natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 4(1) of that regulation provides as follows:
Articolul 4 alineatul (1) din acest regulament prevede:
‘Judicial documents shall be transmitted directly and as soon as possible between the agencies designated on the basis of Article 2.’
„Actele judiciare sunt transmise direct și în termenul cel mai scurt între autoritățile desemnate în conformitate cu articolul 2.”
Article 5 of the regulation, entitled ‘Translation of documents’, provides as follows:
Articolul 5 din regulamentul menționat, intitulat „Traducerea actelor”, prevede:
Article 8 of Regulation No 1348/2000, entitled ‘Refusal to accept a document’, provides as follows:
Articolul 8 din Regulamentul nr. 1348/2000, intitulat „Refuzul primirii unui act”, prevede:
(a) the official language of the Member State addressed or, if there are several official languages in that Member State, the official language or one of the official languages of the place where service is to be effected; or
(a) limba oficială a statului membru de destinație sau, dacă există mai multe limbi oficiale în acest stat, limba oficială sau una din limbile oficiale din locul unde urmează să fie efectuată notificarea sau comunicarea ori
(b) a language of the Member State of transmission which the addressee understands.
(b) o limbă din statul membru de origine pe care destinatarul o înțelege.
Article 19(1) of the regulation provides as follows:
Articolul 19 alineatul (1) din același regulament prevede:
‘Where a writ of summons or an equivalent document has had to be transmitted to another Member State for the purpose of service, under the provisions of this Regulation, and the defendant has not appeared, judgment shall not be given until it is established that:
„Atunci când o cerere introductivă de instanță sau un act echivalent a trebuit să fie transmis într-un alt stat membru în vederea notificării sau comunicării în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament și când pârâtul nu sa înfățișat la audiere, pronunțarea hotărârii se suspendă până când se stabilește dacă:
(a) the document was served by a method prescribed by the internal law of the Member State addressed for the service of documents in domestic actions upon persons who are within its territory; or
(a) actul a fost notificat sau comunicat conform formelor prevăzute de legislația statului membru de destinație pentru notificarea sau comunicarea actelor întocmite în acest stat și care sunt destinate persoanelor care se află pe teritoriul său;
(b) the document was actually delivered to the defendant or to his residence by another method provided for by this Regulation; and that in either of these cases the service or the delivery was effected in sufficient time to enable the defendant to defend.’
(b) actul a fost în fapt remis pârâtului sau la reședința acestuia în alt mod prevăzut prin prezentul regulament; precum și dacă, în fiecare din aceste situații, fie notificarea sau comunicarea, fie remiterea au avut loc în timp util pentru ca pârâtul să își poată pregăti apărarea”.
The remaining paragraphs of Article 19 of Regulation No 1348/2000 are concerned with particular situations in which the defendant does not enter an appearance.
Celelalte alineate ale articolului 19 din Regulamentul nr. 1348/2000 reglementează cazuri speciale când pârâtul nu se înfățișează la ședință.
Article 26 of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 2001 L 12, p.
Articolul 26 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p.
Article 19 of … Regulation (EC) No 1348/2000 … shall apply instead of the provisions of paragraph 2 if the document instituting the proceedings or an equivalent document had to be transmitted from one Member State to another pursuant to this Regulation.
(3) Articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 […] se aplică în locul dispozițiilor alineatului (2) dacă actul de sesizare a instanței sau un alt act echivalent a trebuit să fie transmis dintr-un stat membru către un altul în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament.
Where the provisions of Regulation (EC) No 1348/2000 are not applicable, Article 15 of the Hague Convention of 15 November 1965 on the Service Abroad of Judicial and Extrajudicial Documents in Civil or Commercial Matters shall apply if the document instituting the proceedings or an equivalent document had to be transmitted pursuant to that Convention.’
1348/2000, se aplică articolul 15 din Convenția de la Haga din 15 noiembrie 1965 privind notificarea și comunicarea în străinătate a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială, dacă actul de sesizare a instanței sau un alt act echivalent a trebuit să fie transmis în conformitate cu dispozițiile acestei convenții”.
Moreover, Article 34(2) of Regulation No 44/2001 provides that a judgment given in one Member State is not to be recognised in another Member State where ‘it was given in default of appearance, if the defendant was not served with the document which instituted the proceedings or with an equivalent document in sufficient time and in such a way as to enable him to arrange for his defence, unless the defendant failed to commence proceedings to challenge the judgment when it was possible for him to do so’.
Pe de altă parte, articolul 34 punctul 2 din Regulamentul nr. 44/2001 prevede că o hotărâre pronunțată într-un stat membru nu este recunoscută într-un alt stat membru „dacă actul de sesizare a instanței sau un alt act echivalent nu a fost comunicat sau notificat pârâtului care nu sa înfățișat în timp util și într-o manieră care să îi permită acestuia să își pregătească apărarea, dacă [a se citi „cu excepția cazului în care”] pârâtul nu a introdus o acțiune împotriva hotărârii atunci când a avut posibilitatea să o facă”.
Provision was also made for such measures in the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (OJ 1978 L 304, p.
Asemenea dispoziții sunt totodată conținute de Convenția din 27 septembrie 1968 privind competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 1972, L 299, p.
36), as amended by the Convention of 9 October 1978 on the Accession of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland (OJ 1978 L 304, p.
32), astfel cum a fost modificată prin Convenția din 9 octombrie 1978 privind aderarea Regatului Danemarcei, a Irlandei și a Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (JO L 304, p.
1, and — amended version — p.
1 și – text modificat – p.
77), by the Convention of 25 October 1982 on the Accession of the Hellenic Republic (OJ 1982 L 388, p.
77), prin Convenția din 25 octombrie 1982 privind aderarea Republicii Elene (JO L 388, p.
1), by the Convention of 26 May 1989 on the Accession of the Kingdom of Spain and the Portuguese Republic (OJ 1989 L 285, p.
1), prin Convenția din 26 mai 1989 privind aderarea Regatului Spaniei și a Republicii Portugheze (JO L 285, p.
1) and by the Convention of 29 November 1996 on the Accession of the Republic of Austria, the Republic of Finland and the Kingdom of Sweden (OJ 1997 C 15, p.
1) și prin Convenția din 29 noiembrie 1996 privind aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei (JO 1997, C 15, p.
1) (‘the Brussels Convention’).
1, denumită în continuare „Convenția de la Bruxelles”).
Article 20 of that convention concerns the default procedure.
Articolul 20 din această convenție se referă la judecarea în lipsă.
Article 27 of the convention provides as follows:
Articolul 27 punctul 2 din convenția menționată prevede:
‘A judgment shall not be recognised:
„Hotărârile nu sunt recunoscute:
2. where it was given in default of appearance, if the defendant was not duly served with the document which instituted the proceedings or with an equivalent document in sufficient time to enable him to arrange for his defence
(2) în cazul în care actul de sesizare a instanței sau un act echivalent nu a fost notificat sau comunicat conform cerințelor legale și în timp util pârâtului care nu sa prezentat și astfel încât acesta să își poată pregăti apărarea
Article 5 of The Hague Convention of 15 November 1965 on the Service Abroad of Judicial and Extrajudicial Documents in Civil or Commercial Matters (‘the 1965 Hague Convention’), provides as follows:
Articolul 5 din Convenția de la Haga din 15 noiembrie 1965 privind notificarea și comunicarea în străinătate a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială (denumită în continuare „Convenția de la Haga din 1965”) prevede:
(a) by a method prescribed by its internal law for the service of documents in domestic actions upon persons who are within its territory, or
„Autoritatea centrală a statului solicitat îndeplinește sau transmite spre îndeplinire actul: a) fie potrivit modalităților prevăzute de legislația statului solicitat pentru notificarea sau comunicarea actelor întocmite în această țară și care sunt destinate persoanelor care se află pe teritoriul său; b) fie potrivit modalității speciale cerute de solicitant, cu condiția ca aceasta să nu contravină legii statului solicitat.
If the document is to be served under the first paragraph above, the Central Authority may require the document to be written in, or translated into, the official language or one of the official languages of the State addressed. …’
Dacă actul trebuie să fie notificat sau comunicat conform alineatului 1, autoritatea centrală poate solicita ca actul să fie redactat ori tradus în limba sau în una dintre limbile oficiale ale țării sale”.
The first paragraph of Article 15 of that convention provides as follows:
Articolul 15 primul paragraf din această convenție prevede:
(b) the document was actually delivered to the defendant or to his residence by another method provided for by this Convention, and that in either of these cases the service or the delivery was effected in sufficient time to enable the defendant to defend.’
„Dacă un act de sesizare a instanței sau un act echivalent a trebuit să fie transmis în străinătate în vederea notificării ori comunicării, potrivit dispozițiilor prezentei convenții, și când pârâtul nu se prezintă, judecătorul nu se va pronunța până când nu se stabilește că: a) actul a fost notificat sau comunicat potrivit formelor prevăzute de legislația statului solicitat pentru notificarea ori comunicarea de acte întocmite în această țară și care sunt destinate persoanelor care se află pe teritoriul său sau b) actul a fost înmânat efectiv pârâtului ori la locuința acestuia, conform unei alte proceduri prevăzute de prezenta convenție și că, în fiecare dintre aceste cazuri, fie notificarea sau comunicarea, fie înmânarea a avut loc în timp util pentru ca pârâtul să se poată apăra”.
Subparagraph (b) of the first paragraph of Article 20 of the 1965 Hague Convention states that the Contracting States are not to be prevented from entering an agreement to dispense with the language requirements of, inter alia, the third paragraph of Article 5.
Articolul 20 primul paragraf litera (b) din Convenția de la Haga din 1965 menționează că prezenta convenție nu se opune ca statele contractante să convină pentru a deroga, printre altele, de la prevederile articolului 5 al treilea paragraf în ceea ce privește folosirea limbilor.
A document instituting proceedings is defined in Paragraph 253 of the Zivilprozessordnung (German Code of Civil Procedure).
Actul de sesizare a instanței este definit la articolul 253 din Codul de procedură civilă („Zivilprozessordnung”).
That provision is worded as follows:
Această dispoziție este formulată după cum urmează:
‘(1) An action shall be commenced by the service of a written pleading (application).
„(1) Acțiunea este formulată prin comunicarea unui memoriu (cerere introductivă).
(2) The application must include:
(2) Cererea introductivă trebuie să conțină:
1. the name of the parties and of the court
1. indicarea părților și a instanței
2. a precise statement of subjectmatter and the cause of action relied on as well as specific heads of claim.
2. indicarea exactă a obiectului și a temeiului dreptului pretins, precum și concluzii precise.
(3) The application must also state, where the determination of the court having jurisdiction is at issue, the value of the subjectmatter of the dispute, unless that consists of a fixed sum of money, and must state whether there are reasons for which judgment should not be given in the case by a single judge.
(3) În plus, în cererea introductivă trebuie să se indice, atunci când stabilirea instanței competente depinde de acest fapt, valoarea obiectului litigiului, cu excepția cazului în care acesta constă într-o sumă determinată, și trebuie să se precizeze dacă există motive care împiedică judecarea cauzei de către un judecător unic.
(4) Furthermore, the general provisions relating to preparatory documents shall also be applicable to the application.’
(4) Pe de altă parte, dispozițiile generale cu privire la memoriile preparatorii sunt aplicabile și cererii introductive”.
Article 131 of the Code of Civil Procedure is entitled ‘Annexed documents’. It is worded as follows:
Articolul 131 din Codul de procedură civilă este intitulat „Înscrisuri anexate” și este formulat după cum urmează:
‘(1) The documents held by a party to which the preparatory pleading refers must be attached to that pleading in the form of the original or a copy.
„(1) Înscrisurile deținute de parte, la care se face trimitere în memoriul preparatoriu, trebuie anexate la acest memoriu, în original sau în copie.
(2) Where only individual passages of a document are concerned, it is sufficient to attach an extract containing the introduction to the document, the extract which is relevant to the case, the purpose, date and signature.
(2) Dacă sunt avute în vedere numai fragmente izolate dintr-un înscris, este suficient să se anexeze un extras care conține pasajul introductiv al înscrisului, care se referă la cauză, scop, dată și semnătură.
(3) If the other party is already familiar with those documents or if they are voluminous, it is sufficient to indicate precisely what those documents are and that they are available for consultation.’
(3) Dacă partea adversă cunoaște deja aceste înscrisuri sau dacă acestea sunt voluminoase, este suficient să se indice înscrisurile în mod clar și să îi fie oferite spre consultare”.
IHK Berlin is pursuing an action for damages against Grimshaw for defective design on the basis of an architect’s contract.
IHK Berlin pretinde de la biroul Grimshaw, în temeiul unui contract de arhitect, daune-interese pentru repararea unui defect de proiectare.
In the contract, Grimshaw undertook to draw up the plans for a construction project in Berlin.
În contractul în cauză, biroul Grimshaw se obligase să presteze servicii de proiectare pentru un proiect imobiliar la Berlin.
Paragraph 3.2.6 of the architect’s contract stipulates:
La punctul 3.2.6 din contractul de arhitect, părțile au convenit:
‘The services shall be provided in German.
„Prestațiile sunt furnizate în limba germană.
Correspondence between [IHK Berlin] and [Grimshaw] and the authorities and public institutions shall be in German.’
Corespondența între [IHK Berlin] și [biroul Grimshaw] și autoritățile și instituțiile publice trebuie redactată în limba germană.”
It is apparent from the documents before the court and was confirmed at the hearing that the contract is governed by German law (paragraph 10.4 of the contract) and that, in the event of a dispute, the courts having jurisdiction are the Berlin courts (paragraph 10.2 of the contract).
Din dosarul de la Curte, acest lucru fiind confirmat și în ședință, rezultă că acest contract era supus dreptului german (punctul 10.4 din contract) și că, în caz de litigiu, instanțele competente erau cele din Berlin (punctul 10.2 din contract).
Grimshaw joined Weiss to the proceedings.
Biroul Grimshaw a solicitat introducerea în cauză a biroului Weiss.
IHK Berlin’s application, which forms part of the case-file submitted to the court, refers to the various items of evidence relied on in support of its submissions.
În cererea introductivă formulată de IHK Berlin, care face parte din dosarul de la Curte, sunt citate diferite probe invocate în susținerea motivelor.
That documentary evidence is annexed to the application in a file consisting of approximately 150 pages.
Aceste înscrisuri justificative sunt anexate la cererea introductivă, într-un dosar care conține aproximativ 150 de pagini.
As stated by the Bundesgerichtshof, the content of those documents is partially reproduced in the application.
După cum susține instanța de trimitere, pe de altă parte, conținutul acestora este reprodus parțial în cererea introductivă.
The annexes include the architect’s contract concluded between the parties, an addendum and the draft thereof, an extract of the contractual specifications, a large number of documents or extracts such as technical reports or statements of account, as well as several letters, including some from Grimshaw, relating to the correspondence with the companies entrusted with establishing and repairing the defects complained of in the main proceedings.
Anexele menționate conțin contractul de arhitect încheiat între părți, un act adițional la acest contract, precum și proiectul acestuia, un extras din lista de prestații, numeroase înscrisuri sau extrase din înscrisuri, cum ar fi rapoarte tehnice sau documente de decontare, precum și mai multe scrisori, inclusiv de la biroul Grimshaw, care se referă la corespondența purtată cu întreprinderile însărcinate să constate și să repare defectele în discuție în acțiunea principală.
After Grimshaw had initially refused to accept the application on the ground that there was no English translation, an English translation of the application and the annexes in German, which were not translated, were delivered to it in London on 23 May 2003.
După ce biroul Grimshaw a refuzat inițial primirea cererii introductive din cauza lipsei unei traduceri în engleză, iau fost remise la Londra, la 23 mai 2003, o versiune în engleză a acestei cereri introductive și anexele în germană, netraduse.
By written pleading of 13 June 2003, Grimshaw complained that service was defective because the annexes had not been translated into English.
Prin memoriul din 13 iunie 2003, biroul Grimshaw a invocat neregularitatea notificării pentru motivul că anexele nu fuseseră traduse în engleză.
For that reason, relying on Article 8(1) of Regulation No 1348/2000, it refused to accept the application and submits that the application was not properly served.
Din această cauză, a refuzat primirea cererii introductive, invocând articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1348/2000, și consideră că respectiva cerere introductivă nu a fost comunicată conform cerințelor legale.
Grimshaw raises the objection that the application is time-barred.
Biroul Grimshaw ridică excepția prescripției.
The Landgericht Berlin held that the application was properly served on 23 May 2003.
Landgericht Berlin a constatat că cererea introductivă a fost notificată conform cerințelor legale la 23 mai 2003.
Grimshaw’s appeal against that decision was dismissed by the Kammergericht Berlin.
Apelul formulat de biroul Grimshaw a fost respins de către Kammergericht Berlin.
Weiss lodged an appeal on a point of law before the Bundesgerichtshof against the judgment on the appeal.
Biroul Weiss a formulat recurs în fața Bundesgerichtshof împotriva hotărârii pronunțate în apel.
The Bundesgerichtshof states that, under the German Code of Procedure, an application which refers to annexes attached forms a whole with those annexes and that all the evidence relied on by the applicant which is necessary for the defendant’s defence must be made available to him.
Instanța de trimitere arată că, potrivit Codului de procedură german, o cerere introductivă care face referire la anexele ei formează un tot cu acestea și că pârâtul trebuie să dispună de toate elementele invocate de reclamant, care îi sunt necesare în apărare.
It is not therefore appropriate to determine whether an application has been properly served without having regard to the service of the annexes, on the assumption that the essential information is already clear from the application and the right to be heard remains protected by virtue of the fact that the defendant can still adequately prepare his defence in the proceedings in so far as concerns the content of the annexes.
Prin urmare, nu este posibilă aprecierea validității comunicării unei cereri introductive independent de comunicarea anexelor, sub pretextul că informațiile esențiale ar reieși deja din cererea introductivă și că dreptul de a fi ascultat ar fi garantat datorită faptului că, în ceea ce privește conținutul anexelor, pârâtul se poate încă apăra suficient în cursul procedurii.
An exception to that principle is permissible if the defendant’s need for information is not significantly prejudiced, for example, because an annex which was not attached to the application was sent at virtually the same time as the action was brought or because the defendant was already familiar with the documents before the proceedings were instituted.
Ar fi permisă o excepție de la acest principiu atunci când necesitățile de informare ale pârâtului nu ar fi afectate în mod semnificativ, de exemplu pentru că o anexă neatașată la cererea introductivă a fost trimisă aproape concomitent cu introducerea acțiunii sau pentru că pârâtul cunoștea deja înscrisurile, înainte de formularea acțiunii.
The Bundesgerichtshof states that, in the present case, Grimshaw was not familiar with all the documents, in particular those establishing the defects and how to remedy them as well as those relating to costs.
Instanța de trimitere subliniază că în speță nu toate înscrisurile erau cunoscute de biroul Grimshaw, în special cele privind constatarea și repararea defectelor, precum și costurile aferente.
Such documents cannot be regarded as insignificant since the decision on whether to submit a defence may be dependent on their content being assessed.
Astfel de înscrisuri nu pot fi considerate detalii nesemnificative din moment ce decizia de a depune un memoriu în apărare poate depinde de aprecierea cu privire la acestea.
The referring court is uncertain whether Grimshaw was correct to refuse the application.
Instanța de trimitere se întreabă dacă biroul Grimshaw a refuzat în mod întemeiat cererea introductivă.
It states that none of the bodies authorised to represent that firm understands German.
Instanța precizează că niciunul dintre organele acestui birou abilitate să îl reprezinte nu cunoaște limba germană.
According to the Bundesgerichtshof, Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 can be interpreted as meaning that service cannot be refused on the ground that annexes have not been translated.
În opinia Bundesgerichtshof, articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1348/2000 poate fi interpretat în sensul că nu ar fi posibil să se refuze o comunicare pentru motivul că anexele nu sunt traduse.
That provision is in fact silent on the refusal to accept the service of annexes.
Într-adevăr, această dispoziție nu face referire la refuzul primirii anexelor.
Moreover, the standard form to be used pursuant to the first sentence of Article 4(3) of the regulation for requests for service in the Member States of the European Union requires information on the nature and language of the document only as regards the document to be served (Paragraphs 6.1 and 6.3) and not as regards the annexes attached to it, for which only the number is required to be stated (Paragraph 6.4).
Pe de altă parte, în formularul tip prevăzut de acest regulament, în temeiul articolului 4 alineatul (3) prima teză, pentru cererile de notificare în statele membre ale Uniunii Europene nu se solicită indicații cu privire la natura și la limba înscrisului decât în ceea ce privește actul de notificat (punctele 6.1 și 6.3), dar nu în ceea ce privește anexele, cu privire la care se solicită numai să se menționeze numărul (punctul 6.4).