natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 378(1) of the implementing regulation provides that, without prejudice to the rules on the determination of the place where a customs debt is incurred, laid down in Article 215 of the Customs Code, where a consignment has not been presented at
Întradevăr, articolul 378 alineatul (1) din regulamentul de aplicare prevede că, fără a aduce atingere normelor privind determinarea locului în care ia naștere o datorie vamală prevăzute la articolul 215 din Codul vamal, în cazul în care un transport nu se
MILITZER & MÜNCH the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established, such offence or irregularity is deemed to have been committed in the Member State to which the office of departure belongs or in the Member State to which the office of transit at the point of entry into the Community belongs, to which a transit advice note has been given, unless within the period laid down in Article 379(2) of the implementing regulation, proof of the regularity of the transit operation or of the place where the offence or irregularity was actually committed is furnished (Case C-300/03 Honeywell Aerospace [2005] ECR I-689, paragraph 21). 31
MILITZER & MÜNCH prezintă la biroul de destinație, atunci când locul în care sa săvârșit infracțiunea sau neregula nu a putut fi stabilit, se consideră că respectiva infracțiune sau neregulă sa săvârșit în statul membru căruia îi aparține biroul de plecare sau în statul membru căruia îi aparține biroul de tranzit de la punctul de intrare în Comunitate, căruia i sa trimis un aviz de tranzit, cu excepţia cazului în care, în perioada prevăzută la articolul 379 alineatul (2) din regulamentul de aplicare, se face dovada conformității operațiunii de tranzit sau a locului în care sa săvârșit infracțiunea sau neregula (Hotărârea din 20 ianuarie 2005, Honeywell Aerospace, C-300/03, Rec., p. I-689, punctul 21). 31
The initiation of the procedure laid down in Article 379 of the implementing regulation therefore assumes that the place of the offence or irregularity cannot be established by the customs authorities (Case C-112/01 SPKR [2002] ECR I-10655, paragraph 35).
Prin urmare, aplicarea procedurii prevăzute la articolul 379 din regulamentul de aplicare presupune că locul în care sa săvârșit infracțiunea sau neregula nu poate fi stabilit de către autoritățile vamale (Hotărârea din 14 noiembrie 2002, SPKR, C-112/01, Rec., p. I-10655, punctul 35).
Consequently, in order to verify whether the Member State which recovered customs duties has jurisdiction, it is necessary to determine whether, at the time when it was established that the consignment had not been presented at the office of destination, it was possible to establish the place where the offence or irregularity occurred.
În consecință, în vederea verificării competenței statului membru care a întreprins măsuri pentru a recupera taxele vamale, trebuie să se determine dacă, la momentul la care sa constatat că transportul nu a fost prezentat la biroul de destinație, putea fi stabilit locul în care sa săvârșit infracțiunea sau neregula.
If that is the case, the Member State in which the first offence or irregularity capable of being classified as a removal from customs surveillance was committed can be identified as the State with jurisdiction to recover the customs debt, pursuant Articles 203(1) and 215(1) of the Customs Code.
Întro astfel de ipoteză, dispozițiile articolului 203 alineatul (1) și ale articolului 215 alineatul (1) din Codul vamal permit desemnarea ca fiind competent pentru recuperarea datoriei vamale a statului membru pe teritoriul căruia sa săvârșit prima infracțiune sau neregulă care poate fi calificată drept sustragere de sub supravegherea vamală.
On the other hand, if the place where the offence or irregularity was committed cannot be thus established, the Member State to which the office of departure belongs has jurisdiction to recover customs duties, in accordance with Articles 378 and 379 of the implementing regulation.
În schimb, dacă locul în care sa săvârșit infracțiunea sau neregula nu a putut fi stabilit astfel, statul membru căruia îi aparține biroul de plecare este competent să întreprindă măsuri pentru a recupera taxele vamale, în conformitate cu dispozițiile articolelor 378 și 379 din regulamentul de aplicare.
In order to determine whether, in the case in the main proceedings, the Italian authorities had jurisdiction to recover the duties in question, it is for the referring
Pentru a stabili în cauza principală dacă autoritățile italiene erau competente să întreprindă măsuri pentru a recupera taxele în cauză, revine instanței de trimitere
If that is not the case, the effect of the presumption of competence in favour of the Member State to which the office of departure belongs, established by Article 378(1) of the implementing regulation, is that the Federal Republic of Germany is the Member State with jurisdiction to recover the customs duties.
În împrejurări diferite, prezumția de competență în favoarea statului membru căruia îi aparține biroul de plecare prevăzută la articolul 378 alineatul (1) din regulamentul de aplicare determină desemnarea Republicii Federale Germania ca stat membru competent să întreprindă măsuri pentru a recupera taxele vamale.
That presumption can be rebutted in favour of the jurisdiction of another Member State only if it is established that the first offence or irregularity was actually committed in the territory of that State.
Această prezumție nu poate fi înlăturată în favoarea competenței unui alt stat membru decât dacă se dovedește că prima infracțiune sau neregulă sa săvârșit efectiv pe teritoriul acestuia din urmă.
Nevertheless, proof to that effect must be furnished to the satisfaction of the authorities of the Member State to which the office of departure belongs, in accordance with the procedure laid down in Article 379 of the implementing regulation, which entails, inter alia, compliance with the timelimits laid down in that provision.
Totuși, această dovadă trebuie să se furnizeze în fața autorităților statului membru căruia îi aparține biroul de plecare conform procedurii prevăzute la articolul 379 din regulamentul de aplicare, care implică în special respectarea termenelor care sunt prevăzute în acesta.
The answer to the third question must therefore be that, in order to verify whether the Member State which recovered customs duties has jurisdiction, it is for the referring court to determine whether, at the time when it came to light that the consignment had not been presented at the office of destination, it was possible to establish the place where the offence or irregularity occurred.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la cea de a treia întrebare că, în vederea verificării competenței statului membru care a întreprins măsuri pentru a recupera taxele vamale, revine instanței de trimitere obligația de a determina dacă, la momentul la care sa constatat că transportul nu a fost prezentat la biroul de destinație, putea fi stabilit locul în care sa săvârșit infracțiunea sau neregula.
If that is the case, the Member State in which the first offence or irregularity capable of being classified as a removal from customs surveillance was committed can be identified as the State with jurisdiction to recover the customs debt, pursuant to Articles 203(1) and 215(1) of the Customs Code.
Întro astfel de ipoteză, dispozițiile articolului 203 alineatul (1) și ale articolului 215 alineatul (1) din Codul vamal permit desemnarea ca fiind competent pentru recuperarea datoriei vamale a statului membru pe teritoriul căruia sa săvârșit prima infracțiune sau neregulă care poate fi calificată drept sustragere de sub supravegherea vamală.
On the other hand, if the place where the offence or irregularity was committed cannot be thus established, the Member State to which the office of departure belongs has jurisdiction to recover the customs duties, in accordance with Articles 378 and 379 of the implementing regulation.
În schimb, dacă locul în care sa săvârșit infracțiunea sau neregula nu a putut fi stabilit astfel, statul membru căruia îi aparține biroul de plecare este competent să întreprindă măsuri pentru a recupera taxele vamale, în conformitate cu dispozițiile articolelor 378 și 379 din regulamentul de aplicare.
MILITZER & MÜNCH The first part of the first question and the second question
MILITZER & MÜNCH Cu privire la primul aspect al primei întrebări și cu privire la a doua întrebare
The Corte Suprema di Cassazione asks, in essence, whether the Italian authorities’ failure to comply with the timelimits of 11 months and 3 months, imposed for the benefit of the principal by the first and second paragraphs of Article 379 of the implementing regulation respectively, precludes the recovery of customs duties.
Instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă nerespectarea de către autoritățile vamale a termenelor de unsprezece luni și, respectiv, de trei luni prevăzute în favoarea principalului obligat la articolul 379 alineatele (1) și (2) din regulamentul de aplicare se opune începerii recuperării taxelor vamale.
As the Italian Government and the Commission correctly observed, non-compliance with the 11-month timelimit does not by itself prevent recovery of the customs debt from the principal (SPKR, paragraphs 27 to 33, and Commission v Germany, paragraph 69).
Astfel cum în mod întemeiat au observat guvernul italian și Comisia, simpla nerespectare a termenului de unsprezece luni nu împiedică, în sine, recuperarea datoriei vamale de la principalul obligat (Hotărârile citate anterior SPKR, punctele 27-33, și Comisia/Germania, punctul 69).
On the other hand, notification to the principal of the three-month timelimit laid down in Article 379(2) of the implementing regulation is mandatory and must precede recovery of the customs debt by the customs authorities (SPKR, paragraph 32; Honeywell Aerospace, paragraphs 23 and 24; Commission v Germany, paragraph 71; order of 6 April 2006 in Case C-407/05 Reyniers & Sogama, paragraph 22; and Case C-44/06 Gerlach [2007] ECR I-2071, paragraph 33). 40
În schimb, notificarea către principalul obligat a termenului de trei luni prevăzut la articolul 379 alineatul (2) din regulamentul de aplicare constituie o condiție prealabilă obligatorie pentru recuperarea datoriei vamale de către autoritățile vamale (Hotărârile citate anterior SPKR, punctul 32, Honeywell Aerospace, punctele 23 și 24, și Comisia/Germania, punctul 71, Ordonanța din 6 aprilie 2006, Reyniers & Sogama, C-407/05, nepublicată în Recueil, Rec., 2006, p. I-50*, punctul 22, și Hotărârea din 8 martie 2007, Gerlach, C-44/06, Rep., p. I-2071, punctul 33). 40
It should be noted that the purpose of those 11-month and 3-month timelimits is to ensure diligent and uniform application, by the administrative authorities, of the provisions relating to the recovery of customs debts in order to secure rapid availability of the Community’s own resources (SPKR, paragraph 34, and Commission v Germany, paragraphs 69 and 78).
În această privință, trebuie să amintim că respectivele termene de unsprezece luni și de trei luni au drept obiectiv asigurarea unei aplicări diligente și uniforme de către autoritățile administrative a dispozițiilor în materia recuperării datoriei vamale în interesul unei rapide furnizări a resurselor proprii ale Comunității (Hotărârile citate anterior SPKR, punctul 34, și Comisia/Germania, punctele 69 și 78).
Moreover, the three-month timelimit is also intended to protect the interests of the principal by allowing him sufficient time in which to furnish, where appropriate, proof of the regularity of the transit operation or the place where the offence or irregularity was actually committed (SPKR,
În plus, termenul de trei luni are de asemenea drept scop protejarea intereselor principalului obligat, acordându-i un timp suficient pentru a face, dacă este cazul, dovada conformității operațiunii de tranzit sau a locului în care neregula sau infracțiunea sa săvârșit
Finally, that three-month timelimit is intended to encourage the principal to produce the evidence available to him within a mandatory time-limit, with a view to determining without delay the State with jurisdiction to recover duty (Case C-233/98 Lensing & Brockhausen [1999] ECR I-7349, paragraph 30). 41
În sfârșit, acest termen de trei luni urmărește să încurajeze principalul obligat să furnizeze într-un termen imperativ elementele de care dispune în vederea desemnării rapide a statului membru competent pentru recuperarea taxelor (Hotărârea din 21 octombrie 1999, Lensing & Brockhausen, C-233/98, Rec., p. I-7349, punctul 30). 41
It follows from the wording itself of Articles 378 and 379 of the implementing regulation that it is for the office of departure alone to make the notification required within those 11-month and 3-month timelimits where a consignment has not been presented at the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established.
Din însuși modul de redactare a articolelor 378 și 379 din regulamentul de aplicare rezultă că numai biroului de plecare îi revine obligația de a respecta aceste termene de unsprezece luni și de trei luni la efectuarea notificării prevăzute, atunci când un transport nu a fost prezentat la biroul de destinație, în condițiile în care locul în care s-a săvârșit infracțiunea sau neregula nu a putut fi stabilit.
The answer to the first part of the first question and to the second question must therefore be that, where a consignment has not been presented at the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established, it is for the office of departure alone to make the notification required within the 11-month and 3-month timelimits laid down by Article 379(1) and (2) of the implementing regulation.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la primul aspect al primei întrebări și la cea de a doua întrebare că, în cazul în care un transport nu a fost prezentat la biroul de destinație și locul în care sa săvârșit infracțiunea sau neregula nu poate fi stabilit, revine numai biroului de plecare obligația de a efectua notificarea prevăzută cu respectarea termenelor de unsprezece luni și de trei luni menționate la articolul 379 alineatele (1) și (2) din regulamentul de aplicare.
The second part of the first question
Cu privire la al doilea aspect al primei întrebări
The Corte Suprema di Cassazione is uncertain whether it is compatible with the principle of proportionality for a customs clearance agent, in his capacity as principal, to be held liable for the consequences of an external Community transit operation which is vitiated by a forgery that is not attributable to him, in so far as the customs debt may, as in the case in the main proceedings, be considerably in excess of the remuneration received by the principal for his services.
Instanța de trimitere urmărește să afle dacă a considera că un expeditor în vamă, în calitatea sa de principal obligat, răspunde pentru consecințele unei operațiuni de tranzit comunitar extern afectate de o fraudă care nu îi este imputabilă este compatibil cu principiul proporționalității, în măsura în care datoria vamală poate fi, precum în cauza principală, net superioară remunerației primite de principalul obligat pentru serviciile sale.
The Commission questions the relevance of that question in so far as customs legislation does not provide for any limitations on the liability of the principal.
Comisia are îndoieli în privința pertinenței acestei întrebări, în măsura în care reglementarea vamală nu prevede limitări ale răspunderii principalului obligat.
It suggests that the question should be understood as referring to a situation in which it might be inequitable to hold the principal liable for a forgery in which he had no part and in the commission of which the customs employees of the office of destination were in all likelihood involved.
Comisia sugerează că această întrebare trebuie să fie înțeleasă ca vizând o situație în care ar putea fi inechitabil să se pună în sarcina principalului obligat răspunderea pentru o fraudă față de care acesta este străin și la săvârșirea căreia, potrivit tuturor aparențelor, au fost asociați angajați ai vămilor de la biroul de destinație.
It therefore proposes that the Court should widen the terms of the question referred for a preliminary ruling and take account of the criteria which permit duties to be remitted on equitable grounds, in accordance with the procedure laid down in Article 239 of the Customs Code and Articles 899 to 999 of the implementing regulation.
Așadar, aceasta propune Curții să extindă conținutul întrebării preliminare și să ia în considerare criteriile pe baza cărora poate fi acordată o remitere de taxe pentru motive de echitate, potrivit procedurii prevăzute la articolul 239 din Codul vamal și la articolele 899-909 din regulamentul de aplicare.
It therefore submits that, faced with a ‘special situation’, the Italian authorities should have referred the application for remission of duties to the Commission, pursuant to Article 905 of the implementing regulation.
Astfel, aceasta susține că, întrucât se confruntau cu o „situație specială”, autoritățile italiene ar fi trebuit să sesizeze Comisia cu cererea de remitere a taxelor conform articolului 905 din regulamentul de aplicare.
M & M and the Commission add that the uniform application and interpretation of Community law requires that the decisions by which customs authorities refuse to allow such an application should be subject to effective judicial review and call upon the Court in that regard to adopt a position on the judgment of the Corte Suprema di Cassazione of 27 September 2002.
M & M și Comisia adaugă faptul că aplicarea și interpretarea uniforme ale dreptului comunitar impun ca deciziile prin care autoritățile vamale refuză să admită o astfel de cerere să fie supuse unui control jurisdicțional efectiv și invită Curtea, în această privință, să se pronunțe cu privire la hotărârea pronunțată de Corte suprema di cassazione la 27 septembrie 2002.
The Italian Government is of the view that it is not contrary to the principle of proportionality to hold the principal liable (Case C-97/95 Pascoal & Filhos [1997] ECR I-4209, and Case C-293/04 Beemsterboer Coldstore Services [2006] ECR I-2263). It submits that the task of the Court is not to adopt a position on the judgment of the Corte Suprema di Cassazione of 27 September 2002, since no question requiring a preliminary ruling has been submitted to it in that regard. 47
Guvernul italian apreciază că angajarea răspunderii principalului obligat nu este contrară principiului proporționalității (Hotărârea din 17 iulie 1997, Pascoal & Filhos, C-97/95, Rec., p. I-4209, și Hotărârea din 9 martie 2006, Beemsterboer Coldstore Services, C-293/04, Rec., p. I-2263). Acesta susține că nu este de competența Curții să se pronunțe cu privire la hotărârea pronunțată de Corte suprema di cassazione la 27 septembrie 2002, în măsura în care nu a fost sesizată cu nicio întrebare preliminară în acest sens. 47
According to settled caselaw, the principle of proportionality, which is one of the general principles of Community law, requires that measures implemented through Community provisions be appropriate for attaining the objective pursued and must
Potrivit unei jurisprudențe constante, principiul proporționalității, care face parte din principiile generale ale dreptului comunitar, impune ca mijloacele puse în aplicare de către o dispoziție comunitară să fie de natură să realizeze obiectivul urmărit
2008 — CASE C-230/06 not go beyond what is necessary to achieve it (Case C-210/03 Swedish Match [2004] ECR I-11839, paragraph 47, and Case C-479/04 Laserdisken [2006] ECR I-8089, paragraph 53).
I-11893, punctul 47, și Hotărârea din 12 septembrie 2006, Laserdisken, C-479/04, Rec., p. I-8089, punctul 53).
The principal, in his capacity as holder under the external Community transit procedure, is the debtor of the customs debt arising from the failure to observe the provisions governing that procedure.
Principalul obligat, în calitatea sa de titular al regimului de tranzit comunitar extern, este debitorul datoriei vamale care rezultă din nerespectarea dispozițiilor acestui regim.
The liability thus imposed upon the principal is intended to ensure the diligent and uniform application of the provisions relating to the recovery of customs debts in order to protect the financial interests of the Community and its Member States.
Răspunderea impusă astfel principalului obligat urmărește asigurarea unei aplicări diligente și uniforme a dispozițiilor în materia recuperării datoriei vamale în interesul protecției intereselor financiare ale Comunității și ale statelor sale membre.
The fact that the principal is thus made liable for the payment of the customs debt, regardless of the extent of that debt in relation to the fees he receives when acting, as in the case in the main proceedings, as customs clearance agent, is not contrary to the principle of proportionality.
A impune astfel principalului obligat plata datoriei vamale, indiferent care ar putea să fie valoarea acestei datorii în raport cu veniturile pe care acesta le percepe atunci când acționează, precum în cauza principală, în calitate de expeditor în vamă, nu este contrar principiului proporționalității.
Nor is the fact that the principal acted in good faith and that the breach of the external Community transit procedure was the result of a forgery in which he had no part capable of constituting an infringement of the principle of proportionality.
Nici faptul că principalul obligat este de bunăcredință și că infracțiunea la regimul de tranzit comunitar extern rezultă dintr-o fraudă față de care acesta este străin nu este de natură să aducă atingere principiului proporționalității.
If that were the case, the principal would no longer have so great an incentive to ensure that transit operations were properly conducted (see, by analogy, Pascoal & Filhos, paragraphs 51 to 55). 50
Întro astfel de ipoteză, principalul obligat nu ar mai fi la fel de puternic motivat să se asigure de buna derulare a operațiunilor de tranzit (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Pascoal & Filhos, citată anterior, punctele 51-55). 50
It must, nevertheless, be borne in mind that, where the customs debt arises as a result of circumstances in which neither deception nor obvious negligence may be attributed to the principal, Article 239 of the Customs Code, which is a general equitable provision, permits the principal to apply for the remission of duties.
Cu toate acestea, trebuie să se amintească faptul că, în cazul în care nașterea datoriei vamale rezultă din circumstanțe care nu implică înșelăciune sau neglijență evidentă din partea principalului obligat, articolul 239 din Codul vamal, care constituie o clauză generală de echitate, permite principalului obligat să solicite remiterea taxelor.
To that end, Articles 899 to 905 of the implementing regulation provide for a procedure for administrative cooperation between the customs authorities and the Commission.
În acest scop, articolele 899-905 din regulamentul de aplicare instituie o procedură de cooperare administrativă între autoritățile vamale și Comisie.
The answer to the second part of the first question must therefore be that it is not contrary to the principle of proportionality to hold a customs clearance agent, in his capacity as principal, liable for a customs debt.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la cel de al doilea aspect al primei întrebări că a considera că un expeditor în vamă, în calitatea sa de principal obligat, răspunde pentru datoria vamală nu este contrar principiului proporționalității.