natgillin/translations-raw huggingface dataset:
PRESIDENTS OF THE EUROPEAN PARLIAMENT BEFORE DIRECT ELECTIONS
PREŞEDINŢII PARLAMENTULUI EUROPEAN ÎNAINTE DE ALEGERILE DIRECTE
GAETANO MARTINOPRESIDENT FROM MARCH 1962 TO MARCH 1964
GAETANO MARTINOPREŞEDINTE DIN MARTIE 1962 PÂNĂ ÎN MARTIE 1964
JEAN DUVIEUSARTPRESIDENT FROM MARCH 1964 TO MARCH 1965
JEAN DUVIEUSARTPREŞEDINTE DIN MARTIE 1964 PÂNĂ ÎN MARTIE 1965
VICTOR LEEMANSPRESIDENT FROM MARCH 1965 TO MARCH 1966 COUNCIL OF EUROPE TELEVISION RECORDING
VICTOR LEEMANSPREŞEDINTE DIN MARTIE 1965 PÂNĂ ÎN MARTIE 1966PLATOUL DE TELEVIZIUNE AL CONSILIULUI EUROPEI
ALAIN POHERPRESIDENT FROM MARCH 1966 TO MARCH 1969
ALAIN POHERPREŞEDINTE DIN MARTIE 1966 PÂNĂ ÎN MARTIE 1969
WALTER BEHRENDTPRESIDENT FROM MARCH 1971 TO MARCH 1973
WALTER BEHRENDTPREŞEDINTE DIN MARTIE 1971 PÂNĂ ÎN MARTIE 1973
MARIO SCELBAPRESIDENT FROM MARCH 1969 TO MARCH 1971
MARIO SCELBAPREŞEDINTE DIN MARTIE 1969 PÂNĂ ÎN MARTIE 1971
CORNELIS BERKHOUWERPRESIDENT FROM MARCH 1973 TO MARCH 1975
CORNELIS BERKHOUWERPREŞEDINTE DIN MARTIE 1973 PÂNĂ ÎN MARTIE 1975
GEORGES SPÉNALEPRESIDENT FROM MARCH 1975 TO MARCH 1977
GEORGES SPÉNALEPREŞEDINTE DIN MARTIE 1975 PÂNĂ ÎN MARTIE 1977
SIMONE VEILELECTED PRESIDENT IN JULY 1979
SIMONE VEILALEASĂ PREŞEDINTĂ ÎN IULIE 1979
EMILIO COLOMBOPRESIDENT FROM MARCH 1977 TO JULY 1979
EMILIO COLOMBOPREŞEDINTE DIN MARTIE 1977 PÂNĂ ÎN IULIE 1979
PRESIDENTS OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AFTER DIRECT ELECTIONS
PREŞEDINŢII PARLAMENTULUI EUROPEAN DUPĂ ALEGERILE DIRECTE
PIERRE PFLIMLINELECTED PRESIDENT IN JULY 1984
PIERRE PFLIMLINALES PREŞEDINTE ÎN IULIE 1984
PIETER DANKERTELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1982
PIETER DANKERTALES PREŞEDINTE ÎN IANUARIE 1982
ENRIQUE BARÓN CRESPOELECTED PRESIDENT IN JULY 1989
ENRIQUE BARÓN CRESPOALES PREŞEDINTE ÎN IULIE 1989
LORD PLUMBELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1987
LORDUL HENRY PLUMBALES PREŞEDINTE ÎN IANUARIE 1987
EGON A. KLEPSCHELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1992
EGON A. KLEPSCHALES PREŞEDINTE ÎN IANUARIE 1992
KLAUS HÄNSCHELECTED PRESIDENT IN JULY 1994
KLAUS HÄNSCHALES PREŞEDINTE ÎN IULIE 1994
JOSÉ MARÍA GILROBLES GILDELGADOELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1997
JOSÉ MARÍA GILROBLES GILDELGADOALES PREŞEDINTE ÎN IANUARIE 1997
NICOLE FONTAINEELECTED PRESIDENT IN JULY 1999
NICOLE FONTAINEALEASĂ PREŞEDINTĂ ÎN IULIE 1999
JOSEP BORRELL FONTELLESELECTED PRESIDENT IN JULY 2004
JOSEP BORRELL FONTELLESALES PREŞEDINTE ÎN IULIE 2004
PAT COXELECTED PRESIDENT IN JANUARY 2002
PAT COXALES PREŞEDINTE ÎN IANUARIE 2002
HANS-GERT PÖTTERINGELECTED PRESIDENT IN JANUARY 2007
HANSGERT PÖTTERINGALES PREŞEDINTE ÎN IANUARIE 2007
13 FEBRUARY 2007THE FORMER PRESIDENTS WITH THE PRESIDENT OF THE EUROPEAN PARLIAMENT
13 FEBRUARIE 2007FOŞTII PREŞEDINŢI ÎMPREUNĂ CU PREŞEDINTELE PARLAMENTULUI EUROPEAN
MARCH 1977 JULY 1979
MARTIE 1977 IULIE 1979
I view the years from early 1977 to 1979 as being the most rewarding of my lengthy commitment to Europe.
Perioada cuprinsă între începutul anului 1977 şi sfârşitul anului 1979 o consider ca fiind experienţa cea mai bogată în satisfacţii din lungul meu parcurs în serviciul Europei.
Having been elected Member of the European Parliament for Italy in 1976, I was elected its President in 1977.
După ce am fost ales deputat european de către Parlamentul italian în 1976, în anul următor am fost ales Preşedinte.
I am grateful to the Members of the European Parliament during that parliamentary term, who three times in succession, from 1977 to 1979 (an uncommon occurrence under the regulatory framework of the time), decided to re-elect me in order to ensure the success, under my presidency and with their full cooperation, of the greatest of European democratic undertakings: election of the European Parliament by universal surage.
Mulţumesc parlamentarilor europeni din acea legislatură, care şi-au exprimat votul în favoarea mea de trei ori consecutiv (lucru neobişnuit în contextul reglementar de la acea vreme), pentru a conduce spre reuşită, sub preşedinţia mea şi cu deplina lor colaborare, cea mai mare întreprindere democratică europeană: alegerea Parlamentului European prin sufragiu universal.
It was an intense and exhilarating period: we were at last shouting our belief in Europe from every town square, in dierent languages, and when knowing the language was of no assistance, our belief in Europe served to convey our convictions on the future of Europe.
A fost o perioadă intensă şi entuziastă: în sfârşit, ne armam cu voce tare credinţa în Europa, în limbi diferite, iar atunci când nu cunoşteam limba, credinţa noastră în Europa era sucientă pentru a transmite convingerea noastră într-un viitor european.
When the elections results were announced, we saw that 114 375 367 voters, in nine Member States, had elected 410 Members.
Când sau anunţat rezultatele scrutinului, am constatat că 114 375 367 alegători din 9 state membre aleseseră 410 deputaţi.
However, alongside the already signicant advent of elections to the European Parliament by universal surage, there were also other events which helped to raise the political and economic importance of the process of European integration.
Însă, pe lângă alegerea prin sufragiu universal a Parlamentului European – un element deja semnicativ – au existat şi alte evenimente care au contribuit la accentuarea importanţei politice şi economice a procesului de integrare europeană.
In the late 1970s, during my presidency and as the European election process progressed, the Europe of six, and then of nine, trapped to the east and west between the ideologies of the 19th Century, not only witnessed but also precipitated, through its faith in democratic ideals, the fall of two right-wing dictatorships – first of Franco in Spain, and then of Salazar in Portugal.
La finele anilor ‘70, adică exact în timpul preşedinţiei mele şi al îndelungatului proces al alegerilor europene, Europa – cu cele şase şi apoi nouă state ale Uniunii, prizonieră în interiorul frontierelor estice şi vestice dictate de ideologiile secolului al XIX-lea – nu doar a asistat, ci a şi impulsionat, prin fidelitatea sa faţă de idealurile democratice, căderea a două regimuri dictatoriale de dreapta, mai întâi cel al lui Franco în Spania, apoi cel al lui Salazar în Portugalia.
It was my honour, as the President of the European Parliament, to give the first pro-European speech in the Spanish Cortes, solemnly convened in Madrid, and later to the Portuguese Parliament which, appropriately, was meeting in Lisbon.
Mi-a fost rezervată onoarea, în calitate de Preşedinte al Parlamentului European, să pronunţ primele discursuri europene în faţa Curţii Spaniole, convocate în reuniune solemnă la Madrid, şi, mai apoi, a Parlamentului Portughez întrunit special pentru această ocazie la Lisabona.
Furthermore, although relations with the East remained impervious – given the tight grip maintained on the Soviet countries in application of the principle of limited sovereignty – our Europe, which was managing to forge itself into an area of peace, freedom, economic development, free markets and social solidarity, nevertheless held a fascination, or at an least attraction, for the countries of the East.
Pe lângă aceasta, deşi relaţiile cu Estul rămăseseră îngheţate datorită puternicei presiunii exercitate asupra ţărilor Uniunii Sovietice în temeiul principiului suveranităţii limitate, Europa noastră – care reuşea să se edice ca spaţiu al păcii, al libertăţii, al dezvoltării economice, al pieţei libere şi al solidarităţii sociale – exercita o anume fascinaţie, sau cel puţin o atracţie, asupra ţărilor din Est.
One should not forget, however, that the on-going process of the construction of Europe periodically experienced major or minor crises attributable to the permanent conict between upholding the principle of nationality and extensive supranational initiatives.
Nu trebuie uitat, însă, că procesul neîntrerupt de construire a Europei, trecea uneori prin crize mai mari sau mai mici, generate de ciocnirea permanentă dintre apărarea principiului naţionalităţii şi generoasele iniţiative supranaţionale.
I will conclude my inevitably hazy recollections at that point, noting that, under my presidency, Parliament triggered the process which led, on 13 December 1979, to the budget presented by the Council of Ministers being thrown out. In doing so, it wished not only to draw attention to aspects of the budget approach which it considered unacceptable, but also fully to assert its budget authority role within the Community financial system.
Voi încheia în acest punct evocarea mea, inevitabil imprecisă, nu fără a aminti că, în timpul preşedinţiei mele, Parlamentul a contribuit la respingerea, la 13 decembrie 1979, a bugetului prezentat de Consiliu, respingere al cărei scop era nu doar revelarea unor aspecte ale elaborării bugetului cu care Parlamentul nu era de acord, ci şi armarea deplină a acestuia ca autoritate bugetară în cadrul mecanismelor financiare comunitare.
EMILIO COLOMBOWELCOMES PIERRE PFIMLIN, MAYOR OF STRASBOURG, AT THE JULY 1979 INAUGURAL SESSION, FOLLOWING THE FIRST DIRECT ELECTIONS TO THE
EMILIO COLOMBOÎL ÎNTÂMPINĂ PE PIERRE PFLIMLIN, PRIMARUL STRASBOURGULUI, CU OCAZIA ŞEDINŢEI CONSTITUTIVE DIN IULIE 1979, ORGANIZATĂ ÎN URMA PRIMELOR ALEGERI DIRECTE PENTRU PARLAMENTUL EUROPEAN.
JULY 1979 JANUARY 1982
IULIE 1979 IANUARIE 1982
I accepted this honour without hesitation, having been a militant supporter of European integration since the end of the war, regarding it as the only way to set the seal on reconciliation between France and Germany and avoid a recurrence of the tragedies of the past.
Am acceptat fără să ezit această onoare, întrucât, încă de la sfârşitul războiului, militam în mod necondiţionat în favoarea construcţiei europene, singurul mijloc, în opinia mea, de a permanentiza reconcilierea între Franţa şi Germania şi de a evita reîntoarcerea la dramele trecutului.
After the excellent result achieved by my list, President Giscard d’Estaing, who was sensitive to symbols of reconciliation and hence aware of the signicance of a former deportee, suggested to the other governments that I should be made President of the new Parliament, something that I had never imagined happening.
După rezultatul foarte bun obţinut de lista mea, preşedintele Giscard d’Estaing, ataşat simbolurilor reconcilierii şi, prin urmare, sensibil la sem-nicaţia condiţiei de fostă deportată, a sugerat celorlalte guverne naţionale său propusă pentru funcţia de preşedintă a noului Parlament, lucru pe care, în ceea ce mă priveşte, nu mi-l imaginasem niciodată.
That is how, on 13 July 1979, by an absolute majority in the second round, I came to be elected President of the new assembly.
Astfel, la data de 13 iulie 1979, am fost desemnată Preşedintă a noii Adunări, în al doilea tur de scrutin, cu majoritate absolută.
The task that now faced me was not without its problems.
Misiunea pe care trebuia să o îndeplinesc nu era lipsită de anumite di-cultăţi.
First of all, the nature of the new Members’ mandate had changed now that they were elected by universal surage, as opposed to the former situation in which members of the Assembly were representatives of the national parliaments.
În primul rând, natura mandatului noilor deputaţi se schimbase odată cu introducerea alegerilor prin sufragiu universal, întrucât, până atunci, membrii Adunării reprezentau parlamentele naţionale în mod indirect.
The democratic underpinning had now become more
Din acel moment, motivaţia democratică a devenit mai directă.
D direct. In addition, Parliament’s rules of procedure turned out to be inappropriate for its new role, not least in budgetary terms.
În plus, Regulamentul de procedură al Parlamentului se dovedea inadecvat pentru noile atribuţii care îi reveneau, în special în materie de buget.
To this was added a geographical issue.
La toate acestea se adăuga o problematică geogracă.
Up to then the European Assembly had usually met in Luxembourg, where most of its ocials also lived.
Până atunci, Adunarea Parlamentară Europeană se reunea cel mai adesea la Luxemburg, unde se aa, de altfel, majoritatea funcţionarilor săi.
In Strasbourg, the Parliament had neither its own chamber nor any oces, and therefore had to squat for one week each month in the premises of the Council of Europe, bringing all the necessary documents with it from Luxembourg.
La Strasbourg, Parlamentul nu dispunea nici de un hemiciclu propriu-zis, nici de birouri, ocupând, prin urmare, timp de o săptămână pe lună, sediile Consiliului Europei şi transferând de la Luxemburg toate documentele necesare.
One can imagine that this peripatetic existence was not to the liking of some of the parliamentarians, so that I had to contain a certain level of disgruntlement.
Era de la sine înţeles că aceste deplasări puteau să displacă unui anumit număr de deputaţi, ceea ce mă obliga să pun capăt unei anumite forme de obstrucţie.
It took months for this new modus operandi to become second nature.
Au fost necesare câteva luni pentru ca un nou modus operandi să devină o obişnuinţă.
We still had to continue to hold a few sessions in Luxembourg.
A trebuit, de asemenea, să mai organizăm câteva sesiuni la Luxemburg.
It was there that I remember with emotion welcoming the Egyptian President Anwar El Sadat not long before he was assassinated.
De altfel, îmi amintesc cu emoţie că în acest oraş am primit vizita preşedintelui egiptean Anwar el-Sadat, cu puţin timp înaintea asasinării sale.
The Members of the European Parliament, as one may imagine, wanted to assert their new authority in budgetary matters.
Deputaţii, se înţelege, doreau să îşi arme autoritatea nou-dobândită în materie de buget.
The budget that had been drawn up for 1980 turned out to have slightly exceeded the ceiling allocated by the treaties to the European Parliament.
Or, se constatase că bugetul elaborat pentru anul 1980 depăşise puţin pragul acordat prin tratate Parlamentului European.
As the point at issue was combating world hunger, I unhesitatingly declared this budget to have been duly adopted.
Întrucât problema care se punea era de a lupta împotriva foametei în lume, am declarat, fără a ezita, acel buget adoptat în mod corespunzător.
The French Government immediately brought an action before the Court of Justice. It took some time
La scurt timp după aceasta, guvernul francez a introdus o acţiune în faţa
D for agreement to be reached between the Parliament, the Council and the national governments, particularly the one in Paris.
Curţii de Justiţie. A fost necesar să treacă un timp pentru a se ajunge la un acord între Parlament, Consiliu şi guvernele naţionale, în special cel de la Paris.
I remember the real interest that the new European Parliament aroused outside the Community in those now distant days.
Îmi amintesc de reala curiozitate pe care o suscita noul Parlament European în acea perioadă, acum îndepărtată, în afara Comunităţii.
This interest and curiosity was all the greater because the Presidency of the Parliament had been given to a woman, which at that time was still looked upon with some disapproval.
Această curiozitate a fost amplicată de faptul că preşedinţia instituţiei îi revenea unei femei, fapt care, în acea perioadă, încă deranja.
I was able to observe this when I went to Lomé for the signing of the treaties with the African, Pacic and Caribbean countries.
Am observat acest lucru cu ocazia vizitei la Lomé, în vederea semnării tratatelor cu ţările din Africa, Pacic şi Caraibe.
I remember that both inside and outside the Community I always received a warm welcome, including in the United States, Canada, China and Japan.
Din câte îmi amintesc, am fost întotdeauna foarte bine primită, atât în interiorul Comunităţii, cât şi în afara acesteia, în special în Statele Unite, Canada, China şi Japonia.
Whenever possible I involved the Commission permanent representatives in these visits.
În măsura posibilului, mergeam în fiecare vizită însoţită de reprezentanţii permanenţi ai Comisiei.
Throughout a presidency that lasted two and a half years, I never had any diculty in always being seen by myself and others as standing above party divisions and representing the whole of Parliament.
Nu mi-a fost greu, în perioada de doi ani şi jumătate în care am fost Preşedintă, să mă consider şi său considerată întotdeauna ca fiind deasupra partidelor şi reprezentând Parlamentul European, în ansamblul său.
In short, this sometimes dicult, always fascinating presidency has remained the most rewarding period of my life.
Pe scurt, această preşedinţie, uneori dicilă, întotdeauna pasionantă, a rămas perioada care mi-a îmbogăţit viaţa mai mult decât oricare alta.
I look back on it with nostalgia, as I do on the subsequent years I spent at the European Parliament before returning to the French Government in 1993.
Mă gândesc la ea cu nostalgie, ca şi la anii pe care i-am petrecut apoi la Parlament până la întoarcerea mea în guvernul francez în 1993.
10 FEBRUARY 1981SIMONE VEIL RECEIVES ANWAR ELSADAT, PRESIDENT OF THE ARAB REPUBLIC OF EGYPT
10 FEBRUARIE 1981SIMONE VEIL PRIMEŞTE VIZITA LUI ANWAR ELSADAT, PREŞEDINTELE REPUBLICII ARABE EGIPT.
JANUARY 1987 JULY 1989
IANUARIE 1987 IULIE 1989
On reecting on the key moments of my presidency of the EP, my mind immediately went back to the election which preceded it, simply because it was an exciting, close-run thing.
Reectând asupra momentelor-cheie din perioada în care am fost Preşedinte al PE, gândul mă duce imediat la alegerile care au precedat-o, şi asta pentru simplul fapt că a fost vorba de o etapă palpitantă şi competitivă.
My rival – and eventual successor in post – Enrique Baron Crespo and I both ran campaigns which were energetic but which contained no element of personal rancour or invective.
Contracandidatul meu – şi posibil succesor în această funcţie – Enrique Barón Crespo şi cu mine am desfăşurat amândoi campanii energice, însă lipsite de orice ranchiună personală sau injurii.
After my victory, by the slim margin of five votes, we could remain friends, holding diering views on the details of ‘Europe‘, but with a common commitment to making its institutions work in the service of the peoples of our continent.
După victoria mea strânsă, la numai 5 voturi diferenţă, deşi aveam puncte de vedere diferite despre detaliile legate de „Europa”, am rămas prieteni pentru că ne unea acelaşi angajament de a face ca instituţiile sale să funcţioneze în serviciul cetăţenilor continentului nostru.
I believe that is the way our politics, at whatever level, should always function, and regret that they seldom do.
Consider că acesta este modul în care ar trebui să se facă întotdeauna politică, indiferent de nivel, şi regret că rareori se întâmplă acest lucru.
Every President of the EP since 1979 can say that their period in oce coincided with a time of important change.
Fiecare Preşedinte al PE, începând cu 1979, poate arma că mandatul său coincide cu o perioadă de importante schimbări.
That is a reection of the fact that our institution, and indeed political Europe as a whole, has been constantly evolving.
Acest lucru este o consecinţă directă a faptului că instituţia noastră, şi Europa politică în ansamblul ei, sa aat în continuă evoluţie.
My key moments as President were linked to one of those crucially important evolutionary stages in the history of the Parliament and of the Union, namely the Single European Act (SEA).
Criticii pot dezbate cu privire la echilibrul perfect dintre aprofundarea şi lărgirea aspectelor legate de acest proces, însă ceea ce este de netăgăduit este că amândouă sau produs şi, indiferent cât de imperfectă a fost fiecare etapă, sau realizat mari progrese.
After a period of comparative stagnation in the early 1980s, the ‘Big Idea’ which pulled Europe forward was the development, via the Single European Act (SEA) from a common market towards an integrated economy, which in turn led in the direction of the Union and the subsequent evolutionary stages.
Momentele-cheie ale preşedinţiei mele au fost legate de una dintre etapele cruciale din istoria Parlamentului şi a Uniunii, şi anume Actul Unic European (AUE).
I am proud that the Parliament had played a signicant role in making the case for the single market and when the SEA came into force, just six months after I became President, I knew that a new era had begun in Parliament.
După o perioadă de relativă stagnare la începutul anilor ‘80, „marea idee” care a împins Europa înainte a fost trecerea, prin intermediul Actului Unic European (AUE), de la o piaţă comună la o economie integrată, care, ulterior, a dus la naşterea Uniunii şi la evoluţiile ulterioare.
Within a very short time, draft legislation under the new two-readings dispensation would begin to arrive and would have to be dealt with expeditiously and eciently, if our institution was not to lose the opportunity of demonstrating our growing maturity.
Sunt mândru că Parlamentul a jucat un rol important în crearea pieţei unice şi, atunci când AUE a intrat în vigoare, la doar şase luni de la numirea mea ca Preşedinte, am ştiut că începea o nouă eră pentru Parlamentul European.
This required swift re-organisation at both political and administrative levels. A much more sophisticated legislative programme had to be put in place and the sectoral parliamentary committees, suitably staed, focused on the new, tight timetables.
În foarte scurt timp, propunerile legislative elaborate în cadrul noii proceduri, cu două lecturi ale PE, urmau să sosească şi trebuiau tratate în mod rapid şi ecient dacă instituţia noastră nu voia să piardă oportunitatea de a face dovada maturităţii sale crescânde.
All this was terra incognita for all concerned, members and ocials alike, and the fact that Parliament managed successfully to adapt to the new arrangements with only a very few roughnesses I consider a real achievement.
Acest lucru a necesitat o reorganizare rapidă, atât la nivel politic, cât şi administrativ. Era nevoie de un program legislativ mult mai sosticat, iar comisiile parlamentare sectoriale, beneciind de personalul necesar, sau focalizat pe noile calendare, foarte strânse.
I recall three moments thereafter which I believe demonstrate that the world outside had taken notice of the progress achieved and had begun to take on board the fact that ‘Europe’ was no longer a collection of countries, but a more-than-embryonic entity, which had to be taken seriously.
Toate acestea reprezentau o terra incognita pentru toţi cei implicaţi, deputaţi şi funcţionari deopotrivă, iar faptul că Parlamentul a reuşit să se adapteze cu succes la noile schimbări, fără mari dicultăţi, este, din punctul meu de vedere, o adevărată realizare.
Perhaps the most important of these was a presidential visit to the Soviet Union, whose leadership had decided to recognise the Community as such and to develop relations between the Supreme Soviet and the EP.
Poate cel mai important dintre acestea a fost o vizită prezidenţială în Uniunea Sovietică, a cărei conducere a hotărât să recunoască Comunitatea ca atare şi să dezvolte relaţiile dintre Sovietul Suprem şi PE.
We were not to know at the time that the end of the Communist empire was but a few years away, but it was obvious from my discussions with President Augusts Voss of the Supreme Soviet and with the State President, Andrei Gromyko, that part of the changes that were already underway in Moscow involved a new policy which accorded greater importance to the European Community and to the EP.
Pe atunci, nu aveam de unde să ştim că imperiul comunist avea să se prăbuşească doar câţiva ani după aceea, însă din discuţiile pe care le-am purtat cu Preşedintele Augusts Voss al Sovietului Suprem şi cu Preşedintele prezidiului Sovietului Suprem, Andrei Gromîko, a reieşit că schimbările care se
The second such moment was my attendance at a meeting of South American heads of Government in San Juan de Costa Rica.
produceau deja la Moscova implicau o politică nouă, care acorda o mai mare importanţă Comunităţii Europene şi Parlamentului European.
They were striving, much as the European ‘Founding Fathers’ had done some thirty years before, to create institutions through which common objectives could be achieved.
Al doilea moment la constituit participarea mea la o reuniune a şelor de guvern din America de Sud, care a avut loc la San Juan de Costa Rica.