natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Treaty of Amsterdam: From this point of view, I would start by highlighting the negotiations for the Treaty of Amsterdam: in the first five months of my presidency I set myself the task of continuing the work of my predecessor, Klaus Hänsch, visiting 14 Member State Heads of Government.
Tratatul de la Amsterdam: Din acest punct de vedere, primul lucru pe care doresc să îl subliniez sunt negocierile pentru Tratatul de la Amsterdam: în primele cinci luni ale preşedinţiei mele mi-am propus sarcina de a continua activitatea predecesorului meu, Klaus Hänsch, vizitând paisprezece şefi de guvern din statele membre.
This was physically exhausting, but it enabled me to go to the informal summit in Noordwijk with a European Parliament position that was favourably received by the Heads of State and Government and that provided a way out of the impasse that was blocking the negotiations.
A fost un demers epuizant din punct de vedere fizic, dar mi-a permis prezentarea, în cadrul reuniunii informale la nivel înalt de la Noordwijk, a unei poziţii a Parlamentului bine primită de către şei de stat şi de guvern, care a permis ieşirea din impas a negocierilor.
I must stress that I acted in close cooperation with the Dutch Presidency throughout and that, as a result of this cooperation and determination, the European Parliament and democracy were strengthened in Amsterdam.
Trebuie să subliniez faptul că tot timpul am menţinut o strânsă colaborare cu preşedinţia Ţărilor de Jos şi că, drept urmare a acestei colaborări şi a eforturilor depuse, Parlamentul European şi democraţia au fost consolidate la Amsterdam.
The adoption of the euro: The second key moment I should like to recall is the European Parliament’s approval of the first eleven Member States to launch the euro.
Adoptarea monedei euro: Al doilea moment cheie pe care doresc să îl evoc este aprobarea de către Parlamentul European a adoptării monedei euro în primele unsprezece state membre.
This took place at a formal sitting that was widely covered in the media.
A fost o şedinţă solemnă, difuzată pe larg de către mijloacele de informare.
That same day, 2 May 1998, the European Council appointed the first President of the European Central Bank following tense and interminable negotiations.
În aceeaşi zi, 2 mai 1998, Consiliul European la desemnat pe primul Preşedinte al Băncii Centrale Europene în urma unor tensionate şi interminabile negocieri.
It was Parliament’s task to question the President designate, and it took advantage of Duisenberg’s weakened position (owing to the diculties surrounding his nomination) to ensure that its support was duly valued and to obtain in exchange an undertaking from the recently appointed President to appear regularly before Parliament to report on the bank’s progress.
Parlamentului îi revenea sarcina de al examina pe preşedintele desemnat şi a protat de poziţia slabă în care se aa Duisenberg (din cauza dicultăţilor din cadrul procesului de numire) pentru a-şi valorica sprijinul şi a obţine în schimb, angajamentul recent numitului preşedinte de a se prezenta periodic în faţa Parlamentului pentru al informa cu privire la evoluţia Băncii.
Both Wim Duisenberg and his successor Jean-Claude Trichet scrupulously complied with this commitment, thus enabling Parliament to exercise scrutiny over the European Central Bank whilst fully respecting its independence.
Atât Duisenberg, primul preşedinte, cât şi Trichet mai apoi, au respectat cu rigurozitate acest angajament, ceea ce a permis un control din partea Parlamentului asupra Băncii Centrale Europene, în acelaşi timp respectând pe deplin independenţa acesteia.
Looking back on these events ten years later, it becomes clear that once again the prophecies were mistaken.
La o distanţă de zece ani, amintirea acestor evenimente ne permite să constatăm că, încă o dată, profeţiile nu sau adeverit.
Compromise is never a brilliant solution but at that point, as at other times when European integration
Compromisul nu este niciodată o soluţie strălucită, dar în acel moment, ca şi în alte etape de blocaj al construcţiei europene, nea permis să mergem înainte.
The resignation of the Commission: The third key moment that must be highlighted is Parliament’s decision to exercise its right of control over the Commission’s activities, a decision which eventually led to the latter’s resignation.
Demisia Comisiei: Al treilea moment cheie care trebuie evidenţiat este decizia Parlamentului de a-şi exercita dreptul de control asupra activităţii Comisiei, decizie care a dus la demisia acesteia.
This was a tense process that was particularly painful for me, given my friendship and ideological anity with Jacques Santer and other members of the Commission, especially Marcelino Oreja.
A fost un proces tensionat şi deosebit de dicil pentru mine, având în vedere prietenia şi anităţile ideologice care mă legau de Jacques Santer şi de alţi membri ai Comisiei, în special de Marcelino Oreja.
But it was a decisive moment for the future of the European Parliament.
Însă pentru viitorul Parlamentului European, acesta a fost un moment decisiv.
Since Maastricht, the Commission has had to obtain Parliament’s con-dence.
Din momentul Maastricht, Comisia trebuie să obţină votul de încredere al Parlamentului.
Jacques Santer himself recognised this in the speech he made on taking oce.
Santer însuşi, în discursul ţinut cu ocazia învestirii, a recunoscut acest lucru.
But the conviction then held by the Commission that it should be independent in relation not only to national interests but also to Parliament prevailed.
Dar a predominat convingerea existentă în cadrul Comisiei la acel moment, că aceasta trebuia să e independentă nu numai în relaţie cu interesele naţionale, ci şi faţă de Parlament.
The first consequence of that episode is that the Commission cannot place itself in a position of confrontation with the parliamentary assembly, whose condence must be maintained at all times.
Ca o primă consecinţă a acelui episod, Comisia nu poate adopta o poziţie conictuală în relaţie cu adunarea parlamentară, de al cărei vot de încredere trebuie să benecieze în permanenţă.
Romano Prodi saw this clearly and reached an agreement with Parliament that would enable it to demand the resignation of any Commissioner who had lost this condence.
Prodi a înţeles în mod clar acest lucru şi a ajuns la un acord cu Parlamentul care săi permită solicitarea demisiei oricărui comisar care ar pierde această încredere.
José Manuel Barroso also followed the same course in the Rocco Buttiglione episode.
Şi Barroso a urmat aceeaşi direcţie în episodul Buttiglione.
It can thus be seen as a decisive stage in the evolution towards a parliamentary system.
Este vorba, prin urmare, de o etapă decisivă în cadrul evoluţiei către un regim parlamentar.
The second consequence is that the Commission has carried out an in-depth internal reform to strengthen control mechanisms, as called for by the Committee of Independent Experts.
A două consecinţă este profunda reformă internă demarată de Comisie pentru a consolida mecanismele de control, aşa cum a cerut Comisia de experţi independenţi.
European citizens have beneted.
Acest fapt a adus benecii cetăţenilor europeni.
The third and less well-known consequence is in my view equally clear: it concerns the goal of transforming the Commission into a technical secretariat of the Council – a recurrent goal set by those who would like to reduce the European Union to an intergovernmental organisation. This goal was finally cast aside.
A treia consecinţă, mai puţin cunoscută, este, din punctul meu de vedere, la fel de clară: este vorba despre faptul că intenţia de a transforma Comisia într-un secretariat tehnic al Consiliului - intenţie formulată în mod recurent de către cei care ar dori să reducă Uniunea Europeană la o organizaţie interguvernamentală - a fost abandonată.
An institution whose power is based on the condence of Parliament is not and cannot be a technical body.
O instituţie a cărei putere se bazează pe încrederea parlamentară nu este şi nu poate o instituţie tehnică.
It is a political body which is given tremendous potential force by this majority … provided, of course, that it is willing to use it.
Este o instituţie politică căreia această majoritate îi dă o forţă potenţială teribilă, dacă doreşte să o folosească, bineînţeles.
An executive based on the condence of Parliament can be an instrument of political leadership or it can be a puppet ; it depends on the resolve and decisiveness of its members.
Un executiv bazat pe încrederea parlamentară poate un factor de decizie cu rol de lider politic sau o marionetă; depinde de voinţa şi hotărârea membrilor săi.
And the fourth consequence, which is an underlying consequence of the resignation but one that is of great importance for the future, is that the two-thirds majority required for a motion of censure to succeed is not sucient to keep the Commission alive against a simple parliamentary majority that has no condence in it.
Şi cea de-a patra consecinţă, efect secundar al demisiei, dar de mare importanţă pentru viitor, este faptul că necesitatea cvorumului de două treimi pentru ca o moţiune de cenzură să e aprobată nu mai este su-cientă pentru a menţine Comisia, în faţa unei majorităţi parlamentare simple care este împotriva votului de încredere.
The two-thirds majority is an anachronism, a relic from the time when the Commission was appointed by the Member State governments alone.
Cvorumul de două treimi este un anacronism, o rămăşiţă a perioadei în care Comisia era numită numai de guvernele statelor membre.
Once the Commission’s appointment requires the approval of the parliamentary majority, the withdrawal of that condence must mean the end of the Commission, even if it is expressed by a simple majority rather than a two-thirds majority.
Din momentul în care pentru numirea Comisiei este necesară aprobarea din partea majorităţii parlamentare, retragerea votului de încredere trebuie să însemne sfârşitul acesteia, chiar dacă acest lucru se realizează printr-o majoritate simplă, fără a se ajunge la două treimi.
Other dimensions of the presidency: My presidency did not, of course, consist of those key moments alone.
Alte dimensiuni ale preşedinţiei: Preşedinţia mea nu sa redus, bineînţeles, la aceste momente cheie.
It covered many other issues:
A acoperit multe alte aspecte:
• Parliamentary relations with the twelve countries that would subsequently join the Union;
• relaţiile parlamentare cu cele douăsprezece ţări care aveau să devină membre ale Uniunii;
• The launching of the Mediterranean Interparliamentary Assembly;
• demararea lucrărilor Adunării Interparlamentare Mediteraneene;
• Visits to the EU Member States, Russia, Venezuela, Chile, Argentina, Uruguay, Mexico, Guatemala and Honduras;
• vizitele în statele membre ale Uniunii, în Rusia, Venezuela, Chile, Argentina, Uruguay, Mexic, Guatemala şi Honduras;
• As regards the internal dimension of Parliament: the completion and inauguration of the buildings in Brussels, the completion of the building in Strasbourg and the renewal of the highest levels of Parliament’s administration.
• în ceea ce priveşte aspectele interne ale Parlamentului: finalizarea şi inaugurarea clădirilor din Bruxelles, finalizarea clădirii din Strasbourg sau modernizarea nivelurilor superioare ale administraţiei parlamentare.
I might also mention the negotiations on the 1999-2006 financial perspective, which were particularly complex, the launching of OLAF (the Anti-Fraud Oce), and the start of the negotiations on the Statute for Members (whose inclusion in the Treaty of Amsterdam was a personal commitment of mine).
Aş putea, de asemenea, să amintesc negocierile privind perspectivele financiare pentru perioada 1999-2006, deosebit de complexe, punerea în funcţiune a OLAF (Ociul European de Luptă Antifraudă), începerea negocierilor privind statutul deputaţilor (a cărui includere în Tratatul de la Amsterdam a fost un angajament personal).
Finally, eorts to bring about European Union intervention to prevent the genocide in Kosovo (eorts which did not meet with success), etc.
În cele din urmă, încercarea de a obţine o intervenţie a Uniunii care să evite genocidul din Kosovo (încercare care nu sa bucurat de succes) etc.
However, this is not the time to go into detail but to express thanks for the support and cooperation I received from my fellow Members and from all those who made up Parliament’s administration and my own cabinet.
Dar nu este momentul de a intra în detalii, ci de a mulţumi pentru sprijin şi colaborare colegilor mei deputaţi, precum şi tuturor membrilor administraţiei Parlamentului şi ai cabinetului meu.
I could have done nothing without them.
Nu aş putut face nimic fără ei.
MAY 1998:THE EUROPEAN PARLIAMENT SAYS YES TO THE EURO: JOSÉ MARÍA GILROBLES WITH JACQUES SANTER, KARL VON WOGAU AND DOUG HENDERSON
5 MAI 1998PARLAMENTUL EUROPEAN SE EXPRIMĂ ÎN FAVOAREA MONEDEI EURO: JOSÉ MARÍA GILROBLES ÎMPREUNĂ CU JACQUES SANTER, KARL VON WOGAU ŞI DOUG HENDERSON.
JULY 1999 JANUARY 2002
IULIE 1999 IANUARIE 2002
Each President of the European Parliament is customarily elected for a brief two-and-a-half year term of oce. On taking up their duties, Presidents therefore realise that their term is merely one stage in an on-going process, that when they leave oce they will pass on to their successors incomplete business which they have initiated, and that their own personality, national or political sensitivity and personal beliefs should not take precedence over the need for pluralism and diversity in all areas which characterise this unique parliamentary institution.
Ales, după cum se obişnuieşte, pentru un mandat scurt de doi ani şi jumătate, fiecare Preşedinte al Parlamentului European ştie, atunci când îşi preia funcţia, că nu este decât o verigă într-un lanţ al continuităţii, că se va retrage lăsând succesorilor săi neterminate şantiere pe care le-a deschis şi că nici propria personalitate, nici sensibilitatea sa naţională şi politică şi nici convingerile sale intime nu pot avea întâietate în raport cu exigenţele pe care le implică pluralismul şi diversităţile de orice natură care caracterizează această instituţie parlamentară al cărei model este unic în lume.
I congratulate Mr Hans-Gert Pöttering, our current President, on his excellent idea of producing this book to illustrate the continuity of the process.
Îl felicit pe dl. Hans-Gert Pottering, preşedintele nostru actual, pentru fericita iniţiativă a prezentei cărţi ce ilustrează această continuitate.
I was given the exciting opportunity of taking on the Presidency from July 1999 to January 2002 in the transition between two centuries.
Am avut şansa de a-mi asuma preşedinţia în perioada de tranziţie dintre cele două secole, din iulie 1999 până în ianuarie 2002.
Our main concerns in that period were to restore harmonious relations with the Commission, following the traumatic resignation of Mr Santer’s team, preparations for the major enlargement in 2004 which would be made possible by the Treaty of Nice, albeit in a less than ideal manner, the successful introduction of the Euro, which a majority of Member States had adopted, the growing awareness of the values uniting a continent of 500 million Europeans, thanks to the adoption of the Charter of Fundamental Rights, and the seismic international impact of the 11 September terrorist attacks.
Elementele principale ale acestei perioade au fost restaurarea necesară a relaţiilor armonioase cu Comisia după traumatismul generat de demisia echipei dlui Santer, pregătirea marii extinderi din 2004 pe care a făcut-o posibilă, chiar dacă imperfect, Tratatul de la Nisa, succesul trecerii la moneda euro pe care majoritatea statelor membre au adoptat-o, creşterea nivelului de conştientizare a valorilor care îi unesc pe cei aproximativ 500 de milioane de europeni ai continentului, prin adoptarea Cartei Drepturilor Fundamentale, precum şi seismul mondial provocat de atentatele din 11 septembrie.
I have, of course, not forgotten the importance of the substantial legislative work done over this period.
Bineînţeles, nu am uitat importanţa considerabilei activităţi legislative care a fost realizată în această perioadă.
However, we owe this essentially to Parliament as a whole, which had reached its democratic maturity through the increasing excellence of its Members, the practical organisation of its parliamentary business and the new powers conferred on it by the recent treaties, particularly on codecision matters.
Meritul pentru aceasta îi revine însă în mod esenţial întregului Parlament, ajuns la maturitatea sa democratică graţie calităţii din ce în ce mai exemplare a membrilor săi, organizării funcţionale a activităţii sale parlamentare şi competenţelor pe care recentele tratate i le-au conferit, în special în materie de codecizie.
More specically, as regards the ocials of the European Parliament, and by extension the Members’ assistants, I know of no other similar large institution in which courtesy, respect for other people and their dierences, willingness to cooperate and devotion to the common cause beyond national or political allegiances, are as strong, tangible or as enduring.
În ceea ce îi priveşte, în mod specic, pe funcţionarii Parlamentului European şi, în sensul mai larg, pe asistenţii parlamentari, eu nu cunosc o altă mare instituţie politică asemănătoare în care curtoazia, respectul pentru ceea ce ne diferenţiază unii de alţii, disponibilitatea, ataşamentul faţă de o cauză comună depăşind aliaţiile naţionale sau politice să e atât de puternice, tangibile şi constante de-a lungul timpului.
The more personal touch which I wished to give my Presidency was to ensure, as my predecessors had done, that the European Parliament was perceived within the Union and in the world at large as a leading advocate of universal values and solidarity, of people’s aspirations, in addition to acting as co-legislator for a Community of just under half a billion people.
Accentul mai personal pe care trebuia să mă străduiesc să îl confer preşedinţiei consta în a acţiona, aşa cum au procedat şi predecesorii mei, astfel încât Parlamentul European să e perceput, în interiorul Uniunii precum şi în lume, drept o voce puternică purtătoare de valori universale şi de solidaritate, adică de speranţe umane, dincolo de rolul său de organ co-legislativ pentru aproape o jumătate de miliard de femei şi de bărbaţi.
D the states and peoples of Europe who wished to be part of this Union and, secondly, ensuring that this Europe under construction was supported and – I am not afraid to say it – loved by all those hoping to see it develop into more than a mere market without internal borders.
Încă de la prima mea alegere în 1984, singurul sens al angajamentului meu politic în favoarea Europei a fost unirea, în acelaşi demers, a două necesităţi: pe de o parte, construirea unei Uniuni ireversibile de pace şi progres pentru toţi, între toate statele şi popoarele europene care doreau acest lucru şi, pe de altă parte, contribuţia la crearea unei susţineri şi – nu îmi este teamă să arm acest lucru – a unei iubiri faţă de această Europă care se construia în inimile tuturor celor care se aşteptau ca aceasta să e mai mult decât o simplă piaţă fără frontiere interne.
This was my consistent objective during my Presidency, even though I would, of course, have liked to do more.
Acest demers m-a preocupat în mod constant în timpul preşedinţiei mele, chiar dacă, bineînţeles, mi-aş dorit să fac mai mult şi mai bine.
From this point of view, there were a large number of striking and emblematic events.
Din acest punct de vedere, au existat numeroase momente importante şi emblematice.
There were the frozen bodies of two Guinean adolescents found in the undercarriage of an aeroplane on arrival at Paris-Roissy from Conakry, only a few days after I took oce. They were so eager to reach Europe that they died in doing so but they had prepared a poignant message for me.
Este vorba despre cei doi adolescenţi guineeni care au fost găsiţi morţi de frig pe aeroportul Paris-Roissy, pe trenul de aterizare al unui avion care venea de la Conakry, la câteva zile numai după intrarea mea în funcţie, care îşi doreau Europa atât de mult încât şi-au dat viaţa pentru ea şi care mi-au transmis astfel un mesaj sfâşietor.
There was the repeated public condemnation of ETA’s murderous acts perpetuated in the Basque country, in Spain, which I visited on seven occasions to express Parliament’s support to that violence-stricken country.
Este vorba despre denunţarea publică repetată a barbariei ucigaşe a grupării ETA care se perpetua în Ţara Bascilor, în Spania, unde m-am deplasat de şapte ori pentru a aduce acestei ţări sfâşiate susţinerea Parlamentului.
There was the joint visit by Avraham Burg, President of the Knesset, and Ahmed Corrie, President of the Palestinian Legislative Council, on 4 September 2000.
Este vorba despre vizita comună a Preşedintelui Parlamentului Israelian (Knesset), Avraham Burg, şi a Preşedintelui Consiliului Legislativ Palestinian, Ahmed Corrie.
Members of our Parliament were deeply marked by their statements in plenary.
În acea zi de 4 septembrie 2004, adunarea noastră a fost profund marcată de discursurile lor în cadrul şedinţei plenare.
They were the words of two men who respected each other, held each other in mutual esteem and fervently sought peace for their two countries.
Aceste discursuri aparţineau unor oameni care se respectau, se stimau reciproc şi care îşi doreau fierbinte pacea pentru ţările lor.
Although, to our huge disappointment, the infernal spiral of violence, insecurity and repression resumed in the weeks that followed, the message delivered by these two men of conviction and courage was an intense experience for our Parliament: both of them told us about their profound hope that the European Parliament would become more closely involved in the peace process.
Chiar dacă, spre decepţia noastră generală, în timpul săptămânilor care au urmat, spirala infernală a violenţei, a insecurităţii şi a represiunii şi-a reluat cursul, mesajul pe care aceşti doi oameni curajoşi şi cu convingeri profunde ni l-au adresat a fost primit cu multă emoţie de adunarea noastră: şi unul şi celălalt neau comunicat dorinţa lor profundă de a vedea o implicare mai profundă a Parlamentului European în procesul de pace.
There was my visit, a few months earlier, to Israel, Palestine, Jordan and Lebanon, in the same spirit.
Este vorba despre călătoria pe care am realizat-o cu câteva luni înainte, în acelaşi spirit, în Israel, Palestina, Iordania şi Liban.
There was my speech to the Knesset in Jerusalem on that occasion, which, though strongly worded, did not meet with a hostile reception.
Este vorba despre discursul meu la Ierusalim, cu această ocazie, în faţa Parlamentului Israelian (Knesset), pentru a pronunţa cuvinte dure, pline de semnicaţie, dar care nu au fost respinse.
There was the first world interparliamentary conference against the death penalty, co-chaired by the European Parliament, in Strasbourg.
Este vorba despre prima conferinţă interparlamentară mondială împotriva pedepsei cu moartea, co-prezidată de Parlamentul European, la Strasbourg.
There were the ‘street children’, as they are called in Africa, the forgotten victims of extreme poverty, whom I went to meet in Ouagadougou.
Este vorba despre aceşti „copii ai străzii”, cum sunt numiţi în Africa, victimele uitate ale sărăciei extreme, pe care i-am întâlnit la Uagadugu.
There was commander Massoud, whom I visited in Strasbourg, with the cooperation of General Morillon and the support of the Conference of Presidents, and who was on his first visit to Europe.
Este vorba despre comandantul Massoud, pe care l-am invitat la Strasbourg cu sprijinul generalului Morillon şi al Conferinţei preşedinţilor şi care venea pentru prima dată în Europa.
He had come to ask for help not in waging war, but in making peace.
Venea să ne solicite ajutorul nu
contribution to the restoration of peace and freedom in Afghanistan, a country devastated by fanaticism and the murderous folly of the Taliban.
pentru a purta un război, ci pentru a aduce pacea. Venea, de asemenea, pentru a trage un semnal de alarmă privind pericolul pe care îl reprezenta „talibanizarea”, ameninţare care plana asupra întregii regiuni, şi a legăturii strânse a acestuia cu terorismul grupării „Al-Qaida”.