natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If a nonreturn order issued by the court of the Member State where the child is actually present is subsequently overturned by a higher court, that does not in any way change the essential factors, namely that: (a) a nonreturn order was made; (b) the child has still not been returned; (c) time is passing; and (d) the court of the Member State of habitual residence still has sole jurisdiction to decide on custody, which necessarily implies the power to ensure, by interim order where appropriate, the child’s presence with the person to whom it awards custody.
În cazul în care o hotărâre de neînapoiere pronunțată de instanța din statul membru în care se găsește copilul este infirmată ulterior de o instanță superioară, elementele esențiale rămân neschimbate. Astfel: a) hotărârea a fost pronunțată; b) copilul nu a fost înapoiat; c) termenele curg în continuare și d) instanța din statul membru al reședinței obișnuite este în continuare singura competentă să decidă asupra încredințării copilului, ceea ce presupune în mod obligatoriu puterea de a asigura prezența sa efectivă alături de persoana căreia îi este încredințat, inclusiv pe calea măsurilor provizorii.
On the contrary, the text even seems indifferent to the subsequent fate of that decision.
Dimpotrivă, textul menționat pare chiar să nu acorde nicio importanță viitorului acestei hotărâri.
It does not envisage, explicitly or by implication, any appeal procedure in the Member State where the child is actually present.
Nu se prevede, explicit sau implicit, nicio cale de atac în statul membru în care se găsește copilul.
Paragraph 6 requires the court which issued the decision to transmit it immediately, together with all other relevant documents, to the authorities of the Member State of habitual residence, to be received by the competent court of that State within a mandatory timelimit of one month from the date of the nonreturn order.
Alineatul (6) impune instanței care a pronunțat hotărârea să transmită de îndată hotărârea alături de orice alt document relevant autorităților din statul membru al reședinței obișnuite, astfel încât să fie primite de instanța competentă din acest stat întrun termen imperativ de o lună de la data hotărârii de neînapoiere.
That notification triggers, under paragraph 7, a new timelimit of three months for the parties to make their submissions so that the court of the Member State of habitual residence can examine the question of custody, as a result
Această notificare dă naștere unui nou termen de trei luni, potrivit alineatului (7), pentru ca părțile să își prezinte observațiile în vederea examinării, de către instanța statului membru în care copilul își are reședința obișnuită, a problemei încredințării, ceea ce îi va permite să dispună înapoierea copilului
21 — Emphasis added in each quotation.
21 — În fiecare caz, sublinierea noastră.
In paragraph 8, the majority of language versions speak of a judgment issued pursuant to Article 13.
La alineatul (8), anumite versiuni lingvistice omit echivalentul cuvântului „pronunțate”, deoarece nu este necesar din punct de vedere gramatical.
22 — It is however clear that there was indeed an order on nonreturn — see the considerations set out at point 64 above.
22 — Cu toate acestea, este clar că este nevoie să fi existat o hotărâre de neînapoiere – a se vedea considerațiile expuse la punctul 64 de mai sus.
It is entirely coherent with the aims and scheme of the Regulation with regard to child abduction to interpret Article 11(6) to (8) as applying notwithstanding any appeal which may be brought against the initial nonreturn
Este pe deplin concordant cu obiectivele și cu economia generală a regulamentului în ceea ce privește cazurile de răpire de minori să interpretăm alineatele (6)-(8) ale articolului 11 în sensul că acestea sunt
In my view, the wording does not require us to read the Regulation in that way, and such a reading would run counter to one of its principal aims.
În opinia noastră, textul nu ne obligă să interpretăm regulamentul în acest mod, iar o asemenea interpretare s-ar dovedi contrară unuia dintre principalele sale obiective.
order in the Member State in which it was made.
aplicabile în pofida oricărei căi de atac ce poate fi declarată împotriva hotărârii inițiale de neînapoiere în statul membru în care a fost pronunțată.
The point of those provisions is to transfer final responsibility to decide on the child’s return to the court having jurisdiction to make a provisional or final award of custody (which necessarily implies the power to ensure the child’s presence with the person to whom custody is awarded), and to do so with all despatch, so that the final decision on return can be taken as swiftly as possible.
Scopul acestor alineate este acela de a transfera răspunderea definitivă în privința deciziei de înapoiere a copilului către instanța competentă să decidă, atât cu titlu provizoriu, cât și cu titlu definitiv, asupra încredințării (ceea ce presupune în mod necesar puterea de a asigura prezența efectivă a copilului alături de persoana căreia îi este încredințat), în cel mai scurt timp, astfel încât hotărârea definitivă cu privire la înapoiere să fie pronunțată cât mai rapid posibil.
Consequently, in the present case, the fact that the Klaipėda court’s decision of 22 December 2006 was quashed by the Lithuanian Court of Appeal on 15 March 2007 was no obstacle to the Oranienburg court’s decision of 20 June 2007 ordering the child’s return in accordance with Article 11(8) of the Regulation.
Prin urmare, în speță, anularea ulterioară a hotărârii pronunțate de Klaipėdos apygardos teismas la 22 decembrie 2006 de către Lietuvos apeliacinis teismas la 15 martie 2007 nu a împiedicat nicidecum Amtsgericht Oranienburg să dispună, la 20 iunie 2007, înapoierea copilului în conformitate cu prevederile articolului 11 alineatul (8) din regulament.
As a result, that court was competent to issue a certificate under Article 42, which means that its duly certified decision was enforceable in Lithuania ‘without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition’.
Pe cale de consecință, această instanță era competentă să elibereze certificatul prevăzut la articolul 42, ceea ce presupune că hotărârea pronunțată, certificată în mod corespunzător, era executorie în Lituania, „fără să fie necesară încuviințarea executării și fără să fie posibil să se opună recunoașterii sale”.
In response to a concern expressed by the mother and echoed by the referring court, concerning the relationship between the decision of the Lithuanian Court of Appeal of 15 March 2007 and that of the Oranienburg court of 20 June 2007, both entailing the child’s return, I would say first of all that two decisions with the same effect should not normally interfere with each other.
Pentru a răspunde unui aspect sesizat de mamă și reluat de instanța de trimitere, privitor la raporturile dintre hotărârea Lietuvos apeliacinis teismas din 15 martie 2007 și cea a Amtsgericht Oranienburg din 20 iunie 2007, ambele implicând înapoierea copilului, am indica pentru început că, întrucât cele două hotărâri au aceleași obiect, nu ar trebui să reprezinte un impediment una în calea celeilalte.
If, however, such a situation were to pose a problem under the procedural law of the Member State where the child is actually present, it would be necessary to amend
Cu toate acestea, în cazul în care situația ar prezenta o problemă de drept procedural în statul membru în care se găsește copilul, ar fi necesară adaptarea dispozițiilor legale relevante
The opposite interpretation, by contrast, would necessarily introduce further delay in the process of ensuring the child’s prompt return, which is one of the primary requirements of both the Convention and the Regulation.
În schimb, interpretarea contrară ar introduce în mod obligatoriu termene suplimentare în cadrul procesului de înapoiere a copilului, a cărui celeritate reprezintă una dintre cerințele primordiale atât ale convenției, cât și ale regulamentului.
In extreme cases, as we see here, it could allow procedural procrastination with no clear end in sight, irremediably undermining the proper application of the two instruments.
În cazuri extreme, astfel cum se întâmplă în prezenta speță, aceasta ar putea permite tergiversări aparent fără sfârșit, care compromit în mod iremediabil corecta aplicare a acestor două instrumente.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU where the child is actually present, was not met, may the latter court verify that competence and, if appropriate, refuse to recognise the validity of the certificate?
LUARE DE POZIŢIE A AVOCATULUI GENERAL SHARPSTON — CAUZA C-195/08 PPU găsește copilul, va putea această din urmă instanță să verifice competența în cauză și, în caz afirmativ, să nu recunoască validitatea certificatului?
In my view, the answer must be ‘no’.
În opinia noastră, răspunsul trebuie să fie unul negativ.
the relevant provisions or to interpret and apply them in conformity with the purpose of the Regulation.
sau interpretarea și aplicarea acestora în conformitate cu finalitatea regulamentului.
And if the two decisions lay down different conditions for the return, that of the court of the Member State of habitual residence will prevail, as it is that court which has jurisdiction to settle all questions relating to parental responsibility.
Iar dacă cele două hotărâri prevăd modalități diferite de înapoiere, va prevala hotărârea instanței din statul membru al reședinței obișnuite, deoarece această instanță este cea competentă să decidă asupra oricăror aspecte privind răspunderea părintească.
Moreover, neither the Convention nor the Regulation provides that the court of the Member State where the child is actually present should subject its order to conditions.
Pe de altă parte, nici convenția, nici regulamentul nu prevăd ca instanța din statul membru în care se găsește copilul să impună condiții prin hotărârea pronunțată.
Its role is confined to ensuring (in so far as the grounds for refusal in Articles 13 and 20 of the Convention have been ruled out) the child’s return to the Member State of habitual residence, the competent authorities and courts of which will take the necessary measures to ensure that the child’s well-being and interests are guaranteed.
Rolul instanței se limitează la asigurarea (în măsura în care motivele de respingere prevăzute la articolele 13 și 20 din convenție sunt îndepărtate) a înapoierii copilului în statul membru al reședinței sale obișnuite, scop în care autoritățile și instanțele competente vor lua măsurile necesare pentru a asigura binele copilului și respectarea intereselor sale.
First of all, it is clear that the Regulation does not provide for any verification of that kind.
Pentru început, este clar că regulamentul nu prevede nicio verificare de această natură.
On the contrary, the fact that, when a certificate in compliance with the requirements of Article 42(2) has been issued, the decision is to be ‘recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition’ explicitly excludes such an examination.
Dimpotrivă, faptul că, în cazul în care a fost eliberat un certificat conform prevederilor articolului 42 alineatul (2), hotărârea „este recunoscută și executorie întrun alt stat membru fără să fie necesară încuviințarea executării și fără să fie posibil să se opună recunoașterii sale” exclude în mod explicit un astfel de control.
Possibility for the court of the Member State where the child is actually present to examine the validity of a certificate issued under Article 42
Posibilitatea instanței din statul membru în care se găsește copilul să examineze validitatea unui certificat eliberat în temeiul articolului 42
That exclusion meets the aim of ensuring that the decision taken in the circumstances of Article 11(8) will be final (it should be borne in mind that, when that decision is issued, the sixweek timelimit laid down for the normal case by Article 11(3) will necessarily have expired some time previously) and accords with the principle of mutual confidence and recognition as between the courts of different Member States.
O astfel de excludere este conformă cu obiectivul ca hotărârea adoptată în condițiile prevăzute la articolul 11 alineatul (8) să fie definitivă [amintim că, atunci când sa pronunțat hotărârea respectivă, termenul de șase săptămâni prevăzut la articolul 11 alineatul (3) era deja de mult depășit], precum și cu principiul încrederii și recunoașterii reciproce între instanțele din statele membre.
There remains one final aspect of this question, which has been discussed in the written observations and at the hearing but which, if the Court agrees with my analysis, will have no repercussions in the present case: if the court of the Member State of habitual residence orders the child’s return and certifies its decision in accordance with Article 42(2) of the Regulation even though it lacked the competence to do so because the criterion of a pre-existing nonreturn order, issued by the court of the Member State
Rămâne de analizat un ultim aspect al acestei întrebări, care a fost dezbătut în cadrul observațiilor scrise și cu ocazia ședinței, dar care, în cazul în care Curtea dă curs analizei noastre, nu ar avea nicio repercusiune în speță: dacă instanța din statul membru al reședinței obișnuite dispune înapoierea sa și certifică hotărârea în conformitate cu articolul 42 alineatul (2) din regulament, deși nu era competentă în acest sens, deoarece nu este îndeplinită condiția existenței unei hotărâri anterioare de neînapoiere, pronunțată de instanța din statul membru în care se
Nor does the result encroach upon the rights of the abducting parent.
Acest rezultat nu dăunează, în plus, drepturilor părintelui care a răpit copilul.
Second, although Article 43 excludes any appeal against the issuing of the certificate as such, the abducting parent can always (in accordance with the procedural rules of the Member State of origin) appeal against the certified decision itself.
În al doilea rând, deși articolul 43 exclude orice cale de atac împotriva certificatului ca atare, părintele care a răpit copilul poate să formuleze în orice caz (potrivit normelor procedurale din statul membru de origine) acțiune împotriva hotărârii certificate ca atare.
If the appeal court upholds the claim — which might be on the ground, for example, that the elements referred to in Article 11(6) and (7) had not been taken into account — it will quash the decision and, concomitantly, the effects of the certificate.
În cazul în care instanța de apel îi acordă câștig de cauză – de exemplu, pentru motivul că elementele prevăzute la alineatele (6) și (7) ale articolului 11 nu au fost luate în considerare –, aceasta va anula hotărârea și, astfel, deopotrivă, efectele certificatului.
I would add that even though, in the type of situation with which we are concerned, the Regulation asks the court of the Member State of enforcement to evince the mutual confidence on which the area of freedom, security and justice depends, it is not asked to show blind trust.
Adăugăm că, în cazul din speță, regulamentul impune instanței din statul membru de executare să dea dovadă de încrederea reciprocă de care depinde spațiul de libertate, securitate și justiție, fără ca prin aceasta să fie cerută o încredere oarbă.
On the contrary, the system set up requires it merely to recognise and respect the integrity, objectivity and independence of a court in another Member State, whose decision may be appealed against by the party against whom enforcement is sought, in the same way as it would for the courts of its own Member State.
Dimpotrivă, sistemul instituit solicită instanței exclusiv să recunoască și să respecte integritatea, obiectivitatea și independența unei instanțe dintr-un alt stat membru, a cărei hotărâre poate fi atacată în apel de partea împotriva căreia se solicită executarea, în același mod în care respectă hotărârile pronunțate de instanțele din propriul stat.
That, in the final analysis, is not a lot to ask.
În definitiv, aceasta nu reprezintă o cerință de neîndeplinit.
The sixth question
A șasea întrebare
Moreover, the Regulation itself provides: ‘The certificate shall take effect only within the limits of the enforceability of the judgment’ (Article 44).
Pe de altă parte, regulamentul însuși prevede că „[c]ertificatul nu-și produce efectele decât în limitele caracterului executoriu al hotărârii judecătorești” (articolul 44).
And Article 47 spe -cifies that ‘a judgment which has been cer -tified according to … Article 42(1) cannot be enforced if it is irreconcilable with a subsequent enforceable judgment’. A decision on appeal overturning the first decision would meet that condition and thus preclude enforcement of the certified decision.
În plus, articolul 47 precizează că „o hotărâre judecătorească certificată în conformitate cu […] articolul 42 alineatul (1) nu se poate executa în cazul în care aceasta este ireconciliabilă cu o hotărâre executorie pronunțată ulterior”.
Since my assessment of the fifth question has reached the conclusion that the decision of 20 June 2007 was taken in compliance with the procedure provided for in the Regulation, the sixth question referred, which is based on the assumption that the procedure was not complied with, loses its relevance for the present case.
Deoarece analiza privitoare la a cincea întrebare nea condus la concluzia că hotărârea din 20 iunie 2007 a fost pronunțată cu respectarea procedurii prevăzute de regulament, a șasea întrebare preliminară, care se bazează pe ipoteza nerespectării procedurii amintite, devine lipsită de obiect în speță.
The first subparagraph of Article 21(3) provides: ‘Without prejudice to Section 4 of this Chapter, any interested party may, in accordance with the procedures provided for in Section 2 of this Chapter, apply for a decision that the judgment be or not be recognised’.
Articolul 21 alineatul (3) primul paragraf din regulament prevede:
None the less, it may be noted that it is clear from Articles 21 and 31(2) of the Regulation, read together, that a judgment concerning parental responsibility must as a general rule be recognised and enforced in another Member State unless one of the grounds of nonrecognition set out in Article 23 is present, and that Article 24 expressly prohibits review of the jurisdiction of the court of origin.
Cu toate acestea, putem sublinia că de la articolele 21 și 31 alineatul (2) din regulament, coroborate, reiese că, în general, o hotărâre în materia răspunderii părintești trebuie recunoscută și executată întrun alt stat membru, cu excepția cazului în care există un motiv de refuz al recunoașterii prevăzut la articolul 23 și în care controlul competenței instanței de origine este în mod expres exclus prin articolul 24.
It is clear from my analysis at points 86 to 96 above that verification that the pro cedure provided for in Article 11 of the Regulation has been respected is also precluded.
Din analiza efectuată la punctele 86-96 de mai sus rezultă de asemenea că verificarea respectării procedurii prevăzute la articolul 11 din regulament este, la rândul său, exclusă.
It thus lays down a general rule (since Article 21 concerns all decisions in matrimonial matters and in matters of parental responsibility), allowing any interested party to request recognition or nonrecognition of a judgment falling within the scope of the Regulation subject, where applicable, to the provisions of Chapter III, Section 4.
Prin urmare, acesta prevede o regulă generală (articolul 21 acoperind toate deciziile în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești), care permite oricărei părți interesate să solicite recunoașterea sau refuzul recunoașterii unei hotărâri pronunțate în temeiul regulamentului, eventual sub rezerva prevederilor din capitolul III secțiunea 4.
The present case involves just such a judgment.
A patra întrebare
The first four questions concern the mother’s application for a decision that the Oranienburg court’s judgment of 20 June 2007 should not be recognised in so far as it deals with the custody and return of the child.
Primele patru întrebări privesc cererea formulată de mamă pentru pronunțarea unei hotărâri de refuz al recunoașterii hotărârii în litigiu a Amtsgericht Oranienburg din 20 iunie 2007, în măsura în care aceasta statuează asupra încredințării și înapoierii copilului.
I find it best to start with the fourth of those questions.
Despre acest ultim tip de hotărâre este vorba în speță.
Consequently, any interested party may apply for nonrecognition of a decision taken in the circumstances set out in Article 11(8) and ordering a child’s return, unless that is
Prin urmare, orice parte interesată poate solicita refuzul recunoașterii unei hotărâri prin care se dispune înapoierea copilului, pronunțată în condițiile prevăzute la articolul
The referring court asks the meaning of the term ‘without prejudice to Section 4’ in Article 21(3) of the Regulation.
Instanța de trimitere dorește să se stabilească care este înțelesul condiției „fără a aduce atingere secțiunii 4” de la articolul 21 alineatul (3) din regulament.
The third question incompatible with a provision of Chapter III, Section 4, which, as a lex specialis, will in that case prevail over the general rule.
11 alineatul (8), cu excepția cazului în care aceasta se dovedește a nu fi compatibilă cu vreuna dintre dispozițiile din capitolul III secțiunea 4 care, în calitate de lex specialis, se va aplica cu prioritate asupra regulii generale.
In that section, Article 42(1) provides, in particular:
În cadrul acestei secțiuni, articolul 42 alineatul (1) prevede, printre altele:
My conclusion on the fourth question, which means that no application can be made for nonrecognition of an order for a child’s return issued in the circumstances set out in Article 11(8) of the Regulation and certified in accordance with Article 42(2), deprives the third question of its relevance, since it is based on the assumption that such an application is possible.
Concluzia la care am ajuns referitor la a patra întrebare, care presupune că nu poate fi introdusă nicio cerere de refuz al recunoașterii împotriva unei hotărâri de înapoiere a copilului, pronunțată în condițiile prevăzute la articolul 11 alineatul (8) din regulament și certificată în conformitate cu prevederile articolului 42 alineatul (2), face să devină caducă a treia întrebare, care se bazează pe ipoteza că o astfel de cerere este posibilă.
In such a case, any review of the decision or of the certificate by the court of the Member State where the child is actually present, whether on that court’s own motion or on application by the person against whom enforcement is sought, is ruled out.
Astfel, întrun asemenea caz, nu este permisă efectuarea niciunui control asupra hotărârii sau a certificatului de către instanța din statul membru în care se găsește copilul, nici din oficiu, nici la cererea persoanei împotriva căreia se solicită executarea.
‘The return of a child referred to in Article 40(1)(b) entailed by an enforceable judgment given in a Member State shall be recognised and enforceable in another Member State … without any possibility of opposing its recognition if the judgment has been certified in the Member State of origin in accordance with paragraph 2.’
„Înapoierea copilului prevăzută la articolul 40 alineatul (1) litera (b), care rezultă dintr-o hotărâre judecătorească executorie pronunțată întrun stat membru, este recunoscută și executorie întrun alt stat membru […] fără să fie posibil să se opună recunoașterii sale în cazul în care hotărârea a fost certificată în statul membru de origine în conformitate cu alineatul (2).”
The first and second questions
Prima și a doua întrebare