natgillin/translations-raw huggingface dataset:
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION
KADI ȘI AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/CONSILIUL ȘI COMISIA special Hotărârea din 21 septembrie 2006, JCB Service/Comisia, C-167/04 P, Rec., p.
(see, in particular, Case C-167/04 P JCB Service v Commission [2006] ECR I-8935, paragraph 186 and the caselaw cited).
I-8935, punctul 186 și jurisprudența citată).
Clearly the conclusion reached by the Court of First Instance in paragraphs 135 of Kadi and 158 of Yusuf and Al Barakaat concerning the legal basis of the contested regulation, that is to say, that the Council was competent to adopt that regulation on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC, appears justified on other legal grounds.
Or, trebuie să se constate că concluzia la care a ajuns Tribunalul, la punctul 135 din Hotărârea Kadi atacată și la punctul 158 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, în privința temeiului juridic al regulamentului în litigiu, și anume că Consiliul avea competența de a adopta acest regulament pe baza coroborării articolelor 60 CE, 301 CE și 308 CE, este întemeiată pentru alte motive de drept.
Although, as held in paragraphs 196 to 204 above, the inclusion of Article 308 EC in the legal basis of the contested regulation cannot be justified by the fact that that measure pursued an objective covered by the CFSP, that provision could nevertheless be held to provide a foundation for the regulation because, as shown in paragraphs 225 to 231 above, that regulation could legitimately be regarded as designed to attain an objective of the Community and as, furthermore, linked to the oper ation of the common market within the meaning of Article 308 EC.
Întradevăr, deși, astfel cum sa statuat la punctele 196-204 din prezenta hotărâre, includerea articolului 308 CE în temeiul juridic al regulamentului în litigiu nu se poate justifica prin faptul că acest act ar urmări un obiectiv care aparține PESC, această dispoziție putea totuși să fie reținută drept temei al acestui regulament din moment ce, astfel cum reiese de la punctele 225-231 din prezenta hotărâre, este legitim să se considere că acest regulament urmărește realizarea unui obiectiv al Comunității și are în plus legătură cu funcționarea pieței comune în sensul articolului 308 CE.
Moreover, adding Article 308 EC to the legal basis of the contested regulation enabled the European Parliament to take part in the decision-making process relating to the measures at issue which are specifically aimed at individuals whereas, under Articles 60 EC and 301 EC, no role is provided for that institution.
Pe de altă parte, adăugarea acestuia la temeiul juridic al regulamentului în litigiu a permis Parlamentului European să participe la procesul decizional referitor la măsurile în cauză care vizează în mod specific particulari pe când, în cadrul articolelor 60 CE și 301 CE, nu se prevede niciun rol pentru această instituție.
Accordingly, the grounds of appeal directed against the judgments under appeal inasmuch as by the latter the Court of First Instance decided that Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC constituted the legal basis of the contested regulation must be dismissed in their entirety as unfounded.
Prin urmare, motivele îndreptate împotriva hotărârilor atacate în măsura în care critică faptul că Tribunalul a decis că articolele 60 CE, 301 CE și 308 CE constituie temeiul juridic legal al regulamentului în litigiu trebuie să fie respinse în totalitate ca nefondate.
Concerning the ground of appeal relating to infringement of Article 249 EC
Cu privire la motivul referitor la încălcarea articolului 249 CE
By its second ground of appeal Al Barakaat complains that the Court of First Instance held, in paragraph 188 of Yusuf and Al Barakaat, that the contested regulation satisfies the condition of general application laid down in Article 249 EC, given that it is addressed in a general and abstract manner to all persons who might actually hold funds belonging to one or more persons mentioned in the Annex to the regulation.
Prin intermediul celui de al doilea motiv invocat, Al Barakaat critică Tribunalul pentru faptul că a statuat, la punctul 188 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, că regulamentul în litigiu îndeplinește exigența aplicabilității generale prevăzute la articolul 249 CE, din moment ce se adresează în mod general și abstract tuturor persoanelor care pot să dețină în mod material fonduri aparținând uneia sau mai multor persoane menționate în anexa la acest regulament.
Al Barakaat maintains that it is wrong not to consider the person whose funds are frozen as the addressee of the act concerned, because the implementation of the decision must reasonably be founded on a legal measure directed against the person in possession of the resources.
Al Barakaat susține „că este incorect să se considere că persoana ale cărei fonduri sunt înghețate nu este destinatara actului respectiv, întrucât executarea deciziei trebuie să se întemeieze în mod rezonabil pe o măsură legală îndreptată împotriva aceluia care dispune de resurse”.
What is more, according to that appellant, it is contradictory to state, on the one hand, in paragraph 112 of Yusuf and Al Barakaat, that the measures at issue were restrictive measures directly affecting individuals or organisations and, on the other, in paragraph 188 of that judgment, that those measures were not addressed to those individuals or organisations, but rather constituted a kind of implementing measure addressed to other persons.
De altfel, ar fi contradictoriu să se afirme, pe de o parte, la punctul 112 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, că este vorba despre măsuri restrictive aplicate direct unor persoane sau unor organizații și, pe de altă parte, la punctul 188 din aceeași hotărâre, că aceste măsuri nu le vizează pe aceste persoane sau organizații, ci constituie o formă de dispoziții de executare adresate altor persoane.
The Kingdom of Spain, the United Kingdom, the Council and the Commission broadly endorse the analysis of the Court of First Instance.
Regatul Spaniei și Regatul Unit, precum și Consiliul și Comisia subscriu, în esență, la analiza Tribunalului.
The Court of First Instance rightly held in paragraphs 184 to 188 of Yusuf and Al Barakaat that the fact that the persons and entities who are the subject of the restrictive measures imposed by the contested regulation are expressly named in Annex I thereto, so that they appear to be directly and individually concerned by it, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, does not mean that that act is not of general application within the meaning of the second paragraph of Article 249 EC or that it is not to be classified as a regulation.
La punctele 184-188 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, Tribunalul a statuat în mod întemeiat că împrejurarea că persoanele și entitățile care fac obiectul măsurilor restrictive impuse prin regulamentul în litigiu sunt desemnate în mod nominal în anexa I la acest regulament, astfel încât acestea apar ca fiind vizate în mod direct și personal de acesta, în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE, nu implică faptul că acest act nu ar avea o aplicabilitate generală în sensul articolului 249 al doilea paragraf CE și că nu ar trebui să fie calificat drept regulament.
In fact, while it is true that the contested regulation imposes restrictive measures on the persons and entities whose names appear in the exhaustive list that constitutes Annex I thereto, a list which is, moreover, regularly amended by the removal or addition of names, so that it is kept in line with the summary list, the fact remains that the persons to whom it is addressed are determined in a general and abstract manner.
Întradevăr, deși este adevărat că regulamentul în litigiu impune măsuri restrictive persoanelor și entităților ale căror nume figurează în lista exhaustivă care constituie anexa I la acesta, listă, de altfel, modificată cu regularitate prin eliminarea sau adăugarea anumitor nume pentru a continua să fie conformă cu lista recapitulativă, trebuie să se constate că destinatarii acestui regulament sunt determinați în mod general și abstract.
The contested regulation, like Resolution 1390 (2002) which it is designed to put into effect, lays down a prohibition, worded exceptionally broadly, of making available funds and economic resources to those persons or entities (see, to that effect, Möllendorf and Möllendorf­Niehuus, paragraphs 50 to 55).
Asemănător Rezoluției 1390 (2002) pe care urmărește să o pună în aplicare, regulamentul în litigiu conține o interdicție, redactată într-un mod foarte larg, de a pune la dispoziția acestor persoane sau entități fonduri și resurse economice (a se vedea în acest sens Hotărârea Möllendorf și Möllendorf-Niehuus, citată anterior, punctele 50-55).
As the Court of First Instance quite rightly held in paragraphs 186 and 188 of Yusuf and Al Barakaat, that prohibition is addressed to whoever might actually hold the funds or economic resources in question.
Or, astfel cum Tribunalul a statuat în mod întemeiat la punctele 186 și 188 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, această interdicție se adresează oricui este susceptibil să dețină în mod material fondurile sau resursele economice în cauză.
That is how that prohibition falls to be applied in circumstances such as those of the case giving rise to the judgment in Möllendorf and Möllendorf­Niehuus, which concerned the question whether the contested regulation forbids the final registration
Interdicția amintită se aplică astfel în împrejurări precum cele din cauza în care sa pronunțat Hotărârea Möllendorf și Möllendorf-Niehuus, citată anterior, care se referea la problema dacă regulamentul în litigiu interzice transcrierea definitivă a
In paragraph 60 of that judgment, the Court decided that a transaction such as that registration is prohibited under Article 2(3) of the contested regulation if, in consequence of that transaction, an economic resource would be made available to a person entered in that list, which would enable that person to obtain funds, goods or services.
Întradevăr, la punctul 60 din hotărârea menționată, Curtea a decis că o operațiune precum transcrierea respectivă este interzisă în temeiul articolului 2 alineatul (3) din regulamentul în litigiu, din moment ce aceasta ar implica punerea unei resurse economice la dispoziția unei persoane înscrise în această listă, ceea ce iar permite acesteia să obțină fonduri, bunuri sau servicii.
In the light of the foregoing, Al Barakaat’s ground of appeal relating to infringement of Article 249 EC must also be dismissed as unfounded.
Având în vedere cele care precedă, motivul întemeiat de Al Barakaat pe încălcarea articolului 249 CE trebuie de asemenea să fie respins ca nefondat.
Concerning the grounds of appeal relating to infringement of certain fundamental rights
Cu privire la motivele referitoare la încălcarea anumitor drepturi fundamentale
The heads of claim concerning the part of the judgments under appeal relating to the limits of the review by the Community judicature, in the light of fundamental rights, of the internal lawfulness of the contested regulation
Cu privire la criticile referitoare la partea din hotărârile atacate privind limitele controlului legalității interne a regulamentului în litigiu de către instanța comunitară din perspectiva drepturilor fundamentale
In the first part of his second ground of appeal, Mr Kadi maintains that inasmuch as the judgment in Kadi takes a view, first, of the relationships between the United Nations and the members of that organisation and, second, of the procedure for the application of resolutions of the Security Council, it is vitiated by errors of law as regards the interpretation of the principles of international law concerned, which
Prin intermediul primului aspect al celui de al doilea motiv, domnul Kadi susține că Hotărârea Kadi atacată, în măsura în care se pronunță, pe de o parte, asupra raporturilor dintre ONU și membrii acestei organizații și, pe de altă parte, asupra modalităților de aplicare a rezoluțiilor Consiliului de Securitate, este viciată de erori de drept în ceea ce privește interpretarea principiilor de drept internațional
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION gave rise to other errors of law in the assessment of the pleas in law relating to breach of certain of the applicant’s specific fundamental rights.
KADI ȘI AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/CONSILIUL ȘI COMISIA vizate, ceea ce ar fi generat alte erori de drept în aprecierea motivelor referitoare la încălcarea anumitor drepturi fundamentale specifice ale reclamantului.
That part contains five claims.
Acest aspect cuprinde cinci critici.
By his first claim, Mr Kadi argues that in paragraphs 183 and 184 of the judgment the Court of First Instance erred in law in confusing the question of the primacy of the States’ obligations under the Charter of the United Nations, enshrined in Article 103 thereof, with the related but separate question of the binding effect of decisions of the Security Council laid down in Article 25 of that Charter.
Prin intermediul primei critici, domnul Kadi susține că, la punctele 183 și 184 din respectiva hotărâre, Tribunalul a comis o eroare de drept confundând problema priorității obligațiilor statelor în temeiul Cartei Națiunilor Unite, consacrată la articolul 103 din aceasta, cu aceea, apropiată, dar distinctă, a efectului constrângător al hotărârilor Consiliului de Securitate vizat la articolul 25 din această cartă.
By his second claim, Mr Kadi complains that the Court of First Instance erred in law when, in paragraphs 217 to 225 of that judgment, it took as its premiss that, like obligations under treaty law, resolutions adopted by virtue of Chapter VII of the Charter of the United Nations must automatically form part of the sphere of law and competence of the members of the United Nations.
Prin intermediul celei de a doua critici, domnul Kadi reproșează Tribunalului că a comis o eroare de drept plecând, la punctele 217-225 din Hotărârea Kadi atacată, de la premisa potrivit căreia, asemănător obligațiilor convenționale, rezoluțiile adoptate în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite trebuie să fie automat inserate în sfera de drept și de competență a membrilor ONU.
By the third claim, Mr Kadi alleges that the Court of First Instance erred in law when it held, in paragraphs 212 to 225 and 283 and 284 of that judgment, that it had no power enabling it to review the lawfulness of resolutions of the Security Council adopted by virtue of Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Prin intermediul celei de a treia critici, domnul Kadi arată că Tribunalul a comis o eroare de drept statuând, la punctele 212-225 și la punctele 283 și 284 din Hotărârea Kadi atacată, că nu avea nicio putere care să îi permită controlarea legalității rezoluțiilor Consiliului de Securitate adoptate în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite.
By the fourth claim, Mr Kadi maintains that the reasoning of the Court of First Instance in paragraphs 225 to 232 of that judgment on the subject of jus cogens displays considerable incoherence, in so far as, if it must prevail, the principle that resolutions of the Security Council may not be the subject of judicial review and in
Prin intermediul celei de a patra critici, domnul Kadi susține că raționamentul reținut de Tribunal la punctele 225-232 din această hotărâre în legătură cu ius cogens prezintă o incoerență majoră în măsura în care, dacă ar prevala, principiul potrivit căruia rezoluțiile Consiliului de Securitate nu pot să facă obiectul unui control
By the fifth claim, Mr Kadi argues that the fact that the Security Council has not established an independent international court responsible for ruling, in law and on the facts, on actions brought against individual decisions taken by the Sanctions Committee, does not mean that the Member States have no lawful power, by adopting reasonable measures, to improve the finding of facts underlying the imposition of sanctions and the identification of the persons affected by them, or that the Member States are prohibited from creating an appropriate legal remedy by reason of the latitude they enjoy in the performance of their obligations.
Prin intermediul celei de a cincea critici, domnul Kadi subliniază că împrejurarea că Consiliul de Securitate nu a stabilit o instanță internațională independentă însărcinată să se pronunțe, în drept și în fapt, asupra acțiunilor îndreptate împotriva deciziilor individuale adoptate de Comitetul pentru sancțiuni nu înseamnă nici că statele membre nu au nicio putere legitimă, adoptând măsuri rezonabile, de ameliorare a constatării faptelor subsecventă impunerii de sancțiuni și identificării persoanelor pe care acestea le vizează, nici că acestora le este interzis să creeze o acțiune adecvată în temeiul unei marje de toleranță de care dispun în executarea obligațiilor lor.
In his reply, referring to Bosphorus, Mr Kadi maintains, in addition, that Community law requires all Community legislative measures to be subject to the judicial review carried out by the Court, which also concerns observance of fundamental rights, even if the origin of the measure in question is an act of international law such as a resolution of the Security Council.
În memoriul în replică, referindu-se la Hotărârea Bosphorus, citată anterior, domnul Kadi susține în plus că dreptul comunitar impune ca toate măsurile legislative comunitare să fie supuse controlului jurisdicțional exercitat de Curte, care se referă și la respectarea drepturilor fundamentale, chiar dacă originea măsurii în cauză este un act de drept internațional, precum o rezoluție a Consiliului de Securitate.
So long as the law of the United Nations offers no adequate protection for those whose claim that their fundamental rights have been infringed, there must be a review of the measures adopted by the Community in order to give effect to resolutions of the Security Council.
Atât timp cât dreptul Națiunilor Unite nu oferă o protecție adecvată acelora care afirmă că drepturile lor fundamentale au fost încălcate, ar trebui să existe un control al actelor adoptate de către Comunitate pentru punerea în aplicare a rezoluțiilor Consiliului de Securitate.
According to Mr Kadi, the re-examination procedure before the Sanctions Committee, based on diplomatic protection, does not afford protection of human rights equivalent to that guaranteed by the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950 (‘the ECHR’), as demanded by the European Court of Human Rights in Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi v. Ireland of 30 June 2005, Reports of Judgments and Decisions 2005-VI, § 155.
Or, în opinia domnului Kadi, procedura de reexaminare în fața Comitetului pentru sancțiuni, întemeiată pe protecția diplomatică, nu oferă o protecție a drepturilor omului echivalentă celei asigurate de Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950 (denumită în continuare „CEDO”), astfel cum este cerută de Curtea Europeană a Drepturilor Omului în Hotărârea Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Șirketi (Bosphorus Airways) împotriva Irlandei din 30 iunie 2005 (Recueil des arrêts et décisions, 2005-VI, § 155).
Mr Kadi submits that that line of argument, an alternative to the arguments based on international law, is raised in case the Court should hold that there is a conflict between the objectives of faithful implementation of resolutions of the Security Council and the principles of due process or judicial protection.
Domnul Kadi subliniază că această argumentare, care este subsidiară în raport cu argumentele întemeiate pe dreptul internațional, este invocată pentru cazul în care Curtea ar hotărî în sensul că există un conflict între obiectivele punerii fidele în aplicare a rezoluțiilor Consiliului de Securitate, pe de o parte, și principiul procesului echitabil și principiul protecției jurisdicționale, pe de altă parte.
Furthermore, he states that that head of claim is not a new ground of appeal but a development of the fundamental proposition, raised in the notice of appeal, that the Community is bound, when it decides to act by legislative means to give effect to a resolution of the Security Council, to ensure, as a condition of the lawfulness of the legislation it intends thus to introduce, that that legislation should observe the minimum criteria in the field of human rights.
Pe de altă parte, această critică nu ar constitui un motiv nou, ci o dezvoltare a propunerii fundamentale formulate în recurs potrivit căreia Comunitatea este obligată, atunci când decide să acționeze pe cale legislativă pentru punerea în aplicare a unei rezoluții a Consiliului de Securitate, să se asigure, ca o condiție a legalității legislației pe care înțelege să o instituie în acest fel, că aceasta respectă criteriile minimale în materia drepturilor omului.
By the first part of its third ground of appeal, Al Barakaat criticises the Court of First Instance’s preliminary observations in Yusuf and Al Barakaat on the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic legal order or the Community legal order and on the extent of the review of lawfulness which the Court of First Instance had to carry out.
Prin intermediul primului aspect al celui de al treilea motiv, Al Barakaat critică observațiile prealabile ale Tribunalului din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată referitoare la raportul dintre ordinea juridică internațională creată de Națiunile Unite și ordinea juridică națională sau ordinea juridică comunitară, precum și la întinderea controlului de legalitate pe care Tribunalul trebuia să îl exercite.
A resolution of the Security Council, binding per se in public international law, can have legal effect vis-à-vis persons in a State only if it has been implemented in accordance with the law in force.
O rezoluție a Consiliului de Securitate, obligatorie ca atare în dreptul internațional public, nu ar putea avea efect juridic împotriva justițiabililor dintr-un stat decât dacă ar fi pusă în aplicare potrivit legilor în vigoare.
In this appellant’s view, there are no legal grounds for inferring the existence of special treatment or of an exception with regard to implementation of resolutions of the Security Council to the effect that a Community regulation intended to carry out such implementation need not accord with Community rules on the adoption of regulations.
Or, nu ar exista niciun fundament juridic care să permită să se afirme că ar exista un tratament particular sau o excepție în ceea ce privește punerea în aplicare a rezoluțiilor Consiliului de Securitate în sensul că un regulament comunitar, care urmărește o astfel de punere în aplicare, nu ar trebui să fie conform normelor comunitare referitoare la adoptarea regulamentelor.
Conversely, the French Republic, the Kingdom of the Netherlands, the United Kingdom and the Council approve, in essence, the analysis made in that connection by the Court of First Instance in the judgments under appeal and endorse the conclusion drawn therefrom that, so far as concerns the internal lawfulness of the contested regulation, the latter, inasmuch as it puts into effect resolutions adopted by the Security Council pursuant to Chapter VII of the Charter of the United Nations, in principle escapes all review by the Community judicature, even concerning observance of fundamental rights, and so for that reason enjoys immunity from jurisdiction.
Dimpotrivă, Republica Franceză, Regatul Țărilor de Jos, Regatul Unit și Consiliul aprobă în esență analiza efectuată în această privință de Tribunal în hotărârile atacate și subscriu la concluzia la care a ajuns acesta potrivit căreia, în ceea ce privește legalitatea internă a regulamentului în litigiu, acest act, din moment ce vizează punerea în aplicare a unei rezoluții adoptate de Consiliul de Securitate în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite, nu poate să facă obiectul niciunui control din partea instanței comunitare, nici măcar în privința respectării drepturilor fundamentale, și beneficiază în această măsură de imunitate jurisdicțională.