natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows, first, that on 9 November 1998 the Commission clearly displayed its intention not to disclose to the cooperating undertakings, in particular to Hoechst, the fact that other undertakings had approached its services in order to obtain immunity from a fine when, on 13 November 1998, that is to say, some days later, it assured Chisso that it would be warned if other undertakings attempted to overtake it in relation to cooperation.
Rezultă de aici, pe de o parte, că, la 9 noiembrie 1998, Comisia își afișa în mod clar intenția de a nu divulga întreprinderilor cooperante, în special societății Hoechst, faptul că alte întreprinderi au întreprins demersuri pe lângă serviciile sale pentru a obține o imunitate la amendă în timp ce, pe de altă parte, la 13 noiembrie 1998, cu alte cuvinte după câteva zile, aceasta asigura societatea Chisso că va fi avertizată dacă alte întreprinderi încearcă să o devanseze în materie de cooperare.
Those elements lead the Court to conclude that, in this case, the Commission failed to have regard to the principles of sound administration and equal treatment.
Aceste elemente conduc Tribunalul să considere că, în speță, Comisia nu a respectat principiile bunei administrări și egalității de tratament.
The Court would emphasise in that regard that even if the assertion of the official concerned at the meeting of 13 November 1998 does not show that the promise made to Chisso was in fact subsequently kept, it none the less constitutes a breach of those two principles.
Tribunalul ține să sublinieze în această privință că, deși afirmația funcționarului în cauză cu ocazia reuniunii din 13 noiembrie 1998 nu demonstrează că promisiunea făcută societății Chisso a fost într-adevăr pusă ulterior în aplicare, aceasta reprezintă totuși o nerespectare a celor două principii menționate mai sus.
It must be observed, at this stage, that Hoechst does not claim that the Decision should be annulled in so far as the Commission breached the principles of sound administration and equal treatment.
Trebuie arătat, în această etapă, că Hoechst nu susține anularea deciziei în măsura în care Comisia ar fi încălcat principiile bunei administrări și egalității de tratament.
However, since it relied on a breach of those principles in support of the breach of the right of access to the file, which will be examined below, and in so far as Hoechst’s arguments are developed again in the context of the eighth and ninth pleas concerning the application of the 1996 Leniency Notice, it is appropriate to ascertain the impact on the content of the Decision of the breach found at paragraph 137 above.
Cu toate acestea, din moment ce încălcarea principiilor menționate a fost invocată în susținerea încălcării dreptului de acces la dosar, care va fi analizată în continuare, și în măsura în care argumentele societății Hoechst sunt din nou dezvoltate în cadrul motivelor al optulea și al nouălea privind aplicarea Comunicării privind cooperarea din 1996, trebuie analizată incidența încălcării constatate la punctul 137 de mai sus asupra conținutului deciziei.
In that regard, in the first place, it must be observed that the unlawful act found at paragraph 137 above is not of such a kind as to call in question the infringement found in the Decision, which, moreover, is supported by documentary evidence.
În această privință, în primul rând, trebuie arătat că nelegalitatea constatată la punctul 137 de mai sus nu este de natură să repună în discuție încălcarea constatată în decizie care se bazează, în plus, pe înscrisuri probante.
Nor has Hoechst put forward any argument to that effect.
De altfel, Hoechst nu a prezentat niciun argument în acest sens.
In the second place, as regard cooperation by undertakings, it follows from recital 440 to the Decision that:
În al doilea rând, în ceea ce privește cooperarea întreprinderilor, din considerentul (440) al deciziei rezultă următoarele:
‘At a meeting held on 13 November 12998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence … The Commission considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence [of] the existence of the cartel which is found in this Decision.’
„Cu ocazia unei reuniuni care a avut loc la 13 noiembrie 1998, Chisso a descris oral activitățile înțelegerii și a furnizat probe scrise […] Comisia consideră, cu această ocazie, că societatea Chisso a fost prima întreprindere care a furnizat elemente decisive pentru a dovedi existența înțelegerii constatate prin prezenta decizie.”
It follows that the Commission relied solely on the oral description of the cartel’s activities and on the written evidence submitted at the meeting of 13 November 1998, and not later, as the basis for its conclusion that Chisso had been the first undertaking to adduce evidence of the existence of the cartel.
Rezultă că, pentru a concluziona că societatea Chisso fusese prima întreprindere care a furnizat elemente decisive pentru a dovedi existența înțelegerii, Comisia sa bazat exclusiv pe descrierea orală a activităților înțelegerii și pe probele scrise transmise cu ocazia reuniunii din 13 noiembrie 1998, iar nu la o dată ulterioară.
In those circumstances, even on the assumption that Chisso was induced to cooperate further with the Commission after 13 November 1998, the Commission could not have arrived at a different result in the Decision as concerns the application of the 1996 Leniency Notice, subject to examination of the eighth and ninth pleas, whereby Hoechst seeks to demonstrate that, on the substance, the evidence submitted by Chisso on 13 November 1998 was not decisive.
În aceste condiții, presupunând chiar că societatea Chisso ar fi fost determinată să coopereze în continuare cu Comisia, după 13 noiembrie 1998, Comisia nu ar fi putut ajunge la un rezultat diferit în cadrul deciziei, în ceea ce privește aplicarea Comunicării privind cooperarea din 1996, sub rezerva examinării motivelor al optulea și al nouălea expuse de Hoechst care urmăresc să demonstreze că, pe fond, elementele transmise de Chisso la 13 noiembrie 1998 nu erau decisive.
The same would apply if Hoechst had been induced further, after 13 November 1998, after becoming aware of Chisso’s cooperation.
Aceeași ar fi situația dacă Hoechst ar fi fost determinată să coopereze în continuare, după 13 noiembrie 1998, cunoscând cooperarea societății Chisso.
The Court therefore considers that the unlawful act found at paragraph 137 above is not of such a kind as to affect the validity of the Decision in so far as it concerns the finding of the infringement and the fact that Chisso was the first to cooperate.
În consecință, trebuie să se considere că nelegalitatea constatată la punctul 137 de mai sus nu este de natură să afecteze validitatea deciziei, pe de o parte, în privința constatării încălcării și, pe de altă parte, în privința priorității cooperării societății Chisso.
Independently of the question of the impact of the unlawful act found at paragraph 137 above on the right of access to the file, which will be examined below, and therefore the question of the impact of that illegality on the validity of the Decision as a whole, and in so far as Hoechst’s arguments are developed again in the context of
Independent de problema incidenței nelegalității constatate la punctul 137 de mai sus asupra dreptului de acces la dosar care va fi examinată în continuare, așadar, de problema incidenței acesteia asupra validității deciziei în ansamblul său, și în măsura în care argumentele prezentate de Hoechst sunt dezvoltate din nou în cadrul motivelor al optulea și al nouălea care urmăresc obținerea unei reduceri a amenzii
HOECHST v COMMISSION the eighth and ninth plea, whereby it seeks a reduction in the fine, the Court, at this stage, reserves its position as to whether the fine should be varied.
HOECHST/COMISIA în cauză, în această etapă, Tribunalul își rezervă poziția în legătură cu o eventuală reformare a respectivei amenzi.
b) Breach of the right of access to the file
b) Cu privire la încălcarea dreptului de acces la dosar
It must be borne in mind at the outset that the right of access to the file, which is a corollary of the principle of respect for the rights of the defence, means that the Commission provides the undertaking concerned with the opportunity to examine all the documents in the investigation file that might be relevant for its defence.
Trebuie amintit, cu titlu introductiv, că dreptul de acces la dosar, corolar al principiului respectării dreptului la apărare, presupune ca întreprinderii interesate să i se acorde de către Comisie posibilitatea de a proceda la o examinare a tuturor înscrisurilor care figurează în dosarul de instrucție și care sunt susceptibile să fie pertinente pentru apărarea sa.
Those documents comprise both inculpatory and exculpatory evidence, with the exception of business secrets of other undertakings, internal documents of the Commission and other confidential information (see Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 68 and the caselaw cited).
Acestea cuprind atât înscrisurile incriminatorii, cât și pe cele dezincriminatorii, sub rezerva secretelor comerciale ale altor întreprinderi, a documentelor interne ale Comisiei și a altor informații confidențiale (a se vedea Hotărârea Curții din 7 ianuarie 2004, Aalborg Portland și alții/Comisia, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P și C-219/00 P, Rec., p. I-123, punctul 68 și jurisprudența citată).
As regards the inculpatory evidence, the undertaking concerned must demonstrate that the result which the Commission reached in its decision would have been different if a document that was not disclosed on which the Commission relied to make a finding of infringement against that undertaking ought to have been excluded as inculpatory evidence.
În ceea ce privește elementele incriminatorii, întreprinderea interesată trebuie să demonstreze că rezultatul la care a ajuns Comisia în decizia sa ar fi fost diferit dacă un înscris necomunicat pe care sa întemeiat Comisia pentru a învinui această întreprindere ar fi trebuit înlăturat ca mijloc de probă incriminatoriu.
As regards the exculpatory evidence, the undertaking concerned must establish that its non-disclosure was able to influence, to its detriment, the course of the procedure and the content of the Commission’s decision.
În ceea ce privește elementele dezincriminatorii, întreprinderea interesată trebuie să demonstreze că nedivulgarea acestora a putut influența, în detrimentul său, derularea procedurii și conținutul deciziei Comisiei.
It is sufficient for the undertaking to show that it would have been able to use the exculpatory documents for its defence, in the sense that, if it had been able to rely on them during the administrative procedure, it would have been able to invoke evidence which was not consistent with the inferences made at that stage by the Commission and therefore could have had an influence, in any way at all, on the assessments made by the Commission in any decision, at least as regards the gravity and duration of the conduct in which the undertakings was found to have engaged and, accordingly, the level of the fine.
Este suficient ca întreprinderea să demonstreze că ar fi putut utiliza respectivele înscrisuri dezincriminatorii în apărare, în sensul că, dacă s-ar fi putut prevala de acestea în cursul procedurii administrative, ar fi putut invoca elemente care nu corespundeau cu concluziile Comisiei în această etapă și ar fi putut, așadar, influența, în orice mod, aprecierile Comisiei în eventuala decizie a acesteia, cel puțin în ceea ce privește gravitatea și durata comportamentului care i se reproșa, și, prin urmare, nivelul amenzii.
The possibility that a document that had not been disclosed might have had an influence on the conduct of the procedure and the content of the Commission’s decision can be established only after a provisional examination of certain evidence showing that the undisclosed documents might have had — from the aspect of that evidence — a significance which ought not to have been overlooked (see Aalborg Portland and Others, paragraph 145 above, paragraphs 73 to 76 and the caselaw cited).
Posibilitatea ca un înscris nedivulgat să fi putut avea vreo influență asupra derulării procedurii și asupra conținutului deciziei Comisiei nu se poate stabili decât după o examinare provizorie a anumitor mijloace de probă care evidențiază faptul că înscrisurile nedivulgate au putut avea – în considerarea acestor mijloace de probă – o importanță care nu ar fi trebuit neglijată (a se vedea Hotărârea Aalborg Portland și alții/Comisia, punctul 145 de mai sus, punctele 73-76 și jurisprudența citată).
Furthermore, it should be emphasised that it is not solely for the Commission, which notifies the objections and adopts the decision imposing a penalty, to determine the documents which are of use to the defence of the undertakings concerned.
În plus, trebuie să se sublinieze că nu îi poate reveni numai Comisiei, care notifică motivele și adoptă decizia prin care aplică o sancțiune, obligația de a stabili înscrisurile utile pentru apărarea întreprinderii interesate.
However, the Commission may exclude from the administrative procedure the evidence which has no relation to the allegations of fact and of law in the statement of objections and which therefore has no relevance to the investigation.
Cu toate acestea, Comisiei îi este permis să excludă din procedura administrativă elementele care nu au nicio legătură cu susținerile în fapt și în drept care figurează în comunicarea privind obiecțiunile și care nu au, prin urmare, nicio relevanță pentru investigație.
An applicant cannot properly put forward as a ground of annulment the fact that irrelevant documents were not communicated to it (see Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 126 and the caselaw cited).
Un reclamant nu poate invoca în mod util, ca motiv de anulare, necomunicarea înscrisurilor nepertinente (a se vedea Hotărârea Aalborg Portland și alții/Comisia, punctul 145 de mai sus, punctul 126 și jurisprudența citată).
Last, it must be borne in mind that a breach of the right of access to a file can entail annulment of a Commission decision in whole or in part only where the lack of proper access to the investigation file during the administrative procedure had prevented the undertaking or undertakings concerned from perusing documents which were likely to be of use in their defence and had thus infringed their rights of defence.
În sfârșit, trebuie amintit că o încălcare a dreptului de acces la dosar nu ar putea determina anularea, în tot sau în parte, a unei decizii a Comisiei decât dacă neregularitatea accesului la dosarul de instrucție în cursul procedurii administrative a împiedicat întreprinderea sau întreprinderile interesate să ia cunoștință despre înscrisurile susceptibile a le fi utile în apărare și le-a încălcat astfel dreptul la apărare.
That is the case if disclosure of a document would have had even a slight chance of altering the outcome of the administrative procedure if the undertaking concerned had been able to rely on it during that procedure (see, to that effect, Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraphs 101 and 131).
Acesta ar fi cazul dacă divulgarea unui asemenea înscris ar fi avut o șansă, chiar redusă, de a conduce procedura administrativă către un rezultat diferit în ipoteza în care întreprinderea interesată s-ar fi putut prevala de respectivul înscris în cursul procedurii menționate (a se vedea în acest sens Hotărârea Aalborg Portland și alții/Comisia, punctul 145 de mai sus, punctele 101 și 131).
It is in the light of those considerations that the Court must assess whether Hoechst’s right of access to the file was breached in this case as regards, first, Chisso’s letter of 17 December 2002 together with the annexes thereto and, second, the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999.
Tocmai în lumina acestor considerații trebuie să se aprecieze dacă dreptul de acces al societății Hoechst la dosar a fost încălcat în speță în ceea ce privește, pe de o parte, scrisoarea societății Chisso din 17 decembrie 2002, cu anexele sale, și, pe de altă parte, documentele interne privind legăturile telefonice intervenite între Comisie și Chisso, în perioada septembrie 1998-aprilie 1999.
Chisso’s letter of 17 December 2002 and the annexes thereto
Cu privire la scrisoarea societății Chisso din 17 decembrie 2002, cu anexele sale
First, it should be observed that the Commission decided to incorporate Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes thereto, in a nonconfidential version, in the investigation file that was made available to the undertakings which were parties to the proceedings.
În primul rând, se impune a menționa că, astfel cum a decis Comisia, scrisoarea societății Chisso din 17 decembrie 2002, cu anexele sale, a fost integrată într-o versiune neconfidențială, în dosarul de instrucție accesibil întreprinderilor părți la procedură.
The Commission therefore of necessity considered that those documents were of relevance to the investigation.
În consecință, Comisia a considerat în mod necesar că aceste înscrisuri erau relevante pentru investigație.
Second, Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes thereto, was not used by the Commission in the Decision in order to establish that the undertakings concerned had committed an infringement.
În al doilea rând, scrisoarea societății Chisso din 17 decembrie 2002, cu anexele sale, nu a fost utilizată de Comisie în cadrul deciziei pentru a dovedi că întreprinderile în cauză au săvârșit o încălcare.
Those documents therefore do not constitute inculpatory evidence.
Prin urmare, nu este vorba despre elemente de probă incriminatorii.
Third, it must be noted that Hoechst did in fact have access to the nonconfidential version of Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes.
În al treilea rând, trebuie constatat că Hoechst a avut efectiv acces la versiunea neconfidențială a scrisorii societății Chisso din 17 decembrie 2002, cu anexele sale.
However, in the form made available to Hoechst during the administrative procedure, those documents consisted of 101 pages, virtually all of which were blank and marked ‘Business secrets’.
Totuși, aceste înscrisuri, în forma pusă la dispoziția societății Hoechst în cursul procedurii administrative, erau constituite din 101 pagini, aproape toate fiind albe și bifate cu mențiunea „Secrete comerciale”.
No more comprehensible nonconfidential version, or even a summary of the content of those documents, was provided during the administrative procedure.
Nicio versiune neconfidențială mai comprehensibilă, nici măcar un rezumat al conținutului acestor înscrisuri, nu a fost furnizată în cursul procedurii administrative.
Only a list setting out the date, sender and addressee of the documents and, where appropriate, the subject-matter, were mentioned in Chisso’s letter of 17 December 2002.
Numai o listă care prelua data înscrisurilor în cauză, expeditorul și destinatarul, precum și, eventual, obiectul era menționată în scrisoarea societății Chisso din 17 decembrie 2002.
In those circumstances, the nonconfidential version of Chisso’s letter of 17 December 2002, with the annexes, in the form make available to Hoechst during the administrative procedure, bears a close relationship to failure to disclose the documents in question, which, in so far as they formed part of the file, were of relevance to the investigation.
În aceste condiții, versiunea neconfidențială a scrisorii societății Chisso din 17 decembrie 2002, cu anexele sale, în forma pusă la dispoziția societății Hoechst în cursul procedurii administrative, este similară cu lipsa divulgării înscrisurilor în cauză care, în măsura în care făceau parte din dosar, erau relevante pentru investigație.
Fourth, it must be emphasised that more appropriate access to Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, was requested by Hoechst on a number of occasions during the administrative procedure.
În al patrulea rând, trebuie să se sublinieze că sa solicitat în mai multe rânduri, în cursul procedurii administrative, un acces corespunzător la scrisoarea societății Chisso din 17 decembrie 2002, cu anexele sale.
That access was refused, according to the terms of recital 26 to the Decision, on the ground that Chisso had requested confidential treatment for them.
Acest acces ia fost refuzat, potrivit considerentului (26) al deciziei, pentru motivul că societatea Chisso a solicitat aplicarea unui regim de confidențialitate în privința acesteia.
The Commission cannot make a general reference to confidentiality to justify a total refusal to disclose documents in its file (Joined Cases T-305/94 to T-307/94, T-313/94 to T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 and T-335/94 Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission [1999] ECR II-931, paragraph 1017).
Or, Comisia nu se poate referi, în general, la confidențialitate pentru a justifica refuzul total al divulgării înscrisurilor din dosarul său (Hotărârea Tribunalului din 20 aprilie 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia, T-305/94-T-307/94, T-313/94-T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 și T-335/94, Rec., p.
In the circumstances of the present case, taking account of Hoechst’s express request to that effect, the Commission ought to have drawn up, or to have had drawn up, a nonconfidential version of the documents in issue or, where appropriate, if that proved difficult, to have prepared a list of the documents concerned and a sufficiently precise nonconfidential summary of their content.
În împrejurările cauzei, ținând seama de cererea expresă a societății Hoechst în acest sens, Comisia ar fi putut să pregătească sau să dispună pregătirea unei versiuni neconfidențiale a înscrisurilor în discuție sau, eventual, dacă acest lucru s-ar fi dovedit dificil, să stabilească o listă a înscrisurilor în cauză, precum și un rezumat neconfidențial suficient de precis al conținutului acestora.
For all of those reasons, the Court considers that Hoechst’s access to Chisso’s letter 17 December 2002, together with the annexes thereto, was not properly organised by the Commission.
Pentru toate aceste motive, trebuie să se considere că accesul societății Hoechst la scrisoarea societății Chisso din 17 decembrie 2002, cu anexele sale, nu a fost organizat în mod legal de către Comisie.
However, it must be borne in mind that a breach of the right of access to a file can lead to annulment in whole or in part of a Commission decision only where the lack of proper access to the investigation file during the administrative procedure prevented the undertaking or undertakings concerned from perusing the documents that were likely to be of use in their defence and thus infringed their rights of defence.
Cu toate acestea, trebuie amintit că o încălcare a dreptului de acces la dosar nu ar putea determina anularea, în tot sau în parte, a unei decizii a Comisiei decât dacă accesul neregulamentar la dosarul de instrucție în cursul procedurii administrative a împiedicat întreprinderea sau întreprinderile interesate să ia cunoștință despre înscrisurile susceptibile a le fi utile în apărare și le-a încălcat astfel dreptul la apărare.
It was in those circumstances that the Court adopted the measures of organisation of procedure set out at paragraphs 32 to 35 above and that Hoechst was able to submit further observations on the complete documents which had thus been made available to it.
Tocmai în aceste împrejurări, Tribunalul a adoptat măsurile de organizare a procedurii reluate la punctele 32-35 de mai sus, iar Hoechst a putut prezenta observații complementare cu privire la înscrisurile complete care îi fuseseră astfel aduse la cunoștință.