuneau deja cererea de aderare.
D failed on that occasion, as they have done at subsequent elections, to persuade voters to turn out in higher numbers.
Din păcate, respectivele competenţe nu au determinat, nici atunci şi nici la următoarele alegeri, o mai mare prezenţă la urne.
When I assumed the presidency of Parliament expectations were high that Parliament would decisively inuence our continent’s progress towards a new future.
Când am devenit Preşedinte al Parlamentului European, nutream speranţa că Parlamentul poate inuenţa considerabil evoluţia continentului nostru către un nou viitor.
Having chaired the Group of the European People’s Party (EPP), I realised that that the key to success lay in mobilising majorities across party boundaries and, on that basis, seeking to talk to Council and Commission as an equal partner.
Din perioada în care am fost preşedinte al grupului Partidului Popular European ştiam că acest lucru nu se poate întâmpla decât dacă se organizează majorităţi transpartinice, şi dacă, pe această bază, se caută un dialog de la egal la egal cu Comisia şi Consiliul.
In retrospect it can be said that Parliament succeeded in doing this because it managed to consolidate and utilise its powers.
Privind în urmă, se poate spune că acest lucru a reuşit, întrucât Parlamentul a putut să îşi dezvolte şi să îşi utilizeze competenţele.
As well as providing the road map for monetary union and the euro, the Maastricht Treaty also – and this is something which quite a few people have forgotten about – greatly expanded Parliament’s sphere of responsibility.
Tratatul de la Maastricht a deschis nu numai calea către uniunea monetară şi către euro, ci şi, de asemenea, către o lărgire considerabilă a competenţelor Parlamentului European, lucru în mare parte uitat astăzi.
It was at this point that the mainly advisory role of Parliament was replaced irrevocably by legislative codecision, conned at that time to selected areas, including the single market, consumer protection, and the environment.
Cu acea ocazie a avut loc trecerea denitivă de la un Parlament cu caracter cu precădere consultativ, la codecizia legislativă.
As president I was anxious from the outset to make a practical success of codecision and hence, after a time, to encourage stronger pressure for the necessary powers to be extended.
Această procedură a codeciziei nu se aplica, pe atunci, decât în anumite domenii, cum ar piaţa internă, protecţia consumatorilor şi mediu.