natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its objection of inadmissibility, the Commission claims that the Court should:
În cuprinsul excepției de inadmisibilitate, Comisia a solicitat Tribunalului:
— dismiss the action as inadmissible;
— respingerea acțiunii ca inadmisibilă;
— order the Kingdom of the Netherlands to pay the costs.
— obligarea Regatului Țărilor de Jos la plata cheltuielilor de judecată.
In its observations on the objection of inadmissibility, the Kingdom of the Netherlands claims that the Court should reject the Commission’s claim to the effect that the Court should rule on admissibility before examining the substance of the case .
În observațiile sale asupra excepției de inadmisibilitate, Regatul Țărilor de Jos a solicitat Tribunalului respingerea concluziilor Comisiei prin care se cere ca Tribunalul să se pronunțe cu privire la admisibilitate înainte de orice examinare pe fond.
Under Article 114(1) of the Rules of Procedure, if a party makes an application to this effect, the Court may rule on the objection of inadmissibility without going to the substance of the case .
Potrivit articolului 114 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, la cererea unei părți, Tribunalul poate să se pronunțe asupra excepției de inadmisibilitate fără a intra în dezbaterea fondului.
In accordance with Article 114(3), the remainder of the proceedings is to be oral, unless the Court otherwise decides.
Conform alineatului (3) din același articol, în continuare, procedura este orală, în afară de cazul în care Tribunalul nu decide altfel.
In accordance with Article 113 of the Rules of Procedure, the Court may at any time, even of its own motion, after hearing the parties, examine whether there exists any absolute bar to proceeding with an action and give its decision for that purpose in accordance with Article 114(3) and (4) of those Rules .
Potrivit articolului 113 din Regulamentul de procedură, Tribunalul poate oricând să analizeze, chiar din oficiu, după ascultarea părților, cauzele de inadmisibilitate pentru motive de ordine publică și se pronunță în acest sens în condițiile prevăzute de articolul 114 alineatele (3) și (4) din respectivul regulament.
The Commission submits in the first place that, in response to the notification made by letter of 17 January 2003, it informed the Kingdom of the Netherlands by letter of 25 March 2003 that it had received the notification and that the period for its examination had started on 22 January 2003, the day following that on which the notification was received.
Comisia arată în primul rând că, drept răspuns la notificarea efectuată prin scrisoarea din 17 ianuarie 2003, a informat Regatul Țărilor de Jos prin scrisoarea din 25 martie 2003 cu privire la faptul că a primit notificarea respectivă și că termenul pentru analizarea sa a început să curgă la 22 ianuarie 2003, și anume ziua următoare datei de primire a notificării.
According to the Commission, this showed clearly that it considered that the notified national provisions fell within the scope of the SCCPs Directive since, if that had not been the case, there would have been no need to follow the procedure.
Potrivit Comisiei, rezultă în mod clar că aceasta considera că dispozițiile de drept intern notificate intră în domeniul de aplicare a Directivei PCCS, dat fiind că, dacă situația nu ar fi fost aceasta, procedura urmată nu s-ar justifica.
In the second place, the Commission submits that — contrary to what the Kingdom of the Netherlands claims — the letter of 17 January 2003 does not indicate in any way that it intended to submit to the Commission two specific and different requests, requiring two separate responses.
În al doilea rând, în opinia Comisiei, contrar susținerilor Regatului Țărilor de Jos, scrisoarea din 17 ianuarie 2003 nu arată nicidecum că acesta avea intenția să prezinte Comisiei două cereri specifice și diferite, care să necesite două răspunsuri separate.
Even though the Netherlands Government requested the Commission — in section 5 of the letter of 17 January 2003, headed ‘Conclusions’ — to take a decision, within a short period, on the discretion it had to maintain its national legislation, the fact remains that it also asked the Commission to take a favourable decision on the request that it had submitted under Article 95(4) EC.
Întradevăr, chiar dacă ar fi adevărat că în titlul 5, intitulat „Concluzii”, din scrisoarea din 17 ianuarie 2003, guvernul olandez iar fi solicitat să se pronunțe într-un termen scurt cu privire la marja de apreciere de care dispune pentru menținerea reglementării sale naționale, nu este mai puțin adevărat că acesta solicitase de asemenea Comisiei să adopte o decizie favorabilă cererii sale formulate în temeiul articolului 95 alineatul (4) CE.
Accordingly, the Commission considers that, having regard to the wording and the presentation of the letter of 17 January 2003, it was logical for it to conclude — irrespective of the Kingdom of the Netherlands’ views on the extent of harmonisation carried out by the SCCPs Directive — that it had made a notification for the purposes of Article 95(4) EC.
Astfel, Comisia este de părere că, date fiind formularea și prezentarea scrisorii din 17 ianuarie 2003, era logic să ajungă la concluzia că, independent de opinia Regatului Țărilor de Jos cu privire la întinderea armonizării operate de Directiva PCCS, acesta efectuase o notificare în sensul articolului 95 alineatul (4) CE.
In the third place, the Commission submits that it implicitly replied in its Decision 2003/549 to the request concerning the scope of the SCCPs Directive, by checking the admissibility of the notification, as is customary.
În al treilea rând, Comisia susține că în Decizia 2003/549 a răspuns în mod implicit cererii privind sfera de aplicare a Directivei PCCS, verificând, conform uzanțelor, admisibilitatea notificării.
The Commission’s views on this issue were clearly set out in recitals 32 to 39 in the preamble to the Decision, and it concluded that the request submitted by the Kingdom of the Netherlands had to be considered admissible. In particular, the Commission stated in recital 34 in the
Opinia sa cu privire la acest punct ar fi fost întradevăr expusă în mod clar în considerentele (32)-(39) din decizia respectivă și Comisia ar fi ajuns la concluzia că cererea prezentată de Regatul Țărilor de Jos trebuie considerată
2007 — CASE T-234/04 preamble to Decision 2003/549 that the SCCPs Directive had to be interpreted as having introduced harmonisation of all the current uses of SCCPs and that it thus prevented Member States from introducing or maintaining national restrictions on the use of SCCPs going further than those laid down in that Directive .
Mai precis, aceasta ar fi arătat în considerentul (34) al Deciziei 2003/549 că Directiva PCCS trebuie interpretată ca o măsură care a introdus o armonizare a tuturor utilizărilor actuale ale PCCS și că aceasta ar împiedica astfel statele membre să instituie sau să mențină limitări naționale utilizării PCCS, care le depășesc pe cele definite în directiva respectivă.
Contrary to the claims made by the Kingdom of the Netherlands in its application, Decision 2003/549 does not simply extend the period provided for in Article 95(6) EC, which is confirmed by the fact that, in the contested decision, the Commission no longer addresses the issue of the extent of harmonisation carried out by the SCCPs Directive .
Așadar, contrar susținerilor Regatului Țărilor de Jos în cererea sa introductivă, Decizia 2003/549 nu s-ar limita la o simplă prorogare a termenului prevăzut de articolul 95 alineatul (6) CE, fapt confirmat de împrejurarea că, în decizia atacată, Comisia nu mai revine asupra întinderii armonizării operate de Directiva PCCS.
As regards that question, the contested decision is thus only confirmatory and does not have any independent legal effects capable, as such, of being the subject of an action for annulment for the purposes of Article 230 EC.
Prin urmare, cu privire la o astfel de chestiune, decizia atacată nu ar avea decât un caracter confirmativ și nu ar determina în niciun fel efecte juridice autonome care să poată, ca atare, face obiectul unei acțiuni în anulare în sensul articolului 230 CE.
If the Kingdom of the Netherlands did not agree with the Commission’s analysis in respect of the assessment of the admissibility of its notification of 17 January 2003, it ought to have contested Decision 2003/549.
Dacă Regatul Țărilor de Jos nu împărtășea analiza Comisiei cu privire la aprecierea admisibilității notificării sale din 17 ianuarie 2003, acesta ar fi trebuit să atace Decizia 2003/549.
Having failed to do so within the period prescribed by Article 230 EC, it cannot now contest the position on admissibility taken by the Commission in that decision by availing itself of the possibility to bring an action against a later Commission decision.
Omițând să acționeze în acest sens în termenul stabilit de articolul 230 CE, acesta nu ar putea să atace în prezent punctul de vedere expus de Comisie în decizia respectivă cu privire la admisibilitate utilizând căile de atac disponibile împotriva unei decizii ulterioare a Comisiei.
That would amount to an unjustified extension of the time-limit prescribed by Article 230 EC.
Acest lucru ar echivala cu o prorogare nejustificată a termenului stabilit de articolul 230 CE.
The Kingdom of the Netherlands submits in the first place that the contested decision represents far more than a mere confirmation of Decision 2003/549, which concerned only the extension of the time-limit.
Regatul Țărilor de Jos susține, în primul rând, că decizia atacată ar fi mai mult decât o simplă confirmare a Deciziei 2003/549, care nu ar privi decât prorogarea termenului.
The Commission’s position, according to which approval under Article 95(6) EC is required, would entail, first, that national measures could be maintained only for a limited period and, second, that the scope of the prohibition of SCCPs as provided for under Netherlands legislation would be more limited than intended . It is therefore the contested
Întradevăr, punctul de vedere al Comisiei, potrivit căruia ar fi necesară aprobarea în temeiul articolului 95 alineatul (6) CE, ar avea drept consecință, pe de o parte, faptul că măsurile naționale nu ar putea fi menținute decât pe durată limitată și, pe de altă parte, faptul că interzicerea PCCS, astfel cum este prevăzută de reglementarea olandeză, ar avea o sferă de aplicare mai restrânsă decât cea avută în vedere.
NETHERLANDS v COMMISSION decision which brought about a distinct change in the legal position of the Netherlands, in that it limited its freedom to maintain its national provisions, both in terms of scope and duration .
Decizia atacată ar fi cea care a modificat în mod precis situația juridică a reclamantului, în sensul că ar fi limitat, ca întindere și ca timp, marja sa de manevră în privința menținerii dispozițiilor sale de drept intern.
In the second place, the Netherlands Government recalls that it always stated in its contacts with the Commission that it considered that uses of SCCPs to which no reference is made in the SCCPs Directive did not fall within the scope of that directive and that, for that reason, it could maintain them in its national legislation without having to resort to Article 95(4) EC.
În al doilea rând, guvernul olandez amintește că a arătat mereu, în cadrul contactelor sale cu Comisia, că este de părere că aplicațiile PCCS care nu sunt citate în Directiva PCCS nu intră în domeniul de aplicare a acesteia din urmă și că poate, din această cauză, să le mențină în reglementarea sa națională fără a trebui să recurgă la articolul 95 alineatul (4) CE.
Therefore, the Netherlands Government submits that it primarily asked the Commission to take a decision on whether a notification under Article 95(4) EC was required, which can be inferred from the fact that, in the letter of 17 January 2003, the Netherlands Government first explained why a notification under Article 95(4) EC was not required in the present case, at the same time expressing hope that the Commission would take a decision, within a short period, on the discretion it had to maintain its national legislation and, further, requested the Commission to adopt a position on the need for such a notification, which was made only ‘so far as relevant and required by law’.
Guvernul olandez arată, așadar, că a solicitat cu titlu principal Comisiei să se pronunțe cu privire la necesitatea unei notificări în temeiul articolului 95 alineatul (4) CE, ceea ce ar rezulta din faptul că, în scrisoarea din 17 ianuarie 2003, acesta ar fi explicat mai întâi motivele pentru care nu se impunea, în speță, o notificare în temeiul articolului 95 alineatul (4) CE, exprimând speranța că în scurt timp Comisia se va pronunța cu privire la marja de care acesta dispune pentru menținerea reglementării sale naționale și, apoi, ar fi solicitat Comisiei să ia poziție cu privire la necesitatea unei astfel de notificări, care nu a fost efectuată decât „în orice scop util și ca necesitate juridică”.
It was therefore only in the alternative — that is ‘in the event that the Commission consider[ed] that uses prohibited by PARCOM Decision 95/1 which [were] not equally prohibited by the Directive of 25 June 2002 [fell] within the scope of that Directive’ — that it requested the Commission to approve the maintenance of the national measures in question.
Așadar, guvernul olandez ar fi solicitat Comisiei să aprobe menținerea măsurilor naționale în cauză numai cu titlu subsidiar, și anume „în cazul în care Comisia [ar fi] consider[at] că utilizările interzise de Decizia PARCOM 95/1 și care [nu erau] interzise și de Directiva din 25 iunie 2002 intră în domeniul de aplicare a acestei directive”.
In the third place, while acknowledging that the admissibility of the notification was assessed in recitals 32 to 39 in the preamble to Decision 2003/549, the Netherlands Government stresses that the operative part of the decision concerns only the extension of the period referred to in Article 95(6) EC, so that an action against that decision would not have been admissible.
În al treilea rând, recunoscând că admisibilitatea notificării a fost analizată în considerentele (32)-(39) ale Deciziei 2003/549, guvernul olandez subliniază că dispozitivul acestei decizii nu privește decât prorogarea termenului menționat la articolul 95 alineatul (6) CE, astfel încât o acțiune împotriva acestei decizii nu ar fi fost admisibilă.
Positions expressed in the statement of reasons on which a measure is based are not the proper subject of actions for annulment unless they constitute the essential basis for the operative part of that measure (Order in Case C-164/02 Netherlands v Commission [2004] ECR I-1177, paragraph 21), which is not the case here.
Pozițiile exprimate în motivarea unui act nu pot face obiectul unei acțiuni în anulare decât dacă acestea reprezintă fundamentul necesar al dispozitivului acestui act (Ordonanța Curții din 28 ianuarie 2004, Țările de Jos/Comisia, C-164/02, Rec., p. I-1177, punctul 21), aceasta nefiind situația în speță.
In the fourth place, there is no doubt that, in relation to the contested decision, Decision 2003/549 is a provisional decision.
În al patrulea rând, nu ar exista nicio îndoială cu privire la faptul că Decizia 2003/549 este o decizie intermediară în raport cu decizia atacată.
In addition, the Kingdom of the Netherlands submits that — assuming that Decision 2003/549 was a measure against which actions may be brought — the fact that it was not challenged cannot constitute an impediment to the admissibility of the action brought against the contested decision.
Regatul Țărilor de Jos subliniază în plus că, presupunând că Decizia 2003/549 ar fi putut face obiectul unei acțiuni, faptul că aceasta nu a fost atacată nu se poate opune admisibilității acțiunii introduse împotriva deciziei atacate.
According to consistent case-law, a measure producing binding legal effects capable of affecting the interests of the applicant is an act or decision which may be the subject of an action for annulment under Article 230 EC (Case 60/81 IBM v Commission [1981] ECR 2639, paragraph 9, and Case C-147/96 Netherlands v
Potrivit unei jurisprudențe constante, reprezintă acte sau decizii care pot face obiectul unei acțiuni în anulare în sensul articolului 230 CE măsurile care produc efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele reclamanților (Hotărârea Curții din 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia, 60/81, Rec., p.
Commission [2000] ECR I-4723, paragraph 25; Order in Netherlands v Commission, cited in paragraph 44 above, paragraph 18; Order of 30March 2006 in Case T-2/04 Korkmaz and Others v Commission, not published in the ECR, paragraph 33).
ȚĂRILE DE JOS/COMISIA punctul 25, Ordonanța Țările de Jos/Comisia, citată la punctul 44 de mai sus, punctul 18, Ordonanța Tribunalului din 30 martie 2006, Korkmaz și alții/Comisia, T-2/04, nepublicată în Recueil, Rec., 2006, p. II-32*, punctul 33).
Moreover, it is not disputed that a mere written expression of opinion by an institution cannot constitute a decision of such a nature as to form the basis of an action for annulment since it is neither capable of producing nor intended to produce any legal effects (Case C-308/95 Netherlands v Commission [1999] ECR I-6513, paragraph 27).
Pe de altă parte, este cert că o simplă manifestare de opinie în scris, provenind de la o instituție, nu poate reprezenta o decizie de natură să facă obiectul unei acțiuni în anulare din moment ce nu poate produce efecte juridice și nici nu vizează să producă astfel de efecte (Hotărârea Curții din 5 octombrie 1999, Țările de Jos/Comisia, C-308/95, Rec., p. I-6513, punctul 27).
In the present case, by letter of 17 January 2003, the Netherlands Government submitted two requests to the Commission .
În speță, prin scrisoarea din 17 ianuarie 2003, guvernul olandez a adresat două cereri Comisiei.
First, it requested the Commission to adopt a position on the question of the scope of the SCCPs Directive, by putting forward the view that uses prohibited by PARCOM Decision 95/1 that were not expressly prohibited by the SCCPs Directive were not within the field of harmonisation under the Directive, so that they could be authorised or prohibited by national legislation without a Commission decision being required for that purpose.
Pe de o parte, acesta a solicitat o luare de poziție de către Comisie privind chestiunea întinderii domeniului de aplicare a directivei PCCS, subliniind punctul de vedere potrivit căruia utilizările interzise de Decizia PARCOM 95/1, care nu erau în mod expres interzise de Directiva PCCS, nu intră în domeniul de armonizare a acesteia din urmă, astfel încât acestea pot fi autorizate sau interzise în legislația națională fără ca o decizie a Comisiei să fie necesară în acest sens.
Second, it requested that — should the Commission find that the notified national provisions fell within the scope of the SCCPs Directive — the Commission take a view on their maintenance in accordance with the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC.
Pe de altă parte, guvernul olandez a solicitat ca, în ipoteza în care Comisia ar considera că dispozițiile de drept intern notificate intră în domeniul de aplicare a Directivei PCCS, aceasta se pronunță cu privire la menținerea lor, în conformitate cu procedura prevăzută de articolul 95 alineatele (4) și (6) CE.
The Kingdom of the Netherlands used the same letter to ask the Commission to decide on the need for approval under Article 95(6) EC, which it disputes, and formally to request such approval because — as explained by
Faptul că Regatul Țărilor de Jos, în aceeași scrisoare, a solicitat Comisiei să se pronunțe cu privire la necesitatea unei aprobări în temeiul articolului 95 alineatul (6) CE, ceea ce acesta contestă, și a solicitat în mod formal o astfel
It is apparent from the letters sent to the Commission and the Council on 25 June 2001 that the Netherlands Government had expressed concerns during the procedure for adopting the SCCPs Directive that the draft directive did not provide the same level of protection as that provided for in PARCOM Decision 95/1, and that it had questioned the appropriateness of adopting a Community harmonisation measure which would prevent it, as a party to the OSPAR Convention, from complying with its international obligations.
Trebuie adăugat că, după cum rezultă din scrisorile adresate la 25 iunie 2001 Comisiei și Consiliului, guvernul olandez exprimase, în cursul procedurii de adoptare a Directivei PCCS, preocuparea sa cu privire la faptul că propunerea de directivă cuprindea un nivel de protecție mai scăzut decât cel prevăzut de Decizia PARCOM 95/1 și a invocat chestiunea oportunității adoptării unei măsuri de armonizare comunitare care l-ar fi împiedicat, în calitatea sa de parte la Convenția OSPAR, să se conformeze angajamentelor sale internaționale.
That position was confirmed at the time of adoption of the SCCPs Directive, with the Netherlands delegation voting against that directive and stating in a voting declaration made on 24 April 2002 that the implementation of a directive on SCCPs would make it impossible for the Kingdom of the Netherlands to discharge its international obligations under the Paris Convention and PARCOM Decision 95/1.
Această poziție a fost confirmată la momentul adoptării Directivei PCCS, întrucât delegația olandeză a votat contra și a arătat, într-o declarație de vot din 24 aprilie 2002, că aplicarea unei directive privind PCCS ar pune Regatul Țărilor de Jos în imposibilitatea de a-și îndeplini obligațiile internaționale decurgând din Convenția de la Paris și din Decizia PARCOM 95/1.
The question of how those obligations are to be fulfilled was raised once more in Section 5(6) of the letter of 17 January 2003.
Chestiunea respectării acestor obligații este de asemenea amintită la punctul 6 din titlul 5 al scrisorii din 17 ianuarie 2003.
By requesting that the contested decision be annulled only insofar as the Commission took the view that the maintenance of the national provisions at issue required its approval under Article 95(6) EC, the Kingdom of the Netherlands seeks to contest the position adopted by the Commission in relation to the first request set out in the letter of 17 January 2003, namely the request concerning the extent of harmonisation under the SCCPs Directive .
Prin faptul că nu a solicitat anularea deciziei atacate decât în măsura în care Comisia a considerat că menținerea dispozițiilor de drept intern în cauză necesită autorizarea sa în temeiul articolului 95 alineatul (6) CE, Regatul Țărilor de Jos înțelege să atace luarea de poziție a Comisiei privind prima sa cerere, astfel cum a fost formulată în scrisoarea din 17 ianuarie 2003, și anume aceea privind întinderea armonizării operate de Directiva PCCS.
In other words, the Commission’s assessment of the merits of the grounds put forward by the Kingdom of the Netherlands for maintaining notified national provisions in force is not part of the subjectmatter of the proceedings, which concern only the interpretation by the Commission of the extent of harmonisation under the SCCPs Directive .
Cu alte cuvinte, aprecierea Comisiei privind temeinicia justificărilor furnizate de Regatul Țărilor de Jos pentru menținerea în vigoare a dispozițiilor de drept intern notificate nu face parte din obiectul litigiului, acesta referindu-se numai la interpretarea făcută de Comisie cu privire la întinderea armonizării operate de Directiva PCCS.
It must therefore be determined whether the position which the Commission adopted and which the Kingdom of the Netherlands contests — insofar as it implied that authorisation for the purposes of Article 95(6) EC was required to maintain in force the notified national provisions — constitutes a challengeable act.
Așadar, trebuie să se stabilească dacă luarea de poziție a Comisiei, contestată de Regatul Țărilor de Jos, în măsura în care aceasta implica necesitatea unei autorizări în sensul articolului 95 alineatul (6) CE pentru menținerea în vigoare a dispozițiilor de drept intern notificate, reprezintă un act atacabil.
In the first place, the terms of and the rationale for the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC should be recalled.
În primul rând, trebuie amintiți termenii și rațiunea procedurii prevăzute de articolul 95 alineatele (4) și (6) CE.