natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(1) if the defect which gives the right to termination became apparent only during the processing or transformation of the object;
1) dacă defectul care stă la baza rezoluțiunii nu a survenit decât în cursul modificării sau al transformării bunului;
(2) in so far as the creditor is responsible for the deterioration or destruction, or in so far as the damage would also have occurred in his hands;
2) în măsura în care creditorul este responsabil de deteriorarea sau de pieirea bunului sau dacă prejudiciul s-ar fi produs și în cazul în care bunul s-ar fi aflat în stăpânirea sa;
(3) if, in the case of a statutory right of termination, the deterioration or destruction has occurred in the hands of the person entitled, even though he has taken the care that he customarily exercises in relation to his own affairs.
3) dacă, în cazul în care există o condiție rezolutorie legală, deteriorarea sau pieirea a survenit la partea interesată, deși aceasta din urmă a acționat cu aceeași diligență de care dă dovadă în mod obișnuit în cazul propriilor bunuri.
Any remaining enrichment must be surrendered.’
Îmbogățirea restantă trebuie restituită.”
Paragraph 100 of the BGB, headed ‘Benefits’, provides that:
Articolul 100 din BGB, intitulat „Fructele”, prevede:
‘Benefits are the fruits of a thing or of a right, including the benefits arising from use of the thing or exercise of the right’.
„Fructele sunt produsele unui bun sau ale unui drept, la fel la ca și foloasele utilizării bunului sau ale exercitării dreptului.”
In August 2002, Quelle delivered a ‘stove-set’ to Ms Brüning for her private use.
În cursul lunii august 2002, Quelle ia livrat doamnei Brüning o „mașină de gătit” pentru folosință proprie.
In early 2004, Ms Brüning noticed that the appliance was not in conformity.
La începutul anului 2004, aceasta din urmă a constatat că aparatul era neconform.
Since repair was not possible, Ms Brüning returned the appliance to Quelle, who replaced it with a new appliance.
Întrucât repararea nu era posibilă, doamna Brüning a returnat aparatul către Quelle, care la înlocuit cu unul nou.
However, Quelle required Ms Brüning to pay EUR 69.97 by way of compensation for the benefit which she had obtained from use of the appliance initially delivered.
Totuși, această societate ia solicitat doamnei Brüning să plătească 69,97 euro, cu titlu de despăgubire pentru foloasele obținute ca urmare a utilizării aparatului livrat inițial.
The Bundesverband, acting as Ms Brüning’s authorised representative, demanded reimbursement to her of that amount.
Bundesverband, în calitate de mandatar al doamnei Brüning, a solicitat rambursarea sumei respective.
In addition, it applied for an order prohibiting
Acesta a mai solicitat ca, în cazul înlocuirii unui bun neconform
Quelle, in cases where goods not in conformity with the contract of sale (‘not in conformity’) are replaced, from invoicing consumers for the use of those goods.
QUELLE cu contractul de vânzare (denumit în continuare „bunul neconform”), Quelle să fie obligată să înceteze facturarea sumelor corespunzătoare utilizării bunului menționat.
The court hearing the case at first instance granted the application for reimbursement, but dismissed the arguments seeking an order directing Quelle not to invoice customers for the use of goods not in conformity.
Pe fond, instanța a admis cererea de restituire și a respins argumentele prin care se urmărea obligarea Quelle să nu mai factureze sume aferente utilizării unui bun neconform.
The appeals brought against that judgment — both by Quelle and by the Bundesverband — were dismissed.
Atât apelul formulat de Quelle împotriva acestei hotărâri, cât și cel introdus de Bundesverband au fost respinse.
The Bundesgerichtshof, before which appeal proceedings have been brought on a point of law, notes that, under Paragraph 439(4) of the BGB, read in conjunction with Paragraph 346(1) and (2)(1) thereof, the seller is entitled, in cases where goods not in conformity are replaced, to payment by way of compensation for the benefits derived by the purchaser from the use of those goods until their replacement with new goods.
Sesizat cu soluționarea unui recurs, Bundesgerichtshof constată că din coroborarea dispozițiilor articolului 439 alineatul 4 cu cele ale articolului 346 alineatele 1 și 2 punctul 1 din BGB rezultă că vânzătorul are dreptul, în cazul înlocuirii unui bun neconform, la o despăgubire pentru compensarea foloaselor obținute de cumpărător din utilizarea acestui bun până la înlocuirea sa cu un nou bun.
While expressing doubts regarding the unilateral burden thus placed on the purchaser, the Bundesgerichtshof states that it sees no way of correcting the national legislation by means of interpretation.
Deși a exprimat rezerve referitor la sarcina unilaterală impusă în acest fel cumpărătorului, Bundesgerichtshof arată că nu se întrevede nicio posibilitate de corectare a reglementării naționale prin interpretare.
An interpretation to the effect that the seller could not claim payment from the purchaser for use of the replaced goods would be at odds with the wording of the relevant provisions of the BGB and the clear intention of the legislature, and is prohibited by Paragraph 20(3) of the Basic Law (Grundgesetz), according to which judicial authority is bound by legislation and by the law.
Astfel, o interpretare potrivit căreia vânzătorul nu ar putea solicita cumpărătorului o despăgubire pentru utilizarea bunului înlocuit s-ar lovi de textul dispozițiilor relevante din BGB, precum și de voința clar exprimată a legiuitorului și ar fi interzisă de articolul 20 alineatul 3 din Grundgesetz (Constituția), conform căruia puterea judecătorească se supune legii și ordinii de drept.
Being unsure, however, whether the provisions of the BGB are in compliance with Community legislation, the Bundesgerichtshof decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Cu toate acestea, având rezerve cu privire la conformitatea dispozițiilor BGB cu reglementarea comunitară, Bundesgerichtshof a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
‘Are the provisions of Article 3(2) of [the Directive], read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(3) and Article 3(4) thereof, or of the third subparagraph of
„Dispozițiile coroborate ale articolului 3 alineatul (2), ale articolului 3 alineatul (3) primul paragraf și ale articolului 3 alineatul (4) sau ale articolului 3 alineatul (3)
Article 3(3) of [the Directive] … to be interpreted as precluding national legislation which provides that, where consumer goods are brought into conformity with the contract by means of delivery of replacement goods, the seller may require compensation from the consumer for use of the goods originally delivered, which were not in conformity with the contract?’
HOTĂRÂREA DIN 17.4.2008 — CAUZA C-404/06 al treilea paragraf din directivă […] trebuie interpretate în sensul că se opun unei dispoziții de drept național potrivit căreia vânzătorul poate solicita consumatorului, în cazul repunerii unui bun în conformitate cu contractul prin înlocuirea sa, o despăgubire pentru utilizarea bunului neconform livrat inițial?”
By its question, the national court essentially asks whether Article 3 of the Directive is to be interpreted as precluding national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of those defective goods until their replacement with new goods.
Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 3 din directivă trebuie interpretat în sensul că se opune unei legislații naționale care permite vânzătorului, în cazul în care a vândut un bun de consum neconform, să solicite consumatorului o despăgubire pentru utilizarea bunului neconform până la înlocuirea acestuia cu un nou bun.
At the hearing, Quelle argued that the question referred for a preliminary ruling is not admissible, given that the national court has stated that the provisions of national law implementing the Directive are open to only one interpretation and that German constitutional law prohibits the national court from espousing an interpretation contra legem.
În ședință, Quelle a susținut că întrebarea preliminară nu este admisibilă, din moment ce instanța de trimitere a indicat că dispozițiile naționale care transpun directiva nu permit decât o singură interpretare și că dreptul constituțional german interzice o interpretare contra legem.
In consequence, if the Court of Justice were to place a different construction on Article 3 of the Directive, the national court would not be able to take account of the Court’s answer.
În cazul în care Curtea ar interpreta într-un sens diferit articolul 3 din directivă, instanța de trimitere nu ar putea, așadar, ține cont de răspunsul Curții.
In that regard, it must be recalled that, in proceedings under Article 234 EC, which are based on a clear separation of functions between the national courts and the
Cu privire la acest aspect, trebuie amintit că, în cadrul unei proceduri prevăzute la articolul 234 CE, întemeiată pe o separare clară a atribuțiilor între instanțele naționale
Court of Justice, any assessment of the facts in the case is a matter for the national court before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, and which must determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
QUELLE și Curte, numai instanța națională care este sesizată cu litigiul și care trebuie să își asume responsabilitatea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile fiecărei cauze, atât necesitatea unei hotărâri preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții.
The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Conseil général de la Vienne, paragraph 20, and Lucchini, paragraph 44).
Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei întrebări preliminare adresate de o instanță națională numai dacă este evident în special că interpretarea solicitată a dreptului comunitar solicitată nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul acțiunii principale, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elemente de fapt sau de drept necesare pentru a răspunde în mod util întrebărilor adresate (a se vedea în special Hotărârile citate anterior Conseil général de la Vienne, punctul 20, și Lucchini, punctul 44).
That is not the position in the present case.
Nu aceasta este situația în speță.
Any other approach would be incompatible with the very aim of the powers given to the Court by Article 234 EC, which are intended, in essence, to ensure the uniform application
Astfel, orice altă soluție ar fi incompatibilă cu însuși scopul competențelor recunoscute Curții prin articolul 234 CE, care, în esență, au ca obiect asigurarea unei aplicări uniforme a
It follows that the reference for a preliminary ruling is admissible.
Rezultă că cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare este admisibilă.
According to the Bundesverband, the Spanish and Austrian Governments and the Commission of the European Communities, Article 3(3) of the Directive clearly establishes that it is not only the repair of goods not in conformity that must be carried out for the consumer free of charge by the seller, but also — where appropriate — their replacement with goods which are in conformity.
În opinia Bundesverband, a guvernelor spaniol și austriac, precum și a Comisiei Comunităților Europene, articolul 3 alineatul (3) din directivă prevede în mod clar că nu doar repararea unui bun neconform de către vânzător, dar și, dacă este cazul, înlocuirea acestuia cu un bun conform trebuie efectuate gratuit pentru consumator.
In all the situations covered by that provision, the ‘free of charge’ requirement applies as a whole and in full, being intended to protect the purchaser from the risk of financial burdens which might dissuade him from asserting his rights.
Obligația de gratuitate ar constitui un tot indivizibil, prin care s-ar urmări protejarea cumpărătorului de riscul costurilor financiare care l-ar putea descuraja să își invoce drepturile.
The German Government observes that the wording of the Directive gives no clear indication whether the seller may, in cases where goods not in conformity are replaced, claim payment for the use of those goods.
Guvernul german remarcă faptul că textul directivei nu reglementează aspectul dacă vânzătorul poate solicita, în cazul înlocuirii unui bun neconform, o despăgubire pentru utilizarea acestuia.
It points out that, in terms of internal logic, the 15th recital in the preamble to the Directive sets out a very general principle of law, leaving the Member States entirely free to legislate on the question concerning the situations in which the consumer is required to pay compensation for the use of goods.
Guvernul german subliniază că, din punct de vedere sistematic, considerentul (15) al directivei cuprinde un principiu de drept foarte general, care conferă statelor membre competența nelimitată de reglementare a situațiilor în care consumatorul este obligat să plătească o despăgubire pentru utilizarea unui bun.
As a preliminary point, it should be borne in mind that, under Article 3(1) of the Directive, the seller is to be liable to the consumer for any lack of conformity in the goods at the time when they are delivered.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, potrivit articolului 3 alineatul (1) din directivă, vânzătorul este răspunzător față de consumator pentru orice neconformitate existentă în momentul livrării bunurilor.
Article 3(2) of the Directive lists the rights which the consumer may rely on against the seller in cases where the goods delivered are not in conformity.
Articolul 3 alineatul (2) din directivă enumeră drepturile pe care un consumator le poate invoca împotriva vânzătorului în cazul neconformității bunurilor livrate.
Initially, the consumer has the right to require the goods to be brought into conformity.
În primul rând, consumatorul poate cere ca bunurile să fie repuse în conformitate.
If that is not possible, he may subsequently require a reduction in the price or rescission of the contract.
În cazul în care nu poate obține această repunere în conformitate, acesta poate cere în subsidiar o reducere de preț sau rezoluțiunea contractului.
As regards the bringing into conformity of the goods, Article 3(3) of the Dir -ective states that the consumer is entitled to require the seller to repair the goods or to replace them — in either case free of charge — unless that is impossible or disproportionate.
În ceea ce privește repunerea în conformitate a bunului, articolul 3 alineatul (3) din directivă precizează că un consumator poate cere vânzătorului să repare bunurile sau poate cere vânzătorului să le înlocuiască, în ambele cazuri gratuit, cu excepția cazului în care cererea sa este imposibil de realizat sau este disproporționată.
The German Government argues that, in both Proposal 96/C 307/09 for a European Parliament and Council Directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1996 C 307, p.
Guvernul german arată că, atât în Propunerea de directivă 96/C 307/09 a Parlamentului European și a Consiliului privind vânzarea de bunuri de consum și garanțiile conexe (JO 1996, C 307, p.
8) and Amended Proposal 98/C 148/11 for a European Parliament and Council Directive (OJ 1998 C 148, p.
8), cât și în Propunerea de directivă modificată 98/C 148/11 a Parlamentului European și a Consiliului (JO 1998, C 148, p.
12), submitted by the Commission, the text merely referred either to a repair of the goods free of charge or to a replacement thereof.
12), prezentate de Comisie, textul se limita să vizeze fie „repararea gratuită a bunurilor”, fie „înlocuirea” bunului respectiv.
The fact that those proposals are silent as to the financial consequences of replacement goes to show that it was not intended that the Directive should govern the question of compensation for use.
Această tăcere în ceea ce privește consecințele financiare ale unei înlocuiri ar dovedi că nu se prevedea ca directiva să reglementeze problema unei eventuale despăgubiri pentru utilizare.
However, that is entirely irrelevant since it is the expression ‘in either case free of charge’ — used in Common Position (EC) No 51/98, adopted by the Council on 24 September 1998 with a view to adopting the Directive (OJ 1998 C 333, p.
Totuși, această împrejurare este lipsită de orice relevanță, din moment ce expresia „în ambele cazuri gratuit”, care apare în Poziția comună (CE) nr. 51/98 a Consiliului din 24 septembrie 1998 în vederea adoptării directivei (JO C 333, p.
46) — which was retained in the definitive text, thus reflecting the intention of the Community legislature to strengthen consumer protection.
46), a fost reținută în textul definitiv, transpunând astfel voința legiuitorului comunitar de a întări protecția consumatorului.
The expression ‘free of charge’ is defined in Article 3(4) of the Directive as referring to ‘the necessary costs incurred to bring the goods into conformity, particularly the
În ceea ce privește termenul „gratuit”, acesta este definit la articolul 3 alineatul (4) din directivă drept „costurile necesare suportate pentru a aduce bunurile la conformitate,
It follows from the use by the Community legislature of the adverb ‘particularly’ that that list is illustrative, not exhaustive.
Din faptul că legiuitorul comunitar utilizează adverbul „în special” rezultă că această enumerare are un caracter exemplificativ, și nu exhaustiv.
The fact, relied upon by the German Government, that Press Release C/99/77 of the ‘Parliament — Council’ Conciliation Committee of 18 March 1999 on agreement on consumer guarantees gives a restrictive definition of the term ‘free of charge’ is irrelevant in that regard.
În această privință, este irelevantă împrejurarea invocată de guvernul german potrivit căreia Comunicatul de presă C/99/77 al comitetului de conciliere „Parlament — Consiliu” din 18 martie 1999 referitor la acordul privind garanțiile acordate consumatorilor conține o definiție limitativă a termenului „gratuit”.
Thus it follows from the wording of the Directive, as well as from the related travaux préparatoires, that the Community legislature intended to make the ‘free of charge’ aspect of the seller’s obligation to bring goods into conformity an essential element of the protection afforded to consumers by the Directive.
Astfel, rezultă atât din modul de redactare, cât și din lucrările pregătitoare relevante ale directivei, că legiuitorul comunitar a înțeles să facă din gratuitatea repunerii în conformitate a bunurilor de către vânzător un element esențial al protecției pe care această directivă o garantează consumatorilor.
The ‘free of charge’ requirement attaching to the seller’s obligation to bring the goods into conformity, whether by repair or replacement, is intended to protect consumers from the risk of financial burdens which, as the Advocate General observed in point 49 of her Opinion, might dissuade them from asserting their rights in the
Această obligație de gratuitate a repunerii bunurilor în conformitate care îi revine vânzătorului, sub forma reparării sau a înlocuirii bunurilor neconforme, urmărește protejarea consumatorilor de riscul costurilor financiare care, după cum a subliniat avocatul general la punctul 49 din concluzii, iar putea descuraja să își invoce
QUELLE absence of such protection.
QUELLE drepturile în lipsa unei astfel de protecții.
Support for that interpretation is to be found in the intention, manifested by the Community legislature in the third subparagraph of Article 3(3) of the Directive, to provide effective protection to consumers.
Această interpretare se coroborează cu voința legiuitorului comunitar exprimată la articolul 3 alineatul (3) al treilea paragraf din directivă, de a asigura o protecție efectivă a consumatorului.
That provision states that any repair or replacement is to be completed not only within a reasonable time but also without significant inconvenience to the consumer.
Astfel, această dispoziție precizează că orice reparație sau înlocuire trebuie efectuată nu doar într-un termen rezonabil, dar și fără vreun inconvenient semnificativ pentru consumator.
That interpretation is also consistent with the purpose of the Directive which, as stated in the first recital in the preamble thereto, is to ensure a high level of consumer protection.
Această interpretare este conformă și cu scopul directivei, care, după cum prevede considerentul (1) al acesteia, este acela de a garanta un nivel ridicat de protecție a consumatorului.
As follows from Article 8(2) of the Directive, the protection provided by it is minimal and, although Member States may adopt more stringent provisions, they may not undermine the guarantees laid down by the Community legislature.
Astfel cum rezultă din articolul 8 alineatul (2) din aceeași directivă, protecția prevăzută de directivă este una minimă și, deși statele membre pot adopta dispoziții mai stricte, acestea nu pot aduce atingere garanțiilor prevăzute de legiuitorul comunitar.
The other arguments advanced by the German Government against that interpretation are not such as to call it into question.
Celelalte argumente invocate de guvernul german împotriva unei astfel de interpretări nu sunt de natură să o repună în discuție.
As regards, first, the scope which must be accorded to the 15th recital in the preamble to the Directive, which permits account to be taken of the use the consumer has had
În ceea ce privește, pe de o parte, domeniul de aplicare al considerentului (15) al directivei, care trebuie recunoscut și care permite să se țină seama de utilizarea
Those expressions are identical to those used in the Common Position of the Council to which the German Government also referred.
Acești termeni sunt identici cu cei care apar în Poziția comună a Consiliului la care, de asemenea, se referă guvernul german.
That terminology makes it clear that the situation envisaged in the 15th recital is restricted to cases where the contract is terminated, as provided for in Article 3(5) of the Directive, and where, pursuant to the principle that the contracting parties must each give up the benefits they have received, the seller must reimburse to the consumer the selling price of the goods.
Această terminologie relevă în mod clar faptul că ipoteza avută în vedere în considerentul (15) se limitează la situația rezoluțiunii contractului, prevăzută la articolul 3 alineatul (5) din directivă, caz în care, aplicând principiul restituirii reciproce a foloaselor dobândite, vânzătorul trebuie să ramburseze consumatorului prețul de vânzare a bunului.
Contrary to the contentions of the German Government, the 15th recital cannot, therefore, be interpreted as a general principle enabling the Member States to take account, in any situation they wish, including that of a mere request for replacement submitted pursuant to Article 3(3) of the Directive, of the use which the consumer has had of goods not in conformity.
Contrar celor invocate de guvernul german, considerentul (15) nu poate fi, așadar, interpretat ca un principiu general care abilitează statele membre ca, în toate situațiile în care se dorește acest lucru, inclusiv în cazul unei simple cereri de înlocuire formulate în temeiul articolului 3 alineatul (3) din directivă, să ia în considerare utilizarea bunurilor neconforme de către consumator.