natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Following the example of what has been inferred from Articles 46(f) and 47 EU with regard to the judicial review of acts of the Council adopted on the basis of the present Title VI of the EU Treaty (the third pillar), it is therefore the task of the Court to ensure that acts which, according to the Council, fall within the scope of Title V of the EU Treaty do not encroach on the powers conferred by the EC Treaty on the Community. 11
În mod analog cu cele deduse din articolul 46 litera (f) UE și din articolul 47 UE cu privire la controlul jurisdicţional al actelor Consiliului adoptate în temeiul actualului titlu VI din Tratatul UE (pilonul al treilea), îi revine, așadar, Curţii sarcina de a se asigura că actele cu privire la care Consiliul susţine că se încadrează în domeniul de aplicare al titlului V din Tratatul UE nu aduc atingere competenţelor pe care dispoziţiile Tratatului CE le conferă Comunităţii 11.
In its reply and its written observations on the statements in intervention of the Spanish and the United Kingdom governments, the Commission rebuts the objections to the admissibility of the plea of illegality by observing, first, that the plea is raised only in the light of Article 47 EU, that is to say, for the same reasons as those on which its principal application for the annulment of the contested decision is based, and, second, that privileged applicants have the right to plead the illegality of a legislative act where such illegality is revealed fully when the act is actu-
În cadrul replicii și al observaţiilor scrise cu privire la memoriile în intervenţie ale guvernelor spaniol și, respectiv, al Regatului Unit, Comisia respinge obiecţiile privind admisibilitatea excepţiei de nelegalitate, amintind mai întâi că aceasta a fost invocată numai în lumina articolului 47 UE, mai exact pentru aceleași motive pe care se întemeiază cererea principală de anulare a deciziei atacate și, în continuare, că reclamanţii privilegiaţi ar fi îndreptăţiţi să invoce nelegalitatea unui act normativ atunci când respectiva nelegalitate devine pe deplin evidentă la
(i) Admissibility of a plea of illegality raised by a privileged applicant against a regulation pursuant to Article 241 EC ally applied, after the expiry of the period laid down by the fifth paragraph of Article 230 EC for bringing an action for the annulment of that act.
i) Cu privire la admisibilitatea unei excepţii de nelegalitate invocată de un reclamant privilegiat împotriva unui regulament, în temeiul articolului 241 CE b) Analiză
It must be observed that, under Article 241 EC, notwithstanding the expiry of the period laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC, any party may, in proceedings in which a regulation adopted jointly by the Parliament and the Council, or a regulation of the Council, of the Commission or of the European Central Bank is at issue, plead the grounds specified in the second paragraph of Article 230 in order to invoke before the Court of Justice the inapplicability of that regulation. 12
Este necesar să amintim că, în temeiul articolului 241 CE, fără a fi afectată de expirarea termenului prevăzut la articolul 230 al cincilea paragraf CE, în cazul unui litigiu privind un regulament adoptat în comun de Parlamentul European și de Consiliu sau un regulament al Consiliului, al Comisiei sau al Băncii Centrale Europene, orice parte se poate prevala de motivele de drept prevăzute la articolul 230 al doilea paragraf CE pentru a invoca în faţa Curţii de Justiţie inaplicabilitatea acestui regulament 12.
I wish to point out straightaway that examination of the admissibility of the plea of illegality of the contested Joint Action seemed to me necessary at this stage of my remarks in so far as, on the substance of the case, the assessment of the legality of the contested decision cannot, in my view, be dissociated from the assessment of the provisions of the contested Joint Action.
Ţinem să precizăm de la bun început că am considerat necesară examinarea admisibilităţii excepţiei de nelegalitate a acţiunii comune în litigiu în această etapă a observaţiilor noastre, în măsura în care aprecierea fondului acţiunii cu privire la legalitatea deciziei atacate nu poate fi disociată, în opinia noastră, de aprecierea dispoziţiilor acţiunii comune în litigiu.
As to the nature of the act at issue, the caselaw accepts that a plea of illegality cannot be limited to acts which take the form of a regulation within the meaning of Article 241 EC and, preferring a broader interpretation of Article 241, looks rather to the content of the allegedly illegal act which must have a ‘general character.’ 13
În ceea ce privește natura actului în cauză, jurisprudenţa admite că excepţia de nelegalitate nu poate fi limitată la actele adoptate sub forma unui regulament în sensul articolului 241 CE, ci, favorizând o interpretare largă a articolului menţionat, acordă mai degrabă importanţă conţinutului actului a cărui nelegalitate este invocată, care trebuie să prezinte un „caracter general” 13.
12 — Italics added.
12 — Sublinierea noastră.
13 — Case 92/78 Simmenthal v Commission [1979] ECR 777, paragraphs 40 and 41.
13 — Hotărârea din 6 martie 1979, Simmenthal/Comisia (92/78, Rec., p.
The objection of inadmissibility raised by the Council and the Spanish and United Kingdom governments raises in essence difficulties of two kinds.
Cauza de inadmisibilitate invocată de Consiliu și de guvernele spaniol și al Regatului Unit ridică, în esenţă, două categorii de dificultăţi.
First, the question whether, in the context of the EC Treaty, it is open to a so-called ‘privileged’ applicant to plead the illegality of an act which the applicant could certainly have challenged directly in accordance with Article 230 EC.
Pe de o parte, problema dacă, în cadrul Tratatului CE, un așa-numit reclamant „privilegiat” poate invoca nelegalitatea unui act pe care ar fi putut în mod cert să îl conteste în mod direct, în temeiul articolului 230 CE.
Second, if the reply to that question is at least partly in the affirmative, it is necessary to determine whether that solution can be extended to a situation such as that in the present case where the allegedly illegal act was adopted on the basis of Title V of the EU Treaty.
Pe de altă parte, dacă răspunsul la această întrebare este cel puţin parţial pozitiv, trebuie să se stabilească dacă această soluţie poate fi extinsă la situaţia în care, precum în prezenta cauză, actul a cărui ilegalitate se invocă a fost adoptat în temeiul titlului V din Tratatul UE.
These two questions will be examined in turn.
Aceste două aspecte vor fi examinate pe rând în continuare.
COMMISSION v COUNCIL cant such as a Community institution or a Member State, has however arisen on several occasions in recent decades.
COMISIA/CONSILIUL instituţie comunitară sau un stat membru, a fost ridicată totuși în mai multe rânduri dea lungul ultimelor decenii.
This clarification means, as a first consequence, that any applicant, including therefore a privileged applicant, is barred from pleading the illegality of decisions formal - ly addressed to that applicant which it has fail - ed to challenge directly within the period laid down by the fifth paragraph of Article 230 EC, 14 save in a situation — which is in any case irrelevant in the present case — where the measure at issue contained such particularly serious and manifest defects that it could be deemed non-existent. 15
Această precizare determină de îndată o primă consecinţă în sensul că orice reclamant, așadar inclusiv un reclamant privilegiat, este decăzut din dreptul de a invoca nelegalitatea unor decizii al căror destinatar formal este și pe care a omis să le conteste în mod direct în termenul prevăzut la articolul 230 al cincilea paragraf CE 14, cu excepţia ipotezei – lipsită, în orice caz, de relevanţă în speţă – în care actul ar fi afectat de vicii atât de grave și evidente încât ar putea fi calificat drept act inexistent 15.
The recurrence of this question seems to have been partly occasioned by the Court’s repeated refusal to give a ruling on the admissibility of pleas of illegality raised by privileged applicants against Community regulations either in the context of an application for the annulment of a decision based on the regulation in question or as a means of defence against an allegation of failure to comply with a regulation, 16in spite of the proposals of several advocates general who, mainly with reference to the wording of Article 241, delivered opinions suggesting that those collateral challenges are admissible. 17
Recurenţa acestei întrebări pare să fi fost parţial cauzată de refuzul repetat al Curţii de a se pronunţa cu privire la admisibilitatea excepţiilor de nelegalitate invocate de reclamanţi privilegiaţi împotriva unor regulamente comunitare, fie în cadrul unei acţiuni în anularea unui act întemeiat pe regulamentul respectiv, fie ca mijloc de apărare contra unei pretinse neîndepliniri a obligaţiilor izvorâte dintr-un regulament 16, în ciuda propunerilor prezentate de mai mulţi avocaţi generali, care, referindu-se în principal la modul de redactare a articolului 241 CE, sau pronunţat în favoarea admisibilităţii acestor cereri incidentale 17.
With regard to the scope ratione personae of Article 241 EC, although it states that notwithstanding the expiry of the period laid down in Article 230 any party may, as a collateral challenge, invoke the inapplicability of a regulation (understood as an act of a ‘general nature’), the problem of the admissibility of a plea of illegality, raised pursuant to Article 241 EC by a privileged appli-
În ceea ce privește domeniul de aplicare ratione personae al articolului 241 CE, în pofida modului său de redactare, care permite oricărei părţi, fără a fi afectată de expirarea termenului prevăzut la articolul 230 CE, să invoce, pe cale incidentă, inaplicabilitatea unui regulament – în accepţiunea de act cu „caracter general” –, problematica admisibilităţii unei excepţii de nelegalitate invocate în temeiul articolului 241 CE de către un reclamant privilegiat, precum o
It should be noted that, although in some of those cases the Court examined in substance the alleged illegality of the regu-
Trebuie arătat că, deși Curtea a examinat în detaliu, în unele dintre aceste cauze,
Greece, cited above,
II-2265, punctul 103).
17 — See the Opinion of Advocate General Roemer delivered in Italy v Council and Commission, 411; the Opinion of Advocate General Slynn in France v Commission, 703; point 6 of the Opinion of Advocate General Mancini in Greece v Council; and points 23 to 32 of the Opinion of Advocate General Darmon in Commission v Spain.
15 — A se vedea Hotărârea din 30 iunie 1988, Comisia/Grecia, citată anterior (punctul 16 și jurisprudenţa citată).
15 — Case 226/87 Commission v paragraph 16 and caselaw cited.
600, Concluziile avocatului general Gordon Slynn prezentate în cauza Franţa/Comisia, citată anterior, p.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-91/05 lations at issue, 18 having received opinions to bring a direct action challenging those acts.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL MENGOZZI — CAUZA C-91/05 nelegalităţile invocate cu privire la regulamentele în cauză 18și cu toate că fuseseră prezentate concluzii favorabile admisibilităţii excepţiilor de nelegalitate ridicate 19, refuzul contesta, pe cale incidentală, validitatea unor regulamente sau acte comunitare „cu caracter general”, în cazul în care respectiva parte nu dispune de dreptul de a formula, în temeiul articolului 230 CE, o acţiune directă împotriva acestor acte 22.
22 in favour of the admissibility of the pleas of illegality, 19the refusal to give an express ruling on admissibility has continued to give rise to certain questions, which may be supposed to have been the origin of the hesitation expressed by Advocate General Jacobs in his Opinion delivered on 3 October 2002 in Commission v ECB 20 — to which I shall revert later — with regard to expressing ‘a final view’ on the question. 21
de a se pronunţa în mod explicit cu privire la această admisibilitate a continuat să alimenteze anumite întrebări despre care putem presupune că au stat de asemenea la originea rezervei exprimate de avocatul general Jacobs în Concluziile prezentate la 3 octombrie 2002 în cauza Comisia/BCE 20 – cu privire la care vom reveni în observaţiile ulterioare – de a formula „o opinie definitivă” asupra acestei chestiuni 21.
Consequently, this reasoning appeared to tie the right to institute a collateral review of a regulation to the unavailability of the possibility of bringing an action for its annulment.
Această motivare pare astfel să condiţioneze dreptul de a iniţia un control pe cale incidentală asupra unui regulament de lipsa posibilităţii de a formula o acţiune în anularea unui astfel de act.
In addition, it is relevant to note that the Council as well as the Spanish Government largely base on that line of reasoning their objection of inadmissibility in relation to the Commission’s plea that the contested Joint Action is illegal.
De altfel, nu este inutil să arătăm că atât Consiliul, cât și guvernul spaniol își întemeiază în mare parte pe acest raţionament cauza de inadmisibilitate opusă excepţiei de nelegalitate invocate de Comisie împotriva acţiunii comune în litigiu.
The controversy also appears to have been started by an a contrario interpretation of the reasoning of certain judgments in which the Community court stated that Article 241 EC gives expression to the general principle conferring upon any party to proceedings the right to make a collateral challenge to the validity of regulations or of Community acts ‘of a general nature’ if that party was not entitled under Article 230 EC
Controversa pare să fi fost suscitată de asemenea de interpretarea per a contrario a motivării anumitor hotărâri, în care instanţa comunitară a considerat că articolul 241 CE reprezintă expresia unui principiu general ce garantează oricărei părţi dreptul de a
18 — That was the case in Commission v Germany (paragraph 8), France v Commission (paragraphs 4, 5 and 31), Greece v Council (paragraph 11) and Greece v Commission (paragraph 97).
18 — Aceasta a fost situaţia în Hotărârile citate anterior Comisia/Germania (punctul 8), Franţa/Comisia (punctele 4, 5 și 31), Grecia/Consiliul (punctul 11) și Grecia/Comisia (punctul 97).
It should be noted that in Italy v Council and Commission the Court dismissed the plea of illegality as inadmissible on the ground that there was no connection between the allegedly illegal regulation and the contested measure; in Commission v Spain the Court avoided the procedural difficulty by finding (in paragraph 6) that the defence raised by the Spanish Government did not relate to the regulation in question as such, but to the interpretation of it set out by the Commission in its action for failure to fulfil obligations.
Trebuie remarcat că, în cauza Italia/Consi-liul și Comisia, citată anterior, Curtea a respins excepţia de nelegalitate ca inadmisibilă pentru motivul că nu exista nicio legătură între regulamentul a cărui nelegalitate a fost invocată și actul atacat; în cauza Comisia/Spania, citată anterior, Curtea a evitat dificultatea procedurală considerând (la punctul 6 din hotărâre) că mijlocul de apărare invocat de guvernul spaniol nu viza regulamentul în cauză ca atare, ci interpretarea regulamentului menţionat propusă de Comisie în cadrul acţiunii în constatarea neîndeplinirii obligaţiilor formulate de aceasta.
Furthermore, the controversy was certainly not settled by the Nachi Europe judgment in the complex matter of the imposition of antidumping duties, in which the Court found that an undertaking which undoubtedly had a right to bring an action before the Community court for the annul-
În plus, fără îndoială, controversa nu sa risipit odată cu pronunţarea Hotărârii Nachi Europe, adoptată în domeniul complex al impunerii taxelor antidumping, în care Curtea a considerat că o întreprindere care avea, în mod incontestabil, dreptul de a sesiza instanţa comunitară cu o acţiune în anularea
19 — However, it must be observed that in Commission v Germany no specific attention was paid to this procedural problem, whereas in Greece v Commission, Advocate General Tizzano proposed, at point 114 of his Opinion, that the plea of illegality be dismissed as inadmissible primarily on the ground that the Greek Government had not challenged the regulation at issue within the timelimit laid down in Article 230 EC.
19 — Trebuie remarcat totuși că în cauza Comisia/Germania, citată anterior, acestui aspect procedural nu ia fost acordată o atenţie specială, în timp ce în cauza Grecia/Comisia, citată anterior, avocatul general Tizzano a propus, la punctul 114 din concluziile prezentate, respingerea, cu titlu principal, a excepţiei de nelegalitate ca fiind inadmisibilă pentru motivul că guvernul elen nu atacase regulamentul în cauză în termenul prevăzut la articolul 230 CE.
22 — See Simmenthal (paragraph 39).
22 — A se vedea Hotărârea Simmenthal/Comisia, citată anterior (punctul 39).
See also Martinez and Others v Parliament (paragraph 133) and Joined Cases T-93/00 and T-46/01 Alessandrini and Others v Commission [2003] ECR II-1635, paragraph 76 (italics added).
A se vedea de asemenea Hotărârea Tribunalului Martinez și alţii/Parlamentul European, citată anterior (punctul 133), și Hotărârea Tribunalului din 10 aprilie 2003, Alessandrini și alţii/Comisia (T-93/00 și T-46/01, Rec., p. II-1635, punctul 76) (sublinierea noastră).
20 — Case C-11/00 Commission v ECB [2003] ECR I-7147.21 — Points 100 and 190 of the Opinion in Commission v ECB.
21 — Punctele 100 și 190 din Concluziile prezentate în cauza Comisia/BCE, citată anterior.
COMMISSION v COUNCIL of a plea of illegality, the inapplicability of a regulation of a general or legislative nature.
COMISIA/CONSILIUL faţa Curţii, pe calea excepţiei de nelegalitate, inaplicabilitatea unui regulament cu caracter general sau normativ.
ment of a Community regulation fixing antidumping duties could not, on grounds of legal certainty, 23collaterally call into question the validity of that regulation in a dispute before a national court.
unui regulament comunitar de instituire a unor taxe antidumping nu poate repune în discuţie, pe cale incidentală, în cadrul unui litigiu aflat pe rolul unei instanţe naţionale, validitatea regulamentului respectiv pentru motive legate de securitatea juridică 23.
Although the reasoning of that judgment is also based on the hybrid nature of regulations of that kind, being acts of a legislative nature and, at the same time, acts liable to be of direct and individual concern to certain traders, 24the reference to the wording in Simmenthal, 25 cited in point 42 above, and its extension to the case of a Community regulation, without the Court’s reasoning appearing to be limited to the special nature of antidumping regulations, could also contribute to continued doubts as to the outcome of a plea of illegality raised by privileged applicants before the Court in the context of the formal application of Article 241 EC.
Cu toate că motivarea acestei soluţii are ca temei și caracterul hibrid al acestui tip de regulamente, respectiv atât normativ, cât și susceptibil de a viza în mod direct și individual anumite persoane private 24, trimiterea la formularea din Hotărârea Simmenthal/Comisia 25, evidenţiată la punctul 42 de mai sus, precum și extinderea acesteia la cazul unui regulament comunitar, fără ca motivarea Curţii să fie limitată la specificitatea regulamentelor antidumping, poate contribui de asemenea la perpetuarea unor îndoieli cu privire la soarta unei excepţii de nelegalitate invocate de reclamanţi privilegiaţi în faţa Curţii, în cadrul aplicării formale a articolului 241 CE.
In that case, the Commission sought the annulment of a decision of the European Central Bank (ECB) concerning the prevention of fraud, on the ground that the decision infringed Regulation (EC) No 1073/1999 of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 concerning investigations conducted by the European Anti-Fraud Office (OLAF).
În această hotărâre, Comisia a solicitat anularea unei decizii a Băncii Centrale Europene (BCE) privind prevenirea fraudei, întrucât această decizie încalcă Regulamentul (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 mai 1999 privind investigaţiile efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) 26.
26 One of the defences raised by the ECB to the application for annulment was that Regulation No 1073/1999 was unlawful and should be declared inapplicable pursuant to Article 241 EC on the ground that it was adopted in breach of several provisions of the Treaty, in particular Article 105(4) EC, relating to consultation of the ECB.
Între mijloacele de apărare invocate împotriva acţiunii în anulare, BCE a susţinut că Regulamentul nr. 1073/1999 este ilegal și că trebuie declarat inaplicabil, în conformitate cu articolul 241 CE, pentru motivul că ar fi fost adoptat cu încălcarea mai multor dispoziţii din tratat, în special a articolului 105 alineatul (4) CE privind consultarea BCE.
The Commission took the view that such a defence was inadmissible because the ECB was barred from pleading the unlawfulness of an act against which it could have brought an action for annulment under Article 230 EC.
Comisia a considerat că un astfel de mijloc de apărare este inadmisibil, întrucât BCE era decăzută din dreptul de a invoca nelegalitatea unui act a cărui anulare ar fi putut să o solicite în temeiul articolului 230 CE.
However, the Court provided significant clarification in Commission v ECB, which suggests that it is open to a privileged applicant to invoke before the Court, by means
Totuși, Curtea a furnizat, în Hotărârea Comisia/BCE, citată anterior, unele precizări importante, care conduc la concluzia că un reclamant privilegiat poate invoca în
After observing, first, that the addressee of an individual decision is barred from pleading its illegality and, second, that, in accordance with Nachi Europe, a Community
După ce a amintit, pe de o parte, că destinatarul unei decizii individuale este decăzut din dreptul de a invoca nelegalitatea acestei decizii și, pe de altă parte, că, în conformitate
23 — Case C-239/99 Nachi Europe [2001] ECR I-1197, paragraphs 37 and 38.
23 — Hotărârea din 15 februarie 2001, Nachi Europe (C-239/99, Rec., p.
24 — End of paragraph 37 of the judgment.25 — Cited above (paragraph 39).
24 — Punctul 37 in fine din hotărâre.25 — Hotărârea citată anterior (punctul 39).
If indeed there is still any doubt, after reading the judgment in Commission v ECB, as to the extension to all privileged applicants of its conclusion with regard to the admissibility of the plea of illegality raised by the ECB, in view of the fact that, under the third paragraph of Article 230 EC, the ECB has capacity to bring actions only for the purpose of protecting its prerogatives, a literal and logical argument following on from the reasoning in that judgment supports that extension.
Dacă însă, în urma lecturii Hotărârii Comisia/BCE, citată anterior, mai subzistă o îndoială în ceea ce privește extinderea, în beneficiul tuturor reclamanţilor privilegiaţi, a soluţiei reţinute cu privire la admisibilitatea excepţiei de nelegalitate invocată de BCE, având în vedere faptul că, în temeiul articolului 230 al treilea paragraf CE, BCE nu dispune de legitimare activă decât în scopul apărării prerogativelor sale, și un argument literal și logic, în plus faţă de cel indicat în hotărârea menţionată, militează în favoarea acestei extinderi.