natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(1) In order to be fulfilled, the condition laid down in the judgment of the Court in Case C-453/00 Kühne & Heitz that the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision. (2) Community law does not preclude an application for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final after the exhaustion of domestic remedies and which proves to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court, without the national court ruling at final instance having referred a question to the Court for a preliminary ruling, from being made subject to a timelimit pursuant to the principle of legal certainty.
„1) Pentru a fi îndeplinită, condiția evidențiată în Hotărârea Curții din 13 ianuarie 2004, Kühne & Heitz (C-453/00), potrivit căreia decizia unei instanțe naționale de ultim grad, având în vedere jurisprudența Curții ulterioară acesteia, este întemeiată pe o interpretare eronată a dreptului comunitar adoptată fără sesizarea cu titlu preliminar a Curții în condițiile prevăzute la articolul 234 al treilea paragraf CE, nu presupune ca reclamantul din acțiunea principală să fi invocat dreptul comunitar în cadrul căii de atac formulate potrivit dreptului intern împotriva deciziei administrative contestate. 2) Dreptul comunitar nu se opune ca posibilitatea de a solicita reexaminarea și revocarea unei decizii administrative care a dobândit caracter definitiv după epuizarea căilor interne de atac și care se dovedește a fi contrară dreptului comunitar, astfel cum a fost interpretat ulterior de Curte, fără ca instanța națională de ultim grad să fi sesizat Curtea cu o trimitere preliminară, să fie, potrivit principiului securității juridice, prevăzută într-o limită de timp.
It is for the Member States to set, in accordance with the Community principles of equivalence and effectiveness, the period within which such an application must be submitted.
Revine statelor membre sarcina de a stabili, în conformitate cu principiile comunitare ale echivalenței și efectivității, termenul în interiorul căruia trebuie formulată o astfel de cerere.”
JUDGMENT OF THE COURT (Grand Chamber)12 February 2008 *
HOTĂRÂREA CURȚII (Marea Cameră)
In Case C-2/06,
12 februarie 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Finanzgericht Hamburg (Germany), made by decision of 21 November 2005, received at the Court on 4 January 2006, in the proceedings
În cauza C-2/06, având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Finanzgericht Hamburg (Germania), prin Decizia din 21 noiembrie 2005, primită de Curte la 4 ianuarie 2006, în procedura
Willy Kempter KG v
Willy Kempter KG împotriva
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts and A. Tizzano (Rapporteur), Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, A. Borg Barthet, M. Ilešič, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
CURTEA (Marea Cameră), compusă din domnul V. Skouris, președinte, domnii P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts și A. Tizzano (raportor), președinți de cameră, domnii J. N.
Advocate General: Y. Bot, Registrar: J. Swedenborg, Administrator, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
Cunha Rodrigues, A. Borg Barthet, M. Ilešič, doamna P. Lindh și domnul J.-C. Bonichot, judecători, avocat general: domnul Y. Bot, grefier: domnul J. Swedenborg, administrator, având în vedere procedura scrisă, luând în considerare observațiile prezentate:
— Willy Kempter KG, by K. Makowe, Rechtsanwalt,
— pentru Willy Kempter KG, de K. Makowe, Rechtsanwalt;
— the Czech Republic, by T. Boček, acting as Agent,
— pentru Republica Cehă, de domnul T. Boček, în calitate de agent;
— the Republic of Finland, by E. Bygglin, acting as Agent,
— pentru Republica Finlanda, de doamna E. Bygglin, în calitate de agent;
— the Commission of the European Communities, by F. Erlbacher and T. van Rijn, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 April 2007, gives the following
— pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii F. Erlbacher și T. van Rijn, în calitate de agenți, după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 24 aprilie 2007, pronunță prezenta
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, construed in the light of the judgment in Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837. I - 449
Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea principiului cooperării care decurge din articolul 10 CE în lumina Hotărârii din 13 ianuarie 2004, Kühne & Heitz (C-453/00, Rec., p. I-837). I - 449
The reference was made in proceedings between Willy Kempter KG (‘Kempter’) and the Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Principal Customs Office Hamburg-Jonas; ‘the Hauptzollamt’) concerning the application of Paragraphs 48 and 51 of the Law on Administrative Procedure (Verwaltungsverfahrensgesetz) of 25 May 1976 (BGBl. 1976 I, p.
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Willy Kempter KG (denumită în continuare „Kempter”), pe de o parte, și Hauptzollamt Hamburg-Jonas (vama centrală, denumită în continuare „Hauptzollamt”), pe de altă parte, referitor la aplicarea articolelor 48 și 51 din Legea privind procedura administrativă (Verwaltungsverfahrensgesetz) din 25 mai 1976 (BGBl. 1976 I, p.
1253; ‘the VwVfG’).
1253, denumită în continuare „VwVfG”).
Article 4(1) of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products (OJ 1987 L 351, p.
Articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 al Comisiei din 27 noiembrie 1987 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (JO L 351, p.
1) is worded as follows:
1) are următorul cuprins:
‘Without prejudice to the provisions of Articles 5 and 16, the refund shall be paid only upon proof being furnished [that] the products for which the export declaration was accepted have, within 60 days from the date of such acceptance of the export declaration, left the customs territory of the Community in the unaltered state.’
„Fără să aducă atingere dispozițiilor articolelor 5 și 16, achitarea restituirii este condiționată de prezentarea dovezii faptului că produsele din declarația acceptată de export au părăsit teritoriul vamal al Comunității în stare nealterată în termen de 60 de zile de la această acceptare.” [traducere neoficială]
Article 5(1) of Regulation No 3665/87 states:
Articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3665/87 prevede:
‘Payment of the differentiated or nondifferentiated refund shall be conditional not only on the product having left the customs territory of the Community but
„Plata restituirii diferențiate sau nediferențiate este supusă, pe lângă condiția ca produsul să fi părăsit teritoriul vamal al Comunității, condiției ca produsul să fi
KEMPTER also — save where it has perished in transit as a result of force majeure — on its having been imported into a nonmember country and, where appropriate, into a specific nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration:
KEMPTER fost importat într-o țară terță, cu excepția pieirii acestuia în cursul transportului ca urmare a unui caz de forță majoră și, după caz, într-o țară terță determinată în termen de 12 luni de la data acceptării declarației de export:
(a) where there is serious doubt as to the true destination of the product …
(a) în cazul în care există îndoieli serioase în privința destinației reale a produsului […]
The first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG provides that an unlawful administrative act may, even after it has become unchallengeable, be withdrawn wholly or in part, with prospective or retroactive effect.
Articolul 48 alineatul 1 prima teză din VwVfG prevede că un act administrativ nelegal poate fi revocat în tot sau în parte, cu efect pentru viitor sau cu efect retroactiv, chiar și în cazul în care nu mai poate fi atacat.
Paragraph 51 of the VwVfG concerns the reopening of a procedure closed by an administrative act that has become unchallengeable.
Articolul 51 din VwVfG reglementează redeschiderea procedurilor finalizate printrun act administrativ rămas definitiv.
Paragraph 51(1) provides that the relevant authority must, on application by the person concerned, decide whether to set aside or amend an unchallengeable administrative act:
Alineatul 1 prevede că, la cererea persoanei interesate, autoritatea respectivă trebuie să se pronunțe cu privire la anularea sau la modificarea unui act administrativ definitiv:
1. if the factual or legal situation on which the act was based has changed, following its adoption, in favour of the person concerned ;
— dacă situația de fapt sau de drept în temeiul căreia a fost emis actul sa modificat, după adoptarea acestuia, în favoarea persoanei interesate;
2. if there is new evidence which would have led to a decision more favourable to the person concerned;
— dacă există noi elemente de probă care ar fi determinat o decizie mai favorabilă pentru persoana interesată și
3. if there are grounds for reopening the procedure in accordance with Paragraph 580 of the Code of Civil Procedure (Zivilprozessordnung).
— dacă există motive de redeschidere a procedurii în conformitate cu articolul 580 din Codul de procedură civilă (Zivilprozessordnung).
Paragraph 51(3) states that such an application must be made within a period of three months from the day on which the person concerned became aware of the ground for reopening the procedure.
Alineatul 3 al acestui articol precizează că o asemenea cerere trebuie introdusă în termen de trei luni de la data la care persoana interesată a avut cunoștință de împrejurările care permit redeschiderea procedurii.
The facts of the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Situația de fapt din acțiunea principală și întrebările preliminare
According to the order for reference, Kempter exported cattle in the years 1990 to 1992 to a number of Arab countries and countries of the former Yugoslavia.
Din decizia de trimitere reiese că, în cursul anilor 1990-1992, Kempter a exportat bovine către diverse țări arabe și din fosta Iugoslavie.
It applied for and received export refunds from the Hauptzollamt on this basis, in accordance with Regulation No 3665/87 which was in force at the time.
În acest temei, în conformitate cu Regulamentul nr. 3665/87 care era în vigoare la acel moment, această societate a solicitat și a încasat din partea Hauptzollamt restituiri la export.
On conduct of an inquiry, the Betriebsprüfungsstelle Zoll (Customs Inspectorate) of the Oberfinanzdirektion (Principal Revenue Office), Freiburg, established that, before their import into those nonmember countries, some of the animals had died or been slaughtered out of necessity during transport or in the course of quarantine in the countries of destination.
Cu ocazia unei investigații, Betriebsprüfungsstelle Zoll (Serviciul de control al vămilor) din cadrul Oberfinanzdirektion (Direcția Regională Financiară) Freiburg a constatat că, anterior importului lor în țările terțe menționate, o parte dintre animale erau moarte ori fuseseră sacrificate de urgență în timpul transportului sau în carantină în țările de destinație.
By decision of 10 August 1995, the Hauptzollamt accordingly demanded that Kempter repay the export refunds which it had received.
În consecință, prin Decizia din 10 august 1995, Hauptzollamt a solicitat rambursarea de către Kempter a restituirilor la export pe care le încasase.
Kempter brought an action against that decision, but did not plead breaches of Community law.
Kempter a formulat o acțiune împotriva acestei decizii, fără a invoca totuși încălcări ale dreptului comunitar.
By judgment of 16 June 1999, the Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg) dismissed the action, on the ground that the claimant had not proved that the animals were imported into a nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration, as required by Article 5(1) (a) of Regulation No 3665/87 for the payment of refunds.
Prin Hotărârea din 16 iunie 1999, Finanzgericht Hamburg a respins acțiunea, pentru motivul că reclamanta nu a furnizat dovada că animalele fuseseră importate într-o țară terță în termen de 12 luni de la data acceptării declarației de export, astfel cum prevede articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 3665/87 pentru achitarea restituirilor.
By order of 11 May 2000, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) rejected at final instance Kempter’s appeal against that judgment.
Prin Ordonanța din 11 mai 2000, Bundesfinanzhof a respins în ultimă instanță apelul formulat de Kempter împotriva acestei hotărâri.
The Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 thus became final.
Astfel, decizia de recuperare emisă de Hauptzollamt la 10 august 1995 a rămas definitivă.
In its judgment of 14 December 2000 in Case C-110/99 Emsland-Stärke [2000] ECR I-11569, at paragraph 48, the Court held that the condition that the goods must have been imported into a nonmember country in order for the export refunds provided for by a Community regulation to be granted can be raised against the recipient of the refunds only before their grant.
Prin Hotărârea din 14 decembrie 2000, Emsland-Stärke (C-110/99, Rec., p. I-11569, punctul 48), Curtea sa pronunțat în sensul că cerința potrivit căreia mărfurile trebuie să fi fost importate într-o țară terță pentru a fi acordate restituirile la export prevăzute de un regulament comunitar nu poate fi invocată împotriva beneficiarului restituirilor decât anterior acordării acestora.
In a separate case, the Bundesfinanzhof delivered a judgment on 21 March 2002 in which it applied that interpretation established by the Court.
Într-o cauză separată din 21 martie 2002, Bundesfinanzhof a pronunțat o hotărâre prin care a făcut aplicarea acestei interpretări a Curții.
Kempter claims that it became aware of the Bundesfinanzhof’s judgment on 1 July 2002.
Kempter susține că a luat cunoștință de această din urmă hotărâre la 1 iulie 2002.
On 16 September 2002, that is to say approximately 21 months after delivery of the judgment in Emsland-Stärke, Kempter, relying on the Bundesfinanzhof’s judgment, requested the Hauptzollamt on the basis of Paragraph 51(1) of the VwVfG to review and withdraw the repayment decision at issue.
Invocând această hotărâre a Bundesfinanzhof, la 16 septembrie 2002, respectiv la 21 de luni de la pronunțarea Hotărârii Emsland-Stärke, citată anterior, Kempter a solicitat Hauptzollamt, în temeiul articolului 51 alineatul 1 din VwVfG, reexaminarea și revocarea deciziei de recuperare în cauză.
By decision of 5 November 2002, the Hauptzollamt rejected Kempter’s application, stating that this alteration in the caselaw did not mean any change in the legal situation, which alone would justify reopening the procedure under Paragraph 51(1)(1) of the VwVfG.
Prin Decizia din 5 noiembrie 2002, Hauptzollamt a respins cererea formulată de Kempter, subliniind că această modificare a jurisprudenței nu determina o modificare a dreptului care să justifice, în mod singular, redeschiderea procedurii în conformitate cu articolul 51 alineatul 1 prima liniuță din VwVfG.
An administrative appeal against that decision was also rejected on 25 March 2003.
De asemenea, recursul administrativ formulat împotriva acestei decizii a fost respins la 25 martie 2003.
Kempter then brought the matter before the Finanzgericht Hamburg again, submitting in particular that in the case in point the conditions for review of a final administrative decision, which had been set out by the Court in Kühne & Heitz, were met and that consequently the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 had to be withdrawn. 18
În consecință, Kempter a sesizat din nou Finanzgericht Hamburg, susținând în special că, în speță, erau îndeplinite condițiile care permiteau reexaminarea unei decizii administrative definitive, enumerată de către Curte în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, și că, în consecință, decizia de recuperare emisă de Hauptzollamt la 10 august 1995 trebuia revocată. 18
In its order for reference, the Finanzgericht Hamburg first finds that, in the light of Emsland-Stärke and the Bundesfinanzhof’s judgment of 21 March 2002, the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 is unlawful.
În decizia de trimitere, Finanzgericht constată mai întâi că, în lumina Hotărârii Emsland-Stärke, citată anterior, precum și a hotărârii pronunțate de către Bundesfinanzhof la 21 martie 2002, decizia de recuperare emisă de Hauptzollamt la 10 august 1995 este nelegală.
It then considers whether the Hauptzollamt is therefore obliged to review that decision, which in the meantime has become final, although the claimant did not plead misinterpretation of Community law, namely of Article 5(1) of Regulation No 3665/87, before either the Finanzgericht Hamburg or the Bundesfinanzhof.
În continuare, această instanță ridică problema dacă, în această împrejurare, Hauptzollamt are obligația de a reexamina această decizie, care între timp a dobândit caracter definitiv, deși reclamanta nu a invocat nici în fața Finanzgericht Hamburg, nici în fața Bundesfinanzhof o interpretare eronată a dreptului comunitar, respectiv a articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul nr. 3665/87.
The referring court recalls that in Kühne & Heitz the Court of Justice ruled: ‘The principle of cooperation arising from Article 10 EC imposes on an administrative body an obligation to review a final administrative decision, where an application for such review is made to it, in order to take account of the interpretation of the relevant provision given in the meantime by the Court where:
Instanța de trimitere amintește că în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, Curtea a declarat: „Principiul cooperării care decurge din articolul 10 CE impune unui organ administrativ, sesizat cu o cerere în acest sens, să reexamineze o decizie administrativă definitivă în vederea luării în considerare a interpretării dispoziției relevante reținute între timp de către Curte, atunci când:
— the administrative decision in question has become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance;
— decizia respectivă a rămas definitivă ca urmare a unei hotărâri pronunțate de către o instanță națională de ultim grad;
— that judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under [the third paragraph of Article 234] EC; and
— hotărârea menționată, având în vedere jurisprudența Curții ulterioară acesteia, este întemeiată pe o interpretare eronată a dreptului comunitar adoptată fără sesizarea cu titlu preliminar a Curții în condițiile prevăzute de articolul 234 [al treilea paragraf] CE și
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court.’
— persoana interesată sa adresat organului administrativ imediat după ce a luat cunoștință de jurisprudența menționată.”
The Finanzgericht Hamburg considers that the first two conditions set out in the preceding paragraph are met in the present case given the fact that, first, the Hauptzollamt has the power, under the first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG, to withdraw its repayment decision of 10 August 1995 and, second, that decision did become final by reason of the order of 11 May 2000 of the Bundesfinanzhof which ruled at last instance.
În ceea ce privește primele două condiții enumerate la punctul precedent, Finanzgericht Hamburg consideră că acestea sunt îndeplinite în speță, având în vedere împrejurarea că, pe de o parte, Hauptzollamt dispune, în temeiul articolului 48 alineatul 1 prima teză din VwVfG, de competența de a revoca decizia sa de recuperare din 10 august 1995 și, pe de altă parte, că această decizie a rămas definitivă în temeiul Ordonanței din 11 mai 2000 a Bundesfinanzhof, care sa pronunțat în ultimă instanță.
As regards the third condition referred to in Kühne & Heitz, the Finanzgericht is uncertain whether it must be interpreted as meaning that, first, the person concerned must have relied on Community law when he contested the administrative decision in court and, second, the national court must have dismissed the action without referring a question to the Court for a preliminary ruling. If that were the case, this condition I - 455
În ceea ce privește a treia condiție menționată în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, Finanzgericht Hamburg ridică problema dacă aceasta trebuie interpretată în sensul că, pe de o parte, este necesar ca persoana interesată să fi atacat în justiție actul administrativ întemeindu-se pe dreptul comunitar și, pe de altă parte, dacă este necesar ca instanța națională să fi respins acțiunea fără să fi sesizat Curtea cu titlu I - 455
JUDGMENT OF 12. 2.
HOTĂRÂREA DIN 12.2.2008 — CAUZA C-2/06 preliminar.
2008 — CASE C-2/06 could not be regarded as met here and, consequently, the action brought by Kempter would have to be dismissed, given that it pleaded misinterpretation of Community law before neither the Finanzgericht Hamburg nor the Bundesfinanzhof.
În cazul în care această situație s-ar regăsi în cauză, această condiție nu ar putea fi considerată ca fiind îndeplinită în speță și, prin urmare, acțiunea reclamantei din cauza principală ar trebui respinsă, întrucât Kempter nu a invocat interpretarea eronată a dreptului comunitar nici în fața Finanzgericht Hamburg, nici în fața Bundesfinanzhof.
The Finanzgericht Hamburg nevertheless considers that it can be seen from the judgment in Kühne & Heitz that in the case which gave rise to that judgment the claimant likewise did not request that a question be referred to the Court for a preliminary ruling. 23
Cu toate acestea, Finanzgericht Hamburg consideră că, din Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, poate deduce că, în cauza care a determinat pronunțarea acestei hotărâri, nici reclamanta nu solicitase formularea unei întrebări preliminare în fața Curții. 23
In the grounds of its order for reference, the Finanzgericht Hamburg suggests, moreover, that the fact that national courts have themselves not understood the significance of a question of interpretation of Community law should not be held against the individual affected.
În cadrul motivării deciziei de trimitere, Finanzgericht Hamburg sugerează pe de altă parte că, în cazul în care instanțele naționale nu au sesizat ele însele importanța unei chestiuni de interpretare a dreptului comunitar, aceasta nu ar trebui imputată particularului vătămat.
The Finanzgericht Hamburg considers that the fourth condition referred to in Kühne & Heitz is met if the individual affected by the administrative decision inconsistent with Community law requests the administrative authority ‘without delay’ or ‘without culpable delay’ to review that decision, once it has ‘positive awareness’ of the relevant decision of the Court. 25
În ceea ce privește a patra condiție avută în vedere în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, Finanzgericht Hamburg consideră că aceasta este îndeplinită dacă particularul vătămat prin decizia administrativă, incompatibilă cu dreptul comunitar, solicită organului administrativ „fără întârziere” sau „fără întârziere din culpă” să reexamineze această decizie, din momentul în care a avut „cunoștință reală” de jurisprudența relevantă a Curții. 25