natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For the 1990 tax year, Amplifin submitted to the Milan VAT office the declaration provided for under the 1979 Decree, after making an entry in its accounts transferring a VAT debt for which Ampliscientifica had previously been liable.
Amplifin a depus la oficiul pentru TVA din Milano declarația prevăzută de Decretul din 1979, corespunzătoare anului 1990, după ce a înregistrat în evidențele sale contabile un debit de TVA care fusese anterior în sarcina Ampliscientifica.
For the 1991 tax year, it did the same with another of its subsidiaries that was involved in the real estate sector, Ampliare Srl, formed in November 1990, which resulted in a significant VAT credit being transferred to it.
În ceea ce privește exercițiul fiscal 1991, aceasta a procedat în mod asemănător cu o altă filială a sa, care își desfășura activitatea în domeniul imobiliar, Ampliare Srl, înființată în luna noiembrie 1990, transferând astfel în beneficiul său un important credit de TVA.
The Milan VAT office took the view that Amplifin was not entitled to submit the contested declarations, since Article 2 of the 1979 Decree provides that, in order for the simplified VAT payment scheme to be applicable, the link between the parent company or body and the subsidiary company must have existed ‘from the beginning of the calendar year’ preceding the year in which the declaration was made.
Oficiul pentru TVA din Milano a apreciat că Amplifin nu avea dreptul să depună declarațiile în litigiu, dat fiind că articolul 2 din Decretul din 1979 prevede, în ceea ce privește existența legăturilor care permit adoptarea regimului de plată simplificată a TVA, că legătura între entitatea sau societatea-mamă și filiale trebuie să existe încă de la „începutul anului civil” care precedă anul declarației.
It therefore issued notices of additional assessment for 1990 (in respect of the VAT debt of Ampliscientifica) and 1991 (in respect of the VAT credit of Ampliare Srl).
Prin urmare, oficiul menționat a procedat la emiterea de avize rectificative pentru exercițiile fiscale 1990 (în ceea ce privește debitul de TVA al Ampliscientifica) și 1991 (în ceea ce privește creditul de TVA al Ampliare Srl).
The Milan VAT office appealed before the Commissione tributaria della Lombardia (Tax Court, Lombardy), which granted its appeals by judgements of 31 May and 17 November 1999, taking the view that, under the 1979 Decree, Amplifin had failed to comply with the condition stipulating the period for which share capital must be held in subsidiary companies and was not at that time entitled to submit the contested declarations.
Oficiul pentru TVA din Milano a atacat aceste hotărâri la Commissione tributaria della Lombardia, care a admis apelul prin Hotărârile din 31 mai și din 17 noiembrie 1999, considerând, în temeiul Decretului din 1979, că cerința privind termenul de deținere a capitalului filialelor nu fusese respectată de Amplifin, care, prin urmare, nu avea dreptul să depună declarațiile în litigiu.
Ampliscientifica and Amplifin lodged appeals before the Corte Suprema di Cassazione, which decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Ampliscientifica și Amplifin au declarat recurs la Corte suprema di cassazione, care a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
‘(1) Must the [second subparagraph] of Article 4(4) of the Sixth Directive … be construed as a rule that is insufficiently precise, with the effect that the Member States are permitted to apply the VAT scheme set out in that rule to specific situations involving economic, financial or legal links among different persons, or as a rule that is sufficiently precise and which, therefore, once a Member State has decided to adopt that scheme, requires provision to be made for it to be applied in all cases involving the links set out in that rule?
„1) [A]rticolul 4 alineatul (4) [al doilea paragraf] din a șasea directivă […] trebuie interpretat ca fiind o prevedere care nu este suficient de precisă și care permite statelor membre să aplice regimul prevăzut la acest articol în cazuri speciale de legături economice, financiare sau juridice între diverse persoane sau ca fiind o prevedere suficient de precisă, care impune; așadar, din moment ce statul membru a hotărât să adopte acest regim, să prevadă aplicarea acestuia în toate cazurile în care există legăturile descrise în această dispoziție?
(2) (i) Regardless of the reply to be given to the question (1), is the imposition of a temporal restriction — in the sense that the link must have existed for a significant period of time — as a precondition for the application of the scheme, where the persons concerned are not permitted to demonstrate that there is a valid economic reason for the link being forged, disproportionate in relation to the objectives of the directive and to the need for compliance with the principle prohibiting the abuse of rights? (ii) Is that legislation to be regarded in any event as contrary to the principle of the neutrality of VAT?’
2) Independent de răspunsul la întrebarea precedentă, stabilirea unor limite temporale, în sensul că legătura trebuie să existe pentru o perioadă semnificativă de timp, drept condiție pentru aplicarea acestui regim, fără ca persoanelor interesate să li se permită a face proba existenței unui motiv economic valid pentru crearea legăturii, constituie un mijloc disproporționat față de obiectivele directivei și raportat la respectarea principiului interzicerii abuzului de drept? În orice caz, o astfel de reglementare trebuie apreciată ca fiind contrară principiului neutralității TVA?”
The first question is based on the premiss that the 1979 Decree, under which the reminders for VAT non-payment at issue in the main proceedings were issued, constitutes an implementation of the authority conferred on all Member States by the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive to treat as a single taxable person for VAT purposes different persons who are established in the territory of the country but are legally independent where those persons are closely bound to one another by financial, economic and organisational links.
Prima întrebare este întemeiată pe premisa că Decretul din 1979, în baza căruia au fost emise înștiințările de plată privind TVA în discuție în acțiunea principală, constituie punerea în aplicare a posibilității recunoscute oricărui stat membru la articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf din a șasea directivă de a considera ca persoană impozabilă unică, în scopuri de TVA, mai multe persoane stabilite pe teritoriul statului membru respectiv și independente din punct de vedere juridic, atunci când aceste persoane sunt strâns legate între ele prin legături financiare, economice și organizaționale.
In other words, the 1979 Decree is, at least in part, a measure transposing the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive.
Cu alte cuvinte, Decretul din 1979 ar constitui, cel puțin parțial, o măsură de transpunere a articolului 4 alineatul (4) al doilea paragraf din a șasea directivă.
It should be noted, first of all, as the very wording of that provision makes clear, that it can be implemented only after the Advisory Committee on VAT has been consulted.
În această privință, trebuie să se precizeze în primul rând că această dispoziție, astfel cum rezultă din însăși redactarea sa, poate fi aplicată numai după consultarea comitetului consultativ privind TVA.
However, it is not disputed that, in the case of the 1979 Decree, the Italian Republic did not consult that committee.
Or, este cert că Republica Italiană nu a procedat la o astfel de consultare în ceea ce privește Decretul din 1979.
It is to be observed, secondly, that the effect of implementing the scheme established in the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive is that national legislation adopted on the basis of that provision allows persons, in particular companies, which are bound to one another by financial, economic and organisational links no longer to be treated as separate taxable persons for the purposes of VAT but to be treated as a single taxable person.
Este necesar să se arate, în al doilea rând, că aplicarea regimului prevăzut la articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf din a șasea directivă presupune că reglementarea națională adoptată în temeiul acestei dispoziții autorizează persoanele, în special societățile, care prezintă legături financiare, economice și organizaționale să înceteze să fie considerate ca persoane impozabile separate în scopuri de TVA, pentru a fi considerate o persoană impozabilă unică.
Thus, where that provision is implemented by a Member State, the closely linked person or persons within the meaning of that
Astfel, atunci când un stat membru face aplicarea acestei dispoziții, persoana sau persoanele subordonate în sensul aceleiași dispoziții nu pot fi considerate persoană impozabilă sau persoane impozabile în sensul articolului 4 alineatul (1) din a șasea directivă (a se vedea în acest sens
JUDGMENT OF 22. 5.
HOTĂRÂREA DIN 22.5.2008 — CAUZA C-162/07
It follows that treatment as a single taxable person precludes persons who are thus closely linked from continuing to submit VAT declarations separately and from continuing to be identified, within and outside their group, as individual taxable persons, since the single taxable person alone is authorised to submit such declarations.
De aici rezultă că asimilarea cu o persoană impozabilă unică exclude ca aceste persoane subordonate să continue să depună separat declarații privind TVA și să fie identificate, atât în cadrul grupului, cât și în afara acestuia, ca persoane impozabile, dat fiind că numai persoana impozabilă unică este autorizată să depună declarațiile de impunere menționate.
The second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive therefore necessarily requires, where that provision is implemented by a Member State, the national implementing legislation to provide that the taxable person is a single taxable person and that a single VAT number be allocated to the group.
Articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf din a șasea directivă presupune, așadar, în mod obligatoriu, atunci când este pus în aplicare de un stat membru, ca prin efectul reglementării naționale de transpunere persoana impozabilă să fie unică și să se atribuie grupului un singur număr de identificare în scopuri de TVA.
The fact that express reference was made in the Sixth Directive to an individual VAT identification number only after the introduction of Article 28h of that directive, which forms the basis of the new Article 22(1)(c) to (e) of the directive, by Council Directive 91/680/EEC of 16 December 1991 (OJ 1991 L 376, p.
În această privință, este necesar să se precizeze că faptul că în a șasea directivă se face trimitere în mod expres la un număr individual de identificare în scopuri de TVA numai odată cu introducerea, prin Directiva 91/680/CE a Consiliului din 16 decembrie 1991 (JO L 376, p. 1, Ediție specială 09/vol.1, p.
1), namely after the tax years in question in the main proceedings, can have no bearing on the foregoing consideration, since the use of such a number is dictated by the need, both for the economic operators and the tax authorities of the Member States, to identify with a degree of certainty those effecting transactions subject to VAT.
110), a articolului 28h, care a modificat articolul 22 alineatul (1) literele (c)-(e) din aceeași directivă, și anume ulterior exercițiilor fiscale în cauză în acțiunea principală, nu poate decât să rămână lipsit de relevanță în ceea ce privește considerațiile anterioare, întrucât utilizarea unui astfel de număr provine din necesitatea, atât pentru operatorii economici, cât și pentru autoritățile fiscale din statele membre, de a identifica cu certitudine autorii operațiunilor supuse TVA.
The clarifications brought about by Article 28h thus simply confirm a pre-existing rule that is integral to the proper functioning of the common system of VAT.
Astfel, precizările conținute la articolul 28h nu fac decât să confirme o normă preexistentă, inerentă bunei funcționări a sistemului comun de TVA.
The transposition of the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive must therefore be distinguished from the setting up of a mechanism to simplify VAT declarations and payments which enables, inter alia, companies within the same group to remain separate taxable persons, even where VAT may be consolidated in the accounts of the parent company.
În consecință, transpunerea articolului 4 alineatul (4) al doilea paragraf din a șasea directivă trebuie să fie distinctă de instituirea unui regim de declarare și de plată simplificate ale TVA care să permită, în special, societăților din același grup să rămână persoane impozabile separate, chiar dacă TVA poate fi consolidată în conturile societății-mamă.
It is in the light of those considerations and of the view expressed by the Italian Government at the hearing and in its letter of 24 July 2003 to the Commission in the context of infringement proceeding No 2002/5456 that the 1979 Decree does not constitute a measure transposing the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive that the Corte Suprema di Cassazione must determine whether the national legislation applicable to the contested declarations satisfies the criteria referred to at paragraphs 19 and 20 above.
În lumina acestor considerente și a opiniei exprimate de guvernul italian atât în ședință, cât și în scrisoarea din 24 iulie 2003 adresată Comisiei în cadrul procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor nr.
It must be stressed that, should that be the case, such legislation would have been adopted in breach of the procedural requirement laid down in the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive, namely consultation of the Advisory Committee on VAT.
2002/5456, potrivit căreia Decretul din 1979 nu constituie o măsură de transpunere a articolului 4 alineatul (4) al doilea paragraf din a șasea directivă, instanța de trimitere va trebui să determine dacă reglementarea națională aplicabilă declarațiilor în litigiu răspunde criteriilor amintite la punctele 19 și 20 din prezenta hotărâre, cu precizarea că, în acest caz, aceasta ar constitui o transpunere efectuată cu încălcarea cerinței procedurale prevăzute la articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf din a șasea directivă, și anume consultarea comitetului consultativ privind TVA.
The answer to the first question must therefore be that the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive is a provision which, in order to be implemented by a Member State, requires prior consultation by that State of the Advisory Committee on VAT and the adoption of national legislation authorising persons, in particular companies, established in the territory of the country who, while legally independent, are closely bound to one another by financial, economic and organisational links, no longer to be treated as separate taxable persons for the purposes of VAT in order to be treated as a single taxable person to whom a single VAT identification number is allocated and, accordingly, the sole person entitled to submit VAT declarations.
Așadar, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf din a șasea directivă este o normă a cărei aplicare de către un stat membru presupune consultarea prealabilă, de către acesta, a comitetului consultativ privind TVA și adoptarea unei reglementări naționale care să autorizeze persoanele, în special societățile stabilite pe teritoriul statului membru respectiv și independente din punct de vedere juridic, dar strâns legate între ele prin legături financiare, economice și organizaționale, să înceteze să fie considerate ca persoane impozabile separate în scopuri de TVA, pentru a fi considerate o persoană impozabilă unică, singura destinatară a unui număr individual de identificare în scopuri de TVA și, prin urmare, singura autorizată să depună declarații privind TVA.
It is for the national court to determine whether national legislation, such as that at issue in the main proceedings, satisfies those criteria, subject to the qualification that, where there has been no prior consultation of the Advisory Committee on VAT, national legislation which meets those criteria constitutes legislation adopted in breach of the procedural requirement laid down in the second subparagraph of Article 4(4) of the Sixth Directive.
Instanța națională are sarcina de a verifica dacă o reglementare națională precum aceea din acțiunea principală îndeplinește aceste criterii, cu precizarea că, în lipsa consultării prealabile a comitetului consultativ privind TVA, o reglementare națională care ar îndeplini criteriile respective ar constitui o transpunere efectuată cu încălcarea cerinței procedurale prevăzute la articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf din a șasea directivă.
In essence, the second question concerns whether the temporal restriction imposed by the 1979 Decree in order for a parent company or body to be able to make VAT
A doua întrebare privește, în esență, aspectul dacă termenul prevăzut în Decretul din 1979 pentru a permite entității sau societății-mamă să efectueze declararea și
In order to qualify for that provision, the parent company or body must have held more than 50% of the share capital or stock of the persons with whom it is closely linked, such as subsidiary companies, since at least the beginning of the calendar year preceding that in which the declaration is made.
Pentru a avea dreptul de a beneficia de acest regim, entitatea sau societatea-mamă trebuie să dețină mai mult de 50 % din acțiunile sau din părțile sociale ale persoanelor subordonate, precum filialele, încă de la începutul anului civil care precedă anul declarației.
As regards, first, the principle of fiscal neutrality, it is a fundamental principle of the common system of VAT (see, inter alia, Case C-454/98 Schmeink & Cofreth and Strobel [2000] ECR I-6973, paragraph 59) which precludes, on the one hand, treating similar goods, which are thus in competition with each other, differently for VAT purposes (Case C-283/95 Fischer [1998] ECR I-3369, paragraphs 21 and 27, and Case C-481/98 Commission v France [2001] ECR I-3369, paragraph 22) and, on the other, treating similar economic transactions, which are therefore in competition with each other, differently for VAT purposes (Case C-109/02 Commission v Germany [2003] ECR I-12691, paragraph 20; Case C-382/02 Cimber Air [2004] ECR I-8379, paragraph 24; and Case C-97/06 Navicon [2007] ECR I-8755. paragraph 21). 26
Mai întâi, în legătură cu principiul neutralității fiscale, trebuie amintit că acesta constituie un principiu fundamental al sistemului comun de TVA (a se vedea în special Hotărârea din 19 septembrie 2000, Schmeink & Cofreth și Strobel, C-454/98, Rec., p. I-6973, punctul 59), care se opune, pe de o parte, ca mărfuri similare, care sunt așadar în concurență unele cu altele, să fie tratate în mod diferit din punctul de vedere al TVA (Hotărârea din 11 iunie 1998, Fischer, C-283/95, Rec., p. I-3369, punctele 21 și 27, precum și Hotărârea din 3 mai 2001, Comisia/Franța, C-481/98, Rec., p. I-3369, punctul 22) și, pe de altă parte, ca operațiuni economice asemănătoare, care, în consecință, sunt în concurență unele cu altele, să fie tratate în mod diferit în ceea ce privește TVA (Hotărârea din 23 octombrie 2003, Comisia/Germania, C-109/02, Rec., p. I-12691, punctul 20, Hotărârea din 16 septembrie 2004, Cimber Air, C-382/02, Rec., p. I-8379, punctul 24, și Hotărârea din 18 octombrie 2007, Navicon, C-97/06, Rep., p. I-8755, punctul 21). 26
National legislation which simply treats taxable persons wishing to opt for a mechanism to simplify VAT declarations and payments differently according to whether the persons in question have had a link established by a specific holding in the capital of a subsidiary for a longer or shorter period than that referred to at paragraph 24 above applies to all economic operators equally, regardless of whether they are competing with each other in connection with their operations or their goods.
Or, o reglementare națională care s-ar limita să trateze în mod diferit persoanele impozabile interesate să opteze pentru un regim de declarare și de plată simplificate ale TVA după cum persoanele în cauză prezintă o legătură determinată la nivelul capitalului pentru o perioadă inferioară sau superioară celei indicate la punctul 24 din prezenta hotărâre s-ar aplica în același mod tuturor operatorilor economici, indiferent dacă se află sau nu în situație de concurență în ceea ce privește operațiunile sau produsele lor.
The principle of fiscal neutrality does not preclude such legislation, which makes a distinction that is objectively justified in order that the economic reality underlying a legal transaction may be established so that recourse may be had to simplified VAT declaration and
Principiul neutralității fiscale nu se opune unei astfel de reglementări care instituie o diferență justificată din punct de vedere obiectiv pentru a verifica realitatea economică a operațiunii juridice care permite utilizarea declarării și a plății
AMPLISCIENTIFICA AND AMPLIFIN payment procedures.
AMPLISCIENTIFICA ȘI AMPLIFIN simplificate ale TVA.
As was observed at paragraph 22 above, it is for the referring court to determine whether the national legislation applicable to the contested declarations constitutes such a provision.
Astfel cum sa amintit la punctul 22 din prezenta hotărâre, instanța de trimitere are sarcina de a determina dacă reglementarea națională aplicabilă declarațiilor în litigiu instituie un astfel de regim.
Next, the principle prohibiting the abuse of rights is intended to ensure, particularly in the field of VAT, that Community legislation is not extended to cover abusive practices by economic operators, that is to say transactions carried out not in the context of normal commercial operations, but solely for the purpose of wrongfully obtaining advantages provided for by Community law (Case C-255/02 Halifax [2006] ECR I-1609, paragraphs 69 and 70).
În continuare, în ceea ce privește principiul interzicerii abuzului de drept, trebuie amintit că acesta urmărește, în special în domeniul TVA, ca reglementarea comunitară să nu fie extinsă într-atât încât să acopere practicile abuzive ale operatorilor economici, și anume operațiunile care nu sunt realizate în cadrul tranzacțiilor comerciale normale, ci doar cu scopul de a beneficia în mod abuziv de avantajele prevăzute de dreptul comunitar (a se vedea Hotărârea din 21 februarie 2006, Halifax și alții, C-255/02, Rec., p. I-1609, punctele 69 și 70).
The effect of that principle is therefore to prohibit wholly artificial arrangements which do not reflect economic reality and are set up with the sole aim of obtaining a tax advantage (see, to that effect, Case C-196/04 Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas [2006] ECR I-7995, paragraph 55).
Acest principiu are astfel ca finalitate interzicerea aranjamentelor pur artificiale, lipsite de realitate economică, efectuate în scopul unic de obținere a unei facilități fiscale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 septembrie 2006, Cadbury Schweppes și Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, Rec., p. I-7995, punctul 55).
Moreover, preventing possible tax evasion, avoidance and abuse is an objective recognised and encouraged by the Sixth Directive (Halifax, paragraph 71).
În plus, trebuie să se sublinieze că lupta împotriva fraudei, a evaziunii fiscale și a eventualelor abuzuri este un obiectiv recunoscut și încurajat prin a șasea directivă (Hotărârea Halifax și alții, citată anterior, punctul 71).