natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Those documents shall be produced to the Labour and Mines Inspectorate on demand and within as short a period as possible.
Documentele menționate trebuie să fie prezentate în cel mai scurt timp posibil la Inspection du travail et des mines, la simpla cerere a acesteia.
The Labour and Mines Inspectorate must be informed in advance, by registered letter, with proof of receipt, sent by the undertaking or the representative referred to in the previous paragraph, at the very latest prior to the employment activities envisaged, of the exact location of the documents deposited.’
Inspection du travail et des mines trebuie să fie informată obligatoriu în prealabil cu privire la locul exact de depozitare a documentelor, prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire, prin grija întreprinderii sau a mandatarului acesteia prevăzut la alineatul precedent, cel mai târziu înainte de desfășurarea activității salariate avute în vedere.”
By a letter of formal notice of 1 April 2004, the Commission indicated to the Luxembourg authorities that the Law of 20 December 2002 was likely to be incompatible with Community law.
Printro scrisoare de punere în întârziere din 1 aprilie 2004, Comisia a indicat autorităților luxemburgheze că Legea din 20 decembrie 2002 era susceptibilă să fie contrară dreptului comunitar.
In particular that law was said to:
Mai exact, această lege:
— require undertakings established in another Member State which posted workers to Luxembourg to comply with terms and conditions of employment going beyond the requirements of Article 3(1) and (10) of Directive 96/71;
— ar impune întreprinderilor stabilite într-un alt stat membru și care detașează lucrători în Luxemburg respectarea condițiilor de muncă și de angajare care depășesc prevederile articolului 3 alineatele (1) și (10) din Directiva 96/71;
— fail to ensure that posted workers are afforded any other rest period (daily rest period) entitlement apart from the weekly rest period;
— nu ar garanta lucrătorilor detașați, în afara odihnei săptămânale, respectarea niciunei alte perioade de odihnă (odihnă zilnică);
— lack the necessary clarity to ensure legal certainty, by requiring undertakings posting workers to Luxembourg to make available to the Labour and Mines Inspectorate prior to the commencement of work on demand and within as short a period as possible the basic information necessary for monitoring purposes;
— ar fi lipsită de claritatea necesară pentru a asigura securitatea juridică, prin obligarea întreprinderilor care detașează lucrători în Luxemburg să pună la dispoziția Inspection du travail et des mines, înainte de începerea muncii, la simpla cerere și în cel mai scurt timp posibil, informațiile esențiale indispensabile unui control și
— restrict freedom to provide services by requiring undertakings whose registered office is outside the territory of the Grand Duchy of Luxembourg or which do not have a permanent establishment there to keep the documents necessary for monitoring purposes with an ad hoc agent resident in Luxembourg.
— ar restrânge libera prestare a serviciilor, solicitând întreprinderilor cu sediul social în afara teritoriului Marelui Ducat al Luxemburgului sau fără un sediu permanent în Luxemburg să păstreze aici, în posesia unui mandatar ad-hoc cu reședința în această țară, documentele necesare controlului.
In its response of 30 August 2004, the Grand Duchy of Luxembourg stated that the terms and conditions of employment which are the subject of the first complaint raised in the letter of formal notice are ‘public policy provisions’ as provided for in the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
În răspunsul din 30 august 2004, Marele Ducat al Luxemburgului a arătat că condițiile de muncă și de încadrare în muncă ce fac obiectul primului motiv invocat în această scrisoare de punere în întârziere țin de „dispozițiile de ordine publică”, astfel cum sunt prevăzute la articolul 3 alineatul (10) prima liniuță din Directiva 96/71.
The Grand Duchy of Luxembourg acknowledged that the second complaint in the letter of formal notice was well founded.
Acesta a recunoscut temeinicia celui de al doilea motiv invocat în scrisoarea de punere în întârziere menționată.
As regards the third and fourth complaints in the letter of formal notice, the Grand Duchy of Luxembourg stated, first, that Article 7 of the Law of 20 December 2002 did not require prior notification and, second, that the obligation to transmit to the Labour and Mines Inspectorate the name of the person keeping the documents required by the Law was a nondiscriminatory requirement that was essential to enable that authority to carry out checks.
Cu privire la al treilea și la al patrulea motiv care figurează în aceeași scrisoare, acest stat membru a indicat, pe de o parte, că articolul 7 din Legea din 20 decembrie 2002 nu impunea declarația prealabilă, iar, pe de altă parte, că obligația de a comunica la Inspection du travail et des mines numele unui depozitar care păstrează documentele cerute prin lege este o cerință nediscriminatorie, indispensabilă pentru efectuarea controalelor desfășurate de această autoritate.
Since it was not satisfied by those answers, the Commission repeated its complaints in a reasoned opinion of 12 October 2005, calling on the Grand Duchy of Luxembourg to comply with its obligations within a period of two months of receipt of that opinion.
Întrucât aceste răspunsuri nu au fost satisfăcătoare, Comisia și-a reiterat motivele într-un aviz motivat din 12 octombrie 2005 și a invitat Marele Ducat al Luxemburgului să se conformeze obligațiilor sale într-un termen de două luni de la primirea acestui aviz.
After requesting an additional period of six weeks, the Grand Duchy of Luxembourg did not consider it necessary to reply to the reasoned opinion.
După ce a solicitat un termen suplimentar de șase săptămâni, Marele Ducat al Luxemburgului nu a considerat necesar să răspundă la respectivul aviz motivat.
Therefore, the Commission brought this action for failure to fulfil obligations pursuant to Article 226 EC.
În consecință, Comisia a introdus, în temeiul articolului 226 CE, prezenta acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor.
The first plea in law: incorrect transposition of Article 3(1) and (10) of Directive 96/71
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe o transpunere incorectă a articolului 3 alineatele (3) și (10) din Directiva 96/71
By its first complaint, the Commission claims that the Grand Duchy of Luxembourg has incorrectly transposed Article 3(1) and (10) of Directive 96/71.
Prin intermediul primului motiv, Comisia arată că Marele Ducat al Luxemburgului a transpus în mod incorect articolul 3 alineatele (1) și (10) din Directiva 96/71.
More specifically, the Commission takes the view that, by wrongly describing the national provisions relating to the areas covered by the measures in question as mandatory provisions falling under national public policy and thereby requiring undertakings which post workers to its territory to comply with them, the Grand Duchy of Luxembourg imposes obligations on those undertakings which go beyond those laid down by Directive 96/71.
Comisia consideră, mai exact, că, prin calificarea greșită a dispozițiilor naționale legate de domeniile vizate prin prevederile în litigiu ca dispoziții imperative care sunt de domeniul ordinii publice naționale și, în consecință, prin impunerea respectării acestora de către întreprinderile care detașează lucrători pe teritoriul său, Marele Ducat al Luxemburgului pune în sarcina acestor întreprinderi obligații care depășesc ceea ce prevede Directiva 96/71.
According to the Commission, the notion of public policy in Article 3(10) of Directive 96/71 cannot be unilaterally defined by each Member State, since the latter are not free to impose unilaterally all the mandatory provisions of their employment law on suppliers of services established in another Member State.
Potrivit acestei instituții, noțiunea de ordine publică prevăzută la articolul 3 alineatul (10) din această directivă nu ar putea fi determinată în mod unilateral de către fiecare stat membru, acesta nefiind liber să impună în mod unilateral prestatorilor de servicii stabiliți într-un alt stat membru toate dispozițiile obligatorii din propriul drept al muncii.
First, the obligation laid down in Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to post only staff linked to the undertaking by a written contract of employment or another document deemed analogous thereto under Directive 91/533 is such a mandatory obligation.
În primul rând, o astfel de obligație ar fi aceea prevăzută la articolul 1 alineatul (1) punctul 1 din Legea din 20 decembrie 2002 de a nu detașa decât personalul cu care întreprinderea a încheiat un contract de muncă în formă scrisă sau un alt document considerat ca având aceeași valoare potrivit Directivei 91/533.
In that regard the Commission points out that in any event the monitoring of compliance with the provisions of Directive 91/533 is the responsibility of the authorities of the Member State in which the undertaking concerned is established and which has transposed that directive, not of the host Member State.
În această privință, Comisia amintește că, în orice caz, controlul respectării dispozițiilor Directivei 91/533 revine autorităților statului membru de stabilire a întreprinderii avute în vedere, stat care a transpus această directivă, iar nu, în cazul unei detașări, statului membru gazdă.
Second, as regards the automatic adjustment of rates of remuneration to the cost of living provided for in Article 1(2) of the Law of 20 December 2002, the Commission maintains that Luxembourg law conflicts with Directive 96/71, which provides that the host Member State is to regulate rates of pay only as regards minimum rates.
În al doilea rând, cu privire la adaptarea automată a remunerației la evoluția costului vieții, prevăzută la articolul 1 alineatul (1) punctul 2 din Legea din 20 decembrie 2002, Comisia susține că legislația luxemburgheză este în contradicție cu Directiva 96/71, care nu prevede o reglementare de către statul membru gazdă a nivelului salariului decât în ceea ce privește salariile minime.
Third, as regards compliance with the rules on parttime and fixedterm work laid down by point 8 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, the Commission submits that, under Directive 96/71, it is not for the host Member State to impose its rules in respect of parttime and fixedterm work on undertakings which post workers to its territory.
În al treilea rând, în ceea ce privește respectarea reglementării muncii cu timp parțial și a muncii pe durată determinată, prevăzută la articolul 1 alineatul (1) punctul 8 din Legea din 20 decembrie 2002, Comisia arată că, în temeiul Directivei 96/71, nu este de competența statului membru gazdă să impună reglementarea sa în domeniul muncii cu timp parțial și a muncii pe durată determinată întreprinderilor care detașează lucrători pe teritoriul său.
Fourth, as regards the obligation to comply with collective labour agreements, laid down in point 11 of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, the Commission submits that acts which fall within a category of acts cannot as such constitute mandatory provisions falling under national public policy irrespective of their substantive content.
În al patrulea rând, cu privire la obligația de a respecta convențiile colective de muncă, prevăzută la articolul 1 alineatul (1) punctul 11 din Legea din 20 decembrie 2002, Comisia arată că actele care fac parte dintr-o categorie de acte, luate ca atare, independent de conținutul lor material, nu pot constitui dispoziții imperative care sunt de domeniul ordinii publice naționale.
The Grand Duchy of Luxembourg contends that the measures referred to in the Commission’s first complaint all relate to mandatory provisions falling under national public policy within the meaning of the first indent of Article 3(10) of Direct ive 96/71.
Marele Ducat al Luxemburgului susține că prevederile vizate în primul motiv al Comisiei se raportează toate la dispoziții imperative care sunt de domeniul ordinii publice naționale în sensul articolului 3 alineatul (10) prima liniuță din Directiva 96/71.
In that regard, it submits, first, that Declaration No 10 does not have any binding legal force and, second, that the definition of public policy provisions includes all provisions which, in the view of the host State, meet the imperative requirements of the public interest.
În această privință, acesta susține, pe de o parte, că Declarația nr. 10 nu poate avea nicio valoare juridică obligatorie și, pe de altă parte, că noțiunea de dispoziții de ordine publică cuprinde toate dispozițiile care răspund, în opinia statului gazdă, cerințelor imperative ale interesului public.
Furthermore, the Grand Duchy of Luxembourg refers to the legislative procedure which led to the adoption of Directive 2006/123/EC of the European Parliament and of the Council of 12 December 2006 on services in the internal market (OJ 2006 L 376, p. 36).
În plus, Marele Ducat al Luxemburgului face trimitere la procedura legislativă care a condus la adoptarea Directivei 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne (JO L 376, p. 36, Ediție specială, 13/vol. 58, p.
First of all, in order to address the main argument put forward by the Grand Duchy of Luxembourg in its defence, it must be pointed out that, according to Article 3(1)(a) thereof, Directive 2006/123 is not intended to replace Directive 96/71 and the latter prevails over the former in the event of conflict.
Cu titlu introductiv, pentru a răspunde argumentului principal prezentat în apărare de către Marele Ducat al Luxemburgului, trebuie subliniat că, potrivit articolului 3 alineatul (1) litera (a), Directiva 2006/123 nu poate înlocui Directiva 96/71, aceasta din urmă prevalând asupra primei directive în caz de conflict.
Therefore, the Grand Duchy of Luxembourg cannot base its arguments on the legislative procedure which led to the adoption of Directive 2006/123 in order to support its interpretation of a provision of Directive 96/71.
Prin urmare, acest stat membru nu poate să se întemeieze pe procedura legislativă care a condus la adoptarea Directivei 2006/123 pentru a susține interpretarea unei dispoziții din Directiva 96/71, pe care acesta o invocă.
It is clear from recital 13 in the preamble to Directive 96/71 that the laws of the Member States must be coordinated in order to lay down a nucleus of mandatory rules for minimum protection to be observed in the host country by employers who post workers there (Case C-341/05 Laval un Partneri [2007] ECR I-11767, paragraph 59).
Din considerentul (13) al Directivei 96/71 rezultă că legislațiile statelor membre trebuie coordonate astfel încât să se prevadă un nucleu de norme imperative de protecție minimă, care trebuie respectate în statul gazdă de angajatorii care detașează lucrători (a se vedea Hotărârea din 18 decembrie 2007, Laval un Partneri, C-341/05, Rep., p. I-11767, punctul 59).
Thus, the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 provides that Member States are to ensure that, whatever the law applicable to the employment relationship, undertakings established in another Member State which post workers to their territory in the framework of a transnational provision of services, guarantee the posted workers the terms and conditions of employment, covering the matters set out in that article, which are laid down in the Member State in which the work is carried out (Case C-490/04 Commission v Germany [2007] ECR I-6095, paragraph 18).
Astfel, articolul 3 alineatul (1) primul paragraf din această directivă prevede că statele membre se asigură că, indiferent de legea aplicabilă raportului de muncă, întreprinderile stabilite într-un alt stat membru, care detașează lucrători pe propriul lor teritoriu în cadrul unei prestări transnaționale de servicii, garantează lucrătorilor detașați condițiile de muncă și de încadrare în muncă privind aspectele avute în vedere în același articol, care sunt stabilite în statul membru pe teritoriul căruia sunt executate lucrările(Hotărârea din 18 iulie 2007, Comisia/Germania, C-490/04, Rep., p. I-6095, punctul 18).
Nevertheless, under the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71 it is open to Member States, in compliance with the EC Treaty, to apply, in a nondiscriminatory manner, to undertakings which post workers to their territory terms and conditions of employment on matters other than those referred to the first subparagraph of Article 3(1), in the case of public policy provisions.
Articolul 3 alineatul (10) prima liniuță din Directiva 96/71 recunoaște totuși statelor membre posibilitatea, cu respectarea Tratatului CE, de a impune în mod nediscriminatoriu întreprinderilor care detașează lucrători pe teritoriul lor condiții de muncă și de încadrare în muncă privind alte aspecte decât cele avute în vedere la alineatul (1) primul paragraf din acest articol, în măsura în care este vorba despre dispoziții de ordine publică.
As is clear from Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, which states that the provisions concerning matters referred to in points 1 to 14 thereof are mandatory provisions falling under national public policy, the Grand Duchy of Luxembourg intended to rely on the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71.
Astfel cum rezultă din articolul 1 alineatul (1) din Legea din 20 decembrie 2002, care prevede că reprezintă dispoziții imperative care sunt de domeniul ordinii publice dispozițiile prevăzute la punctele 114 din acest alineat, Marele Ducat al Luxemburgului a înțeles să se prevaleze de articolul 3 alineatul (10) prima liniuță din directiva respectivă.
In that connection, it must be recalled that the classification of national provisions by a Member State as public-order legislation applies to national provisions compliance with which has been deemed to be so crucial for the protection of the political, social or economic order in the Member State concerned as to require compliance therewith by all persons present on the national territory of that Member State and all legal relationships within that State (Joined Cases C-369/96 and C-376/96 Arblade and Others [1999] ECR I-8453, paragraph 30).
În această privință, trebuie amintit că o calificare a dispozițiilor naționale drept legi de poliție și de siguranță de către un stat membru are în vedere dispozițiile a căror respectare a fost considerată crucială pentru apărarea organizării politice, sociale sau economice a statului membru respectiv, astfel încât respectarea acestora să fie impusă oricărei persoane care se află pe teritoriul național al acestui stat membru sau oricărui raport juridic localizat pe acest teritoriu (Hotărârea din 23 noiembrie 1999, Arblade și alții, C-369/96 și C-376/96, Rec., p. I-8453, punctul 30).
Therefore, contrary to the Grand Duchy of Luxembourg’s submissions, the public policy exception is a derogation from the fundamental principle of freedom to provide services which must be interpreted strictly, the scope of which cannot be determined unilaterally by the Member States (see, regarding freedom of movement for persons, Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 45).
Prin urmare, contrar celor susținute de Marele Ducat al Luxemburgului excepția de ordine publică reprezintă o derogare de la principiul fundamental al liberei prestări a serviciilor care trebuie înțeleasă în mod strict și a cărei întindere nu ar putea fi stabilită în mod unilateral de către statele membre (a se vedea, cu privire la libera circulație a persoanelor, Hotărârea din 31 ianuarie 2006, Comisia/Spania, C-503/03, Rec., p. I-1097, punctul 45).
In the context of Directive 96/71, the first indent of Article 3(10), constitutes a derogation from the principle that the matters with respect to which the host Member State may apply its legislation to undertakings which post workers to its territory are set out in an exhaustive list in the first subparagraph of Article 3(1) thereof.
În cadrul Directivei 96/71, articolul 3 alineatul (10) prima liniuță constituie o derogare de la principiul potrivit căruia aspectele cu privire la care statul membru gazdă poate impune legislația sa întreprinderilor care detașează lucrători pe teritoriul său sunt prevăzute limitativ la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf din această directivă.
The first indent of Article 3(10) must therefore be interpreted strictly.
În consecință, această primă dispoziție trebuie să facă obiectul unei interpretări stricte.
Moreover, Declaration No 10 which, as the Advocate General rightly pointed out in point 45 of her Opinion, may be relied on in support of an interpretation of the first indent of Article 3(10) of Directive 96/71, states that the expression ‘public policy provisions’ is to be construed as covering those mandatory rules from which there can be no derogation and which, by their nature and objective, meet the imperative requirements of the public interest.
Pe de altă parte, Declarația nr. 10, cu privire la care avocatul general a arătat pe bună dreptate, la punctul 45 din concluzii, că poate fi invocată în sprijinul unei interpretări a articolului 3 alineatul (10) prima liniuță din Directiva 96/71, prevede că expresia „dispoziții de ordine publică” ar trebui considerată ca acoperind acele dispoziții obligatorii de la care nu se poate deroga și care, prin natura și scopul lor, îndeplinesc cerințele imperative ale interesului public.
In any event, Article 3(10) of Directive 96/71 provides that availing themselves of the option for which it provides does not exempt the Member States from complying with their obligations under the EC Treaty and, in particular, those relating to the
În orice caz, această dispoziție a Directivei 96/71 prevede că o invocare a posibilității pe care aceasta o prevede nu exonerează statele membre de respectarea obligațiilor care le revin în temeiul tratatului și, în special, cele referitoare la libera prestare a
It is in the light of those considerations that the Court must examine the requirements set out in Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 whose classification as mandatory provisions falling under national public policy is challenged by the Commission.
În raport cu aceste considerații trebuie examinate prevederile articolului 1 alineatul (1) din Legea din 20 decembrie 2002, a căror calificare drept dispoziții imperative care sunt de domeniul ordinii publice este contestată de către Comisie.
— The requirement of a written contract or document established pursuant to Direct ive 91/533, as provided for in Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
— Cu privire la dispoziția referitoare la contractul în formă scrisă sau la documentul întocmit în temeiul Directivei 91/533, prevăzută la articolul 1 alineatul (1) din Legea din 20 decembrie 2002
As a preliminary point, it is to be noted that that requirement is not a matter mentioned in the list in the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71.
Cu titlu introductiv, trebuie subliniat că această prevedere face obiectul unui aspect care nu a fost menționat pe lista prevăzută la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 96/71.
The Grand Duchy of Luxembourg submits, first, that the contested requirement is simply a reminder of the condition referred to in Articles 2 and 3 of Directive 91/533 and, second, that it is a matter of public policy in so far as its objective is to protect workers.
Marele Ducat al Luxemburgului susține, pe de o parte, că prevederea contestată nu este decât o reluare a condiției prevăzute la articolele 2 și 3 din Directiva 91/533 și, pe de altă parte, că aceasta ține de ordinea publică în măsura în care are ca scop protecția lucrătorilor.