natgillin/translations-raw huggingface dataset:
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING to enable a taxable person who acquires goods or services in order to carry on both taxable and exempt activities to deduct in full the amount of the VAT paid on the acquisition of those goods or services which is deemed to correspond to the proportion used for the purpose of the taxable activities.
NORDANIA FINANS ȘI BG FACTORING unei persoane impozabile care achiziționează bunuri sau servicii, pentru a efectua atât activități taxabile, cât și activități scutite de TVA, să deducă integral partea din TVA-ul suportat pentru achiziționarea acestor bunuri sau servicii prezumată a corespunde proporției în care acestea sunt utilizate în scopul activităților taxabile.
It is against that background that, while Article 19(1) of the Sixth Directive provides that the deductible proportion is to be made up of a fraction having, as numerator, the turnover attributable to taxable transactions and, as denominator, the total turnover plus, in some circumstances, certain subsidies, Article 19(2) provides that, by way of derogation, amounts of, inter alia, turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business or attributable to incidental real estate and financial transactions are to be excluded.
În aceste condiții, deși articolul 19 alineatul (1) din A șasea directivă prevede că pro rata de deducere este compusă dintr-un raport cuprinzând, la numărător, cifra de afaceri aferentă operațiunilor taxabile și, la numitor, cifra de afaceri totală majorată, după caz, cu anumite subvenții, alineatul (2) al aceluiași articol prevede că, prin derogare, este exclusă, printre altele, valoarea cifrei de afaceri aferente livrărilor de bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice sau valoarea cifrei de afaceri aferente operațiunilor imobiliare și financiare accesorii.
The objective of Article 19(2) is apparent from the Explanatory Memorandum to the proposal for the Sixth Directive, which was submitted by the Commission of the European Communities to the Council of the European Communities on 29 June 1973 (see Bulletin of the European Communities, supplement 11/73, p.
Finalitatea acestui alineat (2) rezultă din expunerea de motive care însoțește propunerea pentru A șasea directivă prezentată Consiliului Comunităților Europene de către Comisia Comunităților Europene la 29 iunie 1973 (a se vedea Bulletin des Communautés européennes, suplimentul 11/73, p.
19), according to which ‘[t]he factors mentioned in this paragraph must be excluded from the calculation of the proportion lest, being unrepresentative of the taxable person’s business activity, they should deprive the amount of any real significance.
20), potrivit căruia „[e]lementele avute în vedere la acest alineat trebuie excluse de la calculul pro rata, în scopul evitării posibilității de a denatura semnificația reală, în măsura în care astfel de elemente nu reflectă activitatea profesională a persoanei impozabile.
Such is the case with sales of capital items and real estate and financial transactions which are only ancillary operations, that is to say are only of secondary importance in relation to the total turnover of the business.
Aceasta este situația vânzărilor având ca obiect bunuri de capital și a operațiunilor imobiliare sau financiare efectuate doar cu titlu accesoriu, mai precis, care au doar o importanță secundară sau accidentală în raport cu cifra globală de afaceri a întreprinderii.
These factors are only excluded if they are not part of the usual business activity of the taxable person’.
De altfel, aceste operațiuni nu sunt excluse decât dacă nu fac parte din activitatea profesională curentă a persoanei impozabile”.
In that regard, the Court has already held that the purpose of excluding incidental financial transactions from the denominator of the fraction used to calculate the deductible proportion in accordance with Article 19 of the Sixth Directive is to comply with the objective of complete neutrality guaranteed by the common system
În această privință, Curtea sa pronunțat deja în sensul că excluderea operațiunilor financiare accesorii din numitorul raportului utilizat pentru calculul pro rata conform articolului 19 din A șasea directivă urmărește asigurarea respectării obiectivului neutralității perfecte garantat de sistemul comun de TVA. Dacă toate
By adopting the provisions of Article 19(2) of the Sixth Directive, the Community legislature thus intended to exclude from the calculation of the proportion the turnover attributable to a sale of goods where that sale is of an unusual nature in relation to the normal activities of the taxable person concerned and does not therefore require the use of goods or services for mixed use in a way that is proportionate to the turnover which it generates.
Așadar, prin adoptarea dispozițiilor articolului 19 alineatul (2) din A șasea directivă, legiuitorul comunitar a înțeles să excludă de la calculul pro rata cifra de afaceri aferentă vânzării de bunuri, atunci când această vânzare are un caracter neobișnuit în raport cu activitatea curentă a respectivei persoane impozabile și, prin urmare, nu necesită o utilizare a bunurilor sau a serviciilor de folosință mixtă într-o modalitate care să fie proporțională cu cifra de afaceri pe care aceasta o generează.
As the Advocate General stated in point 68 of his Opinion, the inclusion of that turnover in the calculation of the deductible proportion would distort the resultant figure in the sense that it would no longer reflect the division of use of goods or services for mixed use as between taxable and exempt activities respectively.
După cum a subliniat avocatul general la punctul 68 din concluzii, includerea acestei cifre de afaceri în calculul pro rata de deducere ar denatura rezultatul în sensul că nu ar mai reflecta acea parte a utilizării bunurilor sau a serviciilor destinate unei folosințe mixte pentru activitățile taxabile și pentru activitățile scutite de TVA.
In those circumstances, the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive cannot include capital goods the sale of which is, for the taxable person concerned, in the nature of a normal business activity.
În aceste condiții, noțiunea „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice” în sensul articolului 19 alineatul (2) din A șasea directivă nu poate include bunurile a căror vânzare are caracterul unei activități economice curente pentru respectiva persoană impozabilă.
Since that sale is part of the normal taxable activities of the taxable person, the turnover attributable to it must be taken into account in the calculation of the deductible proportion in order for that proportion to reflect as accurately as possible the division of use, in respect of those activities, of the goods and services put to mixed use, since otherwise there would be a failure to have regard to the objective of the neutrality of the common system of VAT.
Din moment ce această vânzare face parte din activitățile curente și taxabile ale persoanei impozabile, cifra de afaceri aferentă acestora trebuie luată în considerare la calculul pro rata de deducere pentru a reflecta mai bine acea parte a utilizării, pentru aceste activități, a bunurilor și a serviciilor destinate unei folosințe mixte, cu excepția cazului în care s-ar încălca obiectivul de neutralitate a sistemului comun de TVA.
Therefore, if, as in the case in the main proceedings, the sale, on termination of the leasing contracts, of the vehicles covered by those contracts is in the nature of a normal activity for the taxable person concerned, who carries out that activity
În consecință, dacă vânzarea autovehiculelor care fac obiectul contractelor de leasing la încetarea acestora are, precum în acțiunea principală, caracterul unei activități curente pentru respectiva persoană impozabilă care o efectuează într-un
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING by way of business and as a matter of course, it would be contrary to that objective of neutrality if that taxable person were not actually relieved of the portion of VAT imposed on the overall costs incurred to effect that sale and thus to carry on its usual taxable business activity.
NORDANIA FINANS ȘI BG FACTORING mod profesional și sistematic, ar fi contrar obiectivului de neutralitate menționat ca această persoană impozabilă să nu fie scutită în mod efectiv de partea de TVA suportat pentru cheltuielile generale care au servit la realizarea acestei vânzări și, prin urmare, la efectuarea activității economice curente taxabile.
It follows that the turnover attributable to such a sale cannot be considered to relate to ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Rezultă că nu se poate considera că cifra de afaceri aferentă unei astfel de vânzări se referă la „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice” în sensul articolului 19 alineatul (2) din A șasea directivă.
That finding cannot be called into question by the fact that, in the context of Second Council Directive 67/228/EEC of 11 April 1967 on the harmonisation of legislation of Member States concerning turnover taxes — Structure and procedures for application of the common system of value added tax (OJ, English Special Edition 1967, p.
Această concluzie nu ar putea fi repusă în discuție de împrejurarea că, în cadrul Celei de a doua directive 67/228/CEE a Consiliului din 11 aprilie 1967 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — Structura și procedurile de aplicare ale sistemului comun privind taxa pe valoarea adăugată (JO 1967, 71, p.
16) (‘the Second Directive’), the Court held that the definition of ‘capital goods’ in the third indent of the first paragraph of Article 17 of that directive covered goods used for the purposes of some business activity and distinguishable by their durable nature and their value and such that the acquisition costs are not normally treated as current expenditure but are written off over several years (Case 51/76 Verbond van Nederlandse Ondernemingen [1977] ECR 113, paragraph 12).
1303, denumită în continuare „A doua directivă”), Curtea a apreciat că noțiunea „bunuri de capital” care figurează la articolul 17 primul paragraf a treia liniuță din această directivă se referă la bunurile care, fiind utilizate în scopul desfășurării unei activități economice, se disting prin caracterul lor durabil și prin valoarea lor, fapt ce determină ca, în mod normal, costurile de achiziție să nu fie înregistrate în contabilitate drept cheltuieli curente, ci să fie amortizate în decursul mai multor exerciții financiare (Hotărârea din 1 februarie 1977, Verbond van Nederlandse Ondernemingen, 51/76, Rec., p. 113, punctul 12).
In the case which gave rise to the judgment in Verbond van Nederlandse Ondernemingen, it was for the national court to ascertain, having regard to the Netherlands legislation in force, whether office supplies of low value could be regarded as capital goods which could, under Article 17 of the Second Directive, be excluded from the right to deduct VAT provided for by that directive.
În cauza în care sa pronunțat Hotărârea Verbond van Nederlandse Ondernemingen, instanța de trimitere trebuia să stabilească dacă, prin raportare la legislația olandeză în vigoare, echipamentul de birou cu valoare scăzută putea fi considerat bun de capital care, potrivit articolului 17 din A doua directivă, putea fi exclus de la dreptul de deducere a TVA-ului prevăzut de această directivă.
Even if vehicles purchased by a business in order to carry on its business activities may constitute capital goods in terms of the interpretation given, in that context, of Article 17 of the Second Directive, it cannot be inferred merely from the criteria laid down by the Court in that judgment that such vehicles are to be classified as capital goods in respect of the application of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Or, chiar presupunând că unele autovehicule cumpărate de o întreprindere, în vederea desfășurării activităților sale economice, au vocația de a constitui bunuri de capital în sensul interpretării date în acest context articolului 17 din A doua directivă, totuși nu se poate deduce, doar pe baza criteriilor statuate de Curte în această hotărâre, că astfel de autovehicule trebuie calificate drept bunuri de capital în vederea aplicării articolului 19 alineatul (2) din A șasea directivă.
To exclude generally from the calculation of the deductible proportion goods which are used for the purposes of a business activity and are indeed distinguishable by their durable nature and their value, such that the acquisition costs are not normally treated as current expenditure but are written off over several years, without taking account of the fact that the sale of those goods, at the end of the leasing contracts, is an integral part of the normal activity of the taxable person, would run directly counter to the objective of neutrality of the common system of VAT.
Întradevăr, excluderea într-un mod general de la calculul pro rata de deducere a bunurilor care, utilizate în scopul desfășurării unei activități economice, se disting cu certitudine prin caracterul lor durabil și prin valoarea lor, fapt ce determină ca, în mod normal, costurile de achiziție să nu fie înregistrate în contabilitate drept cheltuieli curente, ci să fie amortizate în cursul mai multor exerciții financiare, fără a se ține seama de faptul că vânzarea acestora la încetarea contractelor de leasing face parte integrantă din activitatea curentă a persoanei impozabile, ar fi contrar obiectivului de neutralitate a sistemului comun de TVA.
That is why the definition of the capital goods referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive, which establishes the specific rules for the calculation of the deductible proportion, is not necessarily the same as that which was used in respect of the application of the general scheme of deduction established by the Second Directive.
Acesta este motivul pentru care definiția bunurilor de capital menționată la articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă, care prevede sistemul special de calcul a pro rata de deducere, nu coincide în mod obligatoriu cu definiția reținută pentru aplicarea sistemului general de deducere instituit prin A doua directivă.
The interpretation given by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen is not therefore relevant for the purpose of answering the question referred for a preliminary ruling in the present case.
Așadar, interpretarea Curții din Hotărârea Verbond van Nederlandse Ondernemingen, citată anterior, nu este relevantă pentru a răspunde la întrebarea adresată.
It is also not of relevance that Article 20(4) of the Sixth Directive leaves it to the Member States to define the concept of capital goods.
Nu este relevant nici faptul că articolul 20 alineatul (4) din A șasea directivă lasă statelor membre posibilitatea de a defini noțiunea de bunuri de capital.
Firstly, it is clear from the wording of that provision that the right thus given to the Member States applies only for the purposes of applying Article 20(2) and (3), which sets out the rules relating to adjustments of deductions.
Întradevăr, pe de o parte, rezultă în mod clar din modul de formulare a acestei dispoziții că dreptul acordat astfel statelor membre este valabil doar pentru aplicarea articolului 20 alineatele (2) și (3), care prevede regimul de regularizare a deducerilor.
Secondly, that right cannot be conferred on the Member States in respect of the application of the rules for the calculation of the proportion set out in Article 19(2) of the Sixth Directive without thereby failing to have regard to the intention of the Community legislature, expressed in the 12th recital in the preamble to that directive, that the proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States.
Pe de altă parte, acest drept nu poate fi recunoscut statelor membre pentru a aplica norme de calcul pro rata definite la articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă fără a se încălca voința legiuitorului comunitar exprimată în al doisprezecelea considerent al acestei directive, potrivit căruia este necesar ca proporția de deducere să fie calculată în mod similar în toate statele membre.
In those circumstances, the rules for adjustments of deductions as established in Article 20 of the Sixth Directive and the specific rule contained in the last sentence of Article 19(2), which provides for the inclusion, in the calculation of the proportion, of disposals of the capital goods referred to, in the context of those adjustment rules, in Article 20(5) of that directive, have no bearing on the interpretation which must be given to the concept of capital goods excluded from the calculation of the proportion pursuant to the first sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive, as that concept must be given an autonomous and uniform interpretation within the Community.
În aceste condiții, regimul de regularizare a deducerilor, astfel cum este prevăzut la articolul 20 din A șasea directivă, și norma specială cuprinsă la articolul 19 alineatul (2) ultima teză, care prevede includerea transferurilor de bunuri de capital în calculul pro rata de deducere menționat, în cadrul acestui regim de regularizare, la articolul 20 alineatul (5) din aceeași directivă, nu influențează interpretarea care trebuie dată noțiunii de bunuri de capital excluse de la calculul pro rata în temeiul articolului 19 alineatul (2) prima teză din A șasea directivă, fiind necesar ca această noțiune să fie interpretată în Comunitate în mod autonom și uniform.
In view of the foregoing, the answer to the question referred must be that Article 19(2) of the Sixth Directive is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view, as in the case in the main proceedings, to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
Ținând seama de considerentele de mai sus, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă trebuie interpretat în sensul că noțiunea „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice” nu include autovehiculele pe care o întreprindere de leasing le achiziționează pentru a le închiria și, ulterior, pentru a le vinde la încetarea contractelor de leasing, precum în acțiunea principală, din moment ce vânzarea respectivelor autovehicule, la încetarea acestor contracte, face parte integrantă din activitățile economice curente ale acestei întreprinderi.
Article 19(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view, as in the case in the main proceedings, to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
Articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare trebuie interpretat în sensul că noțiunea „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice” nu include autovehiculele pe care o întreprindere de leasing le achiziționează pentru a le închiria și, ulterior, pentru a le vinde la încetarea contractelor de leasing, precum în acțiunea principală, din moment ce vânzarea respectivelor autovehicule, la încetarea acestor contracte, face parte integrantă din activitățile economice curente ale acestei întreprinderi.
Case C-420/06
Cauza C-420/06
SUMMARY — CASE C-420/06
SUMAR — CAUZA C-420/06
Community law — Principles — Principle of retroactive application of the more lenient penalty
Drept comunitar — Principii — Principiul aplicării retroactive a sancțiunii mai puțin severe
sions contained in Community sectoral rules introducing less severe administrative penalties.
dispoziții cuprinse într-o reglementare comunitară sectorială care instituie sancțiuni administrative mai puțin severe.
The principle of the retroactive application of the more lenient penalty forms part of the constitutional traditions common to the Member States and, accordingly, must be considered to be one of the general principles of Community law, which the Court ensures are respected and which national courts are required to abide by.
Principiul aplicării retroactive a sancțiunii mai puțin severe face parte din tradițiile constituționale comune ale statelor membre și, prin urmare, trebuie considerat ca fiind un principiu general al dreptului comunitar, a cărui respectare este asigurată de Curte și căruia instanța națională este obligată să i se conformeze.
(see paras 59, 60)
(a se vedea punctele 59 și 60)
The second sentence of Article 2(2) of Regulation No 2988/95 on the protection of the European Communities’ financial interests is to be interpreted as meaning that the provisions laid down by Articles 66 and 67 of Regulation No 796/2004 laying down detailed rules for the implementation of crosscompliance, modulation and the integrated administration and control system provided for in Regulation No 1782/2003 establishing common rules for direct support schemes under
Acest principiu își găsește expresia în special la articolul 2 alineatul (2) a doua teză din Regulamentul nr. 2988/95 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene, dispoziție în temeiul căreia autorităților competente le revine sarcina să aplice retroactiv unei fapte care constituie o abatere în sensul alineatului (1) al acestui articol modificările ulterioare operate prin
JAGER icles 66 and 67 does not therefore reflect a revised assessment by the Community legislature as to whether the penalty is commensurate with the gravity of the irregularity at issue.
Sistemul instituit prin articolele 66 și 67 menționate anterior nu reflectă, prin urmare, o schimbare de optică a legiuitorului comunitar în ceea ce privește caracterul adecvat al sancțiunilor în raport cu gravitatea neregulii în cauză.
The system introduced by Art-
2988/95 a sistemului de sancțiuni prevăzut de Regulamentul nr.
It follows that the system of penalties, being so directly and closely related to the reform of the common agricultural policy introduced by Regulation No 1782/2003, cannot, without distorting the system of crosscompliance as envisaged by the Community legislature in the context of that reform, be transposed to a case of noncompliance with the rules of identification and registration of bovine animals falling ratione temporis under Regulation No 3887/92.
Astfel, sistemul de sancțiuni instituit la articolele 66 și 67 din Regulamentul nr. 796/2004 nu urmărește să modifice natura sau gravitatea sancțiunilor aplicabile în cadrul schemei de ajutor pentru bovine stabilite de Regulamentul nr.