natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Third, Hoechst fundamentally challenges the fact that a directly proportionate increase, at a flat rate of 10% per annum, can be applied over a long period for the purpose of penalising a cartel.
În al treilea rând, Hoechst pune la îndoială în mod fundamental faptul că o majorare direct proporțională, care se ridică la o cotă unică de 10 % pe an, se poate aplica pe o perioadă lungă pentru sancționarea unei înțelegeri.
Hoechst emphasises in that regard that in the context of longterm infringements regarded as a single infringement, all sanctions systems provide for facteurs de majoration of the penalty at a rate which reduces exponentially as the duration increases.
Hoechst subliniază în această privință că, în cadrul delictelor de lungă durată considerate drept o încălcare unică, toate sistemele de sancțiuni prevăd factori de majorare a pedepsei al cărei nivel se diminuează exponențial pe măsură ce crește durata.
That approach, moreover, observes the principle of proportionality.
Această abordare ar respecta, pe de altă parte, principiul proporționalității.
If it is fair that offences committed in the distant past become time-barred at a given time, then the sanction imposed cannot ignore the same principle.
Astfel, dacă este sigur că delictele din trecutul îndepărtat se prescriu la un anumit moment, atunci măsura sancțiunii nu ar putea ignora chiar acest principiu.
Hoechst further submits that even if the ‘principle of the link of continuity’ enshrined in Article 1(2) of Regulation No 2988/74 were still applied in Community law, it could not lead to endless increases in the fines imposed.
Hoechst adaugă că, deși „principiul legăturii de continuitate”, consacrat la articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2988/74, era aplicat în continuare în dreptul comunitar, acesta nu ar putea conduce la majorări fără sfârșit ale amenzilor aplicate.
Last, the increase is disproportionate by comparison with the Commission’s previous practice.
În cele din urmă, majorarea aplicată ar fi disproporționată în comparație cu practica anterioară a Comisiei.
Hoechst refers first of all to Commission Decision 98/273/EC of 28 January 1998 relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EC Treaty (IV/35.733 — VW) (OJ 1998 L 124, p.
Hoechst face mai întâi trimitere la Decizia 98/273/CE a Comisiei din 28 ianuarie 1998 privind o procedură de aplicare a articolului 85 din Tratatul CE (IV/35.733 — VW) (JO L 124, p.
60), where the Commission decided that an increase of 10% for each year of the infringement is appropriate only if the gravity of the infringement remains the same throughout the infringement period.
60), în care Comisia ar fi trebuit să decidă că o majorare de 10 % pentru fiecare an de încălcare nu este adecvată decât dacă gravitatea încălcării rămânea neschimbată pentru toată durata acesteia.
In this case, nothing to prove or demonstrate such a fact has been put forward, which is contrary to the Commission’s obligation to state reasons.
În speță, nu ar fi fost prezentată nicio constatare care să dovedească sau să demonstreze un astfel de fapt, ceea ce ar fi contrar obligației de motivare care revine Comisiei.
Hoechst refers, next, to a number of decisions in which the Commission increased the basic amount from the second year only, since the Guidelines make provision for an increase only for infringement periods in excess of what is regarded as an ‘average’ duration.
Hoechst face în continuare trimitere la mai multe decizii în care Comisia ar fi majorat cuantumul de bază începând numai din al doilea an, în măsura în care liniile directoare prevăd o majorare numai pentru perioadele încălcării care depășesc o durată considerată „medie”.
In particular, Hoechst refers to the increase applied in Commission Decision 1999/60/EC of 21 October 1998 relating to a proceeding under Article 85 of the EC Treaty (IV/35.691/E.4 — Pre-insulated pipes) (OJ 1999 L 24, p.
Mai exact, Hoechst face referire la majorarea aplicată în Decizia 1999/60/CE a Comisiei din 21 octombrie 1998 privind o procedură de aplicare a articolului 85 din Tratatul CE (IV/35.691/E-4 — Conducte calorifugate) (JO 1999, L 24, p.
1), and refers also to the judgment in Case T-220/00 Cheil Jedang Corporation v Commission [2003] ECR II-2473, paragraph 137).
1) și face trimitere de asemenea la Hotărârea Tribunalului din 9 iulie 2003, Cheil Jedang Corporation/Comisia (T-220/00, Rec., p. II-2473, punctul 137).
Hoechst concludes that only an increase of 165% was foreseeable in this case.
Hoechst concluzionează, cu privire la acest aspect, că, în speță, se prefigura numai o majorare de 165 %.
As a preliminary observation, and in response to the arguments developed by Hoechst by way of introduction to its fifth plea, the Commission submits that the comparison between the fine and the overall turnover of sorbates on the EEA market in 1995 is not valid.
Cu titlu introductiv și pentru a răspunde la argumentele dezvoltate de Hoechst în introducerea celui de al cincilea motiv, Comisia subliniază că nu este valabilă comparația între amendă și cifra de afaceri globală a sorbaților pe piața SEE în 1995.
The turnover achieved on the market in one year does not reveal the negative impact which a cartel that has lasted more than 17 years may have had.
Astfel, cifra de afaceri realizată într-un an pe piață nu ar indica urmările negative pe care le-a putut avea o înțelegere care a durat mai mult de 17 ani.
Furthermore, the amount of the fine before Hoechst’s cooperation is taken into account may be explained in this case by a whole range of factors.
Pe de altă parte, cuantumul amenzii înainte de luarea în considerare a cooperării societății Hoechst s-ar explica în speță printr-o serie întreagă de factori.
In addition, EUR 20 million corresponds to the minimum starting amount envisaged in the Guidelines for very serious infringements.
În plus, 20 de milioane de euro ar corespunde cuantumului de pornire minim prevăzut în liniile directoare în cazul unor încălcări foarte grave.
That sum is also consistent with the Commission’s practice in taking decisions.
Această sumă ar fi de asemenea conformă practicii decizionale a Comisiei.
Last, the Commission emphasises that the specific starting amount is merely an intermediate amount which, when the method defined by the Guidelines is applied, is then adapted to reflect the duration of the infringement and any aggravating or attenuating circumstances (Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, paragraph 95).
În sfârșit, Comisia subliniază că respectivul cuantum de plecare specific reprezintă numai un cuantum intermediar care, în cadrul aplicării metodei prevăzute în liniile directoare, face în continuare obiectul unor adaptări în funcție de durata încălcării și de circumstanțele agravante sau atenuante constatate (Hotărârea Cheil Jedang Corporation/Comisia, punctul 318 de mai sus, punctul 95).
The effects of the infringement
Cu privire la efectele încălcării
The Commission contends that it was entitled to assume that the prices charged by the cartel were in principle at least higher than market prices, in any event so far as Hoechst was concerned.
Comisia susține că putea considera ca necontestat faptul că prețurile impuse de înțelegere erau în principiu cel puțin superioare prețurilor pieței, în orice caz în privința societății Hoechst.
The Commission emphasises in that regard that Hoechst had the opportunity to comment on the conclusions set out at recitals 105, 109 and 288 to the Decision, which correspond to paragraphs 78, 82 and 265 of the statement of objections.
Comisia subliniază în această privință că Hoechst a avut ocazia să comenteze concluziile care figurează în considerentele (105), (109) și (288) ale deciziei, care corespund punctelor 78, 82 și 265 din comunicarea privind obiecțiunile.
In the statement of objections, the Commission also indicated that it would take account of the ‘impact on the market’, in accordance with the Guidelines (paragraphs 291 and 295).
În această comunicare privind obiecțiunile, Comisia ar fi semnalat de asemenea că ar ține seama de „urmările pe piață” în conformitate cu liniile directoare (punctele 291 și 295).
In its response to the statement of objections, Hoechst merely stated, concerning that impact, that it was of no relevance to the establishment of the existence of the infringement.
În răspunsul său la comunicarea privind obiecțiunile, Hoechst s-ar fi mulțumit să declare că acestea erau lipsite de relevanță în stabilirea existenței încălcării.
Hoechst thus expressly stated in its response that it did not substantially contest the facts of the sorbates cartel, as described in the Commission’s statement of objections (recitals 29 and 451 to the Decision).
Hoechst ar fi declarat totodată în mod explicit, în răspunsul său, că nu contesta faptele esențiale ale înțelegerii în sectorul sorbaților, astfel cum acestea erau descrise în comunicarea privind obiecțiunile din partea Comisiei [considerentele (29) și (451) ale deciziei].
The Commission emphasises, next, that in this case the undertakings concerned had discussed target prices that customers would accept to pay (recital 102 to the Decision).
Comisia subliniază în continuare că, în speță, întreprinderile avute în vedere stabiliseră obiective privind prețurile pe care clienții erau dispuși să le plătească [considerentul (102) al deciziei].
Those prices do not correspond to a free determination by each member of the cartel.
Aceste prețuri nu ar corespunde unei stabiliri libere de către fiecare membru al înțelegerii.
Nor does Hoechst seriously deny that the monitoring mechanisms actually allowed the target prices to be reached generally or at least that the parties actively endeavoured to achieve them (recitals 331 and 334 to the Decision).
De altfel, Hoechst nu ar nega în mod serios că mecanismele de supraveghere instituite ar fi permis efectiv să se atingă în mod global obiectivele privind prețurile sau cel puțin că părțile s-ar fi străduit în mod activ să le atingă [considerentele (331) și (334) ale deciziei].
In the Commission’s submission, the target prices had to be used systematically as a basis for negotiation (recital 104 to the Decision).
Potrivit Comisiei, trebuia ca prețurile țintă să fie utilizate sistematic drept bază de negociere [considerentul (104) al deciziei].
Sometimes the participants expressly stated that the target prices had been achieved (recital 205 to the Decision).
Uneori, participanții ar fi constatat în mod expres că obiectivele de prețuri fuseseră respectate [considerentul (205) al deciziei].
However, the Commission left open the question of the differential between the prices imposed by the cartel and those that might have been achieved in a situation of normal competition (recitals 333 and 340 to 342 to the Decision).
Comisia ar fi lăsat totuși în suspans problema distanței dintre prețurile impuse de înțelegere și cele care ar fi trebuit să fie așteptate într-o situație de concurență normală [considerentele (333) și (340)-(342) ale deciziei].
The Decision does not state that prices had increased continuously, but only that the target prices had been fixed in such a way as to enable prices higher than market prices to be achieved.
Nu s-ar indica în decizie că prețurile crescuseră în mod continuu, ci numai că obiectivele privind prețurile fuseseră stabilite astfel încât să se poată atinge prețuri mai ridicate decât cele de pe piață.
In the Commission’s submission, that could include price reductions, the effect of which, however, was only to attenuate the impact of the reduction of market prices for members of the cartel (recital 224 to the Decision).
Potrivit Comisiei, acest fapt putea include scăderi de prețuri, al căror efect era totuși numai de a atenua urmările scăderii prețurilor pieței pentru membrii înțelegerii [considerentul (224) al deciziei].
As regards the cartel’s consequences for sales volumes, Hoechst does not specifically challenge the figures in Table II in the Decision.
În ceea ce privește consecințele înțelegerii cu privire la volumul de vânzări, Hoechst nu ar repune în mod concret în discuție cifrele care figurează în tabelul II din decizie.
Hoechst’s assertion (contrary to recital 419 to the Decision) that there were higher sales of ‘grey quantities’ by other producers than by Ueno, notably by Hoechst, is wholly inaccurate.
Ar fi total lipsită de precizie afirmația societății Hoechst [contrară considerentului (419) al deciziei], potrivit căreia, în cazul altor producători, și în special în cazul său, existau „cantități gri” mai importante decât în cazul societății Ueno.
Furthermore, the problem of grey quantities became apparent only at the end of 1992, and therefore towards the end of the cartel (recitals 112 and 193 to the Decision).
În plus, problema cantităților gri ar fi apărut abia la sfârșitul anului 1992, așadar, spre sfârșitul înțelegerii [considerentele (112) și (193) ale deciziei].
The Commission also observes that in this case supply was adjusted to demand, and refers to recitals 108 and 109 to the Decision.
Comisia amintește de asemenea că, în speță, oferta era adaptată cererii și face trimitere la considerentele (108) și (109) ale deciziei.
As regards Hoechst’s comments on the markets in question, the Commission states that it merely observed, at recital 336 to the Decision, that sorbates were the mostused preservatives and that no other preservative constituted a perfect substitute.
În ceea ce privește observațiile societății Hoechst cu privire la piețele în cauză, Comisia precizează că a amintit pur și simplu, în considerentul (336) al deciziei, că sorbații erau conservanții cei mai utilizați și că niciun alt conservant nu îi putea substitui perfect pe aceștia.
It was therefore permissible to conclude that sorbates manufacturers were in a position to control the preservatives sector ‘to a great extent’.
Ar fi fost, așadar, legitim să se concluzioneze că producătorii de sorbați erau în măsură să controleze de asemenea „într-o mare măsură” sectorul conservanților.
Even if that were so, the Commission’s finding would remain valid.
Chiar dacă aceasta ar fi fost situația, constatarea Comisiei ar rămâne valabilă.
Last, as regards the significance of the harmful consequences of the infringement for the determination of the amount of the fine, Hoechst’s argument that those consequences account for exactly one third is wholly unfounded.
În cele din urmă, referitor la importanța consecințelor prejudiciabile ale încălcării în privința stabilirii cuantumului amenzii, ipoteza societății Hoechst, potrivit căreia aceste consecințe ar reprezenta exact o treime, ar fi lipsită de orice fundament.
The Commission’s press release to which Hoechst refers contains merely an abridged presentation of the Decision and must not be taken to mean that the impacts in question played a decisive role in the calculation of the fines.
Comunicatul de presă al Comisiei invocat de Hoechst ar conține numai o prezentare prescurtată a deciziei și nu ar trebui să fie înțeles ca însemnând că urmările în cauză au jucat un rol decisiv în calculul amenzilor.
That aspect is not even mentioned in the part of the press release entitled ‘Calculation of the fines’.
Acest aspect nu ar fi nici măcar menționat în partea comunicatului intitulată „Calculul amenzilor”.
Furthermore, factors relating to the object of conduct may be more significant than those relating to its effects, particularly where they relate to infringements which are intrinsically serious, such as price-fixing and market-sharing (Case T-141/94 Thyssen Stahl v Commission [1999] ECR II-347, paragraph 636).
Pe de altă parte, ar trebui să se acorde mai multă importanță elementelor care țin de obiectul unui comportament decât celor referitoare la efectele acestuia, în special dacă acestea sau referit la încălcări intrinsec grave, precum stabilirea prețurilor și repartizarea piețelor (Hotărârea Tribunalului din 11 martie 1999, Thyssen Stahl/Comisia, T-141/94, Rec., p. II-347, punctul 636).
The participation in the anticompetitive agreements of directors at a very high level
Cu privire la participarea persoanelor cu funcții de conducere de nivel înalt la acorduri anticoncurențiale
As regards the grounds of the Decision, the Commission contends that Hoechst obviously understood what is covered by the expression ‘at a very high level’ and that, moreover, the statement of objections makes clear that the agreements had been conceived, directed and encouraged at a very high level in the undertakings concerned.
În ceea ce privește motivarea deciziei, Comisia subliniază că Hoechst a înțeles în mod evident ceea ce cuprindea expresia „la nivelul cel mai înalt” și că, pe de altă parte, comunicarea privind obiecțiunile preciza că acordurile fuseseră concepute, conduse și încurajate la nivelul cel mai înalt în întreprinderile implicate.
Hoechst did not dispute those findings and there was no need to develop that point in greater detail.
Hoechst nu ar fi contestat aceste constatări și nu ar fi fost necesar să se aprofundeze acest aspect.
On the substance, ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above, does not provide a definition of the concept of ‘a very high level’, applicable to all situations and excluding anyone carrying out lower-level duties than those at issue in that judgment.
Cu privire la fond, nu se poate deduce din Hotărârea ABB Asea Brown Boveri/Comisia, punctul 75 de mai sus, o definiție a noțiunii „nivelul cel mai înalt”, aplicabilă oricărei situații, și care ar exclude orice persoană care exercită funcții mai puțin înalte decât cele despre care era vorba în această hotărâre.
At recital 323 to the Decision, the Commission seeks to demonstrate that the cartel was not organised by junior staff but by persons at a level capable of conferring authority and stability on the cartel.
În considerentul (323) al deciziei, Comisia ar urmări să demonstreze că înțelegerea nu era organizată de colaboratori subalterni, ci de persoane care se situau la un nivel ierarhic de natură să confere autoritate și stabilitate înțelegerii.
The sales managers of the Hoechst division concerned satisfy those conditions.
Directorii de vânzări ai departamentului implicat al societății Hoechst ar îndeplini aceste condiții.
The division of the undertakings into categories
Cu privire la repartizarea întreprinderilor pe categorii
Hoechst ignores the fact that the Guidelines are based on the specific weight of each undertaking (Section 1 A, fourth, sixth and seventh paragraphs).
Hoechst nu ar respecta faptul că liniile directoare se întemeiază pe ponderea specifică a fiecărei întreprinderi (punctul 1 A al patrulea, al șaselea și al șaptelea paragraf).
The fact that the Japanese manufacturers held regular meetings before the joint meetings and normally also met after those meetings does not necessarily mean that they constitute one and the same undertaking.
Faptul că producătorii japonezi sau întâlnit în mod regulat anterior reuniunilor comune și în mod obișnuit de asemenea ulterior acestor reuniuni nu înseamnă că aceștia ar constitui una și aceeași întreprindere.
Furthermore, the Commission observes that, in dividing the undertakings into categories, it began with Hoechst, on which it imposed the minimum fine recommended for very serious infringements.
Pe de altă parte, Comisia amintește că, în repartizarea întreprinderilor pe categorii, aceasta a început cu Hoechst, căreia ia aplicat amenda minimă recomandată pentru încălcările foarte grave.
Hoechst’s argument that the starting amount of the fine for the undertakings in the second category, which is one third of its own starting amount, is too low, cannot be accepted, since no one can rely to his own advantage on an unlawful act committed in favour of another (Case T-16/99 Lögstör Rör v Commission [2002] ECR II-1633, paragraph 350).
Argumentul societății Hoechst care urmărește să susțină faptul că, în ceea ce privește întreprinderile din a doua categorie, cuantumul de pornire al amenzii pentru acestea, care se ridică la o treime din cuantumul de pornire al amenzii sale, ar fi prea scăzut nu poate fi primit, deoarece nimeni nu poate invoca, în beneficiul său, o nelegalitate săvârșită în favoarea altuia (Hotărârea Tribunalului din 20 martie 2002, Lögstör Rör/Comisia, T-16/99, Rec., p. II-1633, punctul 350).
In addition, when fixing the amount of each fine, the Commission has a discretion and cannot be required to apply a precise mathematical formula for that purpose (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraphs 252 and 383).
În plus, în cadrul determinării cuantumului fiecărei amenzi, Comisia ar dispune de o putere de apreciere și nu este obligată să aplice, în acest scop, o formulă matematică precisă (Hotărârea CMA CGM și alții/Comisia, punctul 220 de mai sus, punctele 252 și 383.
It is therefore immaterial that the starting amount of the fine for the undertakings in the second category was not adapted in precise proportion to the market shares of the undertakings concerned.
Neadaptarea cuantumului de pornire al amenzii pentru întreprinderile din a doua categorie într-o proporție exactă cu cotele de piață ale întreprinderilor implicate nu ar avea, așadar, nicio consecință.
As regards the practice in taking decisions on which Hoechst relies, the Commission contends that that practice does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, which is defined solely in Regulation No 17, and that the factors for comparison can be no more than indicative when the circumstances of competition cases, such as markets, products, countries, undertakings and periods concerned are not the same.
În ceea ce privește practica decizională invocată de Hoechst, Comisia susține că această practică servește în sine drept cadru juridic pentru aplicarea amenzilor în materie de concurență, acesta fiind definit exclusiv în Regulamentul nr. 17, și că elementele de comparație pot avea numai un caracter indicativ din moment ce datele circumstanțiale ale cauzelor în materie de concurență, precum piețele, produsele, țările, întreprinderile și perioadele avute în vedere nu sunt identice.
The Commission refers, on those points, to JCB Service v Commission, paragraph 218 above (paragraphs 187 and 188).
Comisia face trimitere, cu privire la aceste aspecte, la Hotărârea JCB Service/Comisia, punctul 218 de mai sus (punctele 187 și 188).
The comparison drawn by Hoechst is therefore irrelevant.
În consecință, comparația efectuată de Hoechst nu ar fi pertinentă.
The increase to take account of Hoechst’s size and global resources
Cu privire la factorul de majorare pentru a ține seama de dimensiunea și de resursele globale ale societății Hoechst
The Commission contends that fixing a factor for deterrence is consistent with the caselaw and with its practice in taking decisions.
Comisia susține că stabilirea unui factor cu scop descurajator este conformă jurisprudenței și practicii decizionale.
The Commission refers, in particular, to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 162 et seq.).
Comisia face trimitere în special la Hotărârea ABB Asea Brown Boveri/Comisia, punctul 75 de mai sus (punctul 162 și următoarele).
That factor takes account of the size and resources of the undertaking concerned, which go hand in hand with its importance.
Acest factor ar ține seama de dimensiunea și de resursele întreprinderii avute în vedere, care au strânsă legătură cu importanța acesteia.
In 2002 Hoechst was at least four times as large as Daicel, the next-largest undertaking in terms of turnover.
În 2002, Hoechst ar fi fost cel puțin de patru ori mai importantă decât Daicel, întreprindere care o urmează imediat ca cifră de afaceri.
On the other hand, the nature of Hoechst’s activity at the time of the adoption of the Decision is irrelevant.
În schimb, natura activității societății Hoechst la momentul adoptării deciziei ar fi irelevantă.
The fact that Hoechst transferred its sorbates business to a third party was already taken into consideration when the relevant comparison of the size of the undertakings concerned was made.
Faptul că Hoechst a cesionat ramura sa de activitate în sectorul sorbaților unui terț ar fi fost deja luat în considerare în cadrul comparării pertinente a dimensiunii întreprinderilor în cauză.