natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hoechst states that it has already claimed, before the adoption of the Decision, that a letter of 17 December 2002 from Chisso’s lawyers which was in the file but the content of which was almost entirely concealed ought to have been in an unconcealed form in the file.
Hoechst arată că a precizat deja, anterior adoptării deciziei, că o scrisoare a avocaților societății Chisso din 17 decembrie 2002, care se afla în dosar, dar al cărei conținut era aproape în întregime disimulat, ar fi trebuit să figureze nedisimulat în dosar.
Hoechst emphasised that the annexes to that letter, including a letter of 26 March 1999, which, according to the summary of its content, dealt with Chisso’s cooperation with the Commission, was of great interest for its defence.
Hoechst ar fi subliniat că anexele la această scrisoare, inclusiv o scrisoare din 26 martie 1999, care, potrivit rezumatului conținutului său, făcea referire la cooperarea societății Chisso cu Comisia, erau de un mare interes pentru apărarea sa.
In so far as that document, as may be inferred from the file to which access was granted, related only to contents or to legal points relating to Chisso’s cooperation and to its assessment, Hoechst contends that there is no valid reason for precluding consultation of it.
În măsura în care acest înscris, după cum s-ar putea deduce din dosarul accesibil, se raporta numai la conținutul sau la aspectele juridice referitoare la cooperarea societății Chisso și la aprecierea acesteia, Hoechst consideră că nu există un just temei care să împiedice consultarea acestuia.
Hoechst adds that Chisso’s letter might contain inculpatory evidence (for example, if Chisso accused the applicant of having been a leader of the cartel) and the Commission ought therefore to have given the applicant immediate access without any prompting.
Hoechst adaugă că scrisoarea societății Chisso ar putea conține elemente incriminatorii (de exemplu, în cazul în care Chisso ar fi acuzat-o că ar fi fost un conducător al înțelegerii), iar Comisia ar fi trebuit în acest caz să îi dea acces la respectiva scrisoare de îndată și din oficiu.
Conversely, should there be any sign of discrimination such as the procedural irregularities on the part of the Commission noted above, Chisso’s letter might have an exculpatory effect.
Dimpotrivă, în cazul unor indicii de discriminare precum neregularitățile de procedură ale Comisiei semnalate mai sus, scrisoarea societății Chisso ar putea avea un efect dezincriminatoriu.
In that case, the letter ought to have been transmitted when Hoechst requested it, at the latest.
În acest caz, această scrisoare ar fi trebuit transmisă cel mai târziu la cererea societății Hoechst.
In that context, it is immaterial whether or not one of the parties to the procedure requested confidential treatment for the documents in question.
În acest context, ar fi irelevant faptul că una dintre părțile la procedură a solicitat sau nu a solicitat aplicarea unui regim de confidențialitate cu privire la înscrisurile în cauză.
The Commission ought to examine of its own motion, and objectively, the confidential nature of the documents in its file.
Comisia ar trebui să examineze din oficiu și în mod obiectiv caracterul confidențial al elementelor dosarului său.
Hoechst submits in that regard that Article 21(2) of Regulation No 17 provides that the Commission can grant only valid requests for confidential treatment for business secrets.
Hoechst precizează în această privință că, potrivit articolului 21 alineatul (2) din Regulamentul nr. 17, Comisia poate da curs numai cererilor justificate privind aplicarea unui regim de confidențialitate cu privire la secretele comerciale.
Hoechst contends that only business data such as turnover or market shares in nonhistorical periods could have constituted a ground for concealing — and only in part — Chisso’s letter.
În opinia societății Hoechst, numai datele comerciale precum cifra de afaceri sau cotele de piață din perioade neistorice ar fi putut justifica disimularea – dar numai în parte – a scrisorii societății Chisso.
Referring to Endemol v Commission, paragraph 70 above (paragraph 65), Hoechst submits that the protection of confidential information must be weighed up against the rights of defence of the addressees of the statement of objections.
Făcând referire la Hotărârea Endemol/Comisia, punctul 70 de mai sus (punctul 65), Hoechst subliniază că trebuie asigurat echilibrul între protecția informațiilor confidențiale și dreptul la apărare al destinatarilor comunicării privind obiecțiunile.
The addressees of the statement of objections should be in a position to determine, in full knowledge of the facts, whether the documents described are relevant for their defence (ICI v Commission, paragraph 70 above, paragraph 104).
Destinatarilor comunicării privind obiecțiunile ar trebui să li se permită să stabilească, în cunoștință de cauză, dacă înscrisurile descrise pot fi pertinente pentru apărarea lor (Hotărârea ICI/Comisia, punctul 70 de mai sus, punctul 104).
In the present case, Hoechst maintains that its opportunity to defend itself was restricted in so far as it was unable to clarify certain decisive procedural and factual points.
În speță, Hoechst susține că posibilitatea de a se apăra ajunge să fie îngrădită prin acest fapt în măsura în care nu a putut clarifica anumite aspecte decisive în materie de procedură și cu privire la fapte.
In particular, in so far as Hoechst disputes the fact that Chisso was the first to supply decisive evidence, Chisso’s letter of 26 March 1999, which, as the summary shows, concerned the latter’s cooperation with the Commission, might have enabled conclusions to be drawn as to the content and date of the acts of such cooperation, in particular before 29 October 1998.
Îndeosebi, în măsura în care Hoechst contestă faptul că societatea Chisso a fost prima care a furnizat elemente de probă decisive, scrisoarea Chisso din 26 martie 1999, care, după cum ar arăta rezumatul său, s-ar referi la cooperarea societății Chisso cu Comisia, ar fi permis eventual să se tragă concluzii cu privire la conținutul și la data actelor unei asemenea cooperări, în special înainte de 29 octombrie 1998.
In that context, Hoechst requests the Court to adopt measures of organisation of procedure consisting in ordering the Commission to make available to the Court and to Hoechst Chisso’s lawyers’ letter of 17 December 2002 to the Commission, in the full version, together with the annexes.
În acest context, Hoechst solicită Tribunalului adoptarea unor măsuri de organizare a procedurii constând în obligarea Comisiei să pună la dispoziția Tribunalului și a societății Hoechst scrisoarea avocaților societății Chisso către Comisie din 17 decembrie 2002, în versiunea integrală, cu anexele sale.
Furthermore, by way of measure of inquiry, Hoechst requests that the two Commission officials then responsible for the case be called as witnesses.
Pe de altă parte, ca măsură de cercetare judecătorească, Hoechst solicită să fie citați ca martori, prin intermediul Comisiei, cei doi funcționari însărcinați cu cauza la momentul respectiv.
In its letter of 16 June 2006, in answer to a written question from the Court inviting it to submit further observations on the documents previously transmitted by the Commission, including, in particular, Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes thereto (see paragraph 34 above), Hoechst claims that certain evidence has been rejected and that a number of irregularities vitiated the administrative procedure.
În scrisoarea sa din 16 iunie 2006, ca răspuns la o întrebare scrisă a Tribunalului prin care fusese invitată să prezinte observații suplimentare cu privire la înscrisurile transmise anterior de Comisie, între care în special scrisoarea societății Chisso din 17 decembrie 2002, cu anexele sale (a se vedea punctul 34 de mai sus), Hoechst arată că au fost înlăturate elemente de probă și că au existat neregularități care au afectat procedura administrativă.
As regards the evidence which it claims to have been rejected, first, Hoechst contends that the letter of 11 January 1999 from Chisso’s counsel to the Commission, which is now available for consultation for the first time, constitutes an exculpatory document.
În ceea ce privește elementele de probă care ar fi fost înlăturate, în primul rând, Hoechst consideră că scrisoarea avocaților societății Chisso către Comisie din 11 ianuarie 1999, a cărei consultare ar fi posibilă în prezent pentru prima oară, constituie un înscris dezincriminatoriu.
That letter shows that on 3 November 1998, or several days after Hoechst requested immunity, Chisso sought confirmation that no other undertaking had offered to cooperate with the Commission.
Această scrisoare ar demonstra că, la 3 noiembrie 1998, și anume după mai multe zile de la cererea de imunitate a societății Hoechst, Chisso ar fi căutat să obțină confirmarea faptului că nicio altă întreprindere nu a oferit cooperarea înaintea sa.
That proves that on that date Chisso had not requested immunity from the Commission.
Aceasta ar dovedi că, la această dată, Chisso nu prezentase Comisiei o cerere de imunitate.
Chisso requested immunity only after 11 January 1999, as shown in the very terms of the letter.
Chisso ar fi prezentat o cerere de imunitate cu începere doar de la 11 ianuarie 1999, cum ar reieși chiar din cuprinsul acestei scrisori.
It is not possible to make good a failure to request immunity. That
Nu ar fi totuși posibil să
HOECHST v COMMISSION element was not mentioned in the Decision and is of such a kind as to confirm that Hoechst had been the first undertaking to cooperate with the Commission.
HOECHST/COMISIA se complinească lipsa unei cereri de imunitate. Acest element nu ar fi fost menționat în decizie și ar fi de natură să confirme că Hoechst fusese prima întreprindere care a cooperat cu Comisia.
Second, Hoechst maintains that Chisso’s letter to the Commission of 26 March 1999 is also an exculpatory document.
În al doilea rând, Hoechst apreciază că scrisoarea societății Chisso către Comisie din 26 martie 1999 reprezintă în același timp un înscris dezincriminatoriu.
According to Hoechst, that letter shows that, at the time when it was sent, the written statements which the Commission had requested from Chisso had still not been submitted.
În opinia societății Hoechst, această scrisoare arată că, la momentul expedierii sale, declarațiile scrise pe care Comisia le solicitase societății Chisso nu fuseseră încă prezentate.
First of all, Hoechst observes, in that regard, that Chisso was informally granted extra time, for which there is no provision in the 1996 Leniency Notice.
Mai întâi, Hoechst arată, în această privință, că în mod informal au fost acordate termene suplimentare societății Chisso, ceea ce nu ar fi prevăzut în Comunicarea privind cooperarea din 1996.
Next, if certain documents were still missing on 26 March 1999, it is impossible to consider, contrary to what is stated at recital 458 to the Decision, that the Commission had proof of the existence of the cartel on the basis of the cooperation provided by Chisso.
În continuare, dacă anumite înscrisuri lipseau încă la data de 26 martie 1999, nu ar fi posibil să se considere, contrar celor expuse la punctul 458 din decizie, că instituția comunitară dispunea de dovada existenței înțelegerii pe baza cooperării furnizate de Chisso.
The Commission therefore gave unlawful commitments to Chisso and also adhered to them by subsequently granting Chisso immunity from a fine.
Comisia ar fi oferit, așadar, societății Chisso angajamente nelegale pe care le-ar fi respectat în egală măsură, acordând acesteia, ulterior, o imunitate la amendă.
Hoechst also observes that it provided the Commission with documentary evidence on 19 March 1999, even though its personnel still faced the risk of criminal proceedings in the United States and though the 1996 Leniency Notice required only evidence of the existence of the cartel, which Hoechst provided as early as 29 October 1998.
Hoechst amintește deopotrivă că a furnizat înscrisuri probante Comisiei la 19 martie 1999, chiar dacă angajații săi riscau să fie încă urmăriți penal în Statele Unite și că, potrivit Comunicării privind cooperarea din 1996, se impunea numai dovedirea existenței înțelegerii, ceea ce Hoechst ar fi făcut începând cu 29 octombrie 1998.
As regards the irregularities which are alleged to vitiate the administrative procedure, Hoechst emphasises that the Commission, at recital 461 to the Decision, refused to accept that the applicant had been the first to cooperate, on the ground that it had documents without producing them, when it was agreed that, in view of the proceedings pending in the United States, Hoechst could provide those documents at a later stage.
În ceea ce privește neregularitățile care ar afecta procedura administrativă, Hoechst subliniază că, la punctul 461 din decizie, Comisia nu a acceptat faptul că Hoechst fusese prima care a cooperat pentru motivul că dispunea de înscrisuri fără să le depună, deși se convenise că, ținând seama de procedura aflată pe rol în Statele Unite, Hoechst ar fi putut furniza aceste înscrisuri într-o etapă ulterioară.
At the same time, as shown by the letter of 26 March 1999, the Commission clearly allowed Chisso ‘extra time’ to submit documents.
În același timp, după cum ar demonstra scrisoarea din 26 martie 1999, Comisia ar fi acordat în mod vădit „termene suplimentare” societății Chisso pentru a prezenta înscrisuri.
Furthermore, the documents produced by Chisso in April 1999 could have been provided earlier.
Pe de altă parte, înscrisurile depuse de Chisso în aprilie 1999 ar fi putut fi furnizate mai devreme.
Accordingly, Chisso’s cooperation should have been rejected on the same grounds as those used against Hoechst.
Prin urmare, cooperarea societății Chisso ar fi trebuit respinsă pentru aceleași motive precum cele reținute împotriva societății Hoechst.
In fact, no lack of cooperation was alleged on Chisso’s part in spite of a strictly comparable situation.
Or, societății Chisso nu i s-ar fi reproșat nicio lipsă de cooperare în pofida unei situații strict comparabile.
That constitutes unequal treatment to the detriment of Hoechst.
Aceasta ar reprezenta o inegalitate de tratament în detrimentul societății Hoechst.
The request to carry out further investigations
Cu privire la cererea de efectuare a unor noi investigații
Hoechst states that, in its letter of 22 January 2003 to the hearing officer, it had requested that further investigations be carried out at the Commission’s premises in the form of questioning of witnesses.
Hoechst indică faptul că, în scrisoarea din 22 ianuarie 2003 adresată consilieruluiauditor, solicitase efectuarea unor investigații suplimentare la sediul Comisiei prin intermediul audierii unor martori.
Although that request was not refused by either the hearing officer or the Commission, no action was taken, since the requested investigation was clearly not carried out.
Această cerere, fără să fie respinsă de consilierulauditor sau de Comisie, ar fi rămas fără efect, deoarece se pare că investigația solicitată nu a fost realizată.
In so far as that investigation was decisive for the content of the Decision, for the reasons set out in the present plea, the Commission has breached the principle of sound administration.
În măsura în care această investigație era decisivă pentru conținutul deciziei, pentru argumentele expuse în prezentul motiv, Comisia ar fi comis o încălcare a principiului bunei administrări.
HOECHST v COMMISSION b) Arguments of the Commission
HOECHST/COMISIA b) Argumentele Comisiei
The refusal to grant access to certain documents
Cu privire la refuzul accesului la anumite înscrisuri
The Commission emphasises that Hoechst does not deny that access to certain documents may in principle be refused when they are internal documents or contain business secrets.
Comisia subliniază că Hoechst nu neagă că poate fi refuzat accesul la anumite înscrisuri atunci când aceste documente sunt interne sau conțin secrete comerciale.
In that context, first, the Commission states that the hearing officer paid ‘particular attention’ to her findings in the draft decision, concerning the question of the benefit of favourable treatment with respect to the fine.
În acest context, Comisia precizează, în primul rând, că o „atenție deosebită” a fost acordată de către consilierulauditor concluziilor sale în proiectul său de decizie cu privire la aspectul beneficiului unui tratament favorabil în materie de amendă.
The hearing officer ‘moreover’ examined the Commission’s internal notes before stating that she was convinced that ‘the acts of the Commission’s services vis-à-vis the parties [had] not had any influence on the outcome of the procedure from that point of view’.
Acesta ar fi examinat „deopotrivă” notele interne ale Comisiei înainte să se declare convins că „acțiunile serviciilor Comisiei față de părți nu avuse[seră] niciun impact asupra rezultatelor speței sub acest aspect”.
Second, the Commission asserts that the first decisive evidence of the existence of the cartel was provided by Chisso at the meeting of 13 November 1998.
În al doilea rând, Comisia indică faptul că primele elemente decisive pentru a dovedi existența înțelegerii au fost furnizate de Chisso cu ocazia reuniunii din 13 noiembrie 1998.
The decision as to which undertaking was the first to supply decisive evidence to the Commission was taken solely on the basis of the documents produced by the undertakings, to which the parties had access.
Stabilirea întreprinderii care a furnizat prima probe decisive Comisiei s-ar fi realizat exclusiv pe baza înscrisurilor depuse de întreprinderi la care părțile au avut acces.
Accordingly, the warning promised to Chisso at the meeting of 13 November 1998 cannot logically have influenced the decision as to which undertaking was the first to cooperate.
În consecință, avertismentul promis societății Chisso în cadrul acestei reuniuni din 13 noiembrie 1998 nu ar fi putut în mod logic să influențeze stabilirea întreprinderii care a cooperat prima.
It follows at the same time that the criticisms concerning the conduct of the procedure after that date could not be of the slightest importance in that regard.
Simultan, ar decurge de aici că, sub acest aspect, nu puteau avea nici cea mai mică importanță criticile cu privire la desfășurarea procedurii după această dată.
That also applies to the complaints relating to the refusal to grant access to Chisso’s letter of 17 December 2002 and the annexes thereto.
Concluzia ar fi în egală măsură valabilă pentru obiecțiunile referitoare la refuzul accesului la scrisoarea societății Chisso din 17 decembrie 2002 și la anexele acesteia.
Nor, third, has Hoechst succeeded in casting serious doubts on the objectivity of the Commission’s conduct of the procedure that might justify wider access to its internal documents.
În al treilea rând, Hoechst nu ar fi reușit nici să creeze îndoieli serioase cu privire la obiectivitatea Comisiei cu ocazia derulării procedurii, care să fie susceptibile a justifica un acces extins la documentele sale interne.
The Commission submits, in that regard, that the opportunity given to Chisso on 9 December 1998 to submit oral observations served only to explain the written evidence submitted on 13 November 1998.
Comisia indică, în această privință, că posibilitatea oferită societății Chisso, la 9 decembrie 1998, de a-și prezenta oral observațiile a servit exclusiv pentru a explica dovezile scrise prezentate la 13 noiembrie 1998.
On the other hand, the meeting proposed by Hoechst by telephone on 5 March 1999 was intended to substitute oral testimony for existing written evidence.
În schimb, reuniunea propusă de Hoechst prin telefon la 5 martie 1999 ar fi vizat substituirea unora dintre dovezile scrise existente printr-o mărturie orală.
As regards the ‘refusal’ to agree to the meeting proposed by Hoechst, the Commission suggests that what it did was more in the nature of a general reference to the conditions of the application of the 1996 Leniency Notice than a definitive refusal of any new contact with Hoechst.
În ceea ce privește „refuzul” de a accepta reuniunea propusă de Hoechst, Comisia arată că este vorba, mai curând, din punctul său de vedere, de o evocare generală a condițiilor de aplicare a Comunicării privind cooperarea din 1996 decât de un refuz definitiv al oricărui nou contact cu Hoechst.
The Commission also states that its position was based on a provisional assessment, first, of Hoechst’s willingness to cooperate, in view of the fact that of Hoechst was not prepared to cooperate fully before the outcome of the criminal and civil proceedings in the United States, and, second, of the probative value of the information thus far sent to the Commission by Hoechst.
Comisia precizează de asemenea că poziția sa se întemeia pe o apreciere provizorie, pe de o parte, a intenției de cooperare a societății Hoechst, care nu ar fi fost dispusă să colaboreze total înainte de soluționarea procedurilor penale și civile aflate în desfășurare în Statele Unite, și, pe de altă parte, a valorii probante a informațiilor transmise până la această dată Comisiei de către Hoechst.
As Hoechst did not state that it was prepared, at the time of the requested meeting, to cooperate fully with the Commission and to give information of a different nature from that which it had already supplied, it would have made no sense, either for the Commission or for Hoechst, to arrange a new meeting.
Cum Hoechst nu ar fi anunțat că era dispusă, la momentul întâlnirii solicitate, să coopereze total cu Comisia și să dea informații de o natură diferită față de a acelora pe care le furnizase deja, nu ar fi avut niciun sens, nici pentru Comisie, nici pentru Hoechst, să se organizeze o nouă întâlnire.
As regards the fact that the Commission actively invited Chisso to meetings and arranged such meetings, the Commission states that by its telephone call it was merely reacting to an initiative by Chisso.
În ceea ce privește faptul că, în mod activ, Comisia ar fi invitat societatea Chisso la reuniuni și ar fi organizat astfel de reuniuni, Comisia precizează că sa mărginit, prin intermediul apelului său telefonic, să reacționeze la o inițiativă a Chisso.
It was agreed at the meeting of 29 September 1998 that the lawyers would take the initiative for a new meeting with the Commission within two weeks.
S-ar fi convenit, cu ocazia reuniunii din 29 septembrie 1998, ca avocații să ia inițiativa unei noi reuniuni cu Comisia în termen de două săptămâni.
As they did not do so within the agreed period, the Commission resumed contact in order to ascertain whether the lawyers still desired a meeting.
Cum aceștia nu s-ar fi manifestat în termenul convenit, Comisia ar fi reluat legătura pentru a verifica dacă avocații mai doreau să se întâlnească cu aceasta.
Furthermore, the proper functioning of the Commission in the field of competition depends, in particular, on the effectiveness of the Leniency Notice and therefore on the confidence which cooperating undertakings are able to have in the confidentiality of the contacts which they make in that regard.
Comisia adaugă că buna funcționare a instituției avute în vedere în domeniul concurenței ar depinde în special de eficacitatea comunicării privind cooperarea și, prin urmare, de încrederea întreprinderilor care cooperează în confidențialitatea contactelor pe care le stabilesc în această privință.
It is therefore necessary to reject Hoechst’s assertion that its interest in establishing the existence of any procedural defects prevails over the proper functioning of the institution.
Ar trebui, așadar, să se respingă afirmația societății Hoechst potrivit căreia interesul său în a dovedi existența eventualelor vicii de procedură ar prevala față de buna funcționare a instituției.
In that context, Solvay v Commission, paragraph 79 above, does not assist Hoechst to overcome the absence
În acest context, Hotărârea Solvay/Comisia, punctul 79 de mai sus, nu ar avea nicio utilitate pentru Hoechst pentru a complini lipsa unor împrejurări excepționale în speță.