natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On 13 August 2000, the abovementioned firm of auditors, at the request of the national authorising officer, prepared a draft report on the supplementary audit in which it concluded that the applicant’s debt should be reduced from GNF 1 510 307 148 to GNF 1 085 836 676 in respect of the total amount of the expenditure not supported by documentary evidence and the non-eligible expenditure.
La 13 august 2000, la solicitarea ordonatorului național de credite, societatea de audit respectivă a redactat un raport de audit suplimentar în care se pronunța în favoarea unei reduceri a datoriei reclamantei, aceasta trecând de la 1 510 307 148 la 1 085 836 676 de franci guineeni în ceea ce privește suma totală a cheltuielilor nejustificate cu elemente de probă și cea a cheltuielilor neeligibile.
In the Commission’s view, that is why the national authorising officer did not use the bank guarantee at his disposal, which expired on 15 September 2000.
Potrivit Comisiei, acesta este motivul pentru care ordonatorul național de credite nu a utilizat garanția bancară de care dispunea și care expira la 15 septembrie 2000.
On 21 March 2001, after successive verifications, a supplementary audit report was submitted by the same firm of auditors in which the amount of the debt was further reduced to GNF 1 006 740 345, due to the acceptance of justified expenditure of GNF 79 096 331.
La 21 martie 2001, în urma unor controale succesive, aceeași societate de audit a întocmit un raport de audit suplimentar în care valoarea datoriei reclamantei a fost din nou redusă pentru a ajunge la 1 006 740 345 de franci guineeni, având în vedere admiterea unor cheltuieli justificate în valoare de 79 096 331 de franci guineeni.
By letter of 31 July 2001, following upon a further letter of formal notice from the national authorising officer, the applicant, which considered that the amount of its debt was limited to GNF 44 278 586, continued to challenge the conclusions of that report, even though it already took account of the applicant’s observations, thereby making an amicable settlement of the dispute impossible.
Prin scrisoarea din 31 iulie 2001, în urma unei noi puneri în întârziere trimise de ordonatorul național de credite, reclamanta, care considera că valoarea datoriei sale se limita la 44 278 586 de franci guineeni, a continuat să conteste concluziile acestui raport, deși acesta lua deja în considerare observațiile prezentate de reclamantă, făcând astfel imposibilă o soluționare amiabilă a litigiului.
From the summer of 2001, there was reduced contact between the applicant, the Guinean authorities and the Commission.
Începând din vara anului 2001, contactele dintre reclamantă, autoritățile guineene și Comisie sau redus.
The applicant complained that it did not have access to a new audit report drawn up in 2002 by the same firm.
Reclamanta sa plâns că nu avea acces la un nou raport de audit elaborat în 2002 de aceeași societate.
By letter of 24 July 2003 addressed to the applicant, the Commission expressed its regret that it had not succeeded in persuading the national authorising officer to adopt an official position as to the further steps to be taken in regard to the dispute, as the latter took the view that the option of legal action should be envisaged only as a last resort.
Prin scrisoarea din 24 iulie 2003, adresată reclamantei, Comisia deplângea faptul că nu a reușit să convingă ordonatorul național de credite să adopte o poziție oficială cu privire la urmările ce trebuie date litigiului, acesta considerând că posibilitatea de a introduce o acțiune în justiție trebuia luată în calcul numai ca o ultimă soluție.
On 24 September 2003, a meeting took place in Brussels between the applicant and the Commission for the purpose of resolving the dispute, but no solution was found.
La 24 septembrie 2003, a avut loc la Bruxelles o reuniune între reclamantă și Comisie pentru a soluționa diferendul, însă nu a fost găsită nicio soluție.
By letter of 24 March 2004, received by the applicant only on 26 April 2004, the head of the Commission’s delegation in Guinea informed the applicant that a recovery order would shortly be issued.
Prin scrisoarea din 24 martie 2004, primită de reclamantă numai la 26 aprilie 2004, șeful delegației Comisiei în Guineea a informat reclamanta că un ordin de recuperare va fi emis în scurt timp.
On 21 April 2004, by registered letter with acknowledgement of receipt, in an envelope also containing the letter of 24 March 2004, which was thus also received by the applicant on 26 April 2004, the head of the Commission’s delegation in Guinea sent the applicant a debit note in the amount of GNF 959 543 835 (EUR 397 126.02) (the ‘contested measure’), fixing 25 May 2004 as the final date for payment.
La 21 aprilie 2004, printr-o scrisoare recomandată cu confirmare de primire, în al cărei plic se afla și scrisoarea din 24 martie 2004 și care a fost, așadar, primită de reclamantă la 26 aprilie 2004, șeful delegației Comisiei în Guineea a transmis acesteia o notă de debit în valoare de 959 543 835 de franci guineeni (397 126,02 euro) (denumită în continuare „actul atacat”), stabilind data scadenței la 25 mai 2004.
Since the applicant asked for clarifications concerning the contents of the contested measure, the head of the Commission’s delegation in Guinea replied by letter of 18 May 2004, enclosing with his reply the latest supplementary audit report, dated 27 March 2002, and stating that that report did not change the substantive findings brought out in the first audit report, with the exception of the reduction in the amount of the expenditure which has been declared ineligible, which was reduced to GNF 988 314 134.
Întrucât reclamanta a solicitat clarificări privind conținutul actului atacat, șeful delegației Comisiei în Guineea ia răspuns prin scrisoarea din 18 mai 2004, anexând la răspunsul său ultimul raport de audit suplimentar din 27 martie 2002 și indicând că acest ultim raport nu modifica fondul constatărilor evidențiate în primul raport de audit, cu excepția reducerii sumei cheltuielilor declarate ineligibile, care a fost redusă la 988 314 134 de franci guineeni.
In the absence of a reply from the applicant, the EDF accounting officer sent a reminder by letter of 2 July 2004, which called upon the applicant to pay the sum of GNF 959 543 835 by 23 July 2004 at the latest.
Întrucât reclamanta nu a răspuns, contabilul FED ia trimis o scrisoare de rapel la 2 iulie 2004 prin care era invitată să achite suma de 959 543 835 de franci guineeni cel mai târziu până la 23 iulie 2004.
On 4 August 2004, at a time when the applicant had already lodged the present action, the Commission sent it a second reminder once again calling on it to pay the amount mentioned in the contested measure by 6 September 2004 at the latest.
La 4 august 2004, deși reclamanta introdusese prezenta acțiune, Comisia ia trimis o a doua scrisoare de rapel prin care o invita din nou să plătească suma care făcea obiectul actului atacat cel mai târziu până la 6 septembrie 2004.
On 9 June 2005, since the applicant had not paid the amount mentioned in the contested measure, the Commission sent it a letter of formal notice.
La 9 iunie 2005, întrucât reclamanta nu a achitat suma care făcea obiectul actului atacat, Comisia ia adresat o scrisoare de punere în întârziere.
On 20 June 2005, the applicant replied to the letter of formal notice to the effect that, in its view, it was best to await the outcome of the present action.
La 20 iunie 2005, reclamanta a răspuns scrisorii de punere în întârziere considerând că trebuia așteptată soluționarea prezentei acțiuni.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 23 June 2004, the applicant brought the present action.
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 23 iunie 2004, reclamanta a introdus prezenta acțiune.
By a separate document lodged at the Court Registry on 30 September 2004, the Commission raised an objection of inadmissibility under Article 114 of the Court’s Rules of Procedure.
Printr-un act separat depus la grefa Tribunalului la 30 septembrie 2004, Comisia a ridicat o excepție de inadmisibilitate în temeiul articolului 114 din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
The applicant filed its observations on that objection on 25 October 2004.
La 25 octombrie 2004, reclamanta a depus observații privind această excepție.
By order of the Court of 22 September 2005, the objection was joined to the substance and costs were reserved.
Prin Ordonanța Tribunalului din 22 septembrie 2005, excepția a fost unită cu fondul și sa dispus soluționarea cererii privind cheltuielile de judecată odată cu fondul.
On hearing the report of the Judge-Rapporteur, the Court (Fourth Chamber) decided to open the oral procedure.
Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a patra) a decis deschiderea procedurii orale.
The parties presented oral argument and answered the questions put by the Court at the hearing on 6 June 2007.
În cadrul ședinței din 6 iunie 2007, au fost ascultate pledoariile părților și răspunsurile date de acestea la întrebările adresate de Tribunal.
— dismiss the objection of inadmissibility;
— respingerea excepției de inadmisibilitate;
— annul the contested measure;
— anularea actului atacat;
— order the Commission to pay the costs, even if the action is dismissed as being inadmissible.
— obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv în ipoteza în care acțiunea ar fi respinsă ca inadmisibilă.
— dismiss the action as inadmissible or, in the alternative, as being without foundation;
— respingerea acțiunii ca inadmisibilă sau, în subsidiar, ca nefondată;
The Commission contends that the present application is inadmissible inasmuch as the contested measure cannot be regarded as an act amenable to challenge under Article 230 EC.
Comisia susține că prezenta acțiune este inadmisibilă întrucât actul atacat nu poate fi considerat un act atacabil în sensul articolului 230 CE.
The contested measure is a preparatory measure with a view to possible contentious proceedings or the adoption of a decision under Article 256 EC.
Întradevăr, actul atacat ar constitui un act pregătitor, în perspectiva unei eventuale proceduri contencioase sau a adoptării unei decizii întemeiate pe articolul 256 CE.
In the Commission’s view, the contested measure is an act preceding the possible adoption of a decision to initiate contentious proceedings and is therefore not a measure which produces legal effects capable of affecting the interests of the applicant by bringing about a distinct change in its legal position.
Potrivit Comisiei, actul atacat este un act care precedă adoptarea eventuală a unei decizii de a iniția o procedură contencioasă și nu constituie, așadar, un act care produce efecte juridice de natură să afecteze interesele reclamantei, modificând în mod distinct situația juridică a acesteia.
The Commission states that a debit note is ‘a final warning before proceeding to the next step’.
2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr.
It constitutes information given to the debtor as provided for in Article 78(3) of Commission Regulation (EC, Euratom) No 2342/2002 of 23 December 2002 laying down detailed rules for the implementation of Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities (OJ 2002 L 357, p. 1).
1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 357, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3).
The Commission points out in that regard that, in the present case, it could still send a final request to the national authorising officer to decide what is to be done next in the dispute with the applicant.
În această privință, Comisia susține că, în speță, ar mai putea trimite o ultimă cerere ordonatorului național de credite pentru ca acesta să decidă cu privire la urmările care trebuie date diferendului cu reclamanta.
However, as things stand at the moment, the Commission has not decided what step to take next in the dispute in its capacity as guarantor of the financial interests of the EDF.
Or, în stadiul actual al dosarului, Comisia nu ar fi luat încă o decizie privind urmările pe care le rezervă diferendului în calitatea sa de garant al intereselor financiare ale FED.
Thus, the Commission explains that its definitive decision could possibly be a decision adopted under Article 256 EC, a compensatory decision or a decision under Article 46(2) of the Ninth EDF Regulation to bring an action before the courts having jurisdiction in the matter.
Astfel, Comisia arată că decizia sa definitivă ar putea consta eventual într-o decizie întemeiată pe articolul 256 CE, într-o decizie de compensare sau într-o decizie de sesizare a instanței competente în temeiul articolului 46 alineatul (2) din Regulamentul al nouălea FED.
In the latter case, the Italian courts would have jurisdiction because, as the Commission is not a party to the contracts at issue, it cannot have recourse to the arbitration procedure provided for in those contracts, of which the Guinean authorities alone may avail themselves.
În acest ultim caz, ar fi vorba despre instanțele italiene competente, întrucât Comisia, pentru motivul că nu este parte la contractele în cauză, nu ar putea recurge la procedura de arbitraj prevăzută în contractele respective, care ar fi utilizabilă numai de autoritățile guineene.
The Commission argues that if the Court should take the view that the contested measure is an act which may be the subject of an action under Article 230 EC, it would anticipate the Commission’s definitive decision, which may never be adopted if the national authorising officer were to act before the Commission does so.
Comisia susține că, în cazul în care Tribunalul ar considera că actul atacat constituie un act împotriva căruia poate fi introdusă o acțiune în temeiul articolului 230 CE, acesta ar anticipa decizia definitivă a Comisiei, care ar putea să nu fie adoptată niciodată dacă ordonatorul național de credite ar acționa înaintea sa.
The Commission disagrees with the applicant’s observations that the contested measure is a genuine decision on the grounds, first, that it constitutes an application of Article 44(2) of the Ninth EDF Regulation, second, that the enforceability of that ‘decision’ is confirmed by the terms thereof and, third, that the second reminder confirms that analysis and that, consequently, those letters produce legal effects in regard to the applicant capable of adversely affecting its interests and of bringing about a change in its legal position within the meaning of the caselaw of the Court of Justice.
Comisia contestă observațiile reclamantei potrivit cărora actul atacat ar constitui o veritabilă decizie, pentru motivul că, în primul rând, ar fi vorba de o aplicare a articolului 44 alineatul (2) din Regulamentul al nouălea FED, în al doilea rând, natura de titlu executoriu a acestei „decizii” ar fi confirmată de cuprinsul acesteia și, în al treilea rând, a doua scrisoare de rapel ar confirma această analiză și că, în consecință, scrisorile respective ar produce față de aceasta efecte juridice care pot vătăma interesele sale și care îi pot modifica situația juridică în sensul jurisprudenței Curții.
The Commission contends that, in accordance with Article 44(2) of the Ninth EDF Regulation, ‘[it] may formally establish an amount as being receivable from persons other than States by means of a decision which shall be enforceable under the same conditions as laid down in Article 256 [EC]’.
Comisia susține că, în conformitate cu articolul 44 alineatul (2) din Regulamentul al nouălea FED, „[aceasta] poate constata în mod oficial o creanță în sarcina altor persoane decât statele prin intermediul unei decizii care constituie titlu executoriu în condițiile stabilite în articolul 256 [CE]”.
It follows that neither the contested measure nor any other letter sent to the applicant at a later date constitutes an enforceable measure for the purposes of Article 256 EC.
Ar rezulta că nici actul atacat, nici orice altă scrisoare adresată ulterior reclamantei nu constituie un titlu executoriu în sensul articolului 256 CE.
In addition, according to the Commission, those letters do not in any way constitute an exercise of its public-law powers, with the result that they cannot be enforceable.
În plus, potrivit Comisiei, scrisorile respective nu constituie nicidecum o exercitare a prerogativelor sale de autoritate publică, astfel încât nu pot avea forță executorie.
The Commission considers that the only purpose of the form of words which it used in its second reminder, dated 4 August 2004, namely, the words ‘[i]f the Commission does not hear from you, it will continue the enforcement procedure against you by any means offered by the law in regard both to principal and interest’, is to refer to the enforcement phase.
Comisia consideră că formula pe care a utilizat-o în a doua scrisoare de rapel adresată reclamantei la 4 august 2004, și anume formula „În lipsa oricărei informații din partea dumneavoastră, Comisia va continua, pe orice cale de drept, procedura de executare silită împotriva dumneavoastră atât pentru plata sumei principale, cât și pentru plata daunelor interese”, are drept unic scop să facă trimitere la faza de executare.
Thus, in the Commission’s view, the use of the future ‘will continue’ in such a form of words means that a decision within the terms of Article 249 EC has not yet been adopted.
Astfel, potrivit Comisiei, utilizarea viitorului „va continua” într-o formulă de acest gen înseamnă că nu există încă o decizie în sensul articolului 249 CE.
It is clear from the abovementioned letters that the Commission could adopt a decision under Article 256 EC only at a later stage.
Din scrisorile menționate anterior ar reieși că numai într-o etapă ulterioară Comisia ar putea adopta o decizie întemeiată pe articolul 256 CE.
The Commission contends that, in any event, within the legal framework of the EDF, it is normally the national authorising officer, who is a distinct person and has his own authority, who carries out recoveries.
Comisia susține că, în orice caz, în cadrul regimului juridic al FED, în mod normal, ordonatorul național de credite, subiect distinct și dotat cu o autoritate proprie, este cel care efectuează recuperarea.
In this case, the Commission is still confident that, within the framework of the close cooperation instituted by the Lomé IV Convention, the national authorising officer will once again perform his duties in this matter.
În speță, Comisia ar continua să fie optimistă în această privință din moment ce, în cadrul cooperării strânse instituite de sistemul Convenției de la Lomé IV, ordonatorul național de credite și-ar îndeplini din nou obligațiile în această materie.
The Commission points out that the fact that it sent to the applicant two reminders and a letter of formal notice after sending it the contested measure confirms that the latter could not be interpreted as being a final decision amenable to review.
Comisia subliniază că faptul de a adresa reclamantei două scrisori de rapel și o scrisoare de punere în întârziere după ce ia fost adresat actul atacat confirmă că acesta din urmă nu putea fi interpretat drept o decizie definitivă supusă căilor de atac.
Furthermore, the Commission points out that, at the time at which the facts occurred, decisions based on Article 256 EC were adopted by the Commission as a collegiate authority, in accordance with a special procedure, and differed in their presentation from the letters sent to the applicant in the framework of the preparatory phase of recovery.
Pe de altă parte, Comisia reamintește că, în perioada în care sau produs faptele, deciziile întemeiate pe articolul 256 CE erau adoptate de Comisie ca organ colegial potrivit unei proceduri speciale și aveau o formă diferită de cea a scrisorilor adresate reclamantei în cadrul fazei pregătitoare a recuperării.
The Commission takes the view that the contested measure, like the two reminders and the letter of formal notice, constitute, in this case, measures which form part of the preparatory phase of recovery, which do not constitute an exercise of the Commission’s public-law powers and which are not, therefore, actionable decisions for the purposes of Article 230 EC.
Comisia consideră că, în speță, actul atacat, precum și cele două scrisori de rapel și scrisoarea de punere în întârziere reprezintă acte care fac parte din faza pregătitoare a recuperării și nu constituie o exercitare a prerogativelor de autoritate publică ale Comisiei și, în consecință, nu pot fi atacate în sensul articolului 230 CE.
Thus, in the absence of the adoption of a definitive position, the enforcement phase of the recovery process has not been reached.
Astfel, în lipsa unei luări de poziție definitive, nu s-ar fi trecut pentru moment la faza de executare a recuperării.
The applicant claims that the objection of inadmissibility raised by the Commission should be rejected since the contested measure amounts to a definitive act, a genuine formal decision which is enforceable in accordance with the provisions of Article 256 EC.
Reclamanta susține că excepția de inadmisibilitate invocată de Comisie trebuie respinsă, întrucât actul atacat constituie un act definitiv, o veritabilă decizie oficială care produce efecte executorii în conformitate cu dispozițiile articolului 256 CE.
That conclusion, it argues, is reinforced by the very wording which constitutes the contested measure, in which it is stated that ‘[in] the absence of payment by the date fixed, the Commission … reserves the right to execute any financial guarantee previously provided and, if necessary, to proceed to enforcement in accordance with Article 256 [EC]’.
Această concluzie ar fi susținută chiar prin scrisoarea care constituie actul atacat, în care s-ar preciza că, „[în] cazul neefectuării plății la data scadenței, Comisia […] își rezervă dreptul de a executa orice garanție financiară furnizată în prealabil și, eventual, de a efectua o executare silită în conformitate cu articolul 256 [CE]”.
That is clearly a threat to proceed directly to enforcement if payment was not made.
Întradevăr, aici ar fi vorba despre o amenințare de a proceda direct la executarea silită în cazul neexecutării plății.
The applicant points out that that conclusion is further confirmed by the ‘summons’ sent to it by the registered letter, with acknowledgement of receipt, of 4 August 2004, after the present action had been lodged, in which the Commission once again called upon it to pay the amount of GNF 959 543 835, stating that if payment were not made, ‘it [would] continue the enforcement procedure against [the applicant] by any means offered by the law in regard both to principal and interest’.
Reclamanta subliniază că această concluzie este confirmată și de „somația” care ia fost adresată prin scrisoarea recomandată cu confirmare de primire din 4 august 2004, deși prezenta acțiune fusese deja introdusă, scrisoare prin care Comisia a somat-o din nou să plătească suma de 959 543 835 de franci guineeni, specificând că, în cazul neefectuării plății, aceasta „[ar] continua, pe orice cale legală, procedura de executare silită împotriva [acesteia] atât pentru plata sumei principale, cât și pentru plata daunelor interese”.
The applicant claims that the form of words used in the contested measure does not give rise to confusion because, in its view, it refers to the initiation of enforcement measures without there being any need to adopt other measures which might be regarded as final.
Reclamanta susține că formularea utilizată în actul atacat nu dă loc unei confuzii, întrucât, în opinia sa, se referă la declanșarea măsurilor de executare silită fără a fi necesar să se adopte alte acte eventual finale.
Consequently, that measure produces binding legal effects.
În consecință, această decizie ar urmări să producă efecte juridice obligatorii.
The applicant takes the view that the Commission is confusing the ‘enforceability’ of a measure and an ‘enforcement’ measure.
În opinia reclamantei, Comisia face o confuzie între „forța executorie” a unui act și actul de „executare silită”.