natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The fact that the amount claimed by way of import duties is considerable comes within the category of business risks to which the economic operator is exposed (see, to that effect, Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 115).
Posibilitatea unei valori ridicate a drepturilor de import face parte din categoria riscurilor profesionale la care este expus operatorul economic (a se vedea în acest sens Hotărârea Faroe Seafood și alții, citată la nota de subsol 13, punctul 115).
Accordingly the extent of the debt whose remission is sought is not in itself a factor capable of influencing the assessment of the conditions for such remission (Case T-53/02 Ricosmos v Commission [2002] ECR II-3173, paragraph 161.
Valoarea datoriei pentru care se solicită remiterea nu reprezintă în sine un criteriu care să influențeze condițiile de remitere (Hotărârea Tribunalului din 13 septembrie 2005, Ricosmos/Comisia, T-53/02, Rec., p. II-3173, punctul 161).
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, which apply to appeals pursuant to Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 118 din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
Since the appellant has been unsuccessful in its submissions, it should be ordered to pay the costs in accordance with the form of order sought by the Commission.
Întrucât Comisia a solicitat obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată, iar recurenta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
In view of the foregoing considerations, I propose that the Court should
În temeiul considerațiilor de mai sus, propunem Curții să pronunțe:
— dismiss the appeal in its entirety and
— respingerea recursului în integralitatea sa și
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 16 April 2007,
În cauza C-204/07 P, având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție, introdus la 16 aprilie 2007,
C.A.S. SpA, represented by D. Ehle, Rechtsanwalt, appellant, the other party to the proceedings being:
C.A.S. SpA, reprezentată de D. Ehle, Rechtsanwalt, recurentă, cealaltă parte în proces fiind:
Commission of the European Communities, represented by M. Patakia and S. Schønberg, acting as Agents, assisted by M. Núñez Müller, Rechtsanwalt, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
Comisia Comunităților Europene, reprezentată de doamna M. Patakia și de domnul S. Schønberg, în calitate de agenți, asistați de M. Núñez Müller, Rechtsanwalt, cu domiciliul ales în Luxemburg, pârâtă în primă instanță,
Advocate General: V. Trstenjak, Registrar: Katarzyna Sztranc-Sławiczek, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 January 2008, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 March 2008, gives the following
CURTEA (Camera a treia), compusă din domnul A. Rosas, președinte de cameră, domnii J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, doamna P. Lindh și domnul A. Arabadjiev (raportor), judecători, avocat general: doamna V. Trstenjak, grefier: doamna Katarzyna Sztranc-Sławiczek, administrator, având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 10 ianuarie 2008, după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 13 martie 2008, pronunță prezenta
By its appeal, C.A.S. SpA (‘the appellant’) seeks to have set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 6 February 2007 in Case T-23/03 CAS v Commission [2007] ECR II-289 (‘the judgment under appeal’) which dismissed its action for annulment of Article 2 of the Commission’s decision of 18 October 2002 (REC 10/01) (‘the contested decision’) concerning an application for remission of import duty.
Prin recursul formulat, C.A.S. SpA (denumită în continuare „recurenta”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 6 februarie 2007, CAS/Comisia (T-23/03, Rec., p. II-289, denumită în continuare „hotărârea atacată”), prin care sa respins acțiunea având ca obiect anularea articolului 2 din Decizia Comisiei din 18 octombrie 2002 (REC 10/01, denumită în continuare „decizia în litigiu”) privind o cerere de remitere a unor taxe la import.
Legislation relating to the Association Agreement
Reglementarea referitoare la acordul de asociere
This appeal is brought in the context of the Association Agreement establishing an Association between the European Economic Community (EEC) and Turkey, signed on 12 September 1963 in Ankara by the Republic of Turkey, of the one part, and the Member States of the EEC and the Community, of the other part.
Prezentul recurs se încadrează în domeniul Acordului de asociere dintre Comunitatea Economică Europeană (CEE) și Turcia, semnat la 12 septembrie 1963 la Ankara de Republica Turcia, pe de o parte, și de statele membre ale CEE și de Comunitate, pe de altă parte.
The Association Agreement was concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963 OJ 1973 C 113, p.
Acordul de asociere a fost încheiat, aprobat și confirmat în numele Comunității prin Decizia 64/732/CEE a Consiliului din 23 decembrie 1963 (JO 1964, 217, p. 3685, Ediție specială, 11/vol. 1, p.
It entered into force on 1 December 1964.
Acesta a intrat în vigoare la 1 decembrie 1964.
The Association Agreement involves a preparatory phase to enable the Republic of Turkey, in accordance with Article 3, to strengthen its economy with the aid of the European Community, a transitional phase during which, in accordance with Article 4, a customs union is progressively to be established and economic policies more closely aligned, and a final phase which, in accordance with Article 5, is to be based on the customs union and to entail closer coordination of economic policies.
Acordul de asociere prevede o etapă pregătitoare, care să permită Republicii Turcia, potrivit articolului 3, să își consolideze economia cu ajutorul Comunității Europene, o etapă tranzitorie consacrată, potrivit articolului 4, punerii în practică în mod progresiv a unei uniuni vamale și apropierii politicilor economice și o etapă definitivă care, potrivit articolului 5, se bazează pe uniunea vamală și presupune consolidarea coordonării politicilor economice.
The final phase provided for by the Association Agreement came into force on 31 December 1995 (Decision No 1/95 of the EC-Turkey Association Council of 22 December 1995 on implementing the final phase of the customs union (OJ 1996 L 35, p.
Etapa definitivă avută în vedere prin acordul de asociere a intrat în vigoare la 31 decembrie 1995 [Decizia nr. 1/95 a Consiliului de asociere CE-Turcia din 22 decembrie 1995 privind punerea în aplicare a etapei definitive a uniunii vamale (JO 1996, L 35, p. 1)].
Those decisions include, in particular, Decision No 5/72 of 29 December 1972 on methods of administrative cooperation for implementation of Articles 2 and 3 of the Additional Protocol to the Association Agreement (OJ 1973 L 59, p. 74).
Printre aceste decizii figurează în special Decizia nr. 5/72 din 29 decembrie 1972 privind metodele de cooperare administrativă pentru aplicarea articolelor 2 și 3 din Protocolul adițional la Acordul de la Ankara (JO 1973, L 59, p. 74).
Article 11 of Decision No 5/72 provides that the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations, in checking the authenticity and accuracy of the certificates in order to ensure the proper application of the provisions of the decision.
Articolul 11 din această decizie prevede că statele membre și Republica Turcia își acordă reciproc asistență, prin intermediul administrațiilor lor vamale respective, pentru verificarea autenticității și a regularității certificatelor, în vederea asigurării unei aplicări corecte a dispozițiilor prezentei decizii.
Article 12 of Decision No 5/72 provides that ‘[the Republic of] Turkey, the Member States and the Community shall each take the steps necessary to implement this Decision’.
Articolul 12 din aceeași decizie prevede că „[Republica] Turcia, statele membre și Comunitatea adoptă, fiecare în domeniul său de competență, măsurile pentru executarea dispozițiilor deciziei.” [traducere neoficială]
Articles 3 and 7 of that Annex set out the rules governing respectively the assistance which those authorities have a duty to provide at the request of one or other of them and the execution of such a request for assistance.
Articolele 3 și 7 din această anexă prevăd normele care reglementează asistența pe care trebuie să și-o acorde aceste autorități la cererea uneia dintre ele și, respectiv, executarea unei astfel de cereri de asistență.
14), in order to ensure the proper application of the provisions of that decision the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations and within the framework of mutual assistance provided for in Annex 7 to Decision No 1/95, in checking the authenticity and accuracy of the certificates.
14), statele membre și Republica Turcia își acordă reciproc asistență, în vederea asigurării aplicării corecte a dispozițiilor acestei decizii, prin intermediul administrațiilor lor vamale respective și în cadrul asistenței reciproce prevăzute în anexa 7 la Decizia nr. 1/95, în scopul verificării autenticității și a regularității certificatelor.
In addition, Article 13(2) of Decision No 1/96 states:
Pe de altă parte, articolul 13 alineatul (2) din Decizia nr. 1/96 prevede:
‘The office at which the division shall take place shall issue an extract of the A.TR. certificate for each part of the divided consignment, using for this purpose an A.TR. certificate.
„Biroul vamal unde se efectuează fracționarea emite un extras al certificatului A. TR. pentru fiecare parte a expediției fracționate, utilizând în acest scop un formular al certificatului A. TR.
Box 12 of the extract shall show the registration number, date, office and country of issue of the initial certificate …’
Rubrica 12 din extras trebuie să menționeze numărul de înregistrare, data, biroul și țara de eliberare a certificatului inițial […]” [traducere neoficială]
Legislation on repayment and remission of customs duty
Reglementarea referitoare la rambursarea și la remiterea taxelor vamale
Article 239(1) of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (OJ 1992 L 302, p.
Articolul 239 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5, p.
‘Import duties … may be repaid or remitted in situations …:
„Drepturile de import […] se pot rambursa sau remite în alte situații […]:
The situations in which this provision may be applied and the procedures to be followed to that end shall be defined in accordance with the Committee procedure …’
Situațiile în care se poate aplica această dispoziție și procedura de urmat în acest scop sunt definite în conformitate cu procedura comitetului. […]”
1) (‘the CCC implementation regulation’) provides:
3, denumit în continuare „regulamentul de aplicare a CVC”) prevede:
‘Where the decisionmaking customs authority to which an application for repayment or remission under Article 239(2) of the [CCC] has been submitted cannot take a decision on the basis of Article 899, but the application is supported by evidence which might constitute a special situation resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned, the Member State to which this authority belongs shall transmit the case to the Commission to be settled under the procedure laid down in Articles 906 to 909 …’
„În cazul în care autoritatea vamală de decizie căreia i sa prezentat o cerere de rambursare sau de remitere în conformitate cu articolul 239 alineatul (2) din [CVC] nu poate lua o decizie în baza articolului 899, dar cererea este susținută de dovezi ce pot constitui o situație specială rezultând din circumstanțe ce nu au rezultat ca urmare a dolului sau a neglijenței manifeste din partea persoanei respective, statul membru de care aparține autoritatea trimite cazul Comisiei pentru soluționare în conformitate cu procedura prevăzută la articolele 906-909. […]”
Article 904(c) of the CCC implementation regulation provides:
Articolul 904 litera (c) din regulamentul de aplicare a CVC prevede:
‘Import duties shall not be repaid or remitted where the only grounds relied on in the application for repayment or remission are, as the case may be:
„Nu se procedează la rambursarea sau la remiterea drepturilor de import atunci când singurul motiv în sprijinul cererii de rambursare sau de remitere este, după caz:
(c) presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment of goods declared for free circulation, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.’
(c) prezentarea, în scopul obținerii unui tratament tarifar preferențial în favoarea mărfurilor declarate pentru liberă circulație, a unor documente care ulterior se dovedesc a fi false, falsificate sau nevalabile pentru acordarea acestui tratament tarifar preferențial, chiar dacă ele au fost prezentate de bună-credință.”
Article 220(2)(b) of the CCC provides that subsequent entry in the accounts of duty resulting from a customs debt is not to occur where the amount of duty legally owed failed to be entered in the accounts as a result of an error on the part of the customs
Articolul 220 alineatul (2) litera (b) din CVC prevede că înscrierea ulterioară în evidența contabilă a drepturilor rezultând dintr-o datorie vamală nu este posibilă dacă valoarea drepturilor legal datorate nu a fost înscrisă în evidența contabilă
The appellant is a company incorporated under Italian law and a 95.1% subsidiary of Steinhauser GmbH, established in Ravensburg.
Recurenta este o societate de drept italian, filială deținută în proporție de 95,1 % de societatea Steinhauser GmbH, cu sediul în Ravensburg.
The appellant’s core business consists in processing imported fruit juice concentrates and it is also an importer of such products in Italy.
Activitatea sa principală constă în transformarea concentratelor din sucuri de fructe importate, aceasta desfășurând, în paralel, o activitate de import al acestor produse în Italia.
According to the facts as stated by the Court of First Instance, between 5 April 1995 and 20 November 1997 the appellant imported and put into free circulation in the Community apple and pear juice concentrates declared as being from and originating in Turkey.
Potrivit constatărilor Tribunalului, între 5 aprilie 1995 și 20 noiembrie 1997, recurenta a importat și a pus în liberă circulație în Comunitate sucuri concentrate de mere și de pere, declarate ca provenind și fiind originare din Turcia.
The customs services in Ravenna (Italy) carried out a postclearance documentary check on the authenticity of A.TR.1 certificate D 141591 submitted by the appellant in the course of one of the import operations for the abovementioned period.
Serviciul vamal din Ravenna (Italia) a efectuat o verificare ulterioară a documentelor privind autenticitatea certificatului A. TR. 1 D 141591, prezentat de recurentă în cadrul uneia dintre operațiunile de import incluse în perioada sus-menționată.
In accordance with the relevant provisions, the request for verification of the authenticity of that certificate was sent to the Turkish authorities.
În conformitate cu dispozițiile aplicabile în această materie, cererea de verificare a autenticității certificatului respectiv a fost adresată autorităților turcești.
By letter of 15 May 1998, the Turkish authorities notified the Ravenna customs ser -vices that the checks carried out showed that that certificate was not authentic since it had not been issued by the Turkish customs authorities.
Prin scrisoarea din 15 mai 1998, aceste din urmă autorități au informat serviciul vamal din Ravenna că rezulta din verificarea efectuată că acest certificat nu era autentic, dat fiind că nu fusese eliberat de autoritățile vamale turcești.
Consequently, the Italian authorities carried out postclearance checks on 103 A.TR.1 certificates submitted by the appellant in the course of various import operations.
În consecință, autoritățile italiene au efectuat verificarea ulterioară a unui număr de 103 certificate A. TR. 1 prezentate de recurentă în cadrul diferitelor operațiuni de import.
By letter of 10 July 1998, the Permanent Representation of the Republic of Turkey to the European Union (‘the Turkish Permanent Representation’) notified the Commission that 22 A.TR.1 certificates submitted by the appellant, listed in an annex to that letter and concerning exports by the Turkish company Akman to Italy, were ‘false’.
Prin scrisoarea din 10 iulie 1998, Reprezentanța Permanentă a Republicii Turcia la Uniunea Europeană (denumită în continuare „Reprezentanța Permanentă turcă”) a informat Comisia asupra faptului că 22 de certificate A. TR. 1 prezentate de recurentă și enumerate în anexa la acea scrisoare, care priveau exporturile realizate de societatea turcă Akman către Italia, erau false.
Following that letter, between 12 and 15 October 1998 and between 30 November and 2 December 1998, the European Commission’s Unit for the Coordination of Fraud Prevention (UCLAF), the predecessor to the European Anti-Fraud Office (OLAF), carried out checks in Turkey.
În urma acestei scrisori, între 12 și 15 octombrie 1998, precum și între 30 noiembrie și 2 decembrie 1998, Unitatea de Coordonare a Luptei Antifraudă a Comisiei (UCLAF), premergătoarea Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF), a întreprins unele verificări în Turcia.
By letter of 8 March 1999, the Turkish Permanent Representation notified the customs services in Ravenna that 32 A.TR.1 certificates submitted by the appellant (‘the certificates at issue’), including 18 of the certificates listed in the annex to the letter of 10 July 1998, were not in order and had been neither issued nor validated by the Turkish authorities.
Prin scrisoarea din 8 martie 1999, Reprezentanța Permanentă turcă a informat serviciul vamal din Ravenna că un număr de 32 de certificate A. TR. 1 prezentate de recurentă (denumite în continuare „certificatele în litigiu”), care includeau 18 certificate enumerate în anexa la scrisoarea din 10 iulie 1998, nu erau legale și nu fuseseră nici întocmite, nici validate de autoritățile turcești.
Those certificates were identified in the annex to that letter.
Certificatele sus-menționate erau evidențiate în anexa la această scrisoare.
Thereafter, the inauthentic or irregular nature of a significant number of A.TR.1 certificates was the subjectmatter of a large amount of correspondence between the Commission, the Turkish authorities and the Italian authorities, correspondence which included, inter alia, the Turkish authorities’ letters of 22 April 1999 and 16 July 1999.
Ulterior, caracterul neautentic sau nelegal al unui număr important de certificate A. TR. 1 a constituit obiectul unei corespondențe voluminoase între Comisie, autoritățile turcești și autoritățile italiene în cadrul căreia figurează în special scrisorile autorităților turcești din 22 aprilie 1999 și din 16 iulie 1999.
The Italian authorities took the view that it was clear from all the correspondence that the Turkish authorities considered 48 A.TR.1 certificates, including the certificates at issue, to be either inauthentic or irregular.
Autoritățile italiene au considerat că din ansamblul acestei corespondențe reieșea că autoritățile turcești considerau că 48 de certificate A. TR. 1, inclusiv certificatele în litigiu, fie nu aveau caracter autentic, fie erau nelegale.
In the present case, the certificates at issue were considered to be ‘forged’, given that they had been neither issued nor validated by Turkish customs offices.
În speță, certificatele în litigiu erau considerate „false”, dat fiind că nu fuseseră nici eliberate, nici validate de birourile vamale turcești.
On the other hand, the 16 other certificates (corresponding to customs duties totalling ITL 1 904 763 758 or EUR 983 728.38) were classified as invalid, given that, whilst they had been issued by the Turkish customs authorities, the goods concerned did not originate in Turkey.
În schimb, celelalte 16 certificate (aferente unor taxe vamale în valoare totală de 1 904 763 758 ITL, mai exact 983 728,38 euro) erau calificate ca fiind „nevalabile”, dat fiind că, deși fuseseră eliberate de autoritățile vamale turcești, mărfurile vizate nu erau originare din Turcia.
Since all 48 certificates had been classified as either ‘forged’ or ‘invalid’, the goods to which they related could not qualify for the preferential treatment accorded to imported Turkish agricultural products.
În măsura în care toate cele 48 de certificate fuseseră calificate fie „false”, fie „nevalabile”, mărfurile avute în vedere de acestea nu puteau beneficia de tratamentul preferențial acordat importurilor de produse agricole turcești.
Accordingly, the Italian customs administration demanded the sum of ITL 5 200 954 129 or EUR 2 686 068.63 from the appellant by way of unpaid customs duties.
În consecință, administrația vamală italiană a solicitat recurentei plata taxelor vamale datorate în valoare totală de 5 200 954 129 ITL, mai exact 2 686 068,63 euro.
By letter of 28 March 2000 to the Ravenna customs services, the appellant, relying on Articles 220(2)(b), 236 and 239 of the CCC, claimed that import duties should not have been entered in the accounts postclearance and that the import duties claimed should be ‘repaid’.
Prin scrisoarea din 28 martie 2000, în temeiul articolului 220 alineatul (2) litera (b) și al articolelor 236 și 239 din CVC, recurenta a adresat serviciului vamal din Ravenna o cerere de neînscriere ulterioară în evidența contabilă și de „rambursare” a taxelor la import solicitate.
In support of its claim, the appellant pleaded its good faith, errors on the part of the competent authorities that could not have been detected and deficiencies attributable to those authorities.
În sprijinul cererii sale, recurenta a invocat buna sa credință, erorile nedetectabile din partea autorităților competente, precum și neîndeplinirea obligațiilor imputabilă acestora.
Following the appellant’s claim, the Italian Republic asked the Commission to decide whether it was appropriate to waive subsequent entry in the accounts of the import duties claimed from the appellant pursuant to Article 220(2)(b) of the CCC, or to ‘repay’ those duties under Article 239 of the CCC.
În urma cererii recurentei, autoritățile italiene au solicitat Comisiei să decidă dacă era justificat, pe de o parte, în temeiul articolului 220 alineatul (2) litera (b) din CVC, să nu se recurgă la înscrierea ulterioară în evidența contabilă a taxelor la import solicitate recurentei și, pe de altă parte, în temeiul articolului 239 din CVC, să se acorde „rambursarea” acestor taxe.
By letter of 3 June 2002, the Commission requested certain additional information from the Italian authorities, which replied by letter of 7 June 2002.
Prin scrisoarea din 3 iunie 2002, Comisia a solicitat anumite informații suplimentare autorităților italiene, care au răspuns prin scrisoarea din 7 iunie 2002.
By letter of 25 July 2002, the Commission informed the appellant of its intention not to consent to its claim.
Prin scrisoarea din 25 iulie 2002, Comisia a informat recurenta cu privire la intenția sa de a nu da curs favorabil cererii acesteia.
Before taking a final decision, however, the Commission invited the appellant to advise it of any observations it may have and to have access to the file so that it could inspect the non-confidential documents.
Cu toate acestea, înainte de a lua o decizie definitivă, Comisia a invitat-o pe recurentă să îi comunice observațiile sale eventuale și să consulte dosarul pentru a lua cunoștință de documentele neconfidențiale.