natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As stated at the hearing by the Spanish Government, since the impossibility of making use of a European arrest warrant in view of the date of the acts and the statement made pursuant to Article 32 of the Framework Decision had been pointed out by the French judicial authorities, a request for provisional arrest was made on 27 May 2008 by the Juzgado Central de Instrucción (Central Court of Investigation) of the Audiencia Nacional (National High Court, Spain) in respect of the same acts, with a view to a request for extradition based on the 1996 Convention.
Astfel cum guvernul spaniol a arătat în cadrul ședinței, în condițiile în care autoritățile judiciare franceze au atras atenția asupra imposibilității de a utiliza un mandat european de arestare având în vedere data faptelor și declarația făcută conform articolului 32 din deciziacadru, la 27 mai 2008 a fost efectuată o cerere de arestare preventivă de către Juzgado Central de Instrucción de la Audiencia Nacional (Spania) pentru aceleași fapte, în vederea unei cereri de extrădare întemeiate pe Convenția din 1996.
On 28 May 2008 Mr Santesteban Goicoechea was detained for the purpose of extradition by the Procureur de la Répu blique (Public Prosecutor).
La 28 mai 2008, domnul Santesteban Goicoechea a fost reținut în vederea extrădării de către procureur de la République (procuror pe lângă un tribunal de primă instanță).
On 2 June 2008 the Spanish authorities requested the extradition of Mr Santesteban Goicoechea under the 1996 Convention.
La 2 iunie 2008, autoritățile spaniole au solicitat extrădarea domnului Santesteban Goicoechea în temeiul Convenției din 1996.
Mr Santesteban Goicoechea refuses to be surrendered to the Spanish authorities, taking the view in particular that the Kingdom of Spain cannot make use of the provisions of the 1996 Convention.
Domnul Santesteban Goicoechea refuză să fie predat autorităților spaniole, considerând în special că Regatul Spaniei nu poate utiliza dispozițiile Convenției din 1996.
The referring court notes that the Framework Decision provides in Article 31 that from 1 January 2004 it is to replace the corresponding provisions of the conventions — which it then mentions — applicable in the field of extradition in relations between the Member States.
Instanța de trimitere subliniază că deciziacadru prevede, la articolul 31, că aceasta înlocuiește, de la 1 ianuarie 2004, dispozițiile corespunzătoare ale convențiilor menționate în continuare aplicabile în materie de extrădare între statele membre.
The 1996 Convention is mentioned in Article 31(1)(d) of the Framework Decision.
Convenția din 1996 ar fi prevăzută la articolul 31 alineatul (1) litera (d) din deciziacadru.
That court states that Article 31(2) of the Framework Decision provides for the possibility of some Member States continuing to apply certain bilateral or multilateral agreements in force at the time of adoption of the Framework Decision.
Articolul 31 alineatul (2) din deciziacadru ar prevedea posibilitatea unor anumite state membre de a continua aplicarea anumitor acorduri bilaterale sau multilaterale în vigoare la data adoptării deciziei-cadru.
They must, however, notify those agreements within three months from the entry into force of the Framework Decision.
Totuși, acestea ar trebui să notifice respectivele acorduri în termen de trei luni de la intrarea în vigoare a deciziei-cadru.
The Kingdom of Spain has not made any notification to that effect.
Or, Regatul Spaniei nu ar fi efectuat nicio notificare în acest sens.
The referring court is also uncertain as to the interpretation of Article 32 of the Framework Decision, since the application is sought in the main proceedings of a convention that has been applicable in France since 1 July 2005.
Instanța de trimitere se întreabă de asemenea cu privire la interpretarea articolului 32 din deciziacadru, în condițiile în care, în acțiunea principală, se solicită aplicarea unei convenții aplicabile în Franța de la 1 iulie 2005.
In those circumstances, the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
În aceste condiții, chambre de l’instruction de la cour d’appel de Montpellier a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
‘(1) Does the failure of a Member State (in this case [the Kingdom of] Spain) to notify under Article 31(2) of the Framework Decision … its intention to continue to apply bilateral or multilateral agreements preclude, by reason of the word “replace” in Article 31 of that Framework Decision, that Member State from using with another Member State (in this case [the French Republic]), which has made a statement under Article 32 of the Framework Decision, procedures other than that of the European arrest warrant?
„1) Lipsa notificării, în temeiul articolului 31 alineatul (2) din deciziacadru […], de către un stat membru, în speță [Regatul Spaniei], a intenției sale de a continua aplicarea unor acorduri bilaterale sau multilaterale determină, în temeiul termenului «înlocuiește» de la articolul 31 din această decizie-cadru, imposibilitatea acestui stat membru de a utiliza în relația cu un alt stat membru, în speță [Republica Franceză], care a făcut o declarație în temeiul articolului 32 din deciziacadru, alte proceduri decât cea a mandatului european de arestare?
If the answer to the above question is in the negative, an answer to the following question is requested:
În cazul unui răspuns negativ la întrebarea precedentă, se solicită să se răspundă la următoarea întrebare:
(2) Do the provisos made by the executing Member State permit that State to apply [the 1996] Convention … which was thus prior to 1 January 2004, but entered into force in that executing State after that date of 1 January 2004 referred to in Article 32 of the Framework Decision?’
2) Rezervele formulate de statul de executare permit acestui stat aplicarea [Convenției din 1996], așadar anterioară datei de 1 ianuarie 2004, dar care a intrat în vigoare în acest stat de executare ulterior datei de 1 ianuarie 2004 prevăzute la articolul 32 din decizia-cadru?”
By letter of 3 July 2008, lodged at the Court Registry on the same day, the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier asked for the reference for a preliminary ruling to be dealt with under an urgent procedure pursuant to Article 104b of the Rules of Procedure.
Printr-o scrisoare din 3 iulie 2008, depusă la grefa Curții la aceeași dată, chambre de l’instruction de la cour d’appel de Montpellier a solicitat ca trimiterea preliminară să fie judecată în procedura de urgență prevăzută la articolul 104b din Regulamentul de procedură.
The referring court stated as grounds for that request that Mr Santesteban Goicoechea was being detained, after serving a sentence of imprisonment, on the sole basis of detention for the purpose of extradition ordered in the extradition proceedings in which the reference was made.
Instanța de trimitere a motivat această cerere arătând că domnul Santesteban Goicoechea era deținut, după executarea unei pedepse cu închisoarea, numai pe baza unei rețineri în vederea extrădării efectuate în cadrul procedurii de extrădare în care a fost formulată întrebarea preliminară.
The Third Chamber of the Court, after hearing the Advocate General, decided on 7 July 2008 to grant the referring court’s request for the reference for a preliminary ruling to be dealt with under an urgent procedure.
Camera a treia a Curții a decis la 7 iulie 2008, după ascultarea avocatului general, să admită cererea instanței de trimitere privind judecarea trimiterii preliminare în procedură de urgență.
According to the order for reference, the reference for a preliminary ruling is based on Article 234 EC, although the interpretation sought concerns the Framework Decision, an act adopted under Title VI of the EU Treaty.
Din decizia de trimitere reiese că cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare este întemeiată pe articolul 234 CE, în condițiile în care interpretarea solicitată privește deciziacadru, care este un act adoptat în temeiul titlului VI din Tratatul UE.
It should be noted, however, that, in accordance with Article 46(b) EU, the provisions of the EC and EAEC Treaties concerning the powers of the Court of Justice and the exercise of those powers, including the provisions of Article 234 EC, apply to the provisions of Title VI of the EU Treaty under the conditions laid down by Article 35 EU.
Cu toate acestea, trebuie subliniat de la început că, potrivit articolului 46 litera (b) UE, dispozițiile Tratatelor CE și CEEA care se referă la competența Curții și la exercitarea acestei competențe, între care figurează articolul 234 CE, sunt aplicabile celor din titlul VI din Tratatul UE în condițiile prevăzute la articolul 35 UE.
The French Republic stated, by a declaration of 14 March 2000 taking effect from 11 July 2000, that it accepted the jurisdiction of the Court to rule on the validity
Republica Franceză a indicat, printr-o declarație din 14 martie 2000, având efecte juridice de la 11 iulie 2000, că acceptă competența Curții de a se pronunța cu privire
SANTESTEBAN GOICOECHEA and interpretation of the acts referred to in Article 35 EU in accordance with the arrangements laid down in Article 35(3)(b) EU (OJ 2005 L 327, p. 19).
SANTESTEBAN GOICOECHEA la validitatea și la interpretarea actelor menționate la articolul 35 UE, potrivit modalităților prevăzute la alineatul (3) litera (b) din acest articol (JO 2005, L 327, p. 19).
In those circumstances, the fact that the order for reference does not mention Article 35 EU but refers to Article 234 EC cannot of itself make the reference for a preliminary ruling inadmissible.
În aceste condiții, simplul fapt că decizia de trimitere nu menționează articolul 35 UE, ci se referă la articolul 234 CE, nu ar putea să aibă ca efect inadmisibilitatea cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare.
This conclusion is reinforced by the fact that the EU Treaty neither expressly nor by implication lays down the form in which the national court must present its reference for a preliminary ruling (see Dell’Orto, paragraph 36).
Aceasta cu atât mai mult cu cât Tratatul UE nu prevede nici explicit, nici implicit forma în care instanța națională trebuie să prezinte cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare (a se vedea Hotărârea Dell’Orto, citată anterior, punctul 36).
Moreover, as the French Government states in its observations, while it follows from the caselaw of the French Conseil d’État (Council of State) that when indictment divisions give opinions on requests for extradition they exercise administrative powers, that does not lead to the conclusion that those bodies are not courts or tribunals within the meaning of Article 234 EC.
Pe de altă parte, astfel cum arată guvernul francez în observațiile sale, dacă din jurisprudența Conseil d’État francez reiese că chambres de l’instruction des cours d’appel (camerele de instrucție ale curților de apel) exercită, atunci când pronunță un aviz cu privire la o cerere de extrădare, o atribuție administrativă, nu se poate deduce că aceste organisme nu au caracterul unei instanțe judecătorești în sensul articolului 234 CE.
According to settled caselaw, in order to determine whether a body making a reference is such a court or tribunal, which is a question governed by Community law alone, the Court takes account of a number of factors, such as whether the body is established by law, whether it is permanent, whether its jurisdiction is compulsory, whether its procedure is inter partes, whether it applies rules of law and whether it is independent (see inter alia Case C-53/03 Syfait and Others [2005] ECR I-4609, paragraph 29 and the caselaw cited).
Potrivit unei jurisprudențe constante, întradevăr, pentru a aprecia dacă organismul de trimitere are un astfel de caracter, aspect care ține doar de dreptul comunitar, Curtea ia în considerare un ansamblu de elemente, precum originea legală a organismului, caracterul său permanent, caracterul obligatoriu al competenței sale, natura contradictorie a procedurii, aplicarea de către organism a normelor de drept, precum și independența acestuia (a se vedea în special Hotărârea din 31 mai 2005, Syfait și alții, C-53/03, Rec., p. I-4609, punctul 29 și jurisprudența citată).
Moreover, a national court may refer a question to the Court only if there is a case pending before it and if it is called on to give judgment in proceedings intended to lead to a decision of a judicial nature (see inter alia Syfait and Others, paragraph 29, and Case C-96/04 Standesamt Stadt Niebüll [2006] ECR I-3561, paragraph 13).
În plus, instanțele judecătorești naționale nu pot sesiza Curtea decât dacă un litigiu se află pe rolul lor și sunt chemate să se pronunțe în cadrul unei proceduri destinate să se finalizeze printr-o decizie cu caracter jurisdicțional (a se vedea în special Hotărârea Syfait și alții, citată anterior, punctul 29, precum și Hotărârea din 27 aprilie 2006, Standesamt Stadt Niebüll, C-96/04, Rec., p. I-3561, punctul 13).
It is not disputed that the indictment divisions of courts of appeal satisfy the above conditions of establishment by law, permanence and independence.
Nu se contestă faptul că chambres de l’instruction des cours d’appel îndeplinesc condițiile menționate mai sus privind originea legală, caracterul permanent și independența.
Their involvement is compulsory in extradition matters and they give decisions in proceedings
Intervenția lor este obligatorie în materia extrădării și acestea se
They review the conditions of lawfulness of extradition and give a reasoned opinion.
Acestea controlează condițiile privind legalitatea extrădării și pronunță un aviz motivat.
If the opinion is unfavourable, once it has become final it puts an end to the extradition procedure and automatically entails the release of a requested person who has been detained pending extradition.
Dacă acest aviz este defavorabil, el pune capăt, odată ce a devenit definitiv, procedurii extrădării și determină din oficiu punerea în libertate a unei persoane solicitate reținute în vederea extrădării.
In addition, as the French Government explains in its observations, the Cour de cassation (Court of Cassation) has since 1984 accepted that an opinion of an indictment division can be the subject of an appeal in cassation based on errors of form and procedure.
În plus, astfel cum a arătat guvernul francez în observațiile sale, Cour de cassation acceptă, începând din 1984, ca avizul unei camere de instrucție (chambre de l’instruction) să facă obiectul unui recurs în casație întemeiat pe vicii de formă și de procedură.
That possibility of an appeal on a point of law is now laid down in Article 696-15 of the Code de procedure pénale.
Această posibilitate de atac este în prezent consacrată la articolul 696-15 din Codul de procedură penală.
Finally, where an appeal in the interests of the law is brought before the Cour de cassation against an opinion of an indictment division, the court rules on the substantive conditions of extradition.
În sfârșit, atunci când Curtea de casație este sesizată cu un recurs în interesul legii împotriva unui aviz al unei camere de instrucție, aceasta se pronunță asupra condițiilor de fond ale extrădării.
It follows from all those elements that the Court has jurisdiction to answer the questions referred.
Astfel cum rezultă din ansamblul acestor elemente, Curtea este competentă să răspundă întrebărilor adresate.
As a preliminary point, Mr Santesteban Goicoechea asks the Court to hold that it would be contrary to the general principles of law applicable within the Union, in particular the principles of legal certainty, legality and non-retroactivity of the more severe criminal law, to apply the 1996 Convention to him in respect of acts which the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Versailles, by judgment of 19 June 2001, declared to be statute-barred under French law, giving an opinion unfavourable to extradition.
Cu titlu introductiv, domnul Santesteban Goicoechea solicită Curții să declare că ar fi contrar principiilor generale de drept aplicabile în cadrul Uniunii, în special principiilor securității juridice, legalității și neretroactivității legii penale mai aspre să i se aplice Convenția din 1996 pentru fapte cu privire la care chambre de l’instruction de la cour d’appel de Versailles a declarat, prin Hotărârea din 19 iunie 2001, că a intervenit prescripția potrivit dreptului francez și a pronunțat un aviz defavorabil extrădării.
He submits that, although the conventions on extradition apply to acts which took place before their entry into force, a new convention on extradition cannot have the effect of reopening situations that have been definitively settled.
Acesta susține că, deși convențiile de extrădare se aplică unor fapte anterioare intrării lor în vigoare, nu se poate admite ca o nouă convenție să repună în discuție situații soluționate în mod definitiv.
On this point, it must be stated that, in so far as the preliminary point raised by the defendant in the main proceedings concerns the problems arising from the successive temporal application of the European Convention on Extradition of 13 December 1957 and the 1996 Convention, it is extraneous to the answer to the questions referred for a preliminary ruling and the interpretation of Articles 31 and 32 of the Framework Decision.
În această privință, trebuie constatat că, în măsura în care argumentarea introductivă a pârâtului din acțiunea principală se referă la probleme ce rezultă din aplicarea succesivă, în timp, a Convenției europene privind extrădarea din 13 decembrie 1957 și a Convenției din 1996, aceasta nu se înscrie în contextul răspunsului la întrebările preliminările și al interpretării articolelor 31 și 32 din deciziacadru.
It must be recalled that, under Article 35 EU, it is for the national court or tribunal, not the parties to the main proceedings, to bring a matter before the Court of Justice.
Or, trebuie amintit că, potrivit articolului 35 UE, este de competența instanței naționale, iar nu a părților din acțiunea principală, să sesizeze Curtea.
The right to determine the questions to be put to the Court thus devolves on the national court alone and the parties may not change their tenor (see inter alia, with reference to Article 234 EC, Case 44/65 Singer [1965] ECR 965, at p. 970, and Case C-412/96 Kainuun Liikenne and Pohjolan Liikenne [1998] ECR I-5141, paragraph 23).
Competența de a stabili întrebările ce urmează a fi adresate Curții este acordată numai instanței naționale, iar părțile nu pot schimba conținutul acestei competențe (a se vedea în special, referitor la articolul 234 CE, Hotărârea din 9 decembrie 1965, Singer, 44/65, Rec., p.
Moreover, to answer the question formulated by the defendant in the main proceedings referred to in paragraph 43 above would be incompatible with the function given to the Court by Article 35 EU and with its duty to ensure that the governments of the Member States and the parties concerned are given the opportunity to submit observations in accordance with Article 23 of the Statute of the Court of Justice, bearing in mind that under that provision only the order of the referring court is notified to the interested parties (see inter alia, with reference to Article 234 EC, Case C-352/95 Phytheron International [1997] ECR I-1729, paragraph 14, and Kainuun Liikenne and Pohjolan Liikenne, paragraph 24).
Pe de altă parte, a răspunde la cererea formulată de pârâtul din acțiunea principală menționată la punctul 43 din prezenta hotărâre ar fi incompatibil cu rolul acordat Curții prin articolul 35 UE, precum și cu obligația Curții de a asigura guvernelor naționale și părților interesate posibilitatea de a prezenta observații conform articolului 23 din Statutul Curții de Justiție, având în vedere că, în temeiul acestei dispoziții, numai deciziile de trimitere sunt notificate părților interesate (a se vedea în special, referitor la articolul 234 CE, Hotărârea din 20 martie 1997, Phytheron Inter national, C-352/95, Rec., p. I-1729, punctul 14, precum și Hotărârea Kainuun Liikenne și Pohjolan Liikenne, citată anterior, punctul 24).
By its first question the referring court asks essentially whether Article 31 of the Framework Decision must be interpreted as meaning that, having regard to the word ‘replace’ in paragraph 1 of that article, the failure of a Member State, such as the Kingdom of Spain, to notify that it intends to apply bilateral or multilateral
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 31 din deciziacadru trebuie interpretat în sensul că, având în vedere termenul „înlocuiește” care figurează la alineatul (1) al acestui articol, lipsa notificării de către un stat membru, precum Regatul Spaniei, a intenției de a aplica
Mr Santesteban Goicoechea submits that the term ‘replace’ is unambiguous and that, in the absence of notification by the Kingdom of Spain of its wish to continue to apply the 1996 Convention, that convention cannot be applied between the Kingdom of Spain and the French Republic.
Domnul Santesteban Goicoechea susține că termenul „înlocuiește” este lipsit de orice ambiguitate și că, în lipsa unei notificări de către Regatul Spaniei a dorinței de a menține aplicarea Convenției din 1996, aceasta nu poate fi aplicată între Regatul Spaniei și Republica Franceză.
The interpretations put forward in their written observations by the French Government and the Commission are mere extrapolations.
Interpretările propuse de guvernul francez și de Comisie în observațiile lor scrise nu ar fi decât niște extrapolări.
The French and Spanish Governments and the Commission, on the other hand, take the view that Article 31 of the Framework Decision is not applicable to the main proceedings.
Guvernele francez și spaniol, precum și Comisia apreciază, în schimb, că articolul 31 din deciziacadru nu este aplicabil acțiunii principale.
On this point, it is apparent from recitals 5, 7 and 11 in the preamble to the Framework Decision that, in order to eliminate the complexity and potential for delay inherent in the extradition procedures then applicable, it aims to replace the system of multilateral extradition between Member States based on the European Convention on Extradition of 13 December 1957 by a system of surrender between judicial authorities.
În această privință, din considerentele (5), (7) și (11) ale deciziei-cadru reiese că, pentru a elimina complexitatea și riscurile de întârziere inerente procedurilor de extrădare aplicabile la acea dată, aceasta are ca obiectiv înlocuirea sistemului de extrădare multilateral între statele membre întemeiat pe Convenția europeană privind extrădarea din 13 decembrie 1957 cu un sistem de predare între autoritățile judiciare.
Recital 11 thus states that ‘[i]n relations between Member States, the European arrest warrant should replace all the previous instruments concerning extradition’.
Considerentul (11) menționat precizează astfel că „[m]andatul european de arestare ar trebui să înlocuiască, în relațiile dintre statele membre, toate instrumentele anterioare privind extrădarea”.
Recitals 3 and 4 in the preamble to the Framework Decision mention the conventions applicable between all or some of the Member States, and the conventions approved by the Member States which form part of the Union acquis, including the 1996 Convention.
Considerentele (3) și (4) ale deciziei-cadru menționează convențiile aplicabile între toate sau o parte din statele membre, precum și convențiile aprobate de statele membre și care fac parte din acquis-ul Uniunii, printre care figurează și Convenția din 1996.
In accordance with the aim stated in the preamble to the Framework Decision, Article 31(1) provides, between Member States, for the replacement of the conventions it mentions by the European arrest warrant system established by the decision.
Conform obiectivului indicat în considerentele decizieicadru, articolul 31 alineatul (1) din aceasta prevede, între statele membre, înlocuirea convențiilor pe care le menționează cu regimul mandatului european de arestare instituit prin deciziacadru.