natgillin/translations-raw huggingface dataset:
26, warns of the insufficiency of interim solutions, such as making stricter the traditional criterion of the independence of the referring court, by tailoring its application to each individual case, and proposes, in line with the De Coster Opinion, a general alteration of the definition of court or tribunal.
26, atrage atenția asupra insuficienței acțiunilor conjuncturale precum consolidarea criteriului tradițional al independenței autorului trimiterii preliminare prin adaptarea aplicării sale individualizate la cazul concret și preconizează, în concordanță cu Concluziile prezentate în cauza De Coster, o modificare generală a noțiunii de instanță.
‘contractor’, ‘supplier’ and ‘service provider’, and, on the other, the term ‘contracting authority’ (Article 1(8) and (9)); and objectively, by defining ‘public works contracts’, ‘public service contracts’ and ‘public supply contracts’, together with ‘public works concession’ and ‘service concession’ (Article 1(2) to (4)).
„antreprenor”, „furnizor” și „prestator de servicii” și, pe de altă parte, a noțiunii „autoritate contractantă” [(articolul 1 alineatele (8) și (9)] și, din punct de vedere obiectiv, prin definirea contractelor de achiziții publice de lucrări, de servicii și de bunuri, precum și a concesionării lucrărilor publice sau a serviciilor [(articolul 1 alineatele (2)-(4)].
So, contracts governed by Directive 2004/18, which are approved by a contracting authority, must be awarded in all the Member States in accordance with the principles and the procedural rules laid down in the directive.
Astfel, contractele de achiziții publice reglementate de Directiva 2004/18, care sunt aprobate de o „autoritate contractantă”, trebuie să fie atribuite, în toate statele membre, în conformitate cu principiile și normele de procedură stabilite de directivă.
more than an instrument for the achievement of a more important objective, namely, the development of effective competition in the sector, in the interests of establishing the fundamental freedoms in European integration.
precum și din jurisprudența Curții 26, acest obiectiv nu constituie nimic altceva decât un instrument care urmărește realizarea unui scop mai ambițios: dezvoltarea unei concurențe efective în acest sector prin garantarea libertăților esențiale pentru integrarea europeană.
The purpose is, therefore, to eliminate barriers to freedom of movement by protecting the interests of economic operators in one Member State who wish to sell goods or services to contracting entities in other Member States.
Astfel, obiectivul este acela de a înlătura obstacolele în calea liberei circulații prin protejarea intereselor operatorilor economici ai unui stat membru care doresc să vândă bunuri sau servicii unor entități contractante din alte state membre.
Accordingly, it is necessary to avoid the risk of preference being given to national tenderers (‘buy national’), excluding the possibility that the body responsible for awarding the contract may be guided by considerations other than economic 27(for that reason, the essential criterion when awarding a contract is that of the lowest or economically most advantageous tender).
În consecință, trebuie eliminat riscul de a acorda preferință ofertanților naționali („buy national”), cu excluderea posibilității ca organismul însărcinat cu atribuirea contractului să aibă în vedere alte considerații decât cele economice 27(din acest motiv, criteriul fundamental de atribuire a contractului este întotdeauna cel al ofertei cu prețul cel mai scăzut sau cea mai avantajoasă din punct de vedere economic).
The emphasis is thus placed on the personal dimension, since the conclusive criterion is not the nature of the activity but rather who performs it, because all public procurement is subject to the procedural coordination undertaken by the secondary legislation.
Astfel, se pune accentul pe dimensiunea personală: elementul decisiv nu constă în natura operațiunii în cauză, ci în personalitatea celui care o propune, întrucât orice contract atribuit de autoritățile publice este supus coordonării procedurale întreprinse de dreptul derivat.
Like its predecessors, Directive 2004/18 delimits its scope as follows: subjectively, by defining, on the one hand, the terms
Directiva 2004/18, la fel ca directivele anterioare acesteia, își delimitează domeniul de aplicare: din punct de vedere subiectiv, prin definirea, pe de o parte, a noțiunilor
27 — Judgments in Mannesmann Anlagenbau and Others, paragraph 33; BFI Holding, paragraph 42; University of Cambridge, paragraph 17; and Commission v France, paragraph 42.
27 — Hotărârile citate anterior Mannesmann Anlagenbau Austria și alții, punctul 33, BFI Holding, punctul 42, University of Cambridge, punctul 17, și Comisia/Franța, punctul 42.
That requirement is so fundamental that, in Mannesmann Anlagenbau Austria and Others, the Court extended the application of the Community legislation (in that case, Directive 93/37) to all the activities of bodies governed by public law, arguing that the legislature does not make a distinction between contracts relating to needs in the
Această cerință este întro asemenea măsură fundamentală, încât Hotărârea Mannesmann Anlagenbau Austria și alții a extins reglementarea comunitară (în cauza respectivă, Directiva 93/37) la toate activitățile organismelor de drept public, invocând securitatea juridică și faptul că legiuitorul nu face distincție între contractele
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-393/06 was that experience would provide a definitive solution.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL RUIZ-JARABO COLOMER — CAUZA C-393/06 așteptând ca experiența să furnizeze soluția definitivă 29.
29 general interest and contracts which are unrelated to that task, and citing the interests of legal certainty (paragraphs 32 and 34).
de achiziții publice care au un raport cu nevoile de interes general și cele care nu au un astfel de raport (punctele 32 și 34).
However, that ‘intersectoral’ (the adjective used by the Commission in its written observations) harmonisation was abandoned in Directive 2004/17 which, rather than applying to all the activities of the contracting entities, concerns only those activities set out in Articles 3 to 7.
Totuși, această armonizare „intersectorială” (calificativ utilizat de Comisie în observațiile sale scrise) nu se regăsește în Directiva 2004/17, care nu se aplică tuturor activităților „autorităților contractante”, ci numai celor prevăzute la articolele 37 din această directivă.
The opportunity arose on the adoption of Directive 93/38, which coordinated public procurement procedures in those excluded markets and defined the contracting bodies without reference to their legal status (public or private).
Această ocazie a apărut odată cu Directiva 93/38, care a coordonat procedurile de atribuire a contractelor în aceste sectoare și a definit organismele contractante independent de statutul juridic al acestora (public sau privat).
The directive also took into account the capacity of national authorities to influence the behaviour of such entities, due to the closed nature of the markets concerned and to the existence of special or exclusive rights, for the purposes of also opening up those markets to competition (recitals 9, 11 and 12).
Această directivă a ținut cont de puterea de influență a autorităților naționale asupra comportamentului organismelor contractante, având în vedere caracterul închis al piețelor în discuție și existența drepturilor speciale sau exclusive, cu scopul de a deschide și aceste piețe concurenței [considerentele (9), (11) și (12)].
That was the justification for the fact that, in addition to the entities referred to in the standard direct- ives in the field, the scope ratione personae of the directive included public undertakings and affiliated undertakings (Article 1(2) and (3)), and care was taken to specify that such undertakings were governed by the directive only if they carried out activities in the sectors referred to therein (recital 13 30and Article 2).
Astfel, a fost justificat faptul că elementul subiectiv al directivei include, pe lângă entitățile prevăzute de directivele clasice în această materie, întreprinderile publice și întreprinderile afiliate [articolul 1 alineatele (2) și (3)], cu precizarea că acestea intră sub incidența directivei numai în cazul în care acționează în domeniile menționate de respectiva directivă [considerentul (13) 30 și articolul 2].
Directive 2004/17 follows the same course (recitals 2 and 3) and identifies
Directiva 2004/17 se supune aceleiași reguli [considerentele (2) și (3)] și definește
The reason that the subjectmatter of Directive 2004/17 is so specific is that, originally, contracts in the water, energy, transport and telecommunications sectors were not harmonised 28 owing to the diverse nature of the legal status (public or private) of the bodies responsible for those services.
Această particularitate se explică prin faptul că, inițial, sectoarele apei, energiei, transporturilor și telecomunicațiilor nu au făcut obiectul unei armonizări 28din cauza diversității statutului juridic (public sau privat) al organizațiilor implicate.
It was necessary to avoid making those services subject to different systems depending on whether they come under the State, regional or local authorities or other bodies governed by public law, or whether they come under bodies governed by private law, and the hope
Trebuia să se evite supunerea acestor sectoare unor regimuri diferite, după cum acestea aparțin fie statului, colectivităților teritoriale sau altor entități de drept public, fie organizațiilor cu personalitate juridică de drept privat,
29 — Fourth to sixth recitals in the preamble to Directive 71/305 and sixth to eighth recitals in the preamble to Directive 77/62.
29 — Considerentele (4)-(6) ale Directivei 71/305 și considerentele (6)-(8) ale Directivei 77/62.
That view is confirmed in the recital 8 in the preamble to Directive 93/38.
Considerentul (8) al Directivei 93/38 confirmă această idee.
28 — Articles 3(4) and (5) of Directive 71/305 and 2(2) of Directive 77/62.
28 — Articolul 3 alineatele (4) și (5) din Directiva 71/305 și articolul 2 alineatul (2) din Directiva 77/62.
AIGNER the other hand, Directive 2004/17 is aimed at promoting the establishment of free competition, for which reason, pursuant to Article 30(1) thereof, it does not apply where the activities concerned are carried out on markets to which access is not restricted.
AIGNER aceste activități sunt prestate pe piețe la care accesul nu este restricționat.
contracting entities without reference to their legal status (recital 10).
„entitățile contractante” independent de regimul juridic al acestora [considerentul (10)].
Therefore, in addition to contracting authorities, which are identified in the same terms as in Directive 2004/18, the directive defines as contracting entities public undertakings and entities which have special or exclusive rights, provided that they carry out the activities referred to in Articles 3 to 7 (Articles 2(1) and (2) and 20(1)).
În consecință, pe lângă „autoritățile contractante” care sunt definite în același mod ca în Directiva 2004/18, această directivă încadrează în categoria „entităților contractante” întreprinderile publice și cele care beneficiază de drepturi speciale sau exclusive, în măsura în care acestea exercită una dintre activitățile prevăzute la articolele 37 [articolul 2 alineatele (1) și (2) și articolul 20 alineatul (1)].
Therefore, the contracting authorities referred to in Directive 2004/18 are subject to Directive 2004/17 if they fall within its material scope, whereas the same does not apply to public undertakings and the holders of special or exclusive rights per se.
Astfel, „autoritățile contractante” din Directiva 2004/18 se află sub incidența Directivei 2004/17 în cazul în care acestea intră în domeniul de aplicare material al acestei din urmă directive, acest lucru nefiind valabil pentru întreprinderile publice și pentru întreprinderile care beneficiază de drepturi speciale sau exclusive ca atare.
Accordingly, Directive 2004/17 governs procurement in what are traditionally known as ‘excluded sectors’, and its spirit is different to that prompting Directive 2004/18.
În consecință, Directiva 2004/17 reglementează atribuirea contractelor în domeniul denumit în mod tradițional al „sectoarelor excluse” cu o percepție diferită față de cea pe care o inspiră Directiva 2004/18: elementul decisiv nu este entitatea care propune contractul, ci natura activității vizate de acest contract, directiva aplicându-se numai în aceste sectoare.
The conclusive criterion is not the contracting entity but rather the nature of the activity to which the contract concerned relates, and the directive applies only to the sectors concerned.
În Concluziile prezentate la 16 septembrie 1997 în cauza Mannesmann Anlagenbau Austria și alții, avocatul general Léger subliniază că domeniul de aplicare al Directivei 93/37 (precum și al Directivei 2004/18) nu este determinat în funcție de activitatea în temeiul căreia sunt atribuite contractele, ci în funcție de particularitățile organismului care a propus contractul (punctul 81).
That view is based on a twofold approach.
Această teză se bazează pe două aspecte.
On the one hand, the first paragraph of Article 12 of Directive 2004/18 excludes from its ambit contracts awarded by contracting authorities exercising the activities referred to in Articles 3 to 7 of Directive 2004/17, which draws attention to the importance of the material scope in the application of the latter provision. On
Pe de o parte, articolul 12 alineatul (1) din Directiva 2004/18 exclude din domeniul său de aplicare contractele de achiziții publice ale „autorităților contractante” privind activitățile prevăzute la articolele 37 din Directiva 2004/17, ceea ce scoate în evidență importanța elementului material în aplicarea acestei din urmă directive.
In other words, whereas Directive 2004/18 focuses on the concept of a ‘contracting authority’, in respect of which, for reasons of legal certainty, it is not appropriate to embark on the task of determining which part of the organisation is aimed at meeting needs in the general interest and which part is aimed at other objectives, Directive 2004/17 enables perfect delimitation of the material sphere of the activities of the ‘contracting entities’, by providing specific guidelines in that regard in Article 9.
Pe de altă parte, Directiva 2004/17 urmărește să contribuie la instaurarea liberei concurențe și, în consecință, nu se aplică, astfel cum prevede articolul 30 alineatul (1), în cazul în care
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-393/06 subject, where applicable, to the legislation on public procurement (paragraph 37).
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL RUIZ-JARABO COLOMER — CAUZA C-393/06 cazul, reglementării privind atribuirea contractelor de achiziții publice (punctul 37).
To put it another way, if a ‘contracting authority’, in the strictest sense, within the meaning of Article 1(9) of Directive 2004/18 and Article 2(1)(a) of Directive 2004/17, invites tenders for activities not mentioned in Articles 3 to 7 of the latter directive, the former will apply.
Cu alte cuvinte, în cazul în care o „autoritate contractantă”, în sensul cel mai strict, adică acela al articolului 1 alineatul (9) din Directiva 2004/18 și al articolului 2 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2004/17, propune un contract cu privire la alte activități decât cele prevăzute la articolele 37 din Directiva 2004/17, se va aplica Directiva 2004/18.
However, if the body which pursues activities outside that sphere is a public undertaking or holds special or exclusive rights (Article 2(1)(b) and 2(b) of Directive 2004/17) neither of the two directives applies.
Dacă însă entitatea care acționează în acest context este o întreprindere publică sau o întreprindere care beneficiază de drepturi speciale sau exclusive [articolul 2 alineatul (1) litera (b) și articolul 2 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2004/17], nu se aplică niciuna dintre aceste directive.
In short, I propose that the Court should reply to the first of the three questions submitted by the Vergabekontrollsenat des Landes Wien, declaring that Directive 2004/17 does not govern contracts which ‘contracting entities’, within the meaning of Article 2(2), conclude in respect of activities not mentioned in Articles 3 to 7.
Pe scurt, propunem Curții să răspundă la primele trei întrebări preliminare adresate de Vergabekontrollsenat des Landes Wien, în sensul că Directiva 2004/17 nu se aplică contractelor pe care „entitățile contractante”, în sensul articolului 2 alineatul (2) din această directivă, le atribuie în cadrul altor activități decât cele prevăzute la articolele 37.
All those who have taken part in these preliminary ruling proceedings are agreed that the contract in the main proceedings concerns an activity of Fernwärme Wien which does not come under Directive 2004/17 (the construction of a refrigeration plant for an office and shopping centre), for which reason, in line with the reply I have proposed to the first question, it is appropriate to ascertain, as the referring court requests, whether the undertaking is a contracting authority because, if it were, it would be governed by Directive 2004/18.
Toți participanții la prezenta procedură preliminară sunt de acord cu faptul că respectivul contract din acțiunea principală privește o activitate a Fernwärme Wien care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2004/17 (punerea în funcțiune a unei instalații de răcire într-un complex de birouri și de spații comerciale) și, în consecință, conform răspunsului pe care îl propunem în ceea ce privește prima întrebare, trebuie precizat, astfel cum o solicită organismul de trimitere, dacă societatea este o „autoritate contractantă”, întrucât, în cazul unui răspuns afirmativ, Directiva 2004/18 iar fi aplicabilă.
That solution is founded on Community case-law.
Această jurisprudența soluție se întemeiază pe comunitară.
In the judgment in Strabag and Kostmann, 31 the Court held that Directive 93/38 (and therefore Directive 2004/17 too) applies to ‘contracting entities’ in so far as they carry out activities in the material sectors provided for therein.
Hotărârea din 16 iunie 2005, Strabag și Kostmann 31, arată că Directiva 93/38 (și, prin urmare, și Directiva 2004/17) se aplică „entităților contractante” în măsura în care acestea acționează în domeniile materiale prevăzute de directivă.
Otherwise, contracts concluded by those entities are
În caz contrar, contractele acestora se supun, dacă este
31 — Joined Cases C-462/03 and C-463/03 [2005] ECR I-5397, which, by decision of the Court, was decided without an advocate general’s opinion.
31 — Cauzele C-462/03 și C-463/03, Rec., p. I-5397, care, potrivit deciziei Curții, au fost judecate fără concluziile avocatului general.
Specifically, it is necessary to determine whether Fernwärme Wien is a body governed by public law.
În mod concret, trebuie să se determine dacă este vorba despre „un organism de drept public”.
It is not in dispute that the undertaking has legal personality and is closely connected with Vienna City Council, which owns its capital, directly and indirectly.
Personalitatea sa juridică și legătura strânsă cu municipalitatea din Viena care îi controlează, direct sau indirect, capitalul nu sunt contestate.
The uncertainty concerns the first legislative requirement, which is whether
Îndoielile apar cu privire la prima cerință a directivei, și anume
34 its particular aim is to satisfy needs in the general interest, not having an industrial or commercial character.
AIGNER neasumarea riscurilor, precum și eventuala finanțare publică 34.
In that connection, it is necessary to examine the effect on the concept of the structure of the sector in which the body concerned carries out its activity.
În acest cadru, trebuie analizat impactul pe care îl are structura sectorului în care operează organismul asupra noțiunii „caracter industrial sau comercial”.
First of all, the wording of the directive makes no reference at all to whether or not there may be competition with private undertakings, 35a situation which might be indicative that the public interest to be satisfied is industrial or commercial in nature 36 but would be insuf-
De la început, modul de redactare a directivei nu face nicio aluzie la eventuala concurență cu întreprinderi private 35, care ar constitui
Further, it is common ground that the object of the undertaking is in the general interest, since it provides a district heating service by means of an environmentally friendly system, such as waste combustion.
Există, de asemenea, un consens cu privire la faptul că obiectivul social al întreprinderii este de interes general, deoarece aceasta furnizează un serviciu de încălzire urbană prin intermediul unui sistem care protejează mediul, acela al arderii deșeurilor 32.
32The core of the dispute is therefore merely to decide whether that service has an industrial or commercial character.
Dezbaterea se limitează, prin urmare, la a determina dacă această întreprindere are un „caracter industrial sau comercial”.
ficient to exclude considerations other than the economic, 37 since the fact that it pursues its activity in a closed market is not essential for the purposes of identifying a body as one governed by public law. 38
un indiciu în sensul naturii industriale sau comerciale a nevoilor publice pe care organismul respectiv intenționează să le satis -facă 36, dar care nu este suficientă pentru a exclude motivații, altele decât economice 37, deoarece lipsa concurenței nu este o condiție necesară pentru definirea unui organism de drept public 38.
For that purpose, it is necessary to take into account all the relevant legal and factual circumstances, such as those prevailing at the time of establishment of the body concerned and the conditions under which it exercises its activity, 33 including, in particular, the fact that it does not aim primarily at making a profit, the fact that it does not bear the risks,
Pentru aceasta trebuie analizate toate elementele de drept și de fapt pertinente, cum ar fi împrejurările care au stat la baza înființării organismului respectiv și condițiile în care acesta își desfășoară activitatea 33, printre care, în special, nedesfășurarea unei activități lucrative drept activitate principală,
The second question referred by the national court falls within the ambit of that case-law; it seeks to delimit the market concerned with a view to establishing the level of competition, but it starts from an erroneous premiss (which has been adopted by all those who have participated in these preliminary ruling proceedings), as is clear
În acest context jurisprudențial se înscrie a doua întrebare a organului administrativ de trimitere, care urmărește delimitarea pieței de referință pentru a-și determina competența, dar care se bazează pe o premisă inexactă (care a fost preluată de toți participanții la prezenta procedură preli-
34 — Judgment in Korhonen and Others, paragraph 59.35 — Judgment in BFI Holding, paragraph 40.
34 — Hotărârea Korhonen și alții, punctul 59.35 — Hotărârea BFI Holding, citată anterior, punctul 40.
36 — Judgments in BFI Holding, paragraph 49; Agorà and Excelsior, paragraph 38 in fine; and Adolf Truley, paragraph 60.
36 — Hotărârea BFI Holding, citatã anterior, punctul 49, Hotărârea Agorà și Excelsior, citatã anterior, punctul 38 in fine, și Hotărârea Adolf Truley, citată anterior, punctul 60.
32 — The Court has taken a generous approach to the definition of ‘needs in the general interest’.
32 — Curtea a adoptat o poziție generoasă în ceea ce privește noțiunea „nevoi de interes general”.
37 — Judgments in BFI Holding, paragraph 43, and Adolf Truley, paragraph 61.
37 — Hotărârea BFI Holding, citată anterior, punctul 43, și Hotărârea Adolf Truley, citată anterior, punctul 61.