natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Where that is the case, the Council must then examine whether disclosure of the parts of the document in question would undermine the protection of the legal advice.
Odată această împrejurare stabilită, Consiliul trebuie să examineze în continuare dacă divulgarea părţilor din documentul în cauză ar putea aduce atingere protecţiei consultanţei juridice.
In that regard, the Court construes the exception relating to legal advice as aiming to protect an institution’s interest in seeking frank, objective and comprehensive advice.
În această privinţă, Curtea interpretează excepţia referitoare la avizele juridice în sensul că vizează protejarea interesului unei instituţii de a solicita avize sincere, obiective și complete.
The risk of that interest being undermined must, in order to be capable of being relied on, be reasonably foreseeable and not purely hypothetical.
Riscul de a se aduce atingere acestui interes trebuie să fie previzibil în mod rezonabil, iar nu pur ipotetic.
To submit, in a general and abstract way, that there is a risk that disclosure of legal advice relating to legislative processes may give rise to doubts regarding the lawfulness of legislative acts does not suffice to establish that the protection of legal advice will be undermined for the purposes of that provision and cannot, accordingly, provide a basis for a refusal to disclose such advice.
În această privinţă, invocarea în mod general și abstract a riscului ca divulgarea avizelor juridice referitoare la procese legislative să poată cauza îndoieli referitoare la legalitatea actelor legislative nu poate fi suficientă pentru a caracteriza o atingere adusă protecţiei consultanţei juridice în sensul dispoziţiei menţionate și, prin urmare, nu poate fundamenta un refuz de divulgarea acestor avize.
It is precisely openness in this regard that contributes to conferring greater legitimacy on the institutions in the eyes of European citizens and increasing their confidence in them by allowing divergences between various points of view to be openly debated.
Astfel, tocmai transparenţa în această privinţă, care permite ca divergenţele dintre maimulte puncte de vedere să fie dezbătute în mod deschis, contribuie la conferirea unui gradmai mare de legitimitate instituţiilor în percepţia cetăţenilor europeni și la creșterea încrederii în acestea.
Lastly, the Court stated that it is incumbent on the Council to ascertain whether there is no overriding public interest justifying disclosure.
În sfârșit, Curtea a precizat că îi revine Consiliului obligaţia să verifice că nu există un interes public superior care să justifice divulgarea.
In that respect, it is for the Council to balance the particular interest to be protected by non-disclosure of the document concerned against, inter alia, the public interest in the document being made accessible in the light of the advantages stemming from increased openness, in that this enables citizens to participate more closely in the decision-making process and guarantees that the administration enjoys greater legitimacy and is more effective and more accountable to the citizen in a democratic system.
În acest context, Consiliului îi revine obligaţia să pună în balanţă interesul specific care trebuie protejat prin nedivulgarea documentului respectiv și, printre altele, interesul general de a face accesibil acest document, având în vedere avantajele care rezultă dintr-o transparenţă sporită, și anume o mai bună participarea cetăţenilor la procesul de decizie, precum și o mai mare legitimitate, eficacitate și responsabilitate a administraţiei faţă de cetăţeni într-un sistem democratic.
The Court observed that such considerations are of particular relevance where the Council is acting in its legislative capacity.
Curtea a observat că asemenea consideraţii sunt, fără îndoială, de o deosebită pertinenţă atunci când Consiliul acţionează în calitatea sa de legiuitor.
Openness in that respect contributes to strengthening democracy by allowing citizens to scrutinise all the information which has formed the basis of a legislative act.
Transparenţa în această privinţă contribuie la consolidarea democraţiei prin faptul că permite cetăţenilor să controleze totalitatea informaţiilor care au constituit fundamentul actului legislativ.
The possibility for citizens to find out the considerations underpinning legislative action is a precondition for the effective exercise of their democratic rights.
Într-adevăr, posibilitatea cetăţenilor de a cunoaște fundamentele acţiunilor legislative este o condiţie a exercitării efective de către aceștia din urmă a drepturilor lor democratice. Curtea a concluzionat că Regulamentul nr.
The Court concluded that Regulation No 1049/2001 imposes, in principle, an obligation to disclose the opinions of the Council’s legal service relating to a legislative process, while nevertheless admitting that disclosure of a specific legal opinion, given in the context of a legislative process, but being of a particularly sensitive nature or having a particularly wide scope that goes beyond the context of the legislative process in question, may be refused, on account of the protection of legal advice.
1049/2001 impune, în principiu, o obligaţie de a divulga avizele Serviciului Juridic al Consiliului referitoare la procesul legislativ, admiţând, cu toate acestea, ca divulgarea unui aviz juridic specific, emis în contextul unui proces legislativ, dar având un caracter deosebit de sensibil sau o întindere deosebit de mare, care depășește cadrul procesului legislativ în cauză, să poată fi refuzată în temeiul protecţiei consultanţei juridice.
In such a case, it is incumbent on the institution concerned, therefore, to give a detailed statement of reasons for such a refusal.
Într-un astfel de caz, instituţiei respective iar reveni obligaţia de a motiva refuzul în mod circumstanţiat.
On those grounds, the Court set aside the judgment of theCourtofFirstInstance insofar as it related to the refusal of access to the legal opinion at issue in that case.
Pe baza acestei motivări, Curtea a anulat Hotărârea Tribunalului în măsura în care privește refuzul accesului la avizul juridic în cauză.
The Court began by observing that Article 9 of the Protocol on the Privileges and Immunities of the EuropeanCommunities (10) sets out the principle of immunity of Members of the European
Inedită, în schimb, a fost examinarea de către Curte, în cauzele reunite Marra (Hotărârea din 21 octombrie 2008, C-200/07 și C-201/07), a problematicii imunităţii de care se bucură, în anumite cazuri și în anumite condiţii, membrii Parlamentului European, și mai exact modalităţile de punere în aplicarea imunităţii unui deputat european urmărit pentru distribuirea unei foi volante care cuprindea afirmaţii ofensatoare.
Such immunity must, to the extent that it seeks to protect the freedom of expression and independence of Members of the European Parliament, be considered to be an absolute immunity barring any judicial proceedings.
O astfel de imunitate trebuie să fie considerată, în măsura în care prin aceasta se urmărește protecţia libertăţii de exprimare și independenţa deputaţilor europeni, o imunitate absolută, care se opune oricărei proceduri judiciare.
Therefore, in an action brought against a Member of the European Parliament in respect of opinions he has expressed, the national court is obliged to dismiss the action brought against the Member concerned where it considers that that Member enjoys parliamentary immunity.
În consecinţă, în situaţia în care a fost introdusă o acţiune împotriva unui deputat european din cauza opiniilor exprimate de acesta, instanţa naţională este obligată să respingă acţiunea introdusă împotriva deputatului vizat atunci când consideră că acesta din urmă se bucură de imunitate parlamentară.
The national court is bound to respect that immunity, as is the European Parliament.
Astfel, această instanţă, precum și Parlamentul European au obligaţia să respecte această dispoziţie.
Since the latter cannot waive the immunity, it is for the national court to dismiss the action in question.
Întrucât această imunitate nu poate fi ridicată de acesta din urmă, instanţa menţionată trebuie să respingă acţiunea în cauză.
Next, the Court acknowledged that the national court has exclusive jurisdiction to determine whether the conditions for applying that immunity are met, and is not required to refer the issue to the European Parliament, which has no power in that regard.
În continuare, Curtea a recunoscut că ţine de competenţa exclusivă a instanţei naţionale să verifice dacă sunt îndeplinite condiţiile pentru aplicarea acestei imunităţi, fără ca aceasta să aibă obligaţia de a supune problema Parlamentului European, care nu este competent în materie.
By contrast, if, following a request from the Member concerned, the European Parliament has adopted a decision to defend immunity, that constitutes an opinion that has no binding effect with regard to national judicial authorities.
Dacă, în schimb, Parlamentul European a adoptat, ca urmare a cererii deputatului vizat, o decizie de apărarea imunităţii, aceasta constituie un aviz care nu produce efecte obligatorii faţă de autorităţile jurisdicţionale naţionale.
Where the Member makes a request to the European Parliament for defence of immunity and the national court is informed thereof, it must, in accordance with the duty of sincere cooperation between the European institutions and the national authorities (11), stay the judicial proceedings and request the Parliament to issue its opinion as soon as possible.
Atunci când o cerere de apărarea imunităţii este introdusă de un deputat în faţa Parlamentului European, iar instanţa naţională este informată în legătură cu acest aspect, aceasta trebuie, în numele obligaţiei de cooperare loială între instituţiile europene și autorităţile naţionale11, să suspende procedura jurisdicţională și să solicite Parlamentului European emiterea unui aviz în termenul cel mai scurt posibil.
That cooperation is required in order to avoid any conflict in the interpretation and application of the provisions of the Protocol.
Această cooperare se impune în vederea evitării oricărui conflict privind interpretarea și aplicarea dispoziţiilor Protocolului.
Finally, to bring this overview of case-law in the constitutional and institutional sphere to a close, reference is made to Case C-294/06 Payir andOthers [2008] ECR I-203, in which the Court ruled on whether, under the EEC–Turkey Association Agreement, the status of ‘worker’ is to be accorded to Turkish nationals who enter the territory of a Member State as an a u pair or as a student and belong to the labour force.
Vommenţiona , în sfârșit, pentru a închide această panoramă a jurisprudenţei în sectorul constituţional și instituţional, cauza Payir și alţii (Hotărârea din 24 ianuarie 2008, C-294/06), în care Curtea sa pronunţat asupra recunoașterii, în virtutea Acordului de asociere CEE-Turcia, a calităţii de lucrător a resortisanţilor de naţionalitate turcă intraţi pe teritoriul unui stat membru în calitate de persoane„au pair”sau de studenţi și încadraţi pe piaţa legală a muncii.
Interpreting Article 6(1) of Decision No 1/80 of the EEC–Turkey Association Council of 19 September 1980 on the development of the Association, the Court held that the fact that a Turkish national was granted leave to enter the territory of a Member State as an a u pair or as a student cannot deprive him of the status of‘worker’and prevent him from being regarded as‘duly registered as belonging to the labour force’of that Member State within the meaning of Article 6(1).
Astfel, în considerarea articolului 6 alineatul (1) din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere CEE-Turcia din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii, Curtea a declarat că împrejurarea potrivit căreia un resortisant turc a fost autorizat să intre pe teritoriul unui stat membru în calitate de persoană„au pair”sau de student nu îl poate priva de calitatea de „lucrător” și nu îl poate împiedica să se încadreze pe „piaţa legală a muncii” din acest stat membru în sensul articolului menţionat.
Accordingly, that fact cannot prevent such a national from being able to rely on that provision for the purposes of obtaining renewed permission to work and a corollary right of residence.
În consecinţă, această împrejurare nu îl poate împiedica pe resortisantul menţionat să se prevaleze de această
Protocol on the Privileges and Immunities of the EuropeanCommunities of 8 April 1965 (OJ 2006 C 231 E, p. 318).
Protocolul privind privilegiile și imunităţile Comunităţilor Europene din 8 aprilie 1965 (JO 1967, 152, p. 13).
Enshrined in Article 10 EC.
Consacrată prin articolul 10 CE.
European citizenship
Cetăţenia europeană
In several cases the Court examined national provisions that can improperly limit the freemovement of citizens of the Union.
În maimulte cauze, Curtea a analizat dispoziţiile naţionale care pot limita în mod nejustificat libera circulaţie a cetăţenilor Uniunii.
Case C-353/06 Grunkin and Paul (judgment of 14 October 2008) concerned the recognition of the surname of a child of German nationality who was born and living in Denmark and registered at birth with a double-barrelled surname composed of the surnames of both the father and mother.
Cauza Grunkin și Paul (Hotărârea din 14 octombrie 2008, C-353/06) privea recunoașterea numelui de familie al unui copil cetăţean german, care sa născut și locuiește în Danemarca, înregistrat la naștere cu un nume dublu, compus din numele mamei și, respectiv, al tatălui său.
The child’s parents applied for the double-barrelled name to be entered in the family register held in Germany, and were refused on the ground that surnames of German citizens are governed by German law, which does not allow a child to bear a double-barrelled surname.
Părinţii copilului au solicitat înscrierea acestui nume dublu în livretul de familie ţinut în Germania, în să solicitarea acestora a fost respinsă pentru motivul că numele de familie al cetăţenilor germani este guvernat de dreptul german, care nu permite unui copil să poarte un nume compus.
The Court found that, although the rules governing a person’s surname are matters coming within the competence of the Member States, the latter must nonetheless, when exercising that competence, comply with Communitylaw .
Curtea constată că, de și normele care reglementează numele de familie al unei persoane intră în competenţa statelor membre, acestea trebuie totuși, în exercitarea acestei competenţe, să respecte dreptul comunitar.
The Court explained that having to use a surname, in the Member State of which the person concerned is a national, that is different from that conferred and registered in the Member State of birth and residence is liable to hamper the freemovement of citizens of the Union.
Curtea precizează că obligaţia de a purta, în statul membru de cetăţenie al persoanei interesate, un nume diferit de cel deja atribuit și înregistrat în statul membru în care sa născut și locuiește poate împiedica libera circulaţie a cetăţenilor Uniunii.
A discrepancy in surnames in various German and Danish documents is liable to cause serious inconvenience for the person concerned at both professional and private levels.
O divergenţă de nume de familie în diferite documente germane și daneze ar fi de natură să provoace persoanei interesate inconveniente majore atât de ordin profesional, cât și privat.
Since the restrictive German provisions had not been properly justified, the Court held that the right of European citizens to move and reside freely within the territory of the Member States precluded the legislation at issue.
Dat fiind că dispoziţiile germane restrictive nu au fost corespunzător justificate, Curtea a concluzionat că dreptul cetăţenilor europeni de liberă circulaţie și de ședere pe teritoriul statelor membre se opune reglementării în cauză.
Next, Case C-127/08Metock andOthers (judgment of 25 July 2008) and Case C-33/07 Jipa (judgment of 10 July 2008) concern the interpretation of Directive 2004/38 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States (12).
Vommenţiona în continuare cauzele Metock și alţii (Hotărârea din 25 iulie 2008, C-127/08) și Jipa (Hotărârea din 10 iulie 2008, C-33/07), referitoare la Directiva 2004/38/CE privind dreptul de liberă circulaţie și de ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetăţenii Uniunii și membrii familiilor acestora12.
In Metock andOthers, the Court held that Directive 2004/38 precludes legislation of a Member State which makes a national of a non-member country who is the spouse of a Union citizen residing in that Member State but not possessing its nationality subject to a condition that he must have previously been lawfully resident in another Member State before arriving in the host Member State, in order to benefit from the provisions of that directive.
În cauza Metock și alţii, citată anterior, Curtea a statuat că Directiva 2004/38 se opune reglementării unui stat membru prin care, pentru a beneficia de dispoziţiile acestei directive, se impune resortisantului unei ţăriterţe , soţ al unui cetăţean al Uniunii care locuiește în acest stat membru a cărui cetăţenie nu o deţine, condiţia șederii legale într-un alt stat membru înainte de intrarea sa în statul membru gazdă.
As regards family members of a Union citizen, no provision of the directive makes its application subject to that condition; the Court took the view that it was necessary to reconsider the conclusion reached in its judgment in Akrich (13), which made the ability to benefit from the rights to enter and reside provided for by Regulation No 1612/68 (14) subject to such a condition.
În ceea ce privește membrii familiei unui cetăţean al Uniunii, nicio dispoziţie a directivei menţionate nu subordonează aplicarea acesteia condiţiei menţionate.
The inability of a Union citizen to be accompanied or joined by his family in the host Member State would be such as to discourage him from exercising his right of entry into and residence in that Member State. The Court also stated that a non-Community spouse of a Union citizen who accompanies or joins that citizen may benefit from Directive 2004/38, irrespective of when and where
Curtea apreciază că este necesară reconsiderarea concluziei la care a ajuns în Hotărârea Akrich13, care impunea o asemenea condiţie pentru a putea beneficia de drepturile de intrare și de ședere prevăzute de Regulamentul (CEE)
Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States (OJ 2004 L 158, p.
Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulaţie și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetăţenii Uniunii și membrii familiilor acestora (JO L 158, p.
77, and corrigendum, OJ 2004 L 229, p. 35).
77, rectificare în JO L 229, p.
475), amended by Directive 2004/38/EC.
Hotărârea din 23 septembrie 2003, C-109/01, Rec., p. I-9607.
Finally, the words ‘family members [of Union citizens] who accompany… them’(15) must be interpreted as referring both to the family members of a Union citizen who entered the host Member State with him and to those who reside with him in that Member State, without it being necessary, in the latter case, to distinguish according to whether they entered that Member State before or after the Union citizen or before or after becoming his family members.
În sfârșit, termenii „membrii familiei [unui cetăţean al Uniunii] care îl însoţesc”15 trebuie interpretaţi ca vizând în același timp membrii familiei unui cetăţean al Uniunii care au intrat împreună cu acesta din urmă în statul membru gazdă și cei care locuiesc cu el în respectivul stat membru, fără ca, în acest al doilea caz, să fie necesar să se facă distincţia după cum resortisanţii unor ţăriterţe au intrat în respectivul stat membru înainte sau după cetăţeanul Uniunii ori înainte sau după ce au devenit membri ai familiei acestuia.
In Jipa, the question before the Court was whether Community law, and in particular Directive 2004/38, precludes national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been expelled from the latter Member State on account of his‘illegal residence’there.
În cauza Jipa, citată anterior, Curtea a fost sesizată cu întrebarea dacă dreptul comunitar, și în special Directiva 2004/38, se opune unei reglementări naţionale care permite restrângerea dreptului unui resortisant dintr-un stat membru de a se deplasa pe teritoriul unui alt stat membru, în special pentru motivul că a fost expulzat anterior din acest stat deoarece se afla acolo în situaţie de „ședere ilegală”.
The Court noted that such a national enjoys the status of a citizen of the Union and may therefore rely, including against his Member State of origin, on the right of freemovement and residence within the territory of the Member States, which includes both the right to enter a Member State other than the one of origin and the right to leave the State of origin.
Curtea subliniază că un asemenea resortisant se bucură de statutul de cetăţean al Uniunii și, prin urmare, are posibilitatea de a se prevala, inclusiv faţă de statul membru de origine, de dreptul de liberă circulaţie și de ședere pe teritoriul statelor membre, ceea ce include atât dreptul cetăţenilor Uniunii Europene de a intra într-un alt stat membru decât cel de origine, cât și dreptul de al părăsi.
However, the right of freemovement may be subject to limitations and conditions envisaged by the Treaty, inter alia on the basis of requirements of public policy or public security which the Member States have power to determine.
Cu toate acestea, acest drept poate fi supus limitărilor și condiţiilor prevăzute prin tratat, în special pentrumotive de ordine publică sau de siguranţă publică, pe care statelemembre sunt competente să le determine.
In the Community context, those requirements must, however, be interpreted strictly.
În contextul comunitar, acestea trebuie totuși interpretate în mod strict.
The Court explained that such restriction simply in particular that, in order to be justified, measures taken on grounds of public policy or public security must be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned and not on considerations of general prevention.
Curtea precizează că, privite în acest context, derogările de la principiul fundamental menţionat care ar putea fi invocate de un stat membru implică în special că, pentru a fi justificate, măsurile luate din motive de ordine publică sau de siguranţă publică trebuie să se întemeieze exclusiv pe conduita persoanei în cauză, iar nu pe consideraţii de prevenţie generală.
A measure restricting freemovement must be adopted in the light of considerations pertaining to the protection of public policy or public security in the Member State imposing it ; while the authorities of that Member State are not precluded from being able to take into account reasons advanced by another Member State to justify a decision to remove a Community national from the territory of the latter State, the restrictive measure cannot be based exclusively on those reasons. The Court concluded that Communitylaw does not preclude the national legislation in question, provided that certain requirements are met.
O măsură prin care se limitează exercitarea dreptului de liberă circulaţie trebuie adoptată în lumina unor consideraţii care ţin de protecţia ordinii publice sau a siguranţei publice a statului membru care adoptămăsura respectivă: de și nu este exclus ca autorităţile statului membru menţionat să poată lua în considerare motivele invocate de un alt stat membru în scopul de a justifica o decizie de expulzare a unui resortisant comunitar de pe teritoriul acestui din urmă stat, măsura restrictivă nu se poate întemeia exclusiv pe motivele menţionate.