natgillin/translations-raw huggingface dataset:
51 — Case 126/80 Salonia [1981] ECR 1563, paragraph 7.
51 — Hotărârea din 16 iunie 1981, Salonia (126/80, Rec., p. 1563, punctul 7).
I would also mention that, in Cilfit and Others, the Court observed that ‘it follows from the relationship between the second and third paragraphs of Article [234 EC] that the courts or tribunals referred to in the third paragraph have the same discretion as any other national court or tribunal to ascertain whether a decision on a question of Community law is necessary to enable them to give judgment’ (paragraph 10).
Precizăm că, în Hotărârea Cilfit și alții, citată anterior, Curtea a menționat că „din raportul dintre al doilea și al treilea paragraf ale [articolului 234 CE] decurge faptul că instanțele la care se referă al treilea paragraf beneficiază, ca orice alte instanțe naționale, de aceeași competență de apreciere în ceea ce privește problema dacă o decizie cu privire la un aspect al dreptului comunitar este necesară pentru a pronunța o hotărâre” (punctul 10).
50 — Cilfit and Others, paragraph 9.
50 — Hotărârea Cilfit și alții, citată anterior (punctul 9).
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 a long-established practice of the Hauptzollamt that was supported by the caselaw of both the Finanzgericht Hamburg and the Bundesfinanzhof.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-2/06 luni de la data acceptării declarației de export poate fi cerută chiar și după plata acestui ajutor, corespundea unei practici îndelungate a Hauptzollamt, care era susținută atât de jurisprudența Finanzgericht Hamburg, cât și de cea a Bundesfinanzhof 52.
52 in a situation where the parties to the main proceedings have not relied on Community law, and provided that the national court has power, by virtue of national law, to examine of its own motion the legality of an administrative act in the light of Community law and it considers that Community law must be applied in order for judgment to be given, it is required in principle to seek a preliminary ruling on a question of interpretation from the Court of Justice.
să invoce din oficiu un motiv întemeiat pe dreptul comunitar. Aceasta implică doar faptul că, într-o situație în care părțile din acțiunea principală nu au invocat dreptul comunitar, din moment ce această instanță dispune, în temeiul dreptului național, de competența de a examina din oficiu legalitatea unui act administrativ în raport cu dreptul comunitar și apreciază că aplicarea dreptului comunitar este necesară pentru a se pronunța, aceasta este, în principiu, obligată să sesizeze Curtea cu o trimitere preliminară în interpretare.
If it fails to discharge that obligation and its judgment is based on a misinterpretation of Community law, the third condition set out in Kühne & Heitz will have been fulfilled. 109.
Dacă instanța nu respectă această obligație, iar hotărârea pe care o pronunță se întemeiază pe o interpretare eronată a dreptului comunitar, va fi îndeplinită cea de a treia condiție evidențiată în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior. 109.
In those circumstances, can a person really be blamed for having failed to base the action he brought before a national court ruling at final instance on Community law, in this case Article 5(1)(a) of Regulation No 3665/87, where that provision, as interpreted and applied consistently by the national courts before Emsland-Stärke, would not have enabled him to win his case?
În aceste condiții, i se poate reproșa cu adevărat unui justițiabil că nu și-a întemeiat calea de atac introdusă la instanța națională de ultim grad pe dreptul comunitar, în speță articolul 5 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul nr. 3665/87, din moment ce acest articol, astfel cum era interpretat și aplicat în mod constant de instanțele naționale înainte de pronunțarea Hotărârii Emsland-Stärke, citată anterior, nu iar fi permis să obțină câștig de cauză?
The reply to that question seems obvious and it is understandable that, in such a context, a person would base his legal strategy on arguments other than pleas based on Community law. 53
Răspunsul la această întrebare ni se pare evident și putem înțelege că un justițiabil, într-un asemenea context, își construiește strategia juridică pe alte motive decât cele întemeiate pe dreptul comunitar 53.
Third, I consider that an interpretation under which fulfilment of the third condition would require the claimant in the main proceedings to have relied on Community law would be difficult to understand in circumstances such as those of the main proceedings.
În al treilea rând, apreciem că o interpretare potrivit căreia această a treia condiție ar presupune, pentru a fi îndeplinită, ca reclamatul din acțiunea principală să fi invocat dreptul comunitar ar fi dificil de admis într-o situație cum este cea în discuție în acțiunea principală.
That is why, having regard to all the foregoing considerations, I propose that the Court’s reply to the first question referred should be that, in order to be fulfilled, the condition laid down in Kühne & Heitz that 52 — See the order for reference, English version, p. 9.
Pentru acest motiv, având în vedere ansamblul acestor considerații, propunem Curții să răspundă la prima întrebare preliminară că, pentru a fi îndeplinită, condiția evidențiată în Hotărârea Kühne & Heitz, 52 — A se vedea varianta în limba franceză a deciziei de trimitere, p.
53 — Any different reply could encourage the pleading of Community law solely as a precaution against the eventuality that, at some time in the future, the judgment given by a national court ruling at final instance may be contradicted by a judgment of the Court of Justice, which does not seem to me to be the primary aim of the direct effect of Community law.
53 — Un răspuns diferit ar putea determina justițiabilii să invoce dreptul comunitar numai pentru a se asigura pentru cazul în care, într-un viitor nedeterminat, decizia pronunțată de instanța națională de ultim grad ar fi contrazisă ulterior printr-o hotărâre a Curții, ceea ce nu credem că reprezintă vocația primordială a efectului direct al dreptului comunitar.
It appears from the order for reference that the requirement which proved to be contrary to Community law, namely, it may remembered, that in the case of a nondifferentiated refund proof that the product in question was indeed imported into a nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration could be demanded even after payment of the aid, was in accordance with
Întradevăr, reiese din decizia de trimitere că cerința care sa dovedit a fi contrară dreptului comunitar, potrivit căreia, reamintim, în cazul unei restituiri nediferențiate, dovada că produsul în cauză a fost importat într-o țară terță în termen de 12
It is apparent from the grounds of the order for reference that the second question, which is formulated in general terms by the Finanzgericht Hamburg, has two aspects.
Reiese din motivele deciziei de trimitere că cea de a doua întrebare, formulată într-o manieră generală de Finanzgericht Hamburg, cuprinde două aspecte 54.
54 the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision.
citată anterior, potrivit căreia decizia unei instanțe naționale de ultim grad, având în vedere jurisprudența Curții ulterioară acesteia, este întemeiată pe o interpretare eronată a dreptului comunitar adoptată fără sesizarea cu titlu preliminar a Curții în condițiile prevăzute la articolul 234 al treilea paragraf CE, nu presupune ca reclamantul din acțiunea principală să fi invocat dreptul comunitar în cadrul căii de atac formulate potrivit dreptului intern împotriva deciziei administrative contestate.
First, the national court is uncertain as to the implications of the fourth condition laid down by the Court of Justice in Kühne & Heitz, namely that the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s decision. C — The second question referred
Pe de o parte, aceasta ridică problema domeniului de aplicare al celei de a patra condiții stabilite de Curte prin Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, respectiv cea potrivit căreia persoana interesată trebuie să se fi adresat organului administrativ imediat după ce a luat cunoștință de jurisprudența Curții. C — Cu privire la a doua întrebare preliminară
The national court’s second question to the Court is whether, apart from the conditions set out in Kühne & Heitz, an application for the review and amendment of a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a limit in time for overriding reasons of Community law. 115.
Prin această întrebare, instanța de trimitere solicită Curții să stabilească dacă, pe lângă condițiile stabilite prin Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, posibilitatea de a solicita reexaminarea și rectificarea unei decizii administrative definitive contrare dreptului comunitar este prevăzută într-o limită de timp pentru motive imperative de drept comunitar. 115.
Second, the national court is uncertain, more generally, whether, apart from the fourth condition, the view should also be taken that an application for the review and withdrawal of a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a timelimit on grounds of legal certainty or whether, on the contrary, it is not subject to a limit in time.
Pe de altă parte, instanța de trimitere ridică problema dacă, în general, dincolo de această a patra condiție, trebuie să se considere că posibilitatea de a solicita reexaminarea și revocarea unei decizii administrative definitive contrare dreptului comunitar este prevăzută într-o limită de timp pentru motive de securitate juridică sau dacă, dimpotrivă, nu este limitată în timp.
Inasmuch as the national administrative authorities must apply the interpretation of a provision of Community law supplied by the Court in a preliminary ruling to legal relationships which have arisen before the Court’s judgment, the national court expresses doubts as to whether it is compatible with Community
În măsura în care organul administrativ național trebuie să aplice interpretarea unei dispoziții de drept comunitar, reținută de Curte într-o hotărâre pronunțată cu titlu preliminar, raporturilor juridice născute anterior acestei hotărâri, instanța de trimitere exprimă îndoieli cu privire la compatibilitatea cu dreptul comunitar a unei limitări în timp a posibilității de a
It may be recalled that this question arises from the particular context of the main proceedings, namely the fact that Kempter did not apply to the Hauptzollamt for the withdrawal of the repayment decision of 10 August 1995 until it sent its letter of 16 September 2002, that is to say, 21 months after judgment was delivered in Emsland-Stärke.
Reamintim că această întrebare își are originea în contextul specific al cauzei principale, respectiv că Kempter a solicitat Hauptzollamt revocarea deciziei de rambursare din 10 august 1995 abia printr-o scrisoare din 16 septembrie 2002, mai exact la 19 luni după pronunțarea Hotărârii Emsland-Stärke, citată anterior.
54 — See points 31 to 35 of this Opinion.
54 — A se vedea punctele 31-35 din prezentele concluzii.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 a time-limit, the national provisions on limitation periods should be referred to.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-2/06 solicita, în temeiul Hotărârii Emsland-Stärke, citată anterior, reexaminarea și revocarea unei decizii administrative rămase definitive și care încalcă dreptul comunitar.
Kempter also claims that, if the Community rules on timelimits or limitation periods were to be applied by analogy, its application should still not be regarded as out of time.
Kempter susține de asemenea că, în ipoteza în care ar fi aplicate, prin analogie, prevederile comunitare care reglementează termenele de decădere sau de prescripție, cererea sa nu ar trebui, totuși, considerată tardivă.
It puts forward a number of arguments in this regard.
Această societate invocă, în acest sens, mai multe argumente.
In particular, it observes that a certain period of time was necessary for the Court’s interpretation in Emsland-Stärke to give rise to a new administrative practice and to a change in the caselaw in Germany.
Astfel, aceasta remarcă, printre altele, că a fost necesară o anumită perioadă pentru ca interpretarea evidențiată de Curte în Hotărârea Emsland-Stärke, citată anterior, să dea naștere unei noi practici administrative și unei modificări a jurisprudenței în Germania.
Kempter points out that Emsland-Stärke was not taken into account in national caselaw until a Bundesfinanzhof judgment of 21 March 2002.
Astfel, Kempter arată că această hotărâre a Curții a fost luată în considerare în jurisprudența națională abia printr-o hotărâre a Bundesfinanzhof din 21 martie 2002.
In its written observations, Kempter notes first that there is no specific provision in Community law relating to a timelimit or limitation period for an application for review.
Astfel, instanța de trimitere solicită Curții, în esență, să stabilească dacă dreptul comunitar se opune ca posibilitatea de a solicita reexaminarea și revocarea unei decizii administrative care a dobândit caracter definitiv după epuizarea căilor interne de atac și care se dovedește a fi contrară dreptului comunitar, astfel cum a fost interpretat ulterior de Curte, fără ca instanța națională de ultim grad să fi sesizat Curtea cu o trimitere preliminară, să fie prevăzută într-o limită de timp.
Kempter adds that, in accordance with Kühne & Heitz, the person concerned can assert his right to review of an administrative decision only if that is permitted under national law. Therefore, in order to decide whether or not that right is subject to 119.
În orice caz, Kempter consideră că, în măsura în care o cerere de revocare a deciziei de rambursare nu avea nicio șansă de a fi admisă numai în temeiul dreptului național, un eventual termen de prescripție comunitar nu ar fi putut începe să curgă înainte de data la care au fost prezentate Concluziile avocatului general Léger în cauza în care sa pronunțat Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, respectiv 17 iunie 2003. Astfel, în aceste concluzii, articolul 10 CE a fost interpretat pentru prima dată în sensul că reexaminarea unei astfel de decizii ar trebui să fie posibilă. Întrucât a fost introdusă înainte de 117.
In any case, Kempter considers that, as an application for the withdrawal of the repayment decision had no chance of succeeding on the basis of national law alone, any Community limitation period could not have begun to run before the date when the Opinion of Advocate General Léger in Kühne & Heitz was delivered, that is to say, 17 June 2003. In that Opinion, Article 10 EC was interpreted for the first time as meaning that such a decision had to be open to review. Therefore, as Kempter’s application was I - 440
În continuare, Kempter adaugă că, în conformitate cu Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, persoana interesată nu poate invoca dreptul la reexaminarea deciziei administrative decât dacă acest drept este prevăzut de o dispoziție națională. Pentru a decide dacă acest drept este sau nu este limitat în timp, ar trebui, așadar, să se ia în considerare prevederile naționale în domeniul prescripției. I - 440
KEMPTER submitted before that date, it could not be described as out of time. 55
KEMPTER această dată, cererea formulată de Kempter nu ar putea fi, așadar, calificată ca tardivă 55.
Community law does not prevent the right to apply for review of an unlawful administrative decision from being limited in time.
decizii administrative nelegale să fie limitat în timp.
Consequently national procedural rules may legitimately provide that an application of this type must be submitted within certain timelimits.
Ar fi posibil, așadar, ca normele de procedură naționale să prevadă, în mod valabil, că această cerere trebuie formulată în interiorul anumitor termene.
The compatibility of those timelimits with Community law must be assessed in the light of the principle of equivalence (which requires timelimits to be not less favourable than those laid down by the rules relating to similar domestic claims) and the principle of effectiveness (which requires timelimits not to make it impossible in practice to exercise rights conferred by Community law).
Compatibilitatea acestor termene cu dreptul comunitar ar trebui apreciată în lumina principiului echivalenței (care impune ca termenele să nu fie mai puțin favorabile decât cele prevăzute de normele referitoare la cereri similare din dreptul intern) și al principiului efectivității (care impune ca termenele să nu facă practic imposibilă exercitarea drepturilor recunoscute de dreptul comunitar).
With regard to the fourth condition set out by the Court in Kühne & Heitz, which states that ‘the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] decision of the Court’ causing the final administrative decision to be unlawful, the Czech and Finnish Governments share the view expressed by the national court that the subjective timelimit thus created by the Court for applying for review of such a decision should be linked to positive awareness of that caselaw on the part of the person concerned. Therefore, an application for review submitted three months after the date when Kempter actually became aware of the Court’s interpretation fulfils that condition. 121.
În privința celei de a patra condiții evidențiate de Curte în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, potrivit căreia „persoana interesată sa adresat organului administrativ imediat după ce a luat cunoștință de jurisprudenț[a] [comunitară]”, din care decurge nelegalitatea deciziei administrative definitive, guvernele ceh și finlandez împărtășesc opinia exprimată de instanța de trimitere, potrivit căreia termenul subiectiv creat astfel de Curte pentru solicitarea revizuirii unei asemenea decizii ar trebui să fie legat de cunoașterea reală a acestei jurisprudențe de către persoana interesată. Ca urmare, o cerere de reexaminare introdusă la trei luni de la data la care Kempter a luat cunoștință în mod efectiv de interpretarea reținută de Curte ar îndeplini această condiție. 121. În afara condiției astfel evidențiate de Curte în această hotărâre, aceleași guverne apreciază că dreptul comunitar nu se opune ca dreptul de a solicita reexaminarea unei
Besides the condition set out by the Court in Kühne & Heitz, the Czech and Finnish Governments consider that 55 — Kempter bases this argument on Case C-208/90 Emmott [1991] ECR I-4269, where the Court held that ‘Community law precludes the competent authorities of a Member State from relying, in proceedings brought against them by an individual before the national courts in order to protect rights directly conferred upon him by Article 4(1) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal treatment for men and women in matters of social security, on national procedural rules relating to timelimits for bringing proceedings so long as that Member State has not properly transposed that directive into its domestic legal system’.
55 — Kempter își întemeiază această argumentare pe Hotărârea din 25 iulie 1991, Emmott (C-208/90, Rec., p. I-4269), în care Curtea sa pronunțat în sensul că „dreptul comunitar interzice autorităților competente ale unui stat membru să invoce normele de procedură naționale privind termenele de introducere a unei acțiuni în cadrul unei acțiuni formulate de un particular în fața instanțelor naționale împotriva acestor autorități în vederea protejării drepturilor conferite în mod direct de articolul 4 alineatul (1) din Directiva 79/7/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1978 privind aplicarea treptată a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în domeniul securității sociale, atât timp cât acest stat membru nu a transpus în mod corect dispozițiile acestei directive în ordinea sa juridică internă”.
The Commission states that, in its opinion, the national court’s second question relates only to the interval between the delivery of the Court’s judgment causing the administrative decision to be unlawful and Kempter’s application for the review and withdrawal of the decision, that is to say, more than 19 months.
Comisia arată că, în opinia sa, a doua întrebare preliminară nu privește decât intervalul cuprins între pronunțarea hotărârii Curții din care decurge nelegalitatea deciziei administrative și cererea de reexaminare și de revocare a deciziei menționate formulată de Kempter, respectiv, în speță, mai mult de 19 luni.
In the Commission’s view, the national court does not appear to be referring to the period of time between that application and either the adoption of the original administrative decision (that is to say, the repayment decision of 10 August 1995) or the date when the applicant became aware of the judgment of the Court rendering that decision unlawful (that is to say, 1 July 2002, when the Bundesfinanzhof’s judgment of 21 March 2002 was sent to the applicant by fax).
În schimb, în opinia Comisiei, instanța de trimitere nu pare a lua în considerare intervalul de timp cuprins între această cerere și, fie adoptarea deciziei administrative inițiale (respectiv decizia de rambursare din 10 august 1995), fie momentul la care reclamanta a luat cunoștință de Hotărârea Curții din care decurge nelegalitatea acestei decizii (respectiv 1 iulie 2002, când Hotărârea Bundesfinanzhof din 21 martie 2002 ia fost transmisă prin fax).
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 circumstances,] the person complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] judgment of the Court’. 56
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-2/06 ridicat atunci problema dacă nu trebuia „să se deroge de la caracterul definitiv al deciziei administrative într-un caz [în care, în alte împrejurări,] persoana interesată sa adresat organului administrativ imediat după ce a luat cunoștință de hotărâre[a] Curții” 56.
The Commission further states that, because of the principle of procedural autonomy of the Member States, it is not in favour of setting a timelimit at Community level.
Pe de altă parte, Comisia precizează că, în temeiul principiului autonomiei procedurale a statelor membre, nu este favorabilă stabilirii unui termen la nivel comunitar.
The Commission suggests that, for reasons of legal certainty, an addition should be made to the fourth condition in Kühne & Heitz, so as to require the person concerned to have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s judgment giving a preliminary ruling, and within a period after the delivery of that judgment which appears to be reasonable in the light of the principles of national law and consistent with the principles of equivalence and effectiveness. 126.
Pentru motive de securitate juridică, aceasta propune completarea celei de a patra condiții evidențiate în Hotărârea Kühne & Heitz, citată anterior, cu prevederea ca aceasta să impună persoanei interesate să se adreseze organului administrativ imediat după ce a luat cunoștință de hotărârea preliminară a Curții și într-un interval de timp calculat de la data pronunțării hotărârii menționate, care să se dovedească rezonabil în raport cu principiile de drept național și în conformitate cu principiile echivalenței și efectivității. 126.