natgillin/translations-raw huggingface dataset:
V — Result of my analysis ........................................................
— Concluziile examinării . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
VI — Costs ......................................................................
VI — Cu privire la cheltuielile de judecată ...........................................
In this case, the Court of Justice of the European Communities has to rule on an appeal lodged by CAS SpA against the judgment of the Court of First Instance of 6 February 2007 in CAS SpA v Commission. 2
În prezenta cauză, Curtea de Justiție a Comunităților Europene urmează să se pronunțe asupra unui recurs formulat de societatea C.A.S. SpA împotriva Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 6 februarie 2007 pronunțate în cauza CAS SpA/Comisia 2.
The appellant and applicant at first instance (‘the appellant’) seeks the setting aside of that judgment in which the Court of First Instance declared that the Commission’s decision of 18 October 2002 (REC 10/01, ‘the contested decision’) not to approve the repayment of import duties amounting to EUR 1 702 340.25, applied for by the appellant in respect of 32 of a total of 48 import certificates presented, was lawful and consequently dismissed the appellant’s action for annulment in part of that decision.
Recurenta, reclamantă în primă instanță (denumită în continuare „recurenta”), solicită anularea respectivei hotărâri, prin care Tribunalul a considerat întemeiată Decizia Comisiei din 18 octombrie 2002 (REC 10/01, denumită în continuare „decizia în litigiu”) de a respinge cererea recurentei de rambursare a drepturilor de import în cuantum de 1 702 340,25 euro cu privire la 32 din totalul celor 48 de certificate de import remise și, în consecință, a respins acțiunea acesteia în anulare parțială a deciziei menționate.
2 — Case T-23/03 [2007] ECR II-289, ‘the contested judgment’.
II-289, denumită în continuare „hotărârea atacată”.
Community legislation on the remission of customs duties the [CCC] has been submitted cannot take a decision on the basis of Article 899, but the application is supported by evidence which might constitute a special situation resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned, the Member State to which this authority belongs shall transmit the case to the Commission to be settled under the procedure laid down in Art -icles 906 to 909.
Reglementarea comunitară privind remiterea drepturilor vamale sau remitere în conformitate cu articolul 239 alineatul (2) din [CVC] nu poate lua o decizie în baza articolului 899, dar cererea este susținută de dovezi ce pot constitui o condiție specială rezultând din circumstanțe ce nu au rezultat ca urmare a dolului sau a neglijenței manifeste din partea persoanei respective, statul membru de care aparține autoritatea trimite cazul Comisiei pentru soluționare în conformitate cu procedura prevăzută la articolele 906-909.
1, ‘the CCC’) provides as follows:
58, denumit în continuare „CVC”) prevede următoarele:
Article 904(c) of the CCC implementing regulation reads:
Articolul 904 litera (c) din Regulamentul de aplicare a CVC prevede:
‘Import duties or export duties may be repaid or remitted in situations … resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned.
„Drepturile de import […] se pot […] remite în alte situații […] care rezultă din circumstanțe care nu implică înșelăciune sau neglijență evidentă din partea persoanei interesate.
The situations in which this provision may be applied and the procedures to be followed to that end shall be defined in accordance with the Committee procedure …’
Situațiile în care se poate aplica această dispoziție și procedura de urmat în acest scop sunt definite în conformitate cu procedura comitetului […]”
‘Import duties shall not be repaid or remitted where the only grounds relied on in the application for repayment or remission are, as the case may be:
„Nu se procedează la rambursarea sau remiterea drepturilor de import atunci când singurul motiv în sprijinul cererii de rambursare sau remitere este, după caz:
1, ‘the CCC implementing regulation’) provides:
3, denumit în continuare „Regulamentul de aplicare a CVC”) prevede următoarele:
(c) presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment of goods declared for free circulation, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.’
„În cazul în care autoritatea vamală de decizie căreia i sa prezentat o cerere de rambursare
‘Where the decisionmaking customs authority to which an application for repayment or remission under Article 239 (2) of
(c) prezentarea, în scopul obținerii unui tratament tarifar preferențial în favoarea mărfurilor declarate pentru liberă circulație, a unor documente care ulterior se dovedesc a fi false, falsificate sau nevalabile pentru acordarea acestui tratament tarifar preferențial, chiar dacă ele au fost prezentate de bună-credință.”
Article 236 of the CCC provides: have been detected by the person liable for payment, the latter for his part having acted in good faith and complied with all the provisions laid down by the legislation in force as regards the customs declaration.
Articolul 236 din CVC prevede: care nu ar fi putut fi detectată în condiții rezonabile de debitor, acesta acționând la rândul lui cu bunăcredință și respectând toate dispozițiile prevăzute de legislația în vigoare în ce privește declarația vamală.
III — Facts and procedure
III — Situația de fapt și procedura de fapt din acțiunea
A — Facts in the main proceedings
A — Situația principală
Import duties or export duties shall be remitted in so far as it is established that when they were entered in the accounts the amount of such duties was not legally owed or that the amount has been entered in the accounts contrary to Article 220(2).
Se procedează la remiterea drepturilor de import sau export în măsura în care se stabilește că, la momentul când au fost înscrise în evidența contabilă, valoarea acestor drepturi nu era datorată legal sau că valoarea lor a fost înscrisă în evidența contabilă contrar articolului 220 alineatul (2).
No repayment or remission shall be granted when the facts which led to the payment or entry in the accounts of an amount which was not legally owed are the result of deliberate action by the person concerned.
Nu se acordă rambursarea sau remiterea drepturilor dacă faptele care au dus la achitare sau la înscrierea în evidența contabilă a unei sume care nu era legal datorată sunt rezultatul unei acțiuni deliberate de către o persoană interesată.
The appellant is a company incorporated under Italian law and a 95.1% subsidiary of Steinhauser GmbH (‘Steinhauser’), established in Ravensburg (Germany).
Recurenta este o societate de drept italian, filială deținută în proporție de 95,1 % de societatea Steinhauser GmbH (denumită în continuare „Steinhauser”), cu sediul în Ravensburg (Germania).
The appellant’s core business consists in processing imported fruit juice concentrates; it is also an importer of such products in Italy.
Activitatea principală a recurentei constă în procesarea concentratelor de sucuri de fructe importate, aceasta desfășurând, în paralel, o activitate de import al acestor produse în Italia.
It is essentially Steinhauser which maintains the business relationship with foreign suppliers.
Societatea Steinhauser este cea care întreține în principal relații de afaceri cu furnizorii externi.
Under Article 220(2)(b) of the CCC, subsequent entry in the accounts of the duty resulting from a customs debt must not occur where the amount of duty legally owed failed to be entered in the accounts as a result of an error on the part of the customs authorities which could not reasonably
Articolul 220 alineatul (2) litera (b) din CVC prevede că înscrierea ulterioară în evidența contabilă nu este posibilă în cazul în care valoarea drepturilor legal datorate nu a fost înscrisă în evidența contabilă ca urmare a unei erori din partea autorităților vamale
According to the findings of fact made by the Court of First Instance, between 5 April 1995 and 20 November 1997 the appellant imported and put into free circulation in the Community apple and pear juice concentrates declared as being from and
Potrivit identificării împrejurărilor de fapt de către Tribunal, între 5 aprilie 1995 și 20 noiembrie 1997, recurenta a importat și a pus în liberă circulație în Comunitate sucuri concentrate de mere și de pere declarate ca provenind și fiind originare din Turcia.
C.A.S. v COMMISSION that that certificate was not authentic since it had not been issued by the Turkish customs authorities.
C.A.S./COMISIA efectuată că acest certificat nu era autentic, dat fiind că nu fusese eliberat de autoritățile vamale turce.
They stated, moreover, that further checks were to be carried out.
Pe de altă parte, acestea au comunicat faptul că urmau a fi efectuate și alte verificări.
originating in Turkey. That type of product was imported into the Community using A.TR.1 certificates with the effect that those products qualified for the exemption from customs duties provided for by the Association Agreement and the Additional Protocol.
Importarea în cadrul Comunității a acestui tip de produs a fost realizată cu ajutorul certificatelor A.TR.1, astfel încât aceste produse au beneficiat de scutirea de la drepturile vamale prevăzută în Acordul de asociere și în Protocolul adițional.
Consequently, the Italian authorities carried out postclearance checks on 103 A.TR.1 certificates submitted by the appellant in the course of various import operations.
În consecință, autoritățile italiene au efectuat verificarea ulterioară a unui număr de 103 certificate A.TR.1 prezentate de recurentă în cadrul diferitelor operațiuni de import.
In accordance with Article 29 of Decision No 1/95, the customs services in Ravenna (Italy) carried out a postclearance documentary check on the authenticity of A.TR.1 certificate D 141591 submitted by the appellant in the course of one of the import operations for the period from 5 April 1995 to 20 November 1997.
Serviciul vamal din Ravenna (Italia) a efectuat o verificare ulterioară a documentelor privind autenticitatea certificatului A.TR.1 D 141591, prezentat de recurentă în cadrul uneia dintre operațiunile de import incluse în perioada dintre 5 aprilie 1995 și 20 noiembrie 1997.
In accordance with the relevant provisions, the request for verification of the authenticity of that certificate was sent to the Turkish authorities.
În conformitate cu articolul 29 din Decizia nr. 1/95, cererea de verificare a autenticității certificatului respectiv a fost adresată autorităților turce.
By letter of 10 July 1998, the Permanent Representation of the Republic of Turkey to the European Union (‘the Turkish Perman- ent Representation’) notified the Commission that A.TR.1 certificates submitted by the appellant, listed in an annex to that letter and concerning exports by the Turkish company Akman to Italy, were ‘false’.
Prin scrisoarea din 10 iulie 1998, Reprezentanța Permanentă a Republicii Turcia la Uniunea Europeană (denumită în continuare „Reprezentanța Permanentă turcă”) a informat Comisia asupra faptului că certificatele A.TR.1 prezentate de recurentă și enumerate în anexa la acea scrisoare, care priveau exporturile realizate de societatea turcă Akman către Italia, erau false („false”).
The Commission forwarded that letter to the Italian customs authorities by letter of 20 July 1998.
Comisia a transmis această scrisoare autorităților vamale italiene, prin corespondență, la 20 iulie 1998.
By letter of 15 May 1998, the Turkish authorities notified the Ravenna customs services that the checks carried out showed
Prin scrisoarea din 15 mai 1998, aceste din urmă autorități au informat serviciul vamal din Ravenna că rezulta din verificarea
Between 12 and 15 October 1998 and between 30 November and 2 December 1998, the European Commission’s Unit for the Coordination of Fraud Prevention ((UCLAF), predecessor to OLAF) carried out checks in Turkey.
Între 12 și 15 octombrie 1998, precum și între 30 noiembrie și 2 decembrie 1998, Unitatea de Coordonare a Luptei Antifraudă a Comisiei [(UCLAF, premergătoarea OLAF] a întreprins unele verificări în Turcia.
By letter of 8 March 1999, the Turkish Permanent Representation notified the customs services in Ravenna that 32 A.TR.1 certificates submitted by the appellant (‘the certificates at issue’), including 18 of the certificates listed in the annex to the letter of 10 July 1998, had been neither issued nor validated by the Turkish authorities.
Prin scrisoarea din 8 martie 1999, Reprezentanța Permanentă turcă a informat serviciul vamal din Ravenna că un număr de 32 de certificate A.TR.1 prezentate de recurentă (denumite în continuare „certificatele în litigiu”), care includeau 18 certificate enumerate în anexa la scrisoarea din 10 iulie 1998, nu au fost nici întocmite, nici validate de autoritățile turce.
By letter of 28 March 2000 to the Ravenna customs services, the appellant, relying on Article 220(2)(b) and Articles 236 and 239 of the CCC, claimed that import duties should not have been entered in the accounts postclearance and that the import duties claimed should be repaid.
Prin scrisoarea din 28 martie 2000, în temeiul articolului 220 alineatul (2) litera (b) și al articolelor 236 și 239 din CVC, recurenta a adresat serviciului vamal din Ravenna o cerere de neînscriere ulterioară în evidența contabilă și de rambursare a drepturilor de import solicitate.
In support of its claim, the appellant pleaded its good faith, errors on the part of the competent authorities that could not have been detected and deficiencies attributable to those authorities.
În susținerea cererii sale, recurenta a invocat buna sa credință, erorile nedetectabile din partea autorităților competente, precum și neîndeplinirea obligațiilor imputabilă acestora.
By letter of 30 November 2001, the Italian Republic asked the Commission to decide whether it was appropriate to waive subsequent entry in the accounts of the import duties claimed from the appellant pursuant to Article 220(2)(b) of the CCC, or to repay those duties under Article 239 of the CCC.
Prin scrisoarea din 30 noiembrie 2001, Republica Italiană a solicitat Comisiei să decidă dacă este justificat să nu se recurgă la înscrierea ulterioară în evidența contabilă a drepturilor de import solicitate recurentei în temeiul articolului 220 alineatul (2) litera (b) din CVC sau să se acorde rambursarea acestor drepturi în temeiul articolului 239 din CVC.
By letter of 3 June 2002, the Commission requested certain additional information from the Italian authorities. They replied by letter of 7 June 2002.
Prin scrisoarea din 3 iunie 2002, Comisia a solicitat anumite informații suplimentare autorităților italiene, care au răspuns prin scrisoarea din 7 iunie 2002.
By letter of 25 July 2002, the Commission informed the appellant of its intention not to consent to its claim.
Prin scrisoarea din 25 iulie 2002, Comisia a informat-o pe recurentă cu privire la intenția sa de a nu da curs favorabil cererii acesteia.
Before taking a final decision, however, the Commission invited the appellant to advise it of any observations it may have and to have access to the file so that it may inspect the non-confidential documents.
Cu toate acestea, înainte de a lua o decizie definitivă, Comisia a invitat recurenta să îi comunice observațiile sale eventuale și să consulte dosarul pentru a lua cunoștință
The Italian customs authorities took the view that it was clear from all the cor -respondence exchanged between themselves, the Commission, UCLAF and the Turkish authorities that the latter considered 48 A.TR.1 certificates, including the certificates at issue, relating to exports to Italy by the appellant through the Turkish company Akman, to be either forged or irregular.
Autoritățile vamale italiene au considerat că din întregul schimb de corespondență dintre acestea, Comisie, UCLAF și autoritățile turce reiese că acestea din urmă au considerat că 48 de certificate A.TR.1, inclusiv certificatele în litigiu, privind exporturile către Italia efectuate de recurentă prin intermediul societății turce Akman, erau fie false, fie incorecte.
In the present case, the 32 certificates at issue (corresponding to customs duties totalling ITL 3 296 190 371 or EUR 1 702 340.25) were considered to be forged, given that they had been neither issued nor validated by Turkish customs offices.
În speță, cele 32 de certificate în litigiu [aferente drepturilor vamale în valoare totală de 3 296 190 371 ITL (lire italiene), respectiv 1 702 340,25 euro] erau considerate falsificate, dat fiind că nu fuseseră eliberate și nici validate de birourile vamale turce.
On the other hand, the 16 other certificates (corresponding to customs duties totalling ITL 1 904 763 758 or EUR 983 728.38) were classified as invalid, given that, whilst they had been issued by the Turkish customs authorities, the goods concerned did not originate in Turkey.
În schimb, celelalte 16 certificate (aferente unor drepturi în valoare totală de 1 904 763 758 ITL, adică 983 728,38 euro) erau calificate ca fiind nevalabile, dat fiind că, deși fuseseră eliberate de autoritățile vamale turce, mărfurile vizate nu erau originare din Turcia.
Since all 48 certificates had been classified as either forged or invalid, the goods to which they related could not qualify for the preferential treatment accorded to imported Turkish agricultural products.
În măsura în care toate cele 48 de certificate fuseseră calificate fie drept falsificate, fie drept nevalabile, mărfurile avute în vedere de acestea nu puteau beneficia de tratamentul preferențial acordat importurilor de produse agricole turcești.
Accordingly, the Italian customs administration demanded the sum of ITL 5 200 954 129 or EUR 2 686 068.63 from the appellant by way of unpaid customs duties.
În consecință, administrația vamală italiană a solicitat recurentei plata drepturilor vamale datorate în valoare totală de 5 200 954 129 ITL, respectiv 2 686 068,63 euro.
B — The proceedings before the Court of First Instance and the contested judgment file at the Commission’s offices.
B — Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată de documentele neconfidențiale.
They also signed a declaration confirming that they had had access to the documents listed in an annex to that declaration.
Pe de altă parte, aceștia au semnat o declarație de confirmare a faptului că au avut acces la documentele menționate în anexa la aceasta.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 29 January 2003, the appellant brought an action against the Commission and claimed that the Court should annul Article 2 of the contested decision.
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 29 ianuarie 2003, recurenta a introdus o acțiune împotriva Comisiei și a solicitat anularea articolului 2 din decizia în litigiu.
It put forward three pleas in law in support of its action, alleging, firstly, infringement of the rights of the defence, secondly, infringement of Article 239 of the CCC and, thirdly, infringement of Article 220(2)(b) of the CCC.
Recurenta a invocat trei motive în susținerea cererii sale, întemeiate, în primul rând, pe încălcarea dreptului la apărare, în al doilea rând, pe încălcarea articolului 239 din CVC și, în al treilea rând, pe încălcarea articolului 220 alineatul (2) litera (b) din CVC.
By letter of 15 August 2002, the appellant submitted its observations to the Commission.
Prin scrisoarea din 15 august 2002, recurenta a transmis Comisiei observațiile sale.
It maintained, in particular, its position that the competent customs authorities had committed factual errors that it could not have detected, errors which it also likened to failings capable of giving rise to a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
În special, aceasta și-a menținut poziția conform căreia autoritățile vamale competente ar fi săvârșit erori active nedetectabile de aceasta, erori pe care le asimilează de asemenea unor neîndepliniri ale obligațiilor susceptibile să creeze o situație specială în sensul articolului 239 din CVC.
The Commission contended that the Court should dismiss the action and order the appellant to pay the costs.
Comisia a solicitat respingerea acțiunii și obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.
The Court dismissed the action in its entirety.
Tribunalul a respins acțiunea în integralitatea sa.
First plea in law
Cu privire la primul motiv
By the first plea in law, the appellant maintained that its rights of defence had been infringed during the administrative proced- ure in that, although it had had access to the file containing the documents on which the Commission based the contested decision, it had not had access to documents which had
Prin intermediul primului motiv, recurenta a susținut că dreptul său la apărare a fost încălcat în cursul procedurii administrative în sensul că, deși a avut acces la dosarul care conținea elementele pe baza cărora Comisia și-a întemeiat decizia în litigiu, cu
On 18 October 2002, the Commission adopted the contested decision, which was notified to the appellant on 21 November 2002.
La 18 octombrie 2002, Comisia a adoptat decizia în litigiu, notificată recurentei la 21 noiembrie 2002.
Firstly, the Commission concluded that it was appropriate to enter in the accounts the import duties that were the subjectmatter of the claim.
În primul rând, Comisia a constatat că înscrierea în evidența contabilă a drepturilor de import care fac obiectul cererii era justificată.
Secondly, however, it concluded that it was appropriate to repay import duties in respect of the part of the claim relating to the 16 invalid certificates since, in that regard, the appellant was in a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
În al doilea rând, Comisia a concluzionat totuși că este justificată recurgerea la rambursarea drepturilor de import pentru partea de cerere referitoare la cele 16 certificate nevalabile, în măsura în care recurenta se găsea, în privința acestora, într-o situație specială în sensul articolului 239 din CVC.
Thirdly, with regard to the 32 certificates at issue, it concluded, on the other hand, that the circumstances relied on by the appellant could not give rise to a special situation within the meaning of Article 239 of the CCC.
În schimb, în al treilea rând, în privința celor 32 de certificate în litigiu, Comisia a concluzionat că împrejurările invocate de recurentă nu erau de natură să creeze o situație specială în sensul articolului 239 din CVC.
Consequently, in Article 2 of the contested decision, the Commission decided that it was not appropriate to repay the import duties relating to those certificates, amounting to EUR 1 702 340.25.
În consecință, Comisia a decis, la articolul 2 din decizia în litigiu, că nu se justifica recurgerea la rambursarea drepturilor de import aferente acestora în valoare de 1 702 340,25 euro.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P a decisive influence on the Commission’s overall assessment of the situation.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TRSTENJAK — CAUZA C-204/07 P toate acestea, nu a avut acces la documente de o importanță decisivă pentru aprecierea globală făcută de Comisie asupra situației.
With regard to the documents used by the Commission as the basis for the contested decision, the Court found, in paragraphs 98 to 100 of the contested judgment, that the appellant had consulted the file relating to the contested decision at the Commission’s offices and had signed a written declaration expressly confirming that access had been granted to all documents directly or indirectly connected with the matter at issue.
Cu privire la documentele pe care sa întemeiat Comisia la motivarea deciziei în litigiu, Tribunalul a statuat, la punctele 98-100 din hotărârea atacată, că reclamanta a consultat dosarul privind decizia în litigiu la sediul Comisiei și a semnat o declarație scrisă în care confirmă în mod explicit că a avut acces la toate documentele ce aveau o legătură directă și indirectă cu dosarul în litigiu.