natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That is consistent with the finding of the Court, in the context of the examination of the first plea, that the illegality found at paragraph 137 above is not of such a kind as to affect the validity of the Decision so far as concerns, in particular, the determination of the undertaking that was the first to cooperate.
Aceasta se alătură concluziei Tribunalului, în cadrul examinării primului motiv, potrivit căruia nelegalitatea constatată la punctul 137 de mai sus nu este de natură să afecteze validitatea deciziei în ceea ce privește în special stabilirea întreprinderii care a cooperat prima.
It should further be noted that in the Decision the Commission sets out, at recital 453, the procedural objections put forward by Hoechst and that it responds to them, in particular, at recital 458.
În plus, trebuie arătat că, în decizie, Comisia reia, în considerentul (453), obiecțiunile de natură procedurală prezentate de Hoechst și că respectiva instituție răspunde la aceste obiecțiuni în special în considerentul (458).
In those circumstances, it cannot be maintained, as Hoechst contends, that the College of Members of the Commission was not sufficiently informed.
În aceste condiții, nu se poate susține, cum a procedat Hoechst, că nu ar fi fost informat suficient colegiul membrilor Comisiei.
For all of those reasons, the fourth plea must be rejected.
Pentru toate aceste argumente, al patrulea motiv trebuie respins.
II — The 13th plea, seeking annulment of Article 2 of the Decision in so far as it concerns Hoechst
II — Cu privire la al treisprezecelea motiv, care vizează anularea articolului 2 din decizie în privința societății Hoechst
Arguments of Hoechst
Argumentele societății Hoechst
Hoechst maintains that the findings of the Commission set out at recital 298 to the Decision, namely that the cartel came to an end in November 1996 at the latest, deprive the order set out in Article 2 of the Decision of its factual basis.
Hoechst susține, în ceea ce privește constatările Comisiei, reluate în considerentul (298) al deciziei, potrivit cărora înțelegerea a luat sfârșit cel mai târziu în noiembrie 1996, că acestea conduc la pierderea fundamentului factual al somației cuprinse la articolul 2 din decizie.
If, seven years after the end of the cartel, the Commission still wished to make an order that the infringement should cease, there must be sufficient indicia that the infringement is continuing.
Dacă, după șapte ani de la sfârșitul înțelegerii, Comisia dorea în continuare să emită o somație de încetare a încălcării, ar fi fost nevoie de suficiente indicii referitoare la continuarea încălcării.
Otherwise, the measure in question would be based on mere suspicion, which would be contrary to Article 3 of Regulation No 17.
Altfel, ar fi vorba de o măsură întemeiată pe o simplă bănuială, ceea ce ar fi contrar articolului 3 din Regulamentul nr. 17.
Apart from the adverse effect that that would have on the reputation of the addressee of the Decision, it might cause problems linked with civil actions that third parties might bring against it.
Nu numai că acest fapt ar aduce atingere reputației destinatarului deciziei, dar iar putea cauza dificultăți în legătură cu acțiunile civile pe care terții le-ar putea intenta împotriva sa.
Furthermore, the illegality of Article 2 of the Decision is clear, since Hoechst gave up its sorbates business in 1996, when it transferred that business in its entirety to a third company wholly unconnected with its group, Celanese AG.
În plus, nelegalitatea articolului 2 din decizie ar fi evidentă, deoarece Hoechst s-ar fi desprins în 1996 de ramura sa de activitate în sectorul sorbaților, ramură de activitate pe care ar fi cesionat-o în 1997 în întregime unei societăți terțe complet străină de grupul său, Celanese AG.
Hoechst concludes that Article 2 of the Decision must be annulled in so far as it relates to it.
Hoechst a concluzionat referitor la aceasta că articolul 2 din decizie trebuia anulat în măsura în care o privește.
Arguments of the Commission
Argumentele Comisiei
The Commission submits that, as in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, Article 2 of the Decision contains an express reservation, namely ‘in so far as they have not already done so’.
Comisia indică faptul că, precum în cauza în care sa pronunțat Hotărârea Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia, punctul 153 de mai sus, articolul 2 din decizie conține o rezervă explicită, și anume „dacă acestea nu au făcut-o deja”.
The Court held in that case that, ‘[as regards the plea raised] by Hoechst … it [was] sufficient to note that Article 2 of the decision [was] expressly addressed to undertakings “which [were] still involved in the PVC sector”’ and that ‘[t]he argument in support of [that] claim [was] manifestly devoid of all foundation, (paragraph 1247).
Comisia amintește că Tribunalul constatase, în această cauză, că „[î]n privința motivului invocat de Hoechst […] [era] suficient să se arate că articolul 2 din decizie se adres[a] în mod explicit întreprinderilor «încă active în sectorul PVC»” și că, „prin urmare, argumentația în susținerea acestei concluzii [era] în mod vădit lipsită de orice fundament” (punctul 1247).
In the present case, the Commission maintains that it was not required to establish definitively whether the infringement which had taken place at a certain time was still continuing at the time when the Decision was adopted or whether it had already come to an end.
În speță, Comisia susține că nu era obligată să stabilească în mod definitiv dacă încălcarea ce avusese loc într-o anumită perioadă continuase încă la momentul adoptării deciziei sau dacă această încălcare deja încetase.
The Commission emphasises, moreover, that the parties had managed to act in the greatest secrecy for almost two decades (recital 306 to the Decision) and that Article 2 of the Decision was a preventive ‘cease and desist’ order (recital 307 to the Decision).
Comisia subliniază, pe de altă parte, că părțile reușiseră să acționeze în cel mai mare secret timp de aproximativ două decenii [considerentul (306) al deciziei] și că articolul 2 din decizie era o somație de încetare cu titlu preventiv [considerentul (307) al deciziei].
The fact that Hoechst had transferred its sorbates business did not prevent the Commission from addressing an injunction in terms such that the obligation to bring the infringements to an end affected the undertaking only ‘in so far as [it had] not already done so’.
Cesionarea ramurii de activitate a societății Hoechst în sectorul sorbaților nu ar fi împiedicat Comisia să adreseze o somație potrivit căreia obligația de încetare a încălcărilor viza întreprinderea numai „dacă aceasta nu o [făcuse] deja”.
B — Findings of the Court
B — Aprecierea Tribunalului
By way of preliminary observation, the Court notes that it is clear from the application that, by its 13th plea, Hoechst seeks annulment of Article 2 of the operative part of the Decision in so far as it concerns the applicant.
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că rezultă în mod evident din cerere că, prin al treisprezecelea motiv, Hoechst solicită anularea articolului 2 din dispozitivul deciziei în măsura în care acesta o privește.
On the substance, it must be held that Article 2 of the operative part of the Decision actually contains two orders.
Cu privire la fond, trebuie constatat că articolul 2 din dispozitivul deciziei cuprinde, în realitate, două somații.
First, that provision requires that the undertakings concerned immediately bring to an end the infringements referred to in Article 1 of the operative part of the Decision, in so far as they have not already done so.
În primul rând, această dispoziție impune ca întreprinderile implicate să pună capăt imediat, dacă nu au făcut-o deja, încălcărilor avute în vedere la articolul 1 din dispozitivul deciziei.
On that point, in so far as Hoechst was no longer involved in the sorbates sector at the time of adoption of the Decision, the argument raised against that provision is manifestly devoid of all foundation, since although Hoechst was among the undertakings named in Article 1 of the operative part of the Decision, it was not concerned by the injunction in question (see, to that effect, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, paragraph 1247).
Cu privire la acest aspect, în măsura în care Hoechst nu mai exercita activități în sectorul sorbaților la momentul adoptării deciziei, argumentația prezentată împotriva acestei dispoziții este în mod evident lipsită de orice fundament din moment ce Hoechst, deși se află printre întreprinderile enumerate la articolul 1 din dispozitivul deciziei, nu era avută în vedere, în realitate, de somația în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia, punctul 153 de mai sus, punctul 1247).
That circumstance also renders inoperative Hoechst’s arguments as to the slur on its reputation or the possibility that third parties might bring civil actions against it.
Această împrejurare face de asemenea inoperante argumentele prezentate de Hoechst în ceea ce privește atingerea adusă reputației sale sau eventualitatea ca terții să intenteze acțiuni civile împotriva sa.
Second, Article 2 of the operative part of the Decision requires that the named undertakings refrain from repeating any act or conduct described in Article 1 and from adopting any measure having equivalent object or effect.
În al doilea rând, articolul 2 din dispozitivul deciziei impune ca întreprinderile enumerate să se abțină începând din acel moment de la orice act sau comportament descris la articolul 1, precum și de la orice măsură cu obiect sau cu efect echivalent.
It must be borne in mind, in that regard, that the application of Article 3(1) of Regulation No 17 may include a prohibition on continuing certain activities, practices or situations which have been found to be unlawful, but also a prohibition on adopting similar future conduct.
Trebuie amintit, în această privință, că aplicarea articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 17 poate presupune interdicția de a continua anumite activități, practici sau situații a căror nelegalitate a fost constatată, dar și interdicția de a adopta un comportament viitor similar.
Such obligations on undertakings must not however exceed the limits of what is appropriate and necessary to achieve the aim pursued (see Cement, paragraph 153 above, paragraphs 4704 and 4705 and the caselaw cited).
Cu toate acestea, astfel de obligații care se află în sarcina întreprinderilor nu trebuie să depășească limitele a ceea ce este corespunzător și necesar pentru a atinge scopul urmărit (a se vedea Hotărârea Ciment, punctul 153 de mai sus, punctele 4704 și 4705 și jurisprudența citată).
In the present case, the Commission found, at Article 1 of the operative part of the Decision, that Hoechst, with other undertakings, had infringed Article 81(1) EC and, from 1 January 1994, Article 53(1) of the EEA Agreement, by participating, during what, moreover, was a very long period, in a complex, single and continuous
În speță, Comisia a constatat la articolul 1 din dispozitivul deciziei că Hoechst încălcase, împreună cu alte întreprinderi, articolul 81 alineatul (1) CE și, începând cu 1 ianuarie 1994, articolul 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE prin participarea, într-o perioadă în plus foarte lungă, la un acord complex, unic și continuu și la practici concertate în sectorul sorbaților, în cadrul cărora acestea conveniseră
HOECHST v COMMISSION agreement and concerted practice in the sorbates sector, in which they had agreed to fix target prices and to allocate volume quotas, to define a reporting and monitoring system and not to supply technology to potential market entrants.
HOECHST/COMISIA să stabilească obiective privind prețurile și să își aloce cote de volum, să definească un sistem de informare și de control și să nu furnizeze tehnologie candidaților la intrarea pe piață.
Hoechst does not challenge the Decision in that regard.
Hoechst nu contestă decizia în această privință.
In those circumstances, by enjoining the undertakings concerned to refrain in future, in the sorbates market, from any measure capable of having equivalent object or effect, the Commission did not exceed the powers conferred on it by Article 3(1) of Regulation No 17.
În aceste condiții, prin obligarea întreprinderilor avute în vedere să se abțină pentru viitor, în cadrul pieței sorbaților, de la orice măsură care poate avea un obiect sau un efect echivalent, Comisia nu a depășit competențele care îi sunt conferite prin articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 17.
The fact that Hoechst was no longer involved in the sorbates sector on the date of adoption of the Decision, or that the Commission states at recital 298 to the Decision that the cartel had ended in November 1996 at the latest, cannot call that conclusion in question.
Faptul că Hoechst nu mai exercita activități în sectorul sorbaților la data adoptării deciziei sau că, în considerentul (298) al deciziei, Comisia arată că înțelegerea încetase cel mai târziu în noiembrie 1996 nu poate repune în discuție această concluzie.
An injunction such as that issued in the present case is by nature preventive and does not depend on the situation of the undertakings concerned at the time of adoption of the Decision.
Astfel, o somație precum cea din cauză este, prin natura ei, preventivă și nu depinde de situația întreprinderilor avute în vedere la momentul adoptării deciziei.
For all of those reasons, the 13th plea must be rejected.
Pentru toate aceste considerații, al treisprezecelea motiv trebuie respins.
III — The pleas aimed at securing a reduction in Hoechst’s fine
III — Cu privire la motivele care vizează reducerea amenzii aplicate societății Hoechst
The Court considers that the pleas whereby Hoechst seeks a reduction in its fine should be examined in a different order from that followed in the application.
Tribunalul apreciază că trebuie să se efectueze o examinare a motivelor care vizează reducerea amenzii aplicate societății Hoechst într-o ordine diferită de cea din cererea introductivă.
Likewise, certain pleas have been grouped together, for the purposes of analysis, since they concern the same substantive problem.
De asemenea, anumite motive au fost regrupate în vederea analizei, din moment ce priveau aceeași problematică de fond.
A — The 12th plea, alleging that the procedure was excessively long
A — Cu privire la al doisprezecelea motiv, întemeiat pe durata excesivă a procedurii
Summary of the administrative procedure
Rezumatul procedurii administrative
It follows from the facts set out in the Decision, and not disputed by Hoechst, that the first request for information pursuant to Article 11 of Regulation No 17 was sent by the Commission on 26 May 1999 to Daicel, Nippon Synthetic and Ueno (recital 6 to the Decision).
Reiese din elementele factuale cuprinse în decizie și necontestate de Hoechst că prima cerere de informații în temeiul articolului 11 din Regulamentul nr. 17 a fost adresată de Comisie la 26 mai 1999 către Daicel, către Nippon Synthetic și către Ueno [considerentul (6) al deciziei].
Further requests for information pursuant to Article 11 of Regulation No 17 were subsequently sent, notably between May and November 2002 (recitals 12 to 18 to the Decision).
Alte solicitări de informații în temeiul articolului 11 din Regulamentul nr. 17 au fost adresate ulterior, în special în perioada mai-noiembrie 2002 [considerentele (12)(18) ale deciziei].
On 20 December 2002 the Commission sent a statement of objections to the undertakings to which the Decision is addressed (recital 22 to the Decision).
La 20 decembrie 2002, Comisia a adresat o comunicare privind obiecțiunile întreprinderilor destinatare ale deciziei [considerentul (22) al deciziei].
On 24 April 2003 the undertakings to which the Decision was addressed took part in the hearing before the Commission (recital 29 to the Decision).
La 24 aprilie 2003, întreprinderile destinatare ale deciziei au luat parte la audierea în fața Comisiei [considerentul (29) al deciziei].
On 1 October 2003 the Commission adopted the Decision.
Le 1 octombrie 2003, Comisia a adoptat decizia.
Hoechst criticises the Commission for having breached the principle that the procedure must take place within a reasonable time.
Hoechst reproșează Comisiei că a încălcat principiul respectării unui termen rezonabil al procedurii.
It refers to Joined Cases C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P to C-252/99 P and C-254/99 P Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission [2002] ECR I-8375, paragraph 170, and submits that that principle forms part of the general principles of Community law and has its origin (through Article 6(2) EU) in Article 6(1) of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms.
Făcând referire la Hotărârea Curții din 15 octombrie 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia (C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P-C-252/99 P și C-254/99 P, Rec., p. I-8375, punctul 170), Hoechst subliniază că acest principiu face parte dintre principiile generale de drept comunitar și că își are originea [prin intermediul articolului 6 alineatul (2) UE] în articolul 6 alineatul (1) din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.
In this case, Hoechst observes that the period between the first request for information addressed to Daicel, Nippon Synthetic and Ueno on 26 May 1999 and the statement of objections, dated 20 December 2002, was more than 42 months.
În speță, Hoechst precizează că perioada dintre prima cerere de informații adresată societății Daicel, societății Nippon Synthetic și societății Ueno la 26 mai 1999 și comunicarea privind obiecțiunile din 20 decembrie 2002 depășește 42 de luni.
During that time the Commission was completely inactive for almost 31 months, namely between the request for information of 25 October 1999 and the request for information of 14 May 2002, or, in any event, until the interview with Daicel on 21 February 2002.
În această perioadă, Comisia ar fi rămas complet inactivă timp de aproape 31 de luni, și anume între solicitarea de informații din 25 octombrie 1999 și cea din 14 mai 2002 sau, în orice caz, până la interviul cu Daicel din 21 februarie 2002.
In view of the punitive nature of the fine, it can be acceptable for the investigation and the deliberations to take such a long time only where there are exceptional circumstances.
Având în vedere caracterul punitiv al amenzii, o astfel de durată a investigației și a deliberărilor ar putea fi acceptabilă numai în prezența unor împrejurări excepționale.
Hoechst contends, however, that such circumstances are not present in the present case.
Hoechst consideră totuși că astfel de împrejurări nu există în prezenta cauză.
Hoechst infers that the duration of the administrative procedure exceeded the limits of what is reasonable.
Hoechst deduce din aceasta că durata procedurii administrative a depășit limitele rezonabilului.
In those circumstances, referring to Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraph 48 et seq., Hoechst submits that reasons of procedural economy require that the complaint alleging that the length of the proceedings was excessive has the effect that the Decision must be annulled in so far as it fixes the amount of the fine.
În aceste condiții, făcând referire la Hotărârea Curții din 17 decembrie 1998, Baustahlgewebe/Comisia (C-185/95 P, Rec., p. I-8417, punctul 48 și următoarele), Hoechst apreciază că rațiuni de administrare a procedurii impun ca obiecțiunea întemeiată pe o durată excesivă a procedurii să conducă la anularea deciziei în măsura în care aceasta din urmă stabilește cuantumul amenzii.
Hoechst further submits that the rules on limitation periods laid down in Council Regulation (EEC) No 2988/74 of 26 November 1974 concerning limitation periods in proceedings and the enforcement of sanctions under the rules of the European Economic Community relating to transport and competition (OJ 1974 L 319, p.
Hoechst adaugă că regimul prescripției prevăzut de Regulamentul (CEE) nr. 2988/74 al Consiliului din 26 noiembrie 1974 privind termenele de prescripție a acțiunilor și a aplicării sancțiunilor conform normelor Comunității Economice Europene privind transporturile și concurența (JO L 319, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 1, p.
Hoechst emphasises, in that regard, that the rules on limitation periods do not protect an undertaking from excessively long proceedings, since the commencement of an investigation interrupts the limitation period (Article 2 of Regulation No 2988/74).
Hoechst subliniază, în această privință, că normele privind prescripția nu protejează întreprinderea de o procedură excesiv de lungă, deoarece începerea unei investigații ar întrerupe prescripția (articolul 2 din Regulamentul nr. 2988/74).
The Commission submits, first of all, that Hoechst’s plea is bound to fail merely because it refers to the amount of the fine and not to the Decision in its entirety.
Comisia arată, mai întâi, că motivul prezentat de Hoechst este sortit eșecului pentru simplul motiv că vizează cuantumul amenzii, iar nu decizia în ansamblul său.
The Commission observes, in that regard, that only the rule on limitation periods in Regulation No 2988/74 is decisive.
Comisia precizează, în această privință, că numai norma privind prescripția din Regulamentul nr. 2988/74 este decisivă.
If the fact of exceeding a reasonable period, in particular where it entails breach of the rights of defence of the parsons concerned, were a ground for annulment of a decision finding an infringement of the competition rules, that would not apply where it is the amount of the fines imposed in that decision that is disputed, since the Commission’s power to impose fines is governed by Regulation No 2988/74, which establishes a limitation period in that regard.
Dacă depășirea unui termen rezonabil, în special atunci când aceasta duce la încălcarea dreptului la apărare al persoanelor interesate, ar justifica anularea unei decizii prin care se constată o încălcare a normelor privind concurența, totuși nu aceeași este situația atunci când se contestă cuantumul amenzilor aplicate prin această decizie din moment ce dreptul Comisiei de a aplica amenzi este guvernat de Regulamentul nr. 2988/74, care a instituit în această privință un termen de prescripție.
The Commission submits, next, in a desire to be exhaustive, that even if it is proved that the reasonable time has been exceeded, that constitutes a ground for annulment of the decision only if the breach of that principle adversely affected the rights of defence of the undertakings concerned (Joined Cases T-5/00 and T-6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission [2003] ECR II-5761, paragraph 74).
Comisia arată, în continuare, din preocupare pentru exhaustivitate, că depășirea unui termen rezonabil, presupunând că ar fi fost dovedită, nu poate justifica anularea deciziei decât dacă încălcarea acestui principiu a adus atingere dreptului la apărare al întreprinderilor implicate (Hotărârea Tribunalului din 16 decembrie 2003, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied și Technische Unie/Comisia, T-5/00 și T-6/00, Rec., p.
In this case, Hoechst has not explained in what way its defence was impeded by what it alleges to have been the Commission’s dilatory treatment of the case.
II-5761, punctul 74). Or, în speță, Hoechst nu ar fi explicat în ce mod instrumentarea pretins lentă a cauzei de către Comisie iar fi împiedicat apărarea.