natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It argues, to the contrary, that the word sign EUROHYPO has not become part of everyday German for describing financial services.’
Dimpotrivă, aceasta susține că semnul verbal EURO-HYPO nu este folosit în mod curent în limba germană pentru a descrie servicii financiare.”
In addition, at paragraph 56 of the judgment under appeal the Court of First Instance held that the solution identified in the judgment of the Court of Justice in Case C-383/99 P Proctor & Gamble v OHIM [2001] ECR I-6251 (‘Baby-dry’) could not be transposed to the present case given that ‘… the term at issue in that case was a lexical invention which had an unusual structure, which is not the case for the word sign EUROHYPO’. 21
În plus, Tribunalul, la punctul 56 din hotărârea atacată, sa pronunțat în sensul că soluția adoptată de Curte în Hotărârea din 20 septembrie 2001, Procter & Gamble/OAPI, cunoscută drept „Baby-dry” (C-383/99 P, Rec., p. I-6251), nu era aplicabilă în speță, dat fiind că „[…] [s]intagma în discuție în acea cauză era o invenție lexicală neobișnuită prin structura sa, ceea ce nu este cazul semnului verbal EUROHYPO”. 21
Consequently, the Court of First Instance held, at paragraph 57 of the judgment under appeal:
În consecință, Tribunalul a conchis, la punctul 57 din hotărârea atacată:
‘The Board of Appeal … lawfully found that the word sign EUROHYPO was descriptive of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services and financing” in Class 36 and was, therefore, devoid of any distinctive character.
„Camera de recurs a […] apreciat în mod corect că semnul verbal EUROHYPO este descriptiv în ceea ce privește serviciile «afaceri financiare, monetare, imobiliare; servicii financiare și finanțări» din clasa 36 și, ca urmare a acestui fapt, este lipsit de caracter distinctiv.
It follows that, in accordance with the findings in paragraph 45 above, there is no need to examine whether the Board of Appeal put forward other grounds for finding that the mark applied for was devoid of any distinctive character.’
În conformitate cu cele arătate la punctul 45 de mai sus, rezultă că nu mai este necesar să se examineze dacă, pentru a aprecia că semnul solicitat este lipsit de caracter distinctiv, camera de recurs a invocat și alte motive.”
Finally, at paragraph 58 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the claim based on the widespread use of the mark was inadmissible as that claim was raised for the first time before the Court of First Instance.
În sfârșit, la punctul 58 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat inadmisibil motivul întemeiat pe utilizarea intensivă a mărcii, întrucât fusese invocat pentru prima dată în fața Tribunalului.
Therefore, the Court of First Instance dismissed the action in its entirety.
În consecință, Tribunalul a respins acțiunea în totalitate.
Forms of order sought
Concluziile părților
In its appeal, the appellant claims that the Court should:
În recursul formulat, recurenta solicită Curții:
— annul the contested decision;
— anularea deciziei în litigiu;
— order OHIM to pay the costs.
— obligarea OAPI la plata cheltuielilor de judecată.
OHIM claims the Court should dismiss the appeal and order the appellant to pay the costs.
OAPI solicită Curții respingerea recursului și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.
In support of its appeal, the appellant relies on two pleas in law alleging, respectively, infringement of Article 74(1), and of Article 7(1)(b), of Regulation No 40/94.
În susținerea recursului, recurenta invocă două motive, întemeiate pe încălcarea articolului 74 alineatul (1) și, respectiv, a articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94.
The first plea in law
Cu privire la primul motiv
By its first plea, the appellant claims that Article 74(1) of Regulation No 40/94 requires OHIM to carry out in-depth analyses in order to establish with certainty whether there are grounds for refusing registration.
Prin intermediul primului motiv, recurenta susține că articolul 74 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94 obligă OAPI să efectueze cercetări aprofundate pentru a stabili cu certitudine dacă există motive de respingere a înregistrării.
In the present case, OHIM restricted itself to an analysis of the descriptive character of the individual components EURO and HYPO without making findings of fact on the word mark EURO-HYPO as a whole.
Or, în speță, OAPI s-ar fi limitat să analizeze caracterul descriptiv al elementelor separate EURO și HYPO, fără a menționa constatări de fapt privind marca verbală EUROHYPO, apreciată în ansamblul său.
In addition, the appellant criticises OHIM for having carried out internet research in relation to the mark EUROHYPO and that it knowingly concealed the results in so far as they did not show that the mark was used in a descriptive way.
În plus, recurenta reproșează OAPI că a efectuat cercetări pe internet referitoare la marca EUROHYPO și că a prezentat cu bună știință trunchiat rezultatele în măsura în care acestea nu erau de natură să demonstreze că această marcă era utilizată în mod descriptiv.
In so doing, OHIM misrepresented the facts.
OAPI ar fi denaturat astfel faptele.
The Court of First Instance accordingly erred in law by holding that the absence of references to Internet research in relation to the descriptive character of the mark EUROHYPO in the reasoning of the contested decision was not contrary to Article 74(1) of Regulation No 40/94.
Prin urmare, Tribunalul ar fi comis o eroare de drept atunci când a constatat că lipsa trimiterilor la cercetările întreprinse pe internet în legătură cu caracterul descriptiv al mărcii EUROHYPO în cuprinsul motivării deciziei în litigiu nu contravenea articolului 74 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94.
OHIM contends that it is not bound by strict evidential requirements.
În replică, OAPI precizează că nu este supus unor cerințe de probă rigide.
In particular, under the principle of unfettered evaluation of the evidence, it may make its decision on the basis of its own belief whether it considers a fact has been proved.
În particular, în temeiul principiului libertății de apreciere a probelor, acesta poate decide în baza propriei convingeri dacă un fapt este dovedit.
Therefore, once it considers that it has sufficient evidence to make a decision, it is not obliged to continue its investigation and analysis.
Prin urmare, odată ce apreciază că dispune de suficiente elemente pentru a lua o decizie, OAPI nu are obligația de a-și continua investigațiile și analizele.
OHIM contends, in addition, that the descriptive use of a newly-created word is not a relevant criterion in the application of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 and, therefore, that the Board of Appeal could not be criticised for not mentioning it.
În plus, OAPI subliniază că utilizarea descriptivă a unui un termen nou creat nu este un criteriu relevant pentru aplicarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 și, în consecință, nu se poate reproșa camerei de recurs omisiunea de al menționa.
It should be stated, at the outset, that by its first plea, even though it has formally pleaded an error in law, the appellant is seeking, in essence, to call into question the factual assessment carried out by the Court of First Instance and, in particular, to dispute the probative value of a number of facts which led the Court of First Instance to find that OHIM was not obliged to undertake additional research where it was sufficiently certain as regards the descriptive character of the components EURO and HYPO and of the word EUROHYPO.
Trebuie constatat mai întâi faptul că, prin intermediul primului motiv, chiar dacă recurenta invocă formal o eroare de drept, în esență urmărește să repună în discuție aprecierea Tribunalului asupra faptelor și, în special, să conteste forța probatorie a anumitor fapte care l-au determinat pe acesta să conchidă că OAPI nu avea obligația de a efectua cercetări suplimentare din moment ce era suficient de convins cu privire la caracterul descriptiv al elementelor EURO și HYPO și al termenului EUROHYPO.
It follows from settled caselaw that the Court of Justice has no jurisdiction to establish the facts or, in principle, to examine the evidence which the Court of First Instance accepted in support of those facts.
Or, rezultă dintr-o jurisprudență constantă că nu este de competența Curții să se pronunțe asupra situației de fapt și, în principiu, nici să examineze probele pe care Tribunalul le-a reținut în susținerea acesteia.
Provided that the evidence has been properly obtained and the general principles of law and the rules of procedure in relation to the burden of proof and the taking of evidence have been observed, it is for the Court of First Instance alone to assess the value which should be attached to the evidence produced to it.
Astfel, din moment ce aceste probe au fost obținute în mod legal și au fost respectate principiile generale de drept și normele de procedură aplicabile în materia sarcinii și a administrării probelor, numai Tribunalul are competența de a aprecia valoarea care trebuie să fie atribuită elementelor care iau fost prezentate.
However, it must be pointed out that, in the context of the first plea, the appellant limits itself to challenging the assessment of the facts carried out by OHIM in the contested decision and, in particular, the alleged incomplete nature of that assessment.
Or, se impune constatarea faptului că, în cadrul acestui motiv, recurenta sa limitat să conteste analiza faptelor efectuată de OAPI în decizia în litigiu și, mai ales, caracterul pretins incomplet al unei astfel de analize.
By contrast, it has not shown, nor even alleged, that the Court of First Instance carried out a clearly incorrect assessment of the evidence.
În schimb, recurenta nici nu a demonstrat și nici măcar nu a afirmat că Tribunalul a apreciat elementele de probă în mod vădit eronat.
Therefore, the first plea in law must be held to be inadmissible.
Prin urmare, primul motiv trebuie considerat inadmisibil.
The second plea in law
Cu privire la al doilea motiv
By its second plea, the appellant claims that the Court of First Instance erred in law in the interpretation of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Prin al doilea motiv invocat, recurenta susține că Tribunalul a comis o eroare de drept în interpretarea articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94.
That plea is divided into three separate parts.
Acest motiv se structurează pe trei aspecte diferite.
By the first part, the appellant criticises the Court of First Instance for failing to take into account the overall impression produced by the EUROHYPO mark. By the
Prin intermediul primului aspect, recurenta reproșează Tribunalului că nu a luat în considerare în mod corect impresia de ansamblu produsă de marca EUROHYPO.
EUROHYPO v OHIM second part, the appellant claims that the Court of First Instance incorrectly interpreted the criteria for refusal of registration set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94.
EUROHYPO/OAPI criteriile de respingere a înregistrării prevăzute la articolul 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94.
Finally, as regards the third part, the appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly applied the principles identified in the Baby-Dry judgment.
În sfârșit, în ceea ce privește al treilea aspect, recurenta susține că Tribunalul a aplicat incorect principiile care rezultă din hotărârea Babydry, citată anterior.
The first part of the second plea
Cu privire la primul aspect al celui de al doilea motiv
— Arguments of the parties
— Argumentele părților
According to the appellant, the Court of First Instance examined only the descriptive character of the components EURO and HYPO taken separately, and examined the overall impression produced by the mark only as a secondary issue.
În opinia recurentei, Tribunalul a analizat numai caracterul descriptiv al elementelor EURO și HYPO luate separat, examinând numai în subsidiar impresia de ansamblu produsă de marcă.
The Court of First Instance based its decision, in the judgment under appeal, on the presumption that, where the components which comprise a composite mark are descriptive, the mark as a whole is, in principle, also descriptive.
În hotărârea atacată, Tribunalul s-ar fi întemeiat pe prezumția potrivit căreia dacă elementele care alcătuiesc o marcă compusă sunt descriptive, marca în ansamblul ei este, în principiu, de asemenea descriptivă.
OHIM contests that line of argument contending that the Court of First Instance devoted a part of its reasoning precisely to the direct and specific assessment of the distinctive character of the compound trade mark as a whole and did not rely solely on a presumption.
OAPI respinge această argumentație, arătând că Tribunalul a consacrat o parte din raționamentul său tocmai aprecierii directe și specifice a caracterului distinctiv al mărcii complexe în ansamblul său, și nu sa întemeiat doar pe o prezumție.
As regards a compound trade mark, such as that at issue in the present case, the assessment of its distinctive character cannot be limited to an evaluation of each of its words or components, considered in isolation, but must, on any view, be based on the overall perception of that mark by the relevant public and not on the presumption that elements individually devoid of distinctive character cannot, on being combined, have a distinctive character (see, to that effect, Case C-329/02 P SAT.1 v OHIM [2004] ECR I-8317, paragraph 35).
În ceea ce privește o marcă complexă, cum este cazul în speță, aprecierea caracterului său distinctiv nu se poate limita la o analiză a fiecăruia dintre termenii sau dintre elementele sale, luate separat, ci trebuie să se întemeieze, în orice caz, pe percepția de ansamblu a publicului relevant asupra acestei mărci, și nu pe prezumția că elementele care, în mod separat, nu au caracter distinctiv nu pot avea un astfel de caracter după combinarea lor (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 septembrie 2004, SAT.1/OAPI, C-329/02 P, Rec., p. I-8317, punctul 35).
The mere fact that each of those elements, considered separately, is devoid of any distinctive character does not mean that their combination cannot present such character (Case C-37/03 P BioID v OHIM [2005] ECR I-7975, paragraph 29).
Astfel, simpla împrejurare că fiecare dintre aceste elemente, luat separat, este lipsit de caracter distinctiv nu exclude posibilitatea ca rezultatul combinării acestora să poată avea un astfel de caracter (Hotărârea din 15 septembrie 2005, BioID/OAPI, C-37/03 P, Rec., p. I-7975, punctul 29).
At paragraph 54 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rightly held that in order to assess the distinctive character of a compound mark, not only must the various elements of which it is composed be examined but also the mark as a whole.
Or, la punctul 54 din hotărârea atacată, Tribunalul sa pronunțat în mod întemeiat în sensul că, pentru a aprecia caracterul descriptiv al unei mărci complexe, trebuie examinate nu numai diversele elemente din care este compusă marca, ci și marca în ansamblul său.
Admittedly, in the same paragraph, the Court of First Instance stated that a mark consisting of a word composed of elements, each of which is descriptive of the characteristics of those goods or services in respect of which registration is sought, is itself descriptive of the characteristics of those goods and services.
Desigur, la același punct 54, Tribunalul a afirmat că o marcă alcătuită dintr-un cuvânt compus din elemente, fiecare dintre acestea fiind descriptiv în ceea ce privește caracteristicile produselor sau ale serviciilor pentru care se solicită înregistrarea, este ea însăși descriptivă în ceea ce privește caracteristicile acestor produse sau ale acestor servicii.
However, that finding did not affect the analysis of the Court of First Instance on that point, since it did not limit itself to assessing, as a secondary issue, the overall impression produced by the trade mark applied for, but devoted a part of its reasoning to evaluating, with regard to a compound mark, the descriptive character of the sign as a whole.
Totuși, această constatare nu a avut efecte asupra analizei efectuate de Tribunal cu privire la această problemă, din moment ce acesta nu sa limitat să examineze în mod subsidiar impresia produsă de marca solicitată în ansamblul său, ci a consacrat o parte din raționamentul său evaluării, în cazul unei mărci complexe, a caracterului descriptiv al semnului în ansamblul său.
At paragraph 55 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the impression created by the mark at issue was not sufficiently far removed from that produced by the mere combination of the elements of which it is composed to amount to more than the sum of its parts and that the appellant had not shown that that compound word had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own.
Astfel, la punctul 55 din hotărârea atacată, Tribunalul sa pronunțat în sensul că impresia creată de marca în cauză nu este suficient de îndepărtată de cea produsă prin simpla alăturare a elementelor care o compun ca să primeze asupra ansamblului respectivelor elemente și că recurenta nu a demonstrat că acest cuvânt compus a intrat în limbajul curent și că a dobândit o semnificație proprie.
Moreover, at paragraph 56 of the judgment under appeal, the Court of First Instance examined whether the mark at issue was a lexical invention which had an unusual structure, finding that that was not the case.
În plus, la punctul 56 din hotărârea menționată, Tribunalul a examinat dacă marca în cauză era o invenție lexicală cu o structură neobișnuită, statuând că nu era cazul în speță.
Finally, at paragraph 57 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the mark EUROHYPO, considered as a whole, was descriptive of the services in question.
În sfârșit, la punctul 57 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat că marca EURO-HYPO, în ansamblul său, este descriptivă în ceea ce privește serviciile în cauză.
Therefore, the Court of First Instance cannot be criticised for not having verified whether the mark, taken as a whole, had a descriptive character or for having done so merely as a secondary point.
Prin urmare, nu se poate reproșa Tribunalului că nu a verificat dacă marca, în ansamblul său, avea sau nu avea caracter descriptiv ori că a verificat doar în subsidiar acest aspect.
It follows that the first part of the second plea in law must be rejected as unfounded.
Rezultă că primul aspect al celui de al doilea motiv trebuie respins ca neîntemeiat.
The second part of the second plea
Cu privire la al doilea aspect al celui de al doilea motiv
The appellant claims that the Court of First Instance incorrectly applied, in an assessment carried out on the basis of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, a crite-
Recurenta susține că Tribunalul a aplicat în mod greșit la o analiză efectuată în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 un criteriu
The Court of First Instance held that a compound mark composed of descriptive elements met the conditions for registration where the word in question had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own, whereas, according to the appellant, that criterion is relevant only in the context of the application of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94.
Astfel, Tribunalul ar fi apreciat că o marcă compusă din elemente descriptive îndeplinește condițiile de înregistrare dacă respectivul cuvânt a intrat în limbajul curent și a dobândit o semnificație proprie, în timp ce, în opinia recurentei, acest criteriu este irelevant în cadrul aplicării articolului 7 alineatul (1) litera (c) din regulamentul menționat.
The appellant also maintains that while it is true that there is overlap between the respective scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) to (d) of Regulation No 40/94, that does not relieve the Court of First Instance of having to interpret, independently, the grounds for refusal in the light of the different general interest objectives pursued by each of those provisions.
Recurenta subliniază în plus că, deși este adevărat că există o suprapunere a domeniilor de aplicare ale fiecăruia dintre motivele prevăzute la articolul 7 alineatul (1) literele (b)-(d) din Regulamentul nr. 40/94, acest fapt nu ar degreva totuși Tribunalul de obligația de a interpreta în mod autonom motivele de refuz în lumina diferitelor obiective de interes general care se află la baza fiecăruia dintre aceste prevederi.
OHIM replies to those arguments by stating that the scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94 are overlapping and, by that token, a descriptive sign normally falls within the scope of the grounds for refusal set out in both provisions.
OAPI răspunde acestor argumente amintind că domeniile de aplicare ale prevederilor articolului 7 alineatul (1) literele (b) și (c) din Regulamentul nr. 40/94 se intersectează și, din această cauză, un semn descriptiv intră în mod normal în domeniul de aplicare al ambelor norme.
According to OHIM, the fact that the provisions in question pursue separate general interests does not require a different interpretation of the concept of descriptive character depending on the provision at issue.
În opinia OAPI, faptul că normele în discuție urmăresc interese generale distincte nu atrage după sine interpretarea diferită a noțiunii de caracter descriptiv în funcție de dispoziția în cauză.
Therefore, the Court of First Instance did not err in law in interpreting Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Prin urmare, Tribunalul nu ar fi comis nicio eroare de drept în cadrul interpretării articolului 7 alineatul (1) litera (b) din regulamentul menționat.
It must, first, be borne in mind that, while the Court of Justice has had occasion to find a degree of overlap between the respective scope of the absolute grounds for
Este necesar mai întâi să se amintească faptul că, deși Curtea a avut ocazia să indice o anumită suprapunere între domeniile de aplicare ale fiecăruia dintre motivele
The Court of Justice has also had occasion to make it clear that the various grounds for refusal must be interpreted in the light of the public interest underlying each of them.
Curtea a avut de asemenea ocazia să sublinieze că aceste motive de refuz trebuie interpretate în lumina interesului general care se află la baza fiecăruia dintre acestea.
The public interest taken into account in the examination of each of those grounds for refusal may, or even must, reflect different considerations, depending upon which ground for refusal is at issue (Henkel v OHIM, paragraphs 45 and 46; SAT.1 v OHIM, paragraph 25; and BioID v OHIM, paragraph 59).
Interesul general luat în considerare la momentul examinării fiecăruia dintre aceste motive de refuz poate și chiar trebuie să reflecte considerente diferite, în funcție de motivul de refuz în cauză (Hotărârile citate anterior Henkel/OAPI, punctele 45 și 46, SAT.1/OAPI, punctul 25, precum și BioID/OAPI, punctul 59).
In that regard, it should be noted that the notion of general interest underlying Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 is, manifestly, indissociable from the essential function of a trade mark, which is to guarantee the identity of the origin of the marked product or service to the consumer or end-user by enabling him, without any possibility of confusion, to distinguish the product or service from others which have another origin (SAT.1 v OHIM, paragraphs 23 to 27, and BioID v OHIM, paragraph 60).
Trebuie subliniat în acest sens că noțiunea de interes general subiacentă articolului 7 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 se confundă, în mod evident, cu funcția esențială a mărcii, care este aceea de a garanta consumatorului sau utilizatorului final identitatea originii produsului sau a serviciului desemnat de marcă, permițându-i să distingă, fără vreo posibilitate de confuzie, acest produs sau serviciu de cele care au o altă proveniență (Hotărârile citate anterior SAT.1/OAPI, punctele 23 și 27, și BioID/OAPI, punctul 60).