natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that regard, it is certainly true that the term ‘staying’ cannot be interpreted in a broad way which would imply that the executing judicial authority could refuse to execute a European arrest warrant merely on the ground that the requested person is temporarily located on the territory of the executing Member State.
În această privință, este cu siguranță adevărat că termenul „rămâne” nu poate fi interpretat întrun mod extensiv care ar presupune ca autoritatea judiciară de executare să poată refuza executarea unui mandat european de arestare pentru simplul motiv că persoana căutată se află temporar pe teritoriul statului membru de executare.
However, Article 4(6) of the Framework Decision equally cannot be interpreted as meaning that a requested person who, without being a national or resident of the executing Member State, has been staying there for a certain period of time is not in any circumstances capable of having established connections with that State which could enable him to invoke that ground for optional nonexecution.
Cu toate acestea, articolul 4 punctul 6 din deciziacadru nu poate fi interpretat nici în sensul că o persoană căutată care, fără a fi resortisant sau rezident al statului membru de executare, rămâne în acest stat o anumită perioadă nu ar fi în niciun caz susceptibilă să fi stabilit cu acel stat legături care să poată justifica posibilitatea de a invoca acest motiv de neexecutare facultativă.
It follows that, notwithstanding differences in the various language versions of Article 4(6), the category of requested persons who are ‘staying’ in the executing Member State within the meaning of that provision is not, as was argued in par -ticular by the Netherlands Government at the hearing of the present case, completely irrelevant for the purposes of ascertaining the scope of that provision.
Rezultă că, în pofida unor diferențe de redactare între versiunile lingvistice ale articolului 4 punctul 6 menționat, categoria persoanelor căutate care „rămân” în statul membru de executare în sensul acestei dispoziții nu este, astfel cum a arătat în special guvernul olandez cu ocazia ședinței în prezenta cauză, total lipsită de relevanță pentru stabilirea domeniului de aplicare al acestei dispoziții.
Consequently, it is not sufficient to take into account only the term ‘resident’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, but it is also necessary to ascertain in what way the term ‘staying’ may complement the meaning of the first of those two terms.
În consecință, nu este suficient să se ia în considerare termenul „este rezident” în sensul articolului 4 punctul 6 din deciziacadru, ci trebuie de asemenea să se determine în ce mod termenul „rămâne” poate completa înțelesul primului dintre acești doi termeni.
First, that reading of Article 4(6) of the Framework Decision cannot be affected by the fact that, according to the wording of Article 5(3) of the Framework Decision, which concerns a person who is the subject of a European arrest warrant for the purposes of prosecution, surrender may be made subject by the law of the executing Member State to the condition contained in that provision only if the person concerned is a national or resident of that Member State, no reference being made to his ‘staying’ there.
Pe de o parte, această interpretare a articolului 4 punctul 6 din deciziacadru nu poate fi afectată de împrejurarea că, potrivit textului articolului 5 punctul 3 din aceeași deciziecadru, care privește persoana ce face obiectul unui mandat european de arestare în scopul urmăririi penale, predarea nu poate fi supusă de dreptul statului membru de executare condiției prevăzute la această dispoziție decât în cazul în care persoana vizată este resortisant sau rezident al acestui stat membru, fără să se facă trimitere la „rămânerea” sa.
Second, with regard to the interpretation of the terms ‘staying’ and ‘resident’, it should be pointed out that, contrary to the argument of the Czech and Netherlands Governments, the definition of those two terms cannot be left to the assessment of each Member State.
Pe de altă parte, în ceea ce privește interpretarea termenilor „rămâne” și „este rezident”, trebuie precizat, contrar susținerilor guvernelor ceh și olandez, că definirea acestor doi termeni nu poate fi lăsată la aprecierea fiecărui stat membru.
It follows from the need for uniform application of Community law and from the principle of equality that the terms of a provision of Community law which makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope must normally be given an autonomous and uniform interpretation throughout the Union, having regard to the context of the provision and the objective pursued by the legislation in question (see, by analogy, Case C-195/06 Österreichischer Rundfunk [2007] ECR I-8817, paragraph 24 and caselaw cited).
Întradevăr, atât din cerințele aplicării uniforme a dreptului Uniunii, cât și din principiul egalității de tratament rezultă că termenii unei dispoziții din dreptul Uniunii care nu face nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul de aplicare ale acesteia, trebuie să primească în toată Uniunea o interpretare autonomă și uniformă care trebuie obținută ținând seama de contextul dispoziției și de obiectivul urmărit prin reglementarea respectivă (a se vedea, prin analogie, Hotărârea din 18 octombrie 2007, Österreichischer Rundfunk, C-195/06, Rep., p. I-8817, punctul 24 și jurisprudența citată).
Since the objective of the Framework Decision, as indicated in paragraph 31 of this judgment, is to put in place a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, based on the principle of mutual recognition — a surrender which the executing judicial authority can oppose only on one of the grounds for refusal provided for by the Framework Decision — the terms ‘staying’ and ‘resident’, which determine the scope of Article 4(6), must be defined uniformly, since they concern autonomous concepts of Union law.
Întrucât deciziacadru are ca obiect, astfel cum reiese de la punctul 31 din prezenta hotărâre, instituirea unui sistem de predare între autoritățile judiciare a persoanelor condamnate sau bănuite, în scopul executării sentințelor de condamnare sau a urmăririlor, bazat pe principiul recunoașterii reciproce, predare căreia autoritatea judiciară de executare nu i se poate opune decât în temeiul unuia dintre motivele de refuz prevăzute în deciziacadru, termenii „rămâne” și „este rezident”, care determină domeniul de aplicare al articolului 4 punctul 6 din aceasta, trebuie să facă obiectul unei definiri uniforme în măsura în care privesc noțiuni autonome din dreptul Uniunii.
Therefore, in their national law transposing Article 4(6), the Member States are not entitled to give those terms a broader meaning than that which derives from such a uniform interpretation.
Prin urmare, în dreptul național care transpune articolul 4 punctul 6, statele membre nu au dreptul să dea acestor termeni un înțeles mai larg decât cel care decurge dintr-o astfel de interpretare uniformă.
In order to establish whether, in a specific situation, the executing judicial authority may refuse to execute a European arrest warrant, it must, initially, ascertain only whether the requested person is a national of the executing Member State, a ‘resident’ of that State or ‘staying’ there within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision and thus covered by it.
Pentru a ști dacă, într-o situație concretă, autoritatea judiciară de executare poate refuza executarea unui mandat european de arestare, într-o primă etapă, aceasta trebuie numai să stabilească dacă persoana urmărită este resortisant, „este rezident” sau „rămâne” în sensul articolului 4 punctul 6 din deciziacadru și intră astfel în domeniul de aplicare al acesteia.
Second, and only if the executing judicial authority finds that that person is covered by one of those terms, it must assess whether there is a legitimate interest which would justify the sentence imposed in the issuing Member State being executed on the territory of the executing Member State.
Într-o a doua etapă, și numai dacă autoritatea judiciară de executare constată că persoana respectivă intră sub incidența unuia dintre acești termeni, aceasta trebuie să stabilească dacă există un interes legitim care să justifice executarea pe teritoriul statului membru de executare a pedepsei aplicate în statul membru emitent.
In that regard, it must be emphasised, as also pointed out by all the Member States which submitted observations to the Court as well as by the Commission, that the ground for optional nonexecution stated in Article 4(6) of the Framework Decision has in particular the objective of enabling the executing judicial authority to give particular weight to the possibility of increasing the requested person’s chances of reintegrating into society when the sentence imposed on him expires.
În această privință, trebuie subliniat, astfel cum fac toate statele membre care au prezentat observații Curții și Comisia, că motivul de neexecutare prevăzut la articolul 4 punctul 6 din deciziacadru are ca scop în special să permită autorității judiciare de executare să acorde o importanță deosebită posibilității de a crește șansele de reinserție socială a persoanei căutate după executarea pedepsei la care aceasta a fost condamnată.
Accordingly, the terms ‘resident’ and ‘staying’ cover, respectively, the situations in which the person who is the subject of a European arrest warrant has either established his actual place of residence in the executing Member State or has acquired, following a stable period of presence in that State, certain connections with that State which are of a similar degree to those resulting from residence.
Prin urmare, termenii „rămâne” și „este rezident” vizează situațiile în care persoana care face obiectul unui mandat european de arestare fie și-a stabilit reședința reală în statul membru de executare, fie, respectiv, ca urmare a unei șederi stabile de o anumită durată în acest stat membru, a stabilit cu acesta din urmă legături similare cu cele care rezultă din reședință.
In the light of the information contained in the order for reference, Mr Kozłowski is not ‘resident’ in Germany within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision.
Având în vedere informațiile cuprinse în decizia de trimitere, domnul Kozłowski nu „este rezident” în Germania în sensul articolului 4 punctul 6 din decizia-cadru.
Consequently, the interpretation which follows concerns only the term ‘staying’ contained in that provision.
În consecință, interpretarea care urmează nu privește decât termenul „rămâne” prevăzut în aceeași dispoziție.
In order to determine whether, in a specific situation, there are connections between the requested person and the executing Member State which lead to the conclusion that that person is covered by the term ‘staying’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, it is necessary to make an overall assessment of various objective factors characterising the situation of that person, which include, in par -ticular, the length, nature and conditions of his presence and the family and economic connections which he has with the executing Member State.
Pentru a stabili dacă, întrun caz concret, între persoana căutată și statul membru de executare există legături care să permită să se constate că această persoană intră sub incidența termenului „rămâne” în sensul articolului 4 punctul 6 din deciziacadru, trebuie să se efectueze o apreciere globală a mai multor elemente obiective care caracterizează situația acestei persoane, printre care se numără în special durata, natura și condițiile șederii persoanei căutate, precum și legăturile familiale și economice pe care aceasta le întreține cu statul membru de executare.
Since it is for the executing judicial authority to make an overall assessment in order to determine, initially, whether the person concerned falls within Article 4(6) of the Framework Decision, a single factor characterising the person concerned cannot, in principle, have a conclusive effect of itself.
Având în vedere că este de competența autorității judiciare de executare să efectueze o apreciere globală pentru a stabili, într-o primă etapă, dacă persoana vizată intră sub incidența articolului 4 punctul 6 din deciziacadru, o simplă circumstanță individuală care caracterizează persoana vizată nu poate avea, în principiu, o importanță determinantă.
With regard to circumstances such as those related by the national court in its first question, under points (a) to (d), the fact that, as explained under point (a), the requested person’s stay in the executing Member State was not uninterrupted and the fact that, as described under point (b), his stay in that State does not comply with the national legislation on residence of foreign nationals, while not constituting factors which lead by themselves to the conclusion that he is not ‘staying’ in that Member State within the meaning of Article 6(4) of the Framework Decision, can however be of relevance to the executing judicial authority when it is called upon to assess whether the person concerned is covered by that provision.
În ceea ce privește circumstanțe precum cele descrise de instanța de trimitere în prima întrebare literele a)-d), trebuie să se constate că circumstanța prezentată la litera a), potrivit căreia persoana căutată nu a locuit neîntrerupt în statul membru de executare, și faptul descris la litera b), potrivit căruia această persoană nu locuiește în acest stat conform legislației naționale privind intrarea și șederea străinilor, fără a constitui elemente care să permită, în sine, să se concluzioneze că, în sensul articolului 4 punctul 6 din deciziacadru, această persoană nu „rămâne” în acest stat membru, pot totuși să dobândească relevanță pentru autoritatea judiciară de executare atunci când acesteia i se solicită să aprecieze dacă persoana vizată intră în domeniul de aplicare al dispoziției menționate.
With regard to the fact that, as explained in point (c) of the first question, according to which that person systematically commits crimes in the executing Member State and the fact that, as described in point (d) of that question, he is in detention there serving a custodial sentence, it must be held that they are not relevant factors for the executing judicial authority when it initially has to ascertain whether the person concerned is ‘staying’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision.
În ceea ce privește circumstanța, prezentată la prima întrebare litera c), potrivit căreia această persoană comite în mod regulat infracțiuni în statul membru de executare și faptul, descris la aceeași întrebare litera d), că aceasta este deținută în acest stat în scopul executării unei pedepse privative de libertate, trebuie să se constate că este vorba despre elemente lipsite de relevanță pentru autoritatea judiciară de executare în situația în care aceasta trebuie, într-o primă etapă, să determine dacă persoana vizată „rămâne” în sensul articolului 4 punctul 6 din decizia-cadru.
By contrast, such factors may, supposing that the person concerned is ‘staying’ in the executing Member State, be of some relevance for the assessment which the executing judicial authority is then called upon to carry out in order to decide whether there are grounds for not implementing a European arrest warrant.
În schimb, presupunând că persoana „rămâne” în statul membru de executare, astfel de elemente pot să dobândească o anumită relevanță în cadrul analizei pe care, dacă este cazul, autoritatea menționată o efectuează în continuare pentru a stabili dacă neexecutarea unui mandat european de arestare este justificată.
It follows that, without being conclusive, two of the four circumstances related by the national courts in its first question, under points (a) and (b), can be of relevance for the executing judicial authority when it has to ascertain whether the situation of the person concerned falls within Article 4(6) of the Framework Decision.
Rezultă că, fără a fi determinante, două dintre cele patru circumstanțe prezentate de instanța de trimitere în cadrul primei întrebări literele a) și b), pot fi relevante pentru autoritatea judiciară de executare atunci când aceasta stabilește dacă situația persoanei respective intră în domeniul de aplicare al articolului 4 punctul 6 din decizia-cadru.
In that regard, it must be held that, in the light of various factors referred to by the national court as characterising the situation of a person such as Mr Kozłowski, in particular the length, nature and conditions of his stay, the absence of family ties and his very weak economic connections with the executing Member State, such a person cannot be regarded as covered by the term ‘staying’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision.
În cest sens, trebuie să se constate că, având în vedere mai multe elemente dintre cele citate de instanța de trimitere ca fiind caracteristice situației unei persoane precum cea în cauză în acțiunea principală, în special durata, natura și condițiile șederii acesteia, precum și lipsa legăturilor familiale și existența unor foarte slabe legături economice cu statul membru de executare, nu se poate considera că o astfel de persoană intră sub incidența termenului „rămâne” în sensul articolului 4 punctul 6 din decizia-cadru.
Having regard to all of the foregoing considerations, the answer to the first question must be that Article 4(6) of the Framework Decision is to be interpreted as meaning that:
Având în vedere ansamblul considerațiilor de mai sus, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 4 punctul 6 din deciziacadru trebuie interpretat în sensul că:
— a requested person is ‘resident’ in the executing Member State when he has established his actual place of residence there and he is ‘staying’ there when, following a stable period of presence in that State, he has acquired connections with that State which are of a similar degree to those resulting from residence;
— o persoană căutată „este rezident” în statul membru de executare atunci când și-a stabilit reședința reală în acest stat și „rămâne” în acest stat atunci când, ca urmare a unei șederi stabile de o anumită durată în acest stat membru, a stabilit cu acesta din urmă legături similare cu cele care rezultă din reședință;
— in order to ascertain whether there are connections between the requested person and the executing Member State which lead to the conclusion that that person is covered by the term ‘staying’ within the meaning of Article 4(6), it is for the executing judicial authority to make an overall assessment of various objective factors characterising the situation of that person, including, in particular, the length, nature and conditions of his presence and the family and economic connections which that person has with the executing Member State.
— pentru a stabili dacă între persoana căutată și statul membru de executare există legături care să permită să se constate că această persoană intră sub incidența termenului „rămâne” în sensul articolului 4 punctul 6 menționat, este de competența autorității judiciare de executare să efectueze o apreciere globală a mai multor elemente obiective care caracterizează situația acestei persoane, printre care se numără în special durata, natura și condițiile șederii persoanei căutate, precum și legăturile familiale și economice pe care aceasta le întreține cu statul membru de executare.
According to the national court, it must authorise the execution of the Euorpean arrest warrant issued against Mr Kozłowski if it finds that he does not have his ‘habitual residence’, within the meaning of Article 83b(2)(b) of the IRG, in Germany.
În opinia instanței de trimitere, aceasta ar trebui să autorizeze executarea mandatului european de arestare emis împotriva domnului Kozłowski în cazul în care constată că această persoană nu are „reședința obișnuită”, în sensul articolului 83b alineatul 2 litera b) din IRG, în Germania.
Having regard to paragraphs 47 and 53 of this judgment and to the reply given by the Court to the first question, it is no longer necessary in the present case to reply to the second question referred, since the requested person in the main proceedings is not covered by Article 4(6) of the Framework Decision.
Având în vedere punctele 47 și 53 din prezenta hotărâre, precum și răspunsul dat de Curte la prima întrebare, nu mai este necesar să se răspundă la a doua întrebare adresată, în condițiile în care persoana căutată în acțiunea principală intră în domeniul de aplicare al articolului 4 punctul 6 din decizia-cadru.
Article 4(6) of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States, is to be interpreted to the effect that:
Articolul 4 punctul 6 din Deciziacadru 2002/584/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre trebuie interpretat în sensul că:
Case C-142/07
Cauza C-142/07
(Directives 85/337/EEC and 97/11/EC — Assessment of the effects of projects on the environment — Refurbishment and improvement works on urban roads — Whether subject to assessment)
„Directivele 85/337/CEE și 97/11/CE — Evaluarea efectelor unor proiecte asupra mediului — Lucrări de transformare și de ameliorare a șoselelor urbane — Supunere la evaluare”
Opinion of Advocate General Kokott delivered on 30 April 2008 . . . . . . .
Concluziile avocatului general J. Kokott prezentate la 30 aprilie 2008 . . . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 25 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Hotărârea Curții (Camera a treia) din 25 iulie 2008 . . . . . . . . . . . . .
(Council Directive 85/337, as amended by Directive 97/11, Art. 2(1), and Annexes I, point 7(b) and (c), and II, points 10(e) and 13, first indent)
2 alin. (1) și anexa I punctul 7 lit. (b) și (c) și anexa II punctul 10 lit. (e) și punctul 13 prima liniuță]
SUMMARY — CASE C-142/07
SUMAR — CAUZA C-142/07
to result from the use and exploitation of the end product of those works.
aceste lucrări, ar fi simplist și contrar acestei abordări.
If, like Article 4(2) of Directive 85/337 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment, the same provision of that directive, as amended by Dir -ective 97/11, confers on Member States a measure of discretion in order to determine whether a project falling in the categories listed in Annex II thereto must be made subject to an environmental impact assessment, the limits of that discretion are to be found in the obligation set out in Article 2(1) of that directive that projects likely, by virtue inter alia of their nature, size or location, to have significant effects on the environment are to be subject to an impact assessment.
Deși, în mod similar articolului 4 alineatul (2) din Directiva 85/337 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului, aceeași dispoziție din această directivă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/11, conferă statelor membre o marjă de apreciere pentru a stabili dacă un proiect care se încadrează în anumite categorii enumerate în anexa II la această din urmă directivă trebuie supus unei evaluări a efectelor sale asupra mediului, această marjă este limitată de obligația, prevăzută la articolul 2 alineatul (1) din directiva modificată menționată, ca proiectele care ar putea avea efecte importante asupra mediului, în temeiul, inter alia, al naturii, al dimensiunii sau al localizării lor, să constituie obiectul unui studiu de impact.
In applying their discretion, the Member States must take account of each of those criteria in order to determine whether projects are likely to have an effect on the environment.
În cadrul exercitării marjei lor de apreciere, statele membre trebuie să țină seama de fiecare dintre aceste criterii pentru a stabili dacă proiectele pot avea efecte asupra mediului.