natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Do Articles 12 EC, 43 EC, 46 EC, 48 EC, 56 EC and 58 EC preclude Belgian national statutory rules, as set out in the then applicable Articles 18(1), point 3, and 18(2), point 3, of the Income Tax Code 1992, whereby interest payments were not reclassified as dividends, and were therefore not taxable, if those interest payments were made to a director which was a Belgian company, whereas in the same circumstances those interest payments were reclassified as dividends, and therefore taxable, if they were made to a director which was a foreign company?’
„Articolele 12 [CE], 43 [CE], 46 [CE], 48 [CE], 56 [CE] și 58 CE se opun legislației naționale belgiene prevăzute de dispozițiile articolului 18 [alineatul 1] punctul 3 și ale [alineatului 2] punctul 3 din [CIR 1992], astfel cum erau aplicabile la momentul faptelor în cauză, în temeiul cărora dobânzile nu erau recalificate drept dividende și, prin urmare, nu erau impozabile atunci când aceste dobânzi erau plătite unui administrator societate belgiană, în timp ce, în aceleași împrejurări, aceste dobânzi erau recalificate drept dividende și erau, așadar, impozabile atunci când aceste dobânzi erau plătite unui administrator societate străină?”
As a preliminary point, it must be remembered that, according to settled caselaw, although direct taxation falls within their competence, Member States must none the less exercise that competence consistently with Community law and avoid any discrimination on grounds of nationality (see, inter alia, Joined Cases C-397/98
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, deși fiscalitatea directă este de competența statelor membre, acestea din urmă trebuie totuși să o exercite cu respectarea dreptului comunitar și să se abțină de la orice discriminare bazată pe naționalitate (a se vedea în special Hotărârea din 8 martie
JUDGMENT OF 17. 1.
HOTĂRÂREA DIN 17.1.2008 — CAUZA C-105/07
The national court refers in its question to Articles 12 EC, 43 EC, 46 EC, 48 EC, 56 EC and 58 EC.
În întrebarea formulată, instanța de trimitere se referă la articolele 12 CE, 43 CE, 46 CE, 48 CE, 56 CE și 58 CE.
In this respect, it must be stated that it follows from the caselaw that the general prohibition of all discrimination on grounds of nationality laid down by Article 12 EC applies independently only to situations governed by Community law for which the EC Treaty lays down no specific rules of non-discrimination.
În această privință, trebuie să se sublinieze că din jurisprudența Curții rezultă că articolul 12 CE, care prevede principiul general al interzicerii oricărei discriminări pe motiv de naționalitate, nu are vocație de a se aplica în mod autonom decât în situațiile reglementate de dreptul comunitar pentru care Tratatul CE nu conține o normă specială de interzicere a discriminării.
The Treaty lays down in Articles 43 EC and 56 EC, in particular, such specific rules in relation to freedom of establishment and the free movement of capital (see, inter alia, Metallgesellschaft and Others, paragraphs 38 and 39, and Case C-443/06 Hollmann [2007] ECR I-8491, paragraphs 28 and 29).
Or, tratatul conține în special la articolele 43 CE și 56 CE astfel de norme speciale în domeniile libertății de stabilire și liberei circulații a capitalurilor (a se vedea în special Hotărârea Metallgesellschaft și alții, citată anterior, punctele 38 și 39, precum și Hotărârea din 11 octombrie 2007, Hollmann, C-443/06, Rep., p. I-8491, punctele 28 și 29).
In so far as the rechtbank is putting a question to the Court as to the interpretation of both Article 43 EC on freedom of establishment and Article 56 EC on the free movement of capital, the Court must determine whether legislation of a Member State such as that at issue in the main proceedings, which provides for taxation of interest payments, as dividends, of a resident company only if they are made to a director or to a partner which is a nonresident company, is liable to fall within the scope of those freedoms.
În măsura în care instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la interpretarea atât a articolului 43 CE referitor la libertatea de stabilire, cât și a articolului 56 CE referitor la libera circulație a capitalurilor, trebuie să se determine dacă o legislație a unui stat membru precum cea în cauză în acțiunea principală, care prevede impozitarea ca dividende a dobânzilor unei societăți rezidente numai când acestea sunt plătite unui administrator sau unui asociat care are calitatea de societate nerezidentă, este susceptibilă de a se înscrie în cadrul acestor libertăți.
In this instance, it is apparent from the case-file that the interest payments made by the Belgian subsidiary were reclassified as dividends because they relate to a loan granted by a nonresident parent company which is a director of that subsidiary.
În prezenta cauză, rezultă din dosar că dobânzile plătite de filiala belgiană au fost recalificate drept dividende întrucât corespund unui împrumut acordat de o socie-tate-mamă nerezidentă care are calitatea de administrator al filialei respective.
It is therefore necessary to examine the rules at issue, first, from the perspective of the Treaty provisions on freedom of establishment.
Așadar, reglementarea în cauză trebuie examinată mai întâi din perspectiva prevederilor tratatului referitoare la libertatea de stabilire.
In the case of companies, their registered office for the purposes of Article 48 EC serves, in the same way as nationality in the case of individuals, as the connecting factor with the legal system of a State.
Pentru societăți, sediul acestora, în sensul articolului 48 CE, servește la stabilirea, asemenea cetățeniei pentru persoanele fizice, a legăturii lor cu sistemul juridic al unui stat.
Acceptance of the proposition that the Member State in which a subsidiary seeks to establish itself may freely apply different treatment merely by reason of the fact that the registered office of its parent company is situated in another Member State would deprive Article 43 EC of all meaning (see, to that effect, Case C-330/91 Commerzbank [1993] ECR I-4017, paragraph 13; Metallgesellschaft and Others, paragraph 42; and Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 37).
A admite că statul membru în care este stabilită o filială poate să aplice în mod liber un tratament diferit acestei filiale ca urmare a simplului fapt că sediul societății-mamă a acesteia se află într-un alt stat membru ar fi de natură să golească de conținut articolul 43 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 iulie 1993, Commerzbank, C-330/91, Rec., p. I-4017, punctul 13, Hotărârea Metallgesellschaft și alții, citată anterior, punctul 42, precum și Hotărârea Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, citată anterior, punctul 37).
Freedom of establishment thus aims to guarantee the benefit of national treatment in the host Member State, by prohibiting any discrimination based on the place in which companies have their seat (see, to that effect, Saint-Gobain ZN, paragraph 35, and Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 37).
Libertatea de stabilire urmărește astfel să garanteze beneficiul tratamentului național în statul membru gazdă, interzicând orice discriminare bazată pe locul în care au sediul societățile (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior Saint-Gobain ZN, punctul 35, și Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, punctul 37).
In the present case, the national legislation at issue in the main proceedings introduces, as regards the taxation of interest paid by a resident company in respect of
În cazul de față, trebuie să se sublinieze că legislația națională în cauză în acțiunea principală instituie, în ceea ce privește impozitarea dobânzilor plătite pentru o
It follows from that legislation that interest payments made by a company to a director which is a resident company are not reclassified as dividends and are, on that basis, not taxable, even if they exceed one of the two limits laid down in Article 18(1), point 3, of the ITC 1992.
Întradevăr, din legislația menționată reiese că dobânzile plătite de o societate unui administrator societate rezidentă nu sunt recalificate drept dividende și, în acest temei, nu sunt impozabile, chiar dacă depășesc una dintre cele două limite prevăzute la articolul 18 alineatul 1 punctul 3 din CIR 1992.
By contrast, where they exceed one of those limits, the interest payments made by a company to a director which is a nonresident company are reclassified as dividends and are, on that basis, taxable.
În schimb, atunci când depășesc una dintre aceste limite, dobânzile plătite de o societate unui administrator societate nerezidentă sunt recalificate drept dividende și, în acest temei, sunt impozabile.
Companies managed by a director which is a nonresident company are therefore subject to tax treatment which is less advantageous than that accorded to companies managed by a director which is a resident company.
Societățile gestionate de un administrator societate nerezidentă fac, așadar, obiectul unui tratament fiscal mai puțin avantajos decât tratamentul de care beneficiază societățile gestionate de un administrator societate rezidentă.
Similarly, in relation to groups of companies within which a parent company takes on management tasks in one of its subsidiaries, such legislation introduces a difference in treatment between resident subsidiaries according to whether or not their parent company has its seat in Belgium, thereby making subsidiaries of a nonresident parent company subject to treatment which is less favourable than that accorded to the subsidiaries of a resident parent company.
De asemenea, față de grupurile de societăți în cadrul cărora o societate-mamă îndeplinește atribuții de gestiune în una dintre filialele sale, o astfel de legislație instituie o diferență de tratament între filialele rezidente după cum societatea-mamă a acestora are sau nu are sediul în Belgia, prin supunerea filialelor unei societăți-mamă nerezidente la un tratament mai puțin avantajos decât acela de care beneficiază filialele unei societăți-mamă rezidente.
A difference in treatment between resident companies according to the place of establishment of the company which, as director, has granted them a loan constitutes an obstacle to the freedom of establishment if it makes it less attractive for companies established in other Member States to exercise that freedom and they may, in consequence, refrain from managing a company in the Member State which enacts that measure, or even refrain from acquiring, creating or maintaining a subsidiary in that Member State (see, to that effect, Lankhorst-Hohorst, paragraph 32; Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 61; and Case C-231/05 Oy AA [2007] ECR I-6373, paragraph 39).
Or, este necesar să se sublinieze că o diferență de tratament între societățile rezidente în funcție de locul de stabilire a societății care, în calitate de administrator, le-a acordat un împrumut constituie o restricție privind libertatea de stabilire, din moment ce aceasta face mai puțin atractivă exercitarea acestei libertăți de către societățile stabilite în alte state membre, care, în consecință, ar putea să renunțe la gestionarea unei societăți în statul membru care adoptă această măsură și chiar să renunțe la achiziționarea, la crearea sau la menținerea unei filiale în statul membru respectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea Lankhorst-Hohorst, citată anterior, punctul 32, Hotărârea Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, citată anterior, punctul 61, și Hotărârea din 18 iulie 2007, Oy AA, C-231/05, Rep., p. I-6373, punctul 39).
It follows that the difference in treatment to which, under national legislation such as that at issue in the main proceedings, resident companies are subject depending on the place in which their director is established, amounts to a restriction on freedom of establishment which is prohibited, in principle, by Articles 43 EC and 48 EC.
Rezultă că diferența de tratament la care sunt supuse societățile rezidente, în cadrul unei legislații naționale precum aceea în cauză în acțiunea principală, în funcție de locul de stabilire a administratorului acestora constituie o restricție privind libertatea de stabilire interzisă, în principiu, de articolele 43 CE și 48 CE.
Such a restriction is permissible only if it pursues a legitimate objective which is compatible with the Treaty and is justified by overriding reasons of public interest.
O astfel de restricție ar putea fi permisă numai dacă urmărește un obiectiv legitim compatibil cu tratatul și dacă se justifică prin motive imperative de interes general.
It is further necessary, in such a case, that its application be appropriate to ensuring the attainment of the objective thus pursued and not go beyond what is necessary to attain it (see, inter alia, Case C-446/03 Marks & Spencer [2005] ECR I-10837, paragraph 35, and Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas, paragraph 47). 26
În acest caz, în plus, ar trebui ca aceasta să poată garanta realizarea obiectivului în cauză și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv (a se vedea în special Hotărârea din 13 decembrie 2005, Marks & Spencer, C-446/03, Rec., p. I-10837, punctul 35, precum și Hotărârea Cadbury Schweppes și Cadbury Schweppes Overseas, citată anterior, punctul 47). 26
In this respect, it must be pointed out that, according to established caselaw, a national measure restricting freedom of establishment may be justified where it specifically targets wholly artificial arrangements designed to circumvent the legislation of the Member State concerned (Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 72 and the caselaw cited).
În această privință, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, o măsură națională care limitează libertatea de stabilire poate fi justificată atunci când aceasta urmărește în mod specific aranjamentele pur artificiale al căror scop este eludarea legislației statului membru respectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, citată anterior, punctul 72 și jurisprudența citată).
The mere fact that a resident company is granted a loan by a related company which is established in another Member State cannot be the basis of a general presumption of abusive practices and justify a measure which compromises the exercise of a fundamental freedom guaranteed by the Treaty (Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 73 and the caselaw cited).
Simplul fapt că unei societăți i se acordă un împrumut de către o societate afiliată stabilită într-un alt stat membru nu poate să constituie temeiul unei prezumții generale de practici abuzive și să justifice o măsură care aduce atingere exercitării unei libertăți fundamentale garantate de tratat (Hotărârea Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, citată anterior, punctul 73 și jurisprudența citată).
In order for a restriction on the freedom of establishment to be justified on the ground of prevention of abusive practices, the specific objective of such a restriction
Pentru ca o restricție privind libertatea de stabilire să poată fi justificată prin motive legate de lupta împotriva practicilor abuzive, scopul specific al unei astfel de restricții
At paragraph 80 of its judgment in Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, the Court held that legislation of a Member State may be justified by the need to combat abusive practices where it provides that interest paid by a resident subsidiary to a nonresident parent company is to be treated as a distribution only if, and in so far as, it exceeds what those companies would have agreed upon on an arm’s-length basis, that is to say, the commercial terms which those parties would have accepted if they had not formed part of the same group of companies.
La punctul 80 din Hotărârea Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, citată anterior, Curtea a statuat că o legislație a unui stat membru este susceptibilă de a fi justificată prin motive ce țin de lupta împotriva practicilor abuzive atunci când aceasta prevede că dobânzile plătite de către o filială rezidentă unei societăți-mamă nerezidente sunt considerate profituri distribuite numai dacă și în măsura în care acestea depășesc ceea ce societățile ar fi convenit în condiții de concurență deplină, și anume clauze comerciale asupra cărora asemenea societăți ar fi putut să cadă de acord dacă acestea nu ar fi aparținut aceluiași grup de societăți.
The fact that a resident company has been granted a loan by a nonresident company on terms which do not correspond to those which would have been agreed upon at arm’s length constitutes, for the Member State in which the borrowing company is resident, an objective element which can be independently verified in order to determine whether the transaction in question represents, in whole or in part, a purely artificial arrangement, the essential purpose of which is to circumvent the tax legislation of that Member State.
Întradevăr, împrejurarea că unei societăți rezidente i sa acordat un împrumut de către o societate-mamă nerezidentă în condiții care nu corespund cu ceea ce societățile respective ar fi convenit în condiții de concurență deplină constituie, pentru statul membru în care este rezidentă societatea împrumutată, un element obiectiv și verificabil de către terți pentru a stabili dacă operațiunea în cauză constituie, în tot sau în parte, un aranjament pur artificial al cărui scop esențial este eludarea legislației fiscale a acestui stat membru.
In that regard, the question is whether, had there been an arm’s-length relationship between the companies concerned, the loan would not have been granted or would have been granted for a different amount or at a different rate of interest (Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 81).
În această privință, este vorba de a se stabili dacă, în lipsa relațiilor speciale dintre societățile respective, împrumutul nu ar fi fost acordat sau dacă acesta ar fi fost acordat într-un cuantum sau la un nivel al dobânzii diferite (Hotărârea Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, citată anterior, punctul 81).
In the present case, it is apparent from the order for reference that the interest payments made by the Belgian subsidiary on a loan granted by a nonresident company which is a director were reclassified as dividends because the limit laid down
În cazul de față, din decizia de trimitere rezultă că dobânzile plătite de filiala belgiană pentru remunerarea unui împrumut acordat de o societate nerezidentă care are calitatea de administrator au fost recalificate drept dividende întrucât a fost depășită
LAMMERS & VAN CLEEFF in the second indent of Article 18(1), point 3, of the ITC 1992 had been exceeded, that is to say, at the beginning of the taxable period the total of the interest-bearing loans was higher than the paid-up capital plus taxed reserves. 32
LAMMERS & VAN CLEEFF limita prevăzută la a doua liniuță a articolului 18 alineatul 1 punctul 3 din CIR 1992, și anume că, la începutul perioadei impozabile, valoarea totală a sumelor plătite în avans, producătoare de dobânzi, excedează valorii capitalului vărsat majorat cu rezervele taxate. 32
It is clear that, even if the application of such a limit seeks to combat abusive practices, it goes in any event beyond what is necessary to attain that objective.
Se impune constatarea că, deși aplicarea unei astfel de limite vizează lupta împotriva practicilor abuzive, în orice caz, aceasta depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.
As the Commission of the European Communities stated in its submissions, the limit laid down in the second indent of Article 18(1), point 3, of the ITC 1992 also affects situations in which the transaction concerned cannot be regarded as a purely artificial arrangement.
Întradevăr, astfel cum a arătat Comisia Comunităților Europene în observațiile sale, limita prevăzută la a doua liniuță a articolului 18 alineatul 1 punctul 3 din CIR 1992 afectează în egală măsură situațiile în care operațiunea avută în vedere nu poate fi considerată un aranjament pur artificial.
If interest payments made to nonresident companies are reclassified as dividends as soon as they exceed such a limit, it cannot be ruled out that that reclassification will also apply to interest paid on loans granted on an arm’s length basis.
Deși dobânzile plătite societăților nerezidente sunt recalificate drept dividende atunci când depășesc o astfel de limită, nu este exclus ca această recalificare să se aplice și în ceea ce privește dobânzile plătite pentru remunerarea împrumuturilor acordate în condiții de concurență deplină.
Consequently, the answer to the question submitted must be that Articles 43 EC and 48 EC must be interpreted as precluding national legislation, such as that at issue in the main proceedings, under which interest payments made by a company resident in a Member State to a director which is a company established in another Member State are reclassified as dividends and are, on that basis, taxable, where, at the beginning of the taxable period, the total of the interest-bearing loans is higher than the paid-up capital plus taxed reserves, whereas, in the same circumstances, where those interest payments are made to a director which is a company established in the same Member State, those payments are not reclassified as dividends and are, on that basis, not taxable.
În consecință, trebuie să se răspundă la întrebarea preliminară că articolele 43 CE și 48 CE trebuie interpretate în sensul că se opun unei legislații naționale precum cea în cauză în acțiunea principală, în temeiul căreia dobânzile plătite de o societate rezidentă într-un stat membru unui administrator care este o societate stabilită într-un alt stat membru sunt recalificate drept dividende și, în acest temei, sunt impozabile atunci când, la începutul perioadei impozabile, valoarea totală a sumelor plătite în avans, producătoare de dobânzi, excedează valorii capitalului vărsat majorat cu rezervele taxate, în timp ce, în aceleași împrejurări, atunci când aceste dobânzi sunt plătite unui administrator care este o societate stabilită în același stat membru, acestea nu sunt recalificate drept dividende și, în acest temei, nu sunt impozabile.
Since the Treaty provisions on freedom of establishment thus preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings, it is not necessary to examine whether the Treaty provisions on the free movement of capital also preclude that legislation.
Întrucât dispozițiile tratatului referitoare la libertatea de stabilire se opun, așadar, unei reglementări precum cea în cauză în acțiunea principală, nu este necesar să se examineze dacă și dispozițiile comunitare referitoare la libera circulație a capitalurilor se opun acestei reglementări.
Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the referring court, the decision on costs is a matter for that court.
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.