natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court’s caselaw has accordingly made it clear that the concept of public policy presupposes, in any event, the existence, in addition to the perturbation of the social order which any infringement of the law involves, of a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society (see, for example, Rutili, paragraph 28; Bouchereau, paragraph 35; and Joined Cases C-482/01 and C-493/01 Orfanopoulos and Oliveri [2004] ECR I-5257, paragraph 66).
Jurisprudența a precizat astfel că noțiunea de ordine publică presupune, în orice caz, pe lângă tulburarea ordinii sociale pe care o reprezintă orice încălcare a legii, existența unei amenințări reale, prezente și suficient de grave la adresa unui interes fundamental al societății (a se vedea în special Hotărârile citate anterior Rutili, punctul 28, Bouchereau, punctul 35, precum și Hotărârea din 29 aprilie 2004, Orfanopoulos și Oliveri, C-482/01 și C-493/01, Rec., p. I-5257, punctul 66).
Such restrictions on the derogations from the abovementioned fundamental principle that are capable of being invoked by a Member State imply in particular, as is apparent from Article 27(2) of Directive 2004/38, that, in order to be justified, measures taken on grounds of public policy or public security must be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned, and justifications that are isolated from the particulars of the case in question or that rely on considerations of general prevention cannot be accepted.
Privite în acest context, derogările de la principiul fundamental menționat care ar putea fi invocate de un stat membru implică în special, astfel cum reiese din articolul 27 alineatul (2) din Directiva 2004/38, că, pentru a fi justificate, măsurile luate din motive de ordine publică sau de siguranță publică trebuie să se întemeieze exclusiv pe conduita persoanei în cauză, neputând fi acceptate motivări care nu sunt direct legate de cazul respectiv sau care sunt legate de considerații de prevenție generală.
It should be added that a measure limiting the exercise of the right of free movement must, as has been rightly pointed out by the Romanian Government and the Commission as well as by the Advocate General in point 43 of his Opinion, be adopted in the light of considerations pertaining to the protection of public policy or public security in the Member State imposing the measure.
Trebuie adăugat că, astfel cum au arătat pe bună dreptate guvernul român, Comisia, precum și avocatul general la punctul 43 din concluzii, o măsură prin care se limitează exercitarea dreptului de liberă circulație trebuie adoptată în lumina unor considerații care țin de protecția ordinii publice sau a siguranței publice a statului membru care adoptă măsura respectivă.
Thus it cannot be based exclusively on reasons advanced by another Member State to justify a decision to remove a Community national from the territory of the latter State, as in the main proceedings. That does not however rule out the possibility of such reasons being taken into account in the context of the assessment which the competent national authorities undertake for the purpose of adopting the measure restricting freedom of movement (see, by analogy, Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 53).
Așadar, aceasta nu s-ar putea întemeia exclusiv pe motive invocate de un alt stat membru în scopul de a justifica, precum în cauza din acțiunea principală, o decizie de expulzare a unui resortisant comunitar de pe teritoriul acestui din urmă stat, o asemenea considerație neînlăturând totuși posibilitatea ca astfel de motive să fie luate în considerare în cadrul aprecierii efectuate de către autoritățile naționale competente să adopte măsura de restrângere a liberei circulații (a se vedea, prin analogie, Hotărârea din 31 ianuarie 2006, Comisia/Spania, C-503/03, Rec., p. I-1097, punctul 53).
In other words, in a situation such as that in the main proceedings, the fact that a citizen of the Union has been subject to a measure repatriating him from the territory of another Member State, where he was residing illegally, may be taken into account by his Member State of origin for the purpose of restricting that citizen’s right of free movement only to the extent that his personal conduct constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society.
Cu alte cuvinte, într-o situație precum cea din acțiunea principală, împrejurarea că față de un cetățean al Uniunii sa dispus măsura returnării de pe teritoriul unui alt stat membru unde ședea în mod ilegal nu ar putea fi luată în considerare de statul membru de origine al acestuia pentru a limita dreptul la liberă circulație al cetățeanului respectiv decât în măsura în care conduita acestuia reprezintă o amenințare reală, prezentă și suficient de gravă la adresa unui interes fundamental al societății.
The situation that has given rise to the main proceedings does not however seem to meet the requirements set out in paragraphs 22 to 26 of the present judgment.
Or, situația care a determinat apariția litigiului din acțiunea principală nu pare să răspundă cerințelor amintite la punctele 22-26 din prezenta hotărâre.
In particular, it appears from the file sent to the Court by the referring court and from the written observations of the Romanian Government that the request of the Minister to restrict Mr Jipa’s right of free movement is based solely on the measure repatriating him from the territory of the Kingdom of Belgium to which he was subject on account of his ‘illegal residence’ in that Member State; there was no specific assessment of his personal conduct and no reference to any threat that he might constitute to public policy or public security.
În special, din dosarul transmis Curții de instanța de trimitere și din observațiile scrise ale guvernului român pare să rezulte că cererea ministerului prin care se urmărește limitarea dreptului de liberă circulație a domnului Jipa are ca unic temei măsura de returnare care sa dispus față de acesta pe teritoriul Regatului Belgiei, întrucât se afla în situație de „ședere ilegală” în acest stat membru, lipsind orice apreciere specifică a conduitei persoanei în cauză și orice referire la vreo amenințare pe care aceasta ar constituio pentru ordinea publică sau pentru siguranța publică.
Furthermore, the Romanian Government states in its written observations that the decision of the Belgian authorities ordering the repatriation of Mr Jipa was also not founded on reasons of public policy or public security.
Pe de altă parte, guvernul român precizează în observațiile sale scrise că nici decizia autorităților belgiene care au decis returnarea domnului Jipa nu a fost întemeiată pe motive de ordine publică sau de siguranță publică.
It is nevertheless for the national court to make the necessary findings in this respect, on the basis of the matters of fact and of law justifying, in the main proceedings, the request of the Minister for a restriction on Mr Jipa’s right to leave Romania.
Totuși, îi revine instanței de trimitere sarcina de a efectua constatările necesare în această privință, pe baza elementelor de fapt și de drept care au motivat, în cauza din acțiunea principală, cererea ministerului de limitare a dreptului domnului Jipa de a ieși de pe teritoriul național.
When making such an assessment, the national court will have also to determine whether that restriction on the right to leave is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
În cadrul unei astfel de aprecieri, instanța de trimitere va trebui să stabilească de asemenea dacă respectiva limitare a dreptului de a ieși de pe teritoriul național este aptă să garanteze realizarea obiectivului pe care îl urmărește și nu depășește cadrul a ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia.
The answer to the questions referred must therefore be that Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38 do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society and that the restrict- ive measure envisaged is appropriate to ensure the achievement of the objective it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că articolul 18 CE și articolul 27 din Directiva 2004/38 nu se opun unei reglementări naționale care permite restrângerea dreptului unui resortisant al unui stat membru de a se deplasa pe teritoriul unui alt stat membru, în special pentru motivul că a fost returnat anterior din acest stat pentru că se afla acolo în situație de „ședere ilegală”, cu condiția ca, pe de o parte, conduita acestui resortisant să reprezinte o amenințare reală, prezentă și suficient de gravă la adresa unui interes fundamental al societății și, pe de altă parte, măsura restrictivă avută în vedere să fie aptă să garanteze realizarea obiectivului pe care îl urmărește și să nu depășească cadrul a ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia.
It is for the national court to establish whether that is so in the case before it.
Îi revine instanței de trimitere sarcina să verifice dacă acesta este cazul în cauza cu a cărei soluționare este sesizată.
Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national
Articolul 18 CE și articolul 27 din Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 și de abrogare a Directivelor 64/221/CEE, 68/360/CEE, 72/194/CEE, 73/148/CEE, 75/34/CEE, 75/35/CEE, 90/364/CEE, 90/365/CEE și 93/96/CEE nu se opun unei reglementări naționale care permite restrângerea dreptului unui resortisant al unui stat membru de a se deplasa pe teritoriul unui alt stat membru, în special pentru motivul că a fost returnat anterior din acest stat pentru că se afla acolo în situație de „ședere ilegală”, cu condiția ca, pe de o parte, conduita acestui resortisant să reprezinte o amenințare reală, prezentă și suficient de gravă la adresa unui
Case C-54/07
Cauza C-54/07
(Reference for a preliminary ruling from the Arbeidshof te Brussel)
(cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de arbeidshof te Brussel)
(Directive 2000/43/EC — Discriminatory criteria for selecting staff — Burden of proof — Penalties)
„Directiva 2000/43/CE — Criterii discriminatorii de selecție a personalului — Sarcina probei — Sancțiuni”
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 12 March 2008 . . . Judgment of the Court (Second Chamber), 10 July 2008 . . . . . . . . . . .
Concluziile avocatului general M. Poiares Maduro prezentate la 12 martie 2008 Hotărârea Curții (Camera a doua) din 10 iulie 2008 . . . . . . . . . . . . .
Community law — Principles — Equal treatment — Equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin — Directive 2000/43
Drept comunitar — Principii — Egalitate de tratament — Egalitate de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică — Directiva 2000/43
(Council Directive 2000/43, Art. 2(2)(a))
[Directiva 2000/43 a Consiliului, art. 2 alin. (2) lit. (a)]
(Council Directive 2000/43, Art. 8(1))
[Directiva 2000/43 a Consiliului, art.
SUMMARY — CASE C-54/07
SUMAR — CAUZA C-54/07
(Council Directive 2000/43, Art. 15)
(Directiva 2000/43 a Consiliului, art. 15)
there was no breach of the principle of equal treatment.
de a dovedi că nu a existat o încălcare a principiului egalității de tratament.
It can do so by showing that the undertaking’s actual recruitment practice does not correspond to those statements.
El poate face acest lucru demonstrând că practica reală de angajare a întreprinderii nu corespunde declarațiilor sale.
It is for the national court to verify that the facts alleged are established and to assess the sufficiency of the evidence submitted in support of the employer’s contentions that it has not breached the principle of equal treatment.
Este de competența instanței de trimitere să verifice dacă faptele reproșate sunt dovedite și să aprecieze dacă elementele prezentate în sprijinul afirmațiilor angajatorului menționat, potrivit cărora acesta nu a încălcat principiul egalității de tratament, sunt suficiente.
The fact that an employer declares publicly that it will not recruit employees of a certain ethnic or racial origin, something which is clearly likely to strongly dissuade certain candidates from submitting their candidature and, accordingly, to hinder their access to the labour market, constitutes direct discrimination in respect of recruitment within the meaning of Article 2(2)(a) of Dir ective 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
Faptul că un angajator declară public că nu va angaja salariați cu o anumită origine etnică sau rasială constituie o discriminare directă la angajare, în sensul articolului 2 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2000/43/CE a Consiliului de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică, întrucât astfel de declarații sunt de natură să descurajeze în mod serios anumiți candidați să își depună candidaturile și, prin urmare, sunt de natură să împiedice accesul acestora la piața muncii.
The existence of such direct discrimination is not dependent on the identification of a complainant who claims to have been the victim of that discrimination.
Existența unei astfel de discriminări directe nu presupune existența unui reclamant identificabil care să susțină că ar fi fost victima unei astfel de discriminări.
(see para. 34, operative part 2)
(a se vedea punctul 34 și dispozitiv 2)
(see paras 25, 28, operative part 1)
(a se vedea punctele 25 și 28 și dispozitiv 1)
Article 15 of Directive 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin requires that rules on sanctions applicable to breaches of national provisions adopted in order to transpose that directive must be effective, proportionate and dissuasive, even where there is no identifiable victim.
Articolul 15 din Directiva 2000/43 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică impune ca, și atunci când nu există o victimă identificabilă, sancțiunile care se aplică în cazul încălcării dispozițiilor de drept intern adoptate pentru transpunerea acestei directive să fie eficiente, proporționale și să descurajeze discriminarea.
Public statements by which an employer lets it be known that, under its recruitment policy, it will not recruit any employees of a certain ethnic or racial origin are sufficient for a presumption of the existence of a recruitment policy which is directly discriminatory within the meaning of Article 8(1) of Direct- ive 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
Declarațiile publice prin care un angajator informează că, în cadrul politicii sale de recrutare, nu va angaja salariați cu o anumită origine etnică sau rasială sunt suficiente pentru a se prezuma, în sensul articolului 8 alineatul (1) din Directiva 2000/43 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică, existența unei politici de angajare direct discriminatorii.
It is then for that employer to prove that
Acestui angajator îi incumbă, așadar, obligația
(see para. 40, operative part 3)
(a se vedea punctul 40 și dispozitiv 3)
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 12 March 2008 1 up-and-over doors at its customers’ houses.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERALM.
To this end, Feryn placed a large ‘vacancies’ sign on its premises alongside the main road between Brussels and Antwerp.
POIARES MADURO prezentate la 12 martie 2008 1 acest scop, Feryn a plasat, pe terenul întreprinderii situat dea lungul autostrăzii dintre Bruxelles și Antwerpen, un panou mare care indica existența de posturi vacante.
On 28 April 2005, the newspaper De Standaard published an interview with Mr Pascal Feryn, one of the firm’s directors, under the heading ‘Customers do not want Moroccans’.
La 28 aprilie 2005, ziarul De Standaard a publicat un interviu cu domnul Pascal Feryn, unul dintre directorii societății, cu titlul „Clienții nu vor marocani”.
Mr Feryn was reported to have said that his firm would not recruit persons of Moroccan origin:
Domnul Feryn ar fi declarat că societatea sa nu recrutează persoane de origine marocană:
Contrary to conventional wisdom, words can hurt.
Contrar celor acceptate în mod general, cuvintele pot răni.
But can they amount to discrimin -ation?
Dar acestea pot constitui o discriminare?
That, in essence, is the main question in the present case.
Aceasta este, în esență, problema principală în prezenta cauză.
The Arbeidshof te Brussel (Belgium) has asked the Court of Justice for a preliminary ruling concerning the interpretation of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
Arbeidshof te Brussel (Belgia) a sesizat Curtea de Justiție cu o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare cu privire la interpretarea Directivei 2000/43/CE a Consiliului din 29 iunie 2000 de punere în aplicare a principiului egalității de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică 2.
2 It seeks guidance on a number of issues that have arisen in the context of proceedings between a body for the promotion of equal treatment and an employer who reportedly stated that he would not recruit persons of Moroccan origin.
Arbeidshof te Brussel solicită clarificări cu privire la o serie de probleme care au fost ridicate în cadrul unei proceduri între un organism de promovare a egalității de tratament și un angajator care ar fi declarat că nu recrutează persoane de origine marocană.
I — Facts and reference for a preliminary ruling
de fapt și trimiterea
‘Apart from these Moroccans, no one else has responded to our notice in two weeks … but we aren’t looking for Moroccans.
„Cu excepția acestor marocani, nimeni altcineva nu a reacționat la apelul nostru în două săptămâni […], dar noi nu căutăm marocani.
Our customers don’t want them.
Clienții noștri nu îi vor.
They have to install up-and-over doors in private homes, often villas, and those customers don’t want them coming into their homes.’
Ei trebuie să instaleze uși basculante în locuințe private, adeseori vile, iar acești clienți nu vor ca marocanii să intre în locuințele lor.”
Similar articles appeared in the Het Nieuwsblad and Het Volk newspapers.
Articole similare au apărut în ziarele Het Nieuwsblad și Het Volk.
NV Firma Feryn (‘Feryn’) is a firm specialised in the sale and installation of up-and-over and sectional doors.
NV Firma Feryn (denumită în continuare „Feryn”) este o societate specializată în vânzarea și în instalarea de uși basculante și secționale.
In early 2005, Feryn was seeking to recruit fitters to install
La începutul anului 2005, Feryn căuta să recruteze montori pentru instalarea de uși basculante în casele clienților săi. În
1 — Original language: English.2 — OJ 2000 L 180, p. 22.
1 — Limba originală: engleza.2 — JO L 180, p. 22, Ediție specială, 20/vol. 1, p. 19.
Mr Feryn disputes the account given in the newspapers.
Domnul Feryn contestă relatarea publicată în ziare.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL POIARES MADURO — CAUZA C-54/07
On the evening of 28 April 2005, Mr Feryn participated in an interview on Belgian national television, in which he stated:
În seara de 28 aprilie 2005, domnul Feryn a participat la un interviu la televiziunea națională belgiană, în care a declarat:
On 31 March 2006, after a series of exchanges with Feryn, the CGKR brought proceedings against Feryn before the President of the Arbeidsrechtbank Brussels, claiming, inter alia, that the court should declare that Feryn had infringed the Law Against Discrimination and should order Feryn to end its discriminatory recruitment policy.
La 31 martie 2006, după o serie de contacte cu Feryn, CGKR a introdus o acțiune împotriva societății Feryn la președintele Arbeidsrechtbank Brussels, solicitând tribunalului, printre altele, să constate că Feryn a încălcat Legea împotriva discriminării și să oblige această societate să pună capăt politicii sale discriminatorii de recrutare.
However, the President of the Arbeidsrechtbank held that the public statements in question did not constitute acts of discrimination; rather, they were merely evidence of potential discrimination, in that they indicated that persons of a certain ethnic origin would not be recruited by Feryn in the event they should decide to apply.
Cu toate acestea, președintele Arbeidsrechtbank a constatat că declarațiile publice în discuție nu constituie acte de discriminare; acestea ar fi mai degrabă simple probe ale unei discriminări potențiale în măsura în care indică faptul că persoane cu o anumită origine etnică nu ar fi angajate de Feryn în cazul în care acestea s-ar decide să candideze.
The CGKR had neither claimed nor demonstrated that Feryn had ever actually turned down a job application on grounds of the applicant’s ethnic origin.
CGKR nici nu a pretins, nici nu a dovedit că Feryn a respins vreodată în mod real o cerere de angajare pentru motivul originii etnice a candidatului.
For those reasons, the forms of order sought by CGKR were denied by order of 26 June 2006.
Pentru aceste motive, acțiunea CGKR a fost respinsă prin Ordonanța din 26 iunie 2006.
The CGKR brought an appeal against that order before the Arbeidshof te Brussel, which has made the present reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
CGKR a introdus recurs împotriva acestei ordonanțe la Arbeidshof te Brussel, instanță care a sesizat Curtea de Justiție cu prezenta cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare.
‘[W]e have many of our representatives visiting customers … Everyone is installing alarm systems and these days everyone is obviously very scared.
„[M]ulți dintre reprezentanții noștri se prezintă la clienți […]. Toată lumea își instalează un sistem de alarmă și este în mod evident foarte speriată în prezent.
It is not just immigrants who break in.
Nu numai imigranții comit spargeri.
I won’t say that, I’m not a racist.
Nu aș spune aceasta, nu sunt rasist.
Belgians break into people’s houses just as much.
Sunt tot atâția belgieni care comit spargeri de locuințe.
But people are obviously scared.
Dar oamenii sunt în mod evident speriați.
So people often say: “no immigrants”. … I must comply with my customers’ requirements.
În consecință, adeseori se spune: «fără imigranți». […] Trebuie să răspund exigențelor clienților mei.
If you say “I want a particular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it, I’ll send these people”, then you say “I don’t need that door.”
Dacă îmi spuneți «vreau cutare produs sau vreau așa ori așa», iar eu vă răspund «nu fac eu asta, vii trimit pe oamenii aceia», dumneavoastră îmi veți răspunde «atunci nici eu nu vă cumpăr ușa».