natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court observed that ‘in order to ensure both stability of the law and legal relations and the sound administration
anumitor guverne care invocau principiul autorității de lucru judecat în susținerea poziției potrivit căreia principiul răspunderii statului pentru prejudiciile cauzate particularilor prin încălcări ale dreptului comunitar nu putea fi aplicat deciziilor unei instanțe naționale de ultim grad, Curtea
KEMPTER so would enable it to remedy an infringement of Community law by the decision at issue’.
a afirmat în mod ferm importanța principiului autorității de lucru judecat.
19 of justice, it is important that judicial decisions which have become definitive after all rights of appeal have been exhausted or after expiry of the timelimits provided for in that connection can no longer be called in question’.
Aceasta a considerat că, „pentru a garanta atât stabilitatea dreptului și a relațiilor juridice, cât și o bună administrare a justiției, este necesar ca deciziile judecătorești rămase definitive după epuizarea căilor de atac disponibile sau după expirarea termenelor prevăzute pentru aceste căi de atac să nu mai poată fi repuse în discuție” 14.
14 The Court added that ‘recognition of the principle of State liability for a decision of a court adjudicating at last instance does not in itself have the consequence of calling in question that decision as res judicata [because] proceedings seeking to render the State liable do not have the same purpose and do not necessarily involve the same parties as the proceedings resulting in the decision which has acquired the status of res judicata’ 15 and because, in any case, they do not entail a review of the judicial decision which caused the damage.
Curtea a adăugat că „recunoașterea principiului răspunderii statului pentru o decizie a unei instanțe de ultim grad nu are drept consecință, în sine, repunerea în discuție a autorității de lucru judecat a unei astfel de decizii, [în măsura în care o] procedură de angajare a răspunderii statului nu are același obiect și nu implică în mod necesar aceleași părți precum cele din procedura care sa finalizat cu pronunțarea deciziei care a dobândit autoritate de lucru judecat” 15și pentru că, în orice caz, aceasta nu presupune revizuirea deciziei cu caracter jurisdicțional care a cauzat prejudiciul.
In the same line of case-law, this time in relation to final administrative decisions, Kühne & Heitz gave the Court an opportunity to set out the way in which it seeks to reconcile the requirements arising from the primacy of Community law and from the retrospective effect of judgments giving a preliminary ruling with the requirements deriving from the principle of legal certainty in conjunction with the principle of res judicata. 43. In Kapferer, 16the Court once again stressed the need for stability of judicial decisions which have become final and the importance, to that end, of the principle of res judicata both for the Community legal order and for national legal systems.
Pe această linie jurisprudențială și, de această dată, cu privire la decizii administrative definitive, Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, a permis Curții să prezinte modul în care intenționează să concilieze cerințele care decurg din principiul supremației dreptului comunitar, precum și din efectul retroactiv al hotărârilor preliminare cu cerințele care decurg din principiul securității juridice coroborat cu principiul autorității de lucru judecat. 43.
17It inferred from this, referring also to its judgment in Eco Swiss, 18the principle that ‘Community law does not require a national court to disapply domestic rules of procedure conferring finality on a decision, even if to do
În Hotărârea din 16 martie 2006, Kapferer 16, Curtea a pus din nou accentul pe
Kühne & Heitz concerned in particular whether a national authority’s obligation to apply a rule of Community law as interpreted by the Court even to legal relationships which arose or were formed before the Court’s preliminary ruling on a question of interpretation could prevail notwithstanding that 19 — Kapferer, paragraph 21.
19 — Hotărârea Kapferer, citată anterior (punctul 21).
The implications of the principle of res judicata are also at the heart of Case C-119/05 Lucchini, pending before the Court, in which Advocate General Geelhoed delivered his Opinion on 14 September 2006.
Domeniul de aplicare care trebuie recunoscut principiului autorității de lucru judecat se află, de asemenea, în centrul cauzei Lucchini Siderurgica (C-119/05), pendinte în fața Curții, în care avocatul general Geelhoed a prezentat concluzii la 14 septembrie 2006.
14 — Paragraph 38.15 — Paragraph 39.16 — Case C-234/04 [2006] ECR I-2585.17 — Paragraph 20.18 — Case C-126/97 [1999] ECR I-3055, paragraphs 46 and 47.
14 — Punctul 38.15 — Punctul 39.16 — C-234/04, Rec., p. I-2585.17 — Punctul 20.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 an administrative decision had become final before an application was made for its review to take account of the Court’s judgment.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-2/06 înainte de solicitarea revizuirii acesteia în scopul de a se ține seama de această hotărâre a Curții.
Thus it lists four ‘circumstances’ characterising the main proceedings which, taken together, will give rise, through Article 10 EC, to an obligation of review on the part of the administrative body to which an application to that effect is addressed.
principală și care, cumulate, vor face să se nască, prin prisma articolului 10 CE, o obligație de reexaminare în sarcina organului administrativ sesizat cu o cerere de reexaminare.
The circumstances to which the Court refers in the grounds and in the operative part of the judgment should be recalled:
Trebuie amintit care sunt împrejurările menționate de Curte atât în motivele hotărârii, cât și în dispozitivul acesteia:
— national law grants the administrative body the power to reopen the final administrative decision;
— dreptul național acordă organului administrativ competența de a reveni asupra deciziei administrative definitive;
Observing that legal certainty is one of a number of general principles of Community law and that the finality of an administrative decision, which is acquired upon expiry of reasonable timelimits for legal remedies or by exhaustion of those remedies, contributes to such legal certainty, the Court concluded that ‘Community law does not require that administrative bodies be placed under an obligation, in principle, to reopen an administrative decision which has become final in that way’. 20
Reamintind că securitatea juridică se numără printre principiile generale ale dreptului comunitar, iar caracterul definitiv al unei decizii administrative, dobândit după expirarea termenelor rezonabile pentru introducerea acțiunilor sau prin epuizarea căilor de atac, contribuie la această securitate, Curtea a dedus de aici că „dreptul comunitar nu impune ca un organ administrativ să fie în principiu obligat să revină asupra unei decizii administrative care a dobândit un asemenea caracter definitiv” 20.
— that decision has become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance;
— această decizie a rămas definitivă în urma unei hotărâri pronunțate de o instanță națională de ultim grad;
The direction of the approach sought by the Court was accordingly set: having regard to the requirements of the principle of legal certainty, the rule is that a national authority is not obliged, under Community law, to reopen an administrative decision that has become final.
Tonul abordării dorite de Curte era, astfel, stabilit: având în vedere cerințele principiului securității juridice, regula este că o autoritate națională nu este obligată, în temeiul dreptului comunitar, să revină asupra unei decizii administrative care a dobândit caracter definitiv.
It will be obliged to review such a decision and, as the case may be, to reopen it only exceptionally, in circumstances which the Court tried to set out exhaustively.
Aceasta nu va fi obligată să reexamineze și, dacă este cazul, să revină asupra unei astfel de decizii decât în mod excepțional, în împrejurări pe care Curtea a încercat să le precizeze în mod limitativ.
— the judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC; and
— hotărârea menționată, având în vedere jurisprudența Curții ulterioară acesteia, este întemeiată pe o interpretare eronată a dreptului comunitar adoptată fără sesizarea cu titlu preliminar a Curții în condițiile prevăzute la articolul 234 al treilea paragraf CE și
In so doing, the Court drew heavily on the particular context of the case before it.
În acest scop, Curtea sa întemeiat cu precădere pe contextul propriu cauzei de care se ocupa.
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court.
— persoana interesată sa adresat organului administrativ imediat după ce a luat cunoștință de jurisprudența menționată.
20 — Kühne & Heitz, paragraph 24. I - 424
20 — Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior (punctul 24). I - 424
KEMPTER the review that the decision is contrary to the subsequent interpretation of Community law laid down by the Court and although the other circumstances mentioned in that judgment are present — could refuse to withdraw the decision if national law confers upon it a discretion in that respect.
KEMPTER definitivă, însă ar putea, chiar dacă în urma acestei examinări reiese că decizia respectivă este contrară interpretării dreptului comunitar evidențiate ulterior de Curte și cu toate că celelalte împrejurări menționate în această hotărâre sunt prezente, să refuze să revoce decizia menționată în cazul în care dreptul național îi acordă o competență de apreciere în această privință.
According to the Court, ‘in such circumstances, the administrative body concerned is, in accordance with the principle of cooperation arising from Article 10 EC, under an obligation to review [a final administrative decision] in order to take account of the interpretation of the relevant provision of Community law given in the meantime by the Court.
Potrivit Curții, „[î]n astfel de împrejurări, organul administrativ în cauză este obligat, în temeiul principiului cooperării care decurge din articolul 10 CE, să reexamineze [o decizie administrativă definitivă] în vederea luării în considerare a interpretării dispoziției relevante a dreptului comunitar reținută între timp de Curte.
[In addition, that] body will have to determine on the basis of the outcome of that review to what extent it is under an obligation to reopen, without adversely affecting the interests of third parties, the decision in question’. 21
[În plus,] organul [menționat] va trebui să stabilească, în funcție de rezultatele acestei reexaminări, în ce măsură este obligat să revină asupra deciziei în cauză fără a prejudicia interesele terților” 21.
The conclusion thereby reached by the Court in Kühne & Heitz has given rise to a number of questions. 52.
Soluția evidențiată astfel de Curte în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, a dat naștere la unele întrebări. 52.
I do not think the judgment in Kühne & Heitz can be interpreted in that way. In this regard I agree with the opinion of the Commission of the European Communities that the judgment must be interpreted as meaning that, where domestic law authorises the competent administrative body to withdraw a final administrative decision, that body is, in the circumstances specifically described in the judgment, required, by virtue of Article 10 EC, to withdraw the decision if the review of the decision shows that it has become incompatible with the interpretation of Community law given by the Court in the meantime. 22 51.
Nu considerăm că trebuie să fie reținută o astfel de interpretare a Hotărârii Kühne & Heitz, citată anterior. Împărtășim, în această privință, opinia formulată de Comisia Comunităților Europene, potrivit căreia această hotărâre trebuie interpretată în sensul că organul administrativ competent, atunci când dreptul intern îi permite să revoce o decizie administrativă definitivă și în împrejurările descrise în mod expres în hotărârea menționată, este de asemenea obligat, în temeiul articolului 10 CE, să procedeze la revocarea acestei decizii, dacă din reexaminarea acesteia reiese că a devenit incompatibilă cu interpretarea dată între timp de Curte dreptului comunitar 22. 51.
Thus, the distinction made by the Court between review and withdrawal of the final administrative decision has prompted the Court’s conclusion to be understood as meaning that the obligation which it lays down relates only to a review of the decision and that the competent administrative body must comply in full with the procedural rules governing the withdrawal of such a decision in national law.
Astfel, ca urmare a distincției operate de Curte între reexaminarea și revocarea deciziei administrative definitive, soluția rezultată din această hotărâre a fost înțeleasă în sensul că obligația stabilită în hotărâre nu privește decât reexaminarea deciziei menționate și că organul administrativ competent trebuie să respecte în întregime normele de procedură care reglementează revocarea unei astfel de decizii în dreptul național.
According to this reading of Kühne & Heitz, the competent administrative body would certainly be required, pursuant to Article 10 EC, to review a final administrative decision, but — even if it is clear from 53.
Potrivit acestei interpretări a Hotărârii Kühne & Heitz, citată anterior, organul administrativ competent ar fi obligat, desigur, în temeiul articolului 10 CE, să reexamineze o decizie administrativă 53.
It seems to me that, by wording paragraph 27 of the judgment in that way, the Court intended to make it clear that while, by virtue of Article 10 EC and in the circumstances mentioned, a review becomes obligatory for the competent administrative body,
Considerăm că, formulând astfel punctul 27 din hotărâre, Curtea a dorit să precizeze că dacă, în temeiul articolului 10 CE și în împrejurările menționate, reexaminarea devine obligatorie pentru organul administrativ competent, în schimb revocarea deciziei administrative definitive contestate nu
21 — Ibidem, paragraph 27.
21 — Ibidem (punctul 27).
22 — See the Commission’s observations, paragraph 40.
22 — A se vedea observațiile prezentate de Comisie, punctul 40.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 the contested final administrative decision is not, however, withdrawn automatically because withdrawal depends specifically on the outcome of the review.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-2/06 are, totuși, un caracter automat, întrucât depinde chiar de rezultatul reexaminării.
body to withdraw its administrative decision to the full extent necessary to take account of the outcome of the review.
administrativ revocarea deciziei administrative în măsura necesară luării în considerare a rezultatelor reexaminării.
In my view, that is what was meant by the Court in specifying, in Kühne & Heitz, the purpose of the obligation of review, namely ‘to take account of the interpretation of the relevant provision of Community law given in the meantime by the Court’. 25 56.
Aceasta este, în opinia noastră, ceea ce a dorit să afirme Curtea atunci când a precizat, în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, finalitatea obligației de reexaminare, și anume „luarea în considerare a interpretării dispoziției relevante [a dreptului comunitar] reținute între timp de Curte” 25. 56.
In addition, the approach chosen by the Court in that judgment, consisting in giving an interpretation of Article 10 EC in close conjunction with the circumstances of the main proceedings, has given rise to doubts as to the scope of the judgment.
Pe de altă parte, demersul pe care Curtea a decis să îl adopte în această hotărâre, constând în a da articolului 10 CE o interpretare strâns legată de împrejurările acțiunii principale, a ridicat întrebări cu privire la domeniul de aplicare al hotărârii menționate.
Some commentators are uncertain as to whether the judgment establishes a principle or is only a sui generis decision, as could be suggested by the express, and repeated, reference to the circumstances of the main proceedings.
Astfel, se poate ca unii să se fi întrebat dacă aceasta reprezintă o hotărâre de principiu sau doar una obișnuită, după cum se putea înțelege din referirile exprese și repetate la împrejurările acțiunii principale.
In the factual context of Kühne & Heitz I understand the Court’s differentiation between the review and the withdrawal of such a decision. Pursuant to that judgment, the competent administrative body must, when reviewing the administrative decision requiring the repayment of export refunds, determine whether there was a right to export refunds for each product exported, in the case in point poultrymeat parts, and, if so, in what amount. In practical terms, therefore, the review consists in applying to the facts of the case the interpretation given by the Court in Voogd Vleesimport en -export, 23namely that ‘a leg to which a piece of back remains attached must … be described as a leg, within the meaning of tariff subheadings 02.02 B II e) 3 of the old nomenclature and 0207 41 51 000 of the new, if that piece of back is not sufficiently large to give the product its essential character’, 24and in drawing the appropriate conclusions in relation to all the exported goods. 55.
Este de înțeles, în contextul cauzei în care a fost pronunțată Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, nuanța stabilită de Curte între reexaminarea și revocarea unei astfel de decizii. Astfel, potrivit acestei hotărâri, organul administrativ competent trebuie să stabilească, cu ocazia reexaminării deciziei administrative prin care se impune rambursarea restituirilor la export plătite, dacă pentru fiecare marfă exportată, în speță carne de pui, exista un drept la restituiri la export și, în caz afirmativ, la ce cuantum se ridică acesta. Astfel, această reexaminare constă, în mod concret, în aplicarea la situația de fapt din speță a interpretării date de Curte în Hotărârea din 5 octombrie 1994, Voogd Vleesimport en -export 23, și anume că „[o] pulpă la care este atașată o bucată de spate trebuie […] să fie calificată ca pulpă, în sensul subpozițiilor 02.02 B II e) 3 din fosta nomenclatură și 0207 41 51 000din noua nomenclatură, dacă bucata de spate menționată nu este suficient de mare pentru a conferi produsului caracterul său esențial” 24 și în a se acționa în consecință pentru toate mărfurile exportate. 55.
In a situation of that kind I think that Article 10 EC requires the administrative
În opinia noastră, într-o astfel de situație, articolul 10 CE impune organului
Some of those doubts can be removed, to a certain extent, by the Court’s subsequent case-law.
Jurisprudența ulterioară a Curții permite, într-o anumită măsură, clarificarea unora dintre aceste întrebări.
In referring to Kühne & Heitz on several occasions and in raising the ‘circumstances’ listed in it to the status of 23 — Case C-151/93 [1994] ECR I-4915.24 — Paragraph 20.
Astfel, prin faptul că sa referit de mai multe ori la Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, și prin ridicarea „împrejurărilor” menționate în aceasta la rangul de „condiții”, Curtea pare să urmărească să înscrie această hotărâre ca punct 23 — C-151/93, Rec., p. I-4915.24 — Punctul 20.
25 — Paragraphs 27 and 28.
25 — Punctele 27 și 28.
‘conditions’, the Court appears to intend to mark the judgment as a reference point in its case-law, which can be detached from the factual details and the national law of that particular case.
KEMPTER de referință în jurisprudența sa, separabilă de situația de fapt și de dreptul național proprii cauzei care a determinat pronunțarea hotărârii.
29Kapferer and i-21 Germany and Arcor bear witness to this categorisation as, in those cases, the Court refers to Kühne & Heitz in order to distinguish them from it, in a more or less clear-cut way. 30 58. Thus, in Kapferer, the Court refers to the
Hotărârile citate anterior Kapferer, precum și i-21 Germany și Arcor confirmă această repartizare pe categorii în măsura în care fac trimitere la Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, pentru a se distinge mai clar de aceasta, într-o manieră mai mult sau mai puțin categorică 30. 58.
‘condition’ that the body concerned should be empowered to reopen a final decision.
Astfel, în Hotărârea Kapferer, citată anterior, Curtea evocă „condiția” potrivit căreia organul respectiv trebuie să dispună de competența de a reveni asupra unei decizii definitive 26.
26In addition, in i-21 Germany and Arcor 27 the Court states that it follows from paragraph 28 of Kühne & Heitz that ‘the administrative body responsible for the adoption of an administrative decision is, in accordance with the principle of cooperation arising from Article 10 EC, under an obligation to review and possibly to reopen that decision if four conditions are fulfilled’. 28 60.
Pe de altă parte, în Hotărârea din 19 septembrie 2006, i-21 Germany și Arcor 27, Curtea arată că, din cuprinsul punctului 28 din Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, reiese că „organul administrativ care răspunde de adoptarea unei decizii administrative este obligat, în conformitate cu principiul cooperării care decurge din articolul 10 CE, să reexamineze această decizie și eventual să revină asupra ei, dacă sunt îndeplinite patru condiții” 28. 60.
Accordingly, in Kapferer the Court appears to be at the very least cautious with regard to the possibility of transposing the principles developed in Kühne & Heitz in relation to a final administrative decision to the context of a final judicial decision. 31Whilst the Court refers cautiously to the first condition laid down by that judgment, namely that the body concerned should be empowered under national law to reopen the 29 — As the Commission notes in paragraph 21 of its observations, it is possible to take the view that, in Kühne & Heitz, the Court instituted in favour of individuals, in addition to the State’s obligation to make reparation for the infringement of Community law by a national court ruling at final instance (which derives from Köbler), a second remedy to enable individuals to assert — in spite of the interpretation contrary to Community law of the relevant provisions and the breach of the obligation to seek a preliminary ruling — a right which they are guaranteed by Community law. 59.
Astfel, în Hotărârea Kapferer, citată anterior, Curtea se arată cel puțin prudentă în ceea ce privește posibilitatea de a transpune principiile evidențiate, cu privire la o decizie administrativă definitivă, în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, în contextul unei decizii judecătorești care a dobândit autoritate de lucru judecat 31. Deși Curtea se referă cu precauție la prima condiție prevăzută în această hotărâre, mai precis existența competenței organului vizat, în conformitate cu dreptul național, de a reveni asupra unei decizii adoptate anterior, aceasta constată, imediat, că această condiție 29 — Astfel cum subliniază Comisia la punctul 21 din observațiile prezentate, se poate considera, prin urmare, că, prin Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, Curtea a instituit în favoarea justițiabilului, în afara obligației de reparare din sarcina statului în cazul încălcării dreptului comunitar de către o instanță națională de ultim grad (care decurge din Hotărârea Köbler, citată anterior), o a doua cale legală pentru ai permite să își valorifice, în pofida interpretării contrare dreptului comunitar a dispozițiilor aplicabile și a încălcării obligației de trimitere preliminară, un drept care îi este garantat de dreptul comunitar. 59.