natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘In respect of goods and services which a registered undertaking uses both for purposes giving rise to entitlement to a deduction under Article 37 and for other
„Pentru bunurile și serviciile utilizate, de către o întreprindere înregistrată, în desfășurarea activității economice atât în scopuri care dau drept de deducere conform
— define the concept of capital goods,
— defini conceptul de bunuri de capital;
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING termination of the lease contracts. The anticipated turnover upon the sale was taken into account in setting the lease fees, and the purchase and sale of the vehicles were organised professionally and systematically.
NORDANIA FINANS ȘI BG FACTORING vânzări era luată în considerare la stabilirea chiriei, cumpărarea și vânzarea autovehiculelor menționate fiind organizate într-un mod profesional și regulat.
Thus, in 1998, Erhvervsfinans leased 4 500 vehicles and sold more than 600.
Astfel, în 1998, Erhvervsfinans a închiriat 4 500 de autovehicule și a vândut mai mult de 600.
purposes in its business, a deduction may be made in respect of that part of the tax which is proportionate to the turnover in the part of the business which must be registered.
articolului 37, cât și în alte scopuri în întreprindere, deducerea poate fi efectuată pentru partea din taxă care poate fi atribuită cifrei de afaceri aferente părții de activitate care face obiectul înregistrării.
There shall be excluded from the assessment of turnover amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used for the purpose of the business.
Este exclusă de la calculul cifrei de afaceri valoarea cifrei de afaceri aferente livrărilor de bunuri de investiții utilizate în scopul desfășurării activității economice.
Machinery, equipment and similar business assets, the sales price of which, excluding tax under this Law, exceeds DKK 50 000 [from 1996, DKK 75 000], shall be regarded as capital goods …’
Prin bunuri de capital se înțelege utilajele, echipamentul și celelalte mijloace de producție al căror preț de vânzare (exceptând taxa prevăzută de prezenta lege) este mai mare de 50 000 DKK [75 000 DKK din 1996] […]”
The leasing and sale of vehicles are transactions subject to VAT.
Închirierea de autovehicule și vânzarea acestora reprezintă activități supuse TVA-ului.
Financial services, by contrast, are exempt from VAT under Article 13B(d) of the Sixth Directive.
În schimb, în temeiul articolului 13 secțiunea B litera (d) din A șasea directivă, serviciile financiare sunt scutite de această taxă.
II — The facts of the dispute in the main proceedings
de fapt din acțiunea
Finans A/S and BG Factoring A/S are the successors in law, operated a substantial leasing undertaking in the form of hire purchase, primarily of cars.
În perioada 1995-1998, societatea BG Erhvervsfinans A/S 3, ale cărei succesoare în drept sunt societățile Nordania Finans A/S și BG Factoring A/S, a desfășurat o importantă activitate de leasing sub formă de cumpărare prin leasing, în principal de autovehicule.
It also provided financial services.
Aceasta a furnizat, de asemenea, servicii financiare.
Over the period 1995 to 1998, Erhvervsfinans incurred general costs relating to its business premises, its office equipment, its computer equipment, its telephone, auditing of its accounts and so on, on which it paid VAT.
În decursul perioadei 1995-1998, Erhvervsfinans a angajat cheltuieli generale aferente spațiilor comerciale, mobilierului de birou, mijloacelor informatice, telefonului, verificării conturilor etc. pentru care a plătit TVA.
It therefore had to calculate the proportion of its right to deduction for VAT purposes in accordance with Articles 17(5) and 19(2) of the Sixth Directive.
Prin urmare, aceasta a trebuit să calculeze pro rata de deducere din taxa menționată potrivit articolului 17 alineatul (5) și articolului 19 alineatul (2) din A șasea directivă.
The leasing operations consisted in leasing vehicles for a period of typically 36 months and the sale of the cars upon
Activitatea de leasing consta în închirierea de autovehicule pe o perioadă, în general de 36 de luni, apoi în vânzarea acestor autovehicule la încetarea contractelor de închiriere. Cifra de afaceri estimată a acestei
In making this calculation, Erhvervsfinans included the turnover attributable to the sales of vehicles in its annual turnover, as it took the view that those sales ought to be regarded as normal sales of goods.
În cadrul acestui calcul, Erhvervsfinans a inclus în cifra sa de afaceri anuală cifra de afaceri rezultând din vânzarea autovehiculelor, întrucât a apreciat că această vânzare trebuia considerată vânzare normală de mărfuri.
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07 thereupon appealed to the Højesteret (Supreme Court) against the decision of the Østre Landsret.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-98/07
It was in this context that the Højesteret decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Prin Decizia din 17 noiembrie 1999, autoritățile fiscale daneze au considerat că autovehiculele transferate la încetarea contractelor de închiriere trebuiau să fie analizate ca „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice”, astfel încât cifra de afaceri rezultând din vânzarea acestora trebuia exclusă din pro rata de deducere. Prin decizia menționată sa redus această pro rata.
‘Is the expression “capital goods used by the taxable person for the purposes of his business” contained in Article 19(2) of the [Sixth Directive] to be interpreted as covering goods which a leasing undertaking purchases with a view to both leasing and resale upon termination of the respective leasing contracts?’
„Expresia «bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice» prevăzută la articolul 19 alineatul (2) din [A șasea directivă] trebuie interpretată în sensul că aceasta cuprinde bunurile dobândite de o întreprindere de leasing pentru a le închiria, pe de o parte, și pentru a le revinde la încetarea contractelor de leasing, pe de altă parte?”
That tribunal found that the leased vehicles were purchased with a view to being leased and sold at the end of the leasing contract, to third parties or possibly to the lessee.
Această instanță a considerat că autovehiculele închiriate sunt dobândite în vederea închirierii și ulterior a vânzării la încetarea contractelor de leasing unor terți sau, eventual, locatarului.
From this it concluded that the sale of the leased vehicles had to be regarded as forming a natural part of Erhvervsfinans’ business activities, with the result that those vehicles could not be treated as ‘capital goods’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Instanța menționată a apreciat că vânzarea autovehiculelor închiriate trebuie considerată ca făcând parte în mod natural din activitatea Erhvervsfinans, astfel încât aceste autovehicule nu pot fi calificate drept „bunuri de capital” în sensul articolului 19 alineatul (2) din A șasea directivă.
By its question, the national court is seeking to determine whether or not the turnover attributable to the ordinary sale of goods such as the vehicles leased out by Erhvervsfinans ought to be included in the calculation of the deductible proportion.
Prin intermediul întrebării preliminare, instanța de trimitere urmărește să afle dacă cifra de afaceri care rezultă din vânzarea curentă de bunuri precum autovehiculele închiriate de Erhvervsfinans trebuie sau nu trebuie să fie inclusă în calculul pro rata de deducere.
Skatteministeriet (the Danish Ministry of Fiscal Affairs) appealed against this decision to the Østre Landsret (Eastern Regional Court), which declared the appeal to be well founded, taking the view that the leased vehicles did constitute capital goods within the meaning of the abovementioned provision.
Skatteministeriet (Ministerul Impozitelor și Accizelor) a formulat apel împotriva acestei decizii la Østre Landsret, instanță care a declarat acțiunea întemeiată, întrucât a apreciat că autovehiculele închiriate erau bunuri de capital în sensul dispoziției sus-menționate.
The implications of the reply to this question are very obvious.
Importanța răspunsului la această întrebare rezultă foarte clar.
If the Court takes the view that such turnover must be included in that calculation, it must be added to the
În cazul în care Curtea reține că cifra de afaceri trebuie inclusă în calculul respectiv, aceasta se adaugă la numărătorul și la numitorul
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING
NORDANIA FINANS ȘI BG FACTORING raportului care stă la baza stabilirii acestei pro rata, fapt care determină majorarea rezultatului acesteia și, prin urmare, drepturile de deducere ale persoanei impozabile.
Verbond van Nederlandse Ondernemingen, 4in which the Court interpreted the concept of ‘capital goods’ in Article 17 of Second Council Directive 67/228/EEC.
Curtea a interpretat noțiunea „bunuri de capital” prevăzută la articolul 17 din A doua directivă 67/228/CEE a Consiliului 5.
5It held that numerator and the denominator of the fraction used to determine the proportion, which will have the effect of increasing the end figure and therefore the taxable person’s right to deduct.
Curtea sa pronunțat în sensul că criteriile determinante ale acestei noțiuni constau atât în persistența utilizării bunurilor în cauză, cât și în practicile de amortizare a costului de achiziționare a acestora și că statele membre dispun de o anumită marjă de apreciere în definirea conținutului fiecăruia dintre aceste criterii.
The Danish Government, which is opposed to that outcome, considers that goods purchased by a leasing company with a view to leasing and reselling them must be regarded as ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive for the reasons that follow.
Guvernul danez, care se opune acestei soluții, consideră că bunurile pe care o întreprindere de leasing le achiziționează pentru a le închiria și ulterior pentru a le revinde trebuie considerate „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice” în sensul articolului 19 alineatul (2) din A șasea directivă pentru următoarele motive.
The Danish Government maintains that the vehicles leased in the main proceedings in the present case meet those criteria.
Guvernul danez susține că autovehiculele închiriate, în discuție în acțiunea principală, îndeplinesc criteriile menționate.
It also claims that there is no need to make any further distinction, as requested by Nordania Finans A/S and BG Factoring A/S, between such capital goods and other goods.
Acesta indică, de asemenea, că nu ar fi necesară o altă distincție, astfel cum solicită Nordania Finans A/S și BG Factoring A/S, între astfel de bunuri de capitaluri și mărfuri.
According to that government, Article 19(2) must be read in conjunction with Article 20(4) of the Sixth Directive, which states that the Member States may define the concept of ‘capital goods’.
În opinia guvernului danez, dispoziția menționată trebuie coroborată cu articolul 20 alineatul (4) din A șasea directivă, potrivit căruia statele membre pot defini noțiunea „bunuri de capital”.
That concept, it is agreed, must therefore have the same content in the whole of the Directive, as the reference to Article 20(5) in the last sentence of Article 19(2) confirms.
Prin urmare, această noțiune ar trebui să aibă același conținut în cadrul întregii directive, astfel cum articolul 19 alineatul (2) ultima teză face trimitere la articolul 20 alineatul (5).
The Member States may therefore define the concept of ‘capital goods’ both in the context of Article 19 and in the context of Article 20 of the Directive.
Prin urmare, statele membre ar putea defini noțiunea „bunuri de capital” atât în cadrul articolului 19, cât și în cadrul articolului 20 din directiva menționată.
Finally, the Danish Government argues that its position is consistent with Article 19(2) of the Sixth Directive and with the preparatory material which led to the adoption of that provision.
În sfârșit, guvernul danez susține că poziția sa este conformă cu obiectul articolului 19 alineatul (2) din A șasea directivă, precum și cu lucrările pregătitoare care au condus la adoptarea acestei dispoziții.
This analysis, the Danish Government continues, is supported by the judgment in
Această analiză ar fi susținută de Hotărârea din 1 februarie 1977, Verbond van Nederlandse Ondernemingen 4, în care
Accordingly, Article 19(2) of the Sixth Directive, it is submitted, is intended to guarantee that the sale of assets with a high value and durable nature does not distort the deductible proportion.
În consecință, articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă urmărește să garanteze că vânzarea activelor care au o valoare ridicată și un caracter durabil nu denaturează pro rata de deducere.
Even if it has already been decided at the time when such assets are purchased that they will be sold when they have been used, the inclusion of the sale price in the calculation of the deductible proportion is liable to distort that proportion.
Deși sa hotărât deja, în momentul achiziționării unor astfel de active, că acestea vor fi transferate în urma utilizării, includerea prețului de vânzare în calculul pro rata de deducere ar putea să o denatureze.
I do not share that analysis.
Nu împărtășim această analiză.
Like the appellants in the main proceedings and the Commission, I am of the view that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ in Article 19(2) of the Sixth Directive does not cover assets acquired by an undertaking for the purposes of leasing them and then selling them, where the sale at the end of the leasing contracts is an integral part of the taxable person’s usual economic activity.
În mod similar reclamanților din acțiunea principală și Comisiei, apreciem că noțiunea „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice”, prevăzută la articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă, nu include bunurile achiziționate de o întreprindere în vederea închirierii și ulterior a vânzării lor, atunci când vânzarea la încetarea contractelor de închiriere face parte integrantă din activitatea curentă a persoanei impozabile.
I base my view on the scheme of the system for deductions, of which Article 19(2) is a part, as well as on the purpose of that provision.
Ne întemeiem poziția atât pe structura sistemului de deducere din care face parte această dispoziție, cât și pe obiectivul acesteia.
The sales of such assets, the argument goes on, are isolated transactions which affect the company’s resources to a limited extent in relation to its day-to-day business.
Vânzările unor astfel de active ar fi operațiuni izolate care ar greva în mod limitat resursele întreprinderii în raport cu exploatarea curentă.
If a significant amount were to be included as the sale price in the calculation of the deductible proportion, after the asset in question had been used in the undertaking for several years, that would distort the deductible proportion, since the amount of the sale would not reflect the actual effect of the transaction on the company’s financial assets.
În cazul în care s-ar include un cuantum substanțial, ca preț de vânzare, în calculul pro rata de deducere, după ce activul în cauză a fost utilizat timp de mai mulți ani pentru desfășurarea activității economice, acest fapt ar denatura pro rata de deducere, din moment ce prețul de vânzare nu reflectă imputarea reală a acestei operațiuni asupra resurselor întreprinderii.
As a preliminary point it must be noted that the question referred by the national court cannot be answered on the basis of a reading of the words ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive.
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că interpretarea noțiunii „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice”, prevăzută la articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă, nu permite să se răspundă la întrebarea instanței de trimitere.
It is also common ground that the concept of capital goods is not defined in that article or in any other provision of the Sixth Directive.
Este de asemenea cert că noțiunea de bunuri de capital nu este definită nici în acest articol, nici într-o altă dispoziție din A șasea directivă.
According to the Danish Government, the preparatory material relating to Article 19(2) of the Sixth Directive shows that it was the specific intention of the Commission of the European Communities that all amounts of turnover relating to capital goods be disregarded, irrespective of whether the sales of capital goods form part of the business usually carried on by the taxable person.
În ceea ce privește lucrările pregătitoare ale articolului 19 alineatul (2) din A șasea directivă, acestea ar demonstra că intenția Comisiei Comunităților Europene era tocmai aceea de a face abstracție de toate valorile cifrelor de afaceri aferente bunurilor de capital, în mod independent de problema dacă vânzările de bunuri de capital fac parte dintr-o activitate profesională desfășurată în mod curent de persoana impozabilă.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING goods in the system for adjusting deductions, provided for in Article 20 of the Sixth Directive, is not deprived of usefulness or even called into question by the fact that the concept of ‘capital goods’ referred to in Article 19 of that Directive must have an autonomous and uniform content throughout the European Community.
NORDANIA FINANS ȘI BG FACTORING sistemul de regularizare a deducerilor prevăzut la articolul 20 din A șasea directivă nu este lipsit de efect util, nici măcar pus în discuție de faptul că noțiunea „bunuri de capital” prevăzută la articolul 19 din aceeași directivă trebuie să aibă un conținut autonom și uniform în întreaga Comunitate Europeană.
may define the concept of capital goods for the application of Article 20(2) and (3).
pot defini noțiunea de bunuri de capital pentru aplicarea alineatelor (2) și (3) ale aceluiași articol.
However, unlike the Danish Government, I take the view that the reference in the third sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive to the provisions of Article 20(5) does not allow Article 20(4) of the Directive to be interpreted in a manner contrary to its wording.
Cu toate acestea, spre deosebire de guvernul danez, considerăm că referirea, în cadrul articolului 19 alineatul (2) teza a treia din A șasea directivă, la dispozițiile articolului 20 alineatul (5) din această directivă nu permite interpretarea articolului 20 alineatul (4) din directiva menționată într-un sens contrar modului său de redactare.
It is solely for the application of Article 20(2) and (3) of the Sixth Directive relating to the adjustment of deductions that Article 20(4) entrusts each Member State with the task of defining the concept of capital goods.
Întradevăr, alineatul (4) al articolului 20 din A șasea directivă privind regularizarea deducerilor lasă statelor membre posibilitatea de a defini noțiunea de bunuri de capital numai pentru aplicarea alineatelor (2) și (3) ale acestui articol.
That possibility cannot therefore be extended to the context of Article 19 of the Sixth Directive, which relates to calculation of the deductible proportion, without infringing the clear and precise wording of Article 20(4).
În consecință, această opțiune nu poate fi extinsă în cadrul articolului 19 din A șasea directivă, care privește calculul pro rata de deducere, fără a se încălca modul de redactare clar și precis a articolului 20 alineatul (4) din această directivă.
The purpose of Article 20 of the Sixth Directive is to make possible the correction of mistakes in the calculation of the deductions from which the taxable person has benefited.
Întradevăr, articolul 20 din A șasea directivă are drept obiect să permită corectarea inexactităților la calcularea deducerilor de care a beneficiat persoana impozabilă.
That article is applicable in particular where changes in the factors initially taken into consideration to determine the amount of the deductions occurred after the declaration made by the taxable person.
Acest articol este aplicabil în special în cazul în care anumite modificări ale elementelor luate inițial în calcul pentru stabilirea valorii deducerilor au intervenit ulterior declarației întocmite de persoana impozabilă 6.
6Such may be the case, for example, where the taxable person who has acquired goods to carry out a taxable activity and deducted all the VAT on the purchase of the goods subsequently uses them in whole or in part for an exempt activity.
Această situație se poate regăsi atunci când, spre exemplu, persoana impozabilă, care a achiziționat un bun pentru exercitarea unei activități supuse impozitului și care a efectuat deducerea părții din TVA-ul suportat pentru achiziționarea acestui bun, îl utilizează ulterior, integral sau parțial, pentru o activitate scutită de TVA.
Such an extension of the scope of the latter provision would also run counter to the objective pursued by Article 19 of the Sixth Directive, as set out in the 12th recital in the preamble thereto, which states that the deductible proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States.
De asemenea, o astfel de extindere a domeniului de aplicare al acestei din urmă dispoziții ar fi contrară obiectivului urmărit de articolul 19 din A șasea directivă, astfel cum se menționează în al doisprezecelea considerent al acestei directive, potrivit căruia este necesar ca pro rata de deducere să fie calculată în mod similar în toate statele membre.
The likelihood of such a change in the use of goods is greater with regard to capital goods since they are intended to be used by the taxable person for several years.
Probabilitatea unei astfel de modificări a destinației unui bun este mai importantă în cazul bunurilor de capital, deoarece acestea pot fi utilizate de persoana impozabilă timp de mai mulți ani.
6 — Case C-184/04 Uudenkaupungin ECR I-3039, paragraph 25.
6 — Hotărârea din 30 martie 2006, Uudenkaupungin Kaupunki (C-184/04, Rec., p.
Furthermore, the right of the Member States to define the concept of capital
În plus, dreptul statelor membre de a defini noțiunea de bunuri de capital în
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-98/07 articolul 20 din A șasea directivă instituie un sistem de regularizare special cu privire la bunurile menționate.
The fact that vehicles acquired to be leased and then sold in the context of the taxable person’s ordinary business are excluded from the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive does not preclude the Danish tax authorities from adjusting the deduction of the VAT on vehicles acquired by the taxable person should it transpire that those vehicles, during the time when they were part of the undertaking and contrary to what was intended at the time of their purchase, were no longer wholly used for leasing, which is taxable, but for an exempt activity.
Întradevăr, faptul că autovehiculele achiziționate pentru a fi închiriate și ulterior vândute în cadrul activității curente a persoanei impozabile sunt excluse din noțiunea „bunuri de capital” prevăzută la articolul 19 din A șasea directivă nu împiedică efectuarea de către autoritățile daneze a regularizării deducerii TVA-ului suportat de persoana impozabilă pentru achiziționarea acestor autovehicule, dacă se dovedește că aceste autovehicule, în perioada prezenței lor în întreprindere și în mod contrar celor prevăzute la achiziționarea acestora, nu mai erau afectate integral activității de leasing, supusă taxei, ci unei activități scutite de TVA.
Thus, Article 20(2) provides that the deduction initially made may be adjusted over a 5-year period for movable property and over a maximum of 20 years for immovable property.
Astfel, acest articol prevede la alineatul (2) că deducerea efectuată inițial poate fi regularizată pe o perioadă de 5 ani pentru bunurile mobile, iar pentru bunurile imobile, pe o perioadă de cel mult 20 de ani.