natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(Tax legislation — Freedom of establishment — Directive 90/435/EEC — Corporation tax — Common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States — Company with a share capital — Distribution of revenue and of increases in share capital — Withholding tax — Tax credit — Treatment of resident shareholders and nonresident shareholders)
„Legislație fiscală — Libertatea de stabilire — Directiva 90/435/CEE — Impozit pe profit — Regim fiscal comun aplicabil societățilormamă și filialelor din state membre diferite — Societate de capital — Repartizarea veniturilor și a creșterilor de active — Taxă reținută la sursă — Credit fiscal — Tratament aplicat acționarilor rezidenți și acționarilor nerezidenți”
Opinion of Advocate General Mengozzi delivered on 31 January 2008 . . . .Judgment of the Court (Fourth Chamber), 26 June 2008 . . . . . . . . . .
Concluziile avocatului general P. Mengozzi prezentate la 31 ianuarie 2008 . . . Hotărârea Curții (Camera a patra) din 26 iunie 2008 . . . . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States — Directive 90/435
Apropierea legislațiilor — Regim fiscal comun aplicabil societățilormamă și filialelor din state membre diferite — Directiva 90/435
SUMMARY — CASE C-284/06
SUMAR — CAUZA C-284/06
Similarly, only the court making the reference may define the factual context in which the questions which it asks arise or, at very least, explain the factual assumptions on which the questions are based.
De asemenea, revine numai instanței naționale obligația de a defini situația de fapt în care se încadrează întrebările adresate sau cel puțin de a explica ipotezele de fapt pe care se întemeiază aceste întrebări.
Consequently, when certain facts are not set out by the national court in the order for reference, a party cannot argue that certain factual premises on which the Advocate General’s analysis is based are incorrect or incomplete so as to justify the reopening of the oral procedure, having regard to the requirements laid down in Article 61 of the Rules of Procedure of the Court.
Prin urmare, în cazul în care instanța de trimitere nu evidențiază anumite elemente de fapt în decizia de trimitere, o parte nu poate susține că anumite premise de fapt pe care se întemeiază analiza avocatului general sunt inexacte, chiar incomplete, pentru a justifica redeschiderea procedurii orale, ținând seama de cerințele articolului 61 din Regulamentul de procedură al Curții.
The Court may of its own motion, or on a proposal from the Advocate General, or at the request of the parties, order the reopening of the oral procedure in accordance with Article 61 of the Rules of Procedure if it considers that it lacks sufficient information, or that the case must be dealt with on the basis of an argument which has not been debated between the parties.
Din oficiu, la propunerea avocatului general sau la cererea părților, Curtea poate să dispună redeschiderea procedurii orale, în conformitate cu articolul 61 din Regulamentul de procedură, dacă apreciază că nu este lămurită îndeajuns sau dacă este necesară soluționarea cauzei pe baza unui argument care nu a fost pus în discuția părților.
However, the argument that the Advocate General did not take account in his Opinion of the provisions of certain provisions of national law not mentioned by the national court in its order for reference cannot justify the reopening of the oral procedure, having regard to the requirements laid down in that article.
Cu toate acestea, susținerea conform căreia avocatul general nu a luat în considerare, în cadrul concluziilor, anumite dispoziții de drept național nemenționate de instanța de trimitere în decizia sa preliminară nu poate să justifice redeschiderea procedurii orale, ținând seama de cerințele articolului menționat.
(see paras 37-40, 42, 44-47)
(a se vedea punctele 37-40, 42 și 44-47)
A provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company does not constitute a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States.
O dispoziție de drept național care, în cazul unei repartizări a profitului unei filiale societățiimamă, prevede impozitarea profitului și a creșterilor de active ale filialei care nu ar fi fost impozitate dacă aceasta din urmă le-ar fi tezaurizat în loc să le repartizeze societățiimamă nu constituie o taxă reținută la sursă în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435 privind regimul fiscal comun care se aplică societățilormamă și filialelor acestora din diferite state membre.
In proceedings brought under Article 234 EC, it is not for the Court to specify the relevant provisions of national law applicable to the main proceedings.
Astfel, în cadrul unei proceduri introduse în temeiul articolului 234 CE, nu revine Curții sarcina de a indica dispozițiile naționale pertinente aplicabile în acțiunea principală.
That is the prerogative of the court making the reference which, while drawing up the internal legal framework, leaves it open to the Court to provide all the criteria of interpretation of Community law so as to permit the court making the reference to assess the compatibility of national legislation with the Community rules.
O astfel de prerogativă aparține numai instanței de trimitere care, stabilind cadrul juridic intern, acordă în același timp Curții posibilitatea de a furniza toate elementele de interpretare legate de dreptul comunitar care să permită instanței de trimitere să analizeze conformitatea unei legislații naționale cu reglementarea comunitară.
Moreover, neither the Statute of the Court of Justice nor the Rules of Procedure make provision for the parties to submit observations in response to the Advocate General’s Opinion.
În plus, Statutul Curții și Regulamentul de procedură nu prevăd posibilitatea ca părțile să depună observații în răspuns la concluziile prezentate de avocatul general.
Any tax on income received in the State in which dividends are distributed is a withholding tax on distributed profits where the chargeable event for the tax is the payment of dividends or of any other income from shares, the taxable amount is the income from those shares and the taxable person is the holder of the shares.
Astfel, constituie taxă reținută la sursă orice impozitare a profitului perceput în statul în care dividendele sunt repartizate sau al cărui fapt generator este plata de dividende sau de orice alt randament al titlurilor atunci când baza de impozitare a acestui impozit este randamentul titlurilor menționate, iar persoana impozabilă este deținătorul acelorași titluri.
It follows that three conditions must be cumulatively fulfilled for the application of the abovementioned provision.
În consecință, în vederea aplicării dispoziției citate anterior, trebuie să fie îndeplinite în mod cumulativ trei condiții.
Since the third condition, namely that the taxable person is the holder of the shares, is not fulfilled, Article 5(1) of Directive 90/435 does not preclude a corrective accounting mechanism such as that laid down in the abovementioned provision of national law.
Având în vedere că a treia condiție, potrivit căreia persoana impozabilă este deținătoarea titlurilor, nu este îndeplinită, articolul 5 alineatul (1) din Directiva 90/435 nu se opune unui mecanism de corectare contabilă, astfel cum este cel prevăzut de dispoziția de drept național menționată mai sus.
(see paras 52-53, 61, 63-64, operative part 1)
(a se vedea punctele 52, 53, 61, 63 și 64 și dispozitiv 1)
That assessment is not weakened by the fact that, for nonresident shareholders, the tax levied on the company making the distribution becomes definitive in the sense that the increase in the tax burden imposed on the company making the distribution is not compensated for by the allocation of a corresponding tax credit.
Această apreciere nu poate fi repusă în discuție de faptul că, pentru acționarii nerezidenți, impozitarea întreprinderii care efectuează repartizarea devine definitivă, în sensul că majorarea obligației fiscale a societății care efectuează repartizarea nu se compensează prin acordarea unui credit fiscal corespunzător.
In the absence of any unifying or harmonising Community measures, Member States retain the power to define, by treaty or unilaterally, the criteria for allocating their powers of taxation, particularly with a view to eliminating double taxation.
În lipsa unor măsuri de unificare sau de armonizare comunitare, statele membre păstrează competența de a defini, pe cale convențională sau unilaterală, criteriile de repartizare a atribuțiilor lor de taxare, în special în scopul de a elimina dubla impozitare.
On that basis, the tax credit granted to the resident parent company under such national legislation is intended to prevent economic double taxation of profits distributed by a resident subsidiary which have already been taxed in the latter’s hands.
În acest scop, creditul fiscal acordat societățiimamă rezidente, în temeiul unei astfel de legislații naționale, urmărește să evite o dublă impozitare economică a profitului repartizat de către o filială rezidentă și taxat prima dată în sarcina acesteia din urmă.
In the case of crossborder distribution of profits, it is, in principle, not for the Member State in which the subsidiary is resident to prevent economic double taxation but
Or, în cadrul unei repartizări transfrontaliere a profitului, sarcina de a preveni o dublă impozitare economică nu revine, în principiu, statului membru de reședință al filialei, ci statului membru pe teritoriul
Article 52 of the Treaty (now, after amendment, Article 43 EC) must be interpreted as not precluding the application of a national measure under which the taxation of profits distributed by a subsidiary resident in a Member State to its parent company is subject to the same corrective mechanism regardless of whether the parent company is resident in the same Member State or in another Member State even though — unlike a resident parent company — a nonresident parent company is not granted a tax credit by the Member State in which the subsidiary is resident.
Articolul 52 din tratat (devenit, după modificare, articolul 43 CE) trebuie interpretat în sensul că acesta nu se opune aplicării unei măsuri naționale, potrivit căreia impozitarea profitului repartizat de către o filială rezidentă într-un stat membru societățiimamă a acesteia este supusă aceluiași mecanism corector, indiferent dacă societateamamă are reședința în același stat membru sau într-un alt stat membru, în condițiile în care, spre deosebire de o societatemamă rezidentă, o societatemamă nerezidentă nu beneficiază de credit fiscal din partea statului membru de reședință al filialei sale.
SUMMARY — CASE C-284/06 the nonresident parent company of a resident subsidiary is protected against the risk of economic double taxation of profits distributed in the form of dividends, but by the Member State in which it is resident.
SUMAR — CAUZA C-284/06 reședință al filialei, societateamamă nerezidentă a unei filiale rezidente este protejată împotriva riscului unei duble impozitări economice a profitului repartizat sub forma unor dividende, dar de către propriul stat membru de reședință.
The fact that the Member State in which the subsidiary is resident does not grant a tax credit to a nonresident parent company does not therefore distinguish the situation of the resident subsidiary of a resident parent company from that of the resident subsidiary of a nonresident parent company.
Neacordarea unui credit fiscal de către statul membru al filialei în favoarea unei societățimamă nerezidente nu poate, așadar, diferenția situația filialei rezidente a unei societățimamă rezidente de cea a filialei rezidente a unei societățimamă nerezidente.
for the Member State in whose territory the parent company is resident, as is clear from Article 4 of Directive 90/435 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States.
(a se vedea punctele 82-85, 87-92 și 94-96 și dispozitiv 2) căruia are reședința societatea-mamă, astfel cum rezultă din articolul 4 din Directiva 90/435 privind regimul fiscal comun care se aplică societățilormamă și filialelor acestora din diferite state membre.
Consequently, the Member State in which the parent company is resident is required to accord fiscal treatment which is designed to achieve the same result as the tax credit granted by the Member State in which the subsidiary is resident to parent companies established there, with the effect that economic double taxation of profits distributed in the form of dividends is also avoided.
Prin urmare, statul membru de reședință al societățiimamă este obligat să acorde un tratament fiscal care urmărește același obiectiv cu cel al creditului fiscal acordat de către statul membru de reședință al filialei societățilormamă care au reședința pe teritoriul acestuia, astfel încât să fie, de asemenea, evitată dubla impozitare economică a profitului repartizat sub forma unor dividende.
Thus, just as the resident parent company of a resident subsidiary is granted a tax credit by its Member State of residence, acting also in its capacity as the Member State in which the subsidiary is resident,
Astfel, la fel cum societateamamă rezidentă a unei societăți filiale rezidente beneficiază de un credit fiscal din partea statului său de reședință, care este și statul de
1 delivered on 31 January 2008
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERALPAOLO MENGOZZI prezentate la 31 ianuarie 2008 1
Article 2 of Directive 90/435, in the version applicable to the facts of the main proceedings, provides as follows:
Articolul 2 din Directiva 90/435, în versiunea aplicabilă faptelor din acțiunea principală, prevede:
By its reference, the national court seeks a preliminary ruling from the Court on the interpretation of Council Directive 90/435/EEC of 23 July 1990 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States, 2and, as the case may be, of Article 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 43 EC) and Articles 73b and 73d of the EC Treaty (now Articles 56 EC and 58 EC respectively).
Prin cererea sa, instanța de trimitere întreabă Curtea cu privire la interpretarea Directivei 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societățilormamă și filialelor acestora din diferite state membre 2, precum și, dacă este cazul, a articolului 52 din Tratatul CE (devenit, după modificare, articolul 43 CE), precum și a articolelor 73 B și 73 D din Tratatul CE (devenite articolul 56 CE și, respectiv, articolul 58 CE).
‘For the purposes of this Directive “company of a Member State” shall mean any company which:
„În sensul prezentei directive, termenul «societate dintrun stat membru» desemnează orice societate care îndeplinește următoarele condiții:
(a) takes one of the forms listed in the Annex hereto;
(a) are una din formele de organizare prezentate în anexă;
That reference was made in the context of a dispute between Burda GmbH, formerly Burda Verlagsbeteiligungen GmbH (‘Burda’), and the Finanzamt Hamburg-Am Tierpark (‘Finanzamt’) concerning tax on profits which the company distributed in 1998 for the 1996 and 1997 financial years to one of its parent companies, RCS International Services BV (‘RCS’), established in the Netherlands.
Această cerere a fost prezentată în cadrul unui litigiu între societatea Burda GmbH, fostă Burda Verlagsbeteiligungen GmbH (denumită în continuare „Burda”), pe de o parte, și Finanzamt Hamburg-Am Tierpark (denumit în continuare „Finanzamt”), pe de altă parte, cu privire la impozitarea profitului pe care această societate la repartizat în 1998 pentru exercițiile 1996 și 1997 uneia dintre societățile sale mamă, și anume RCS International Services BV (denumită în continuare „RCS”), stabilită în Țările de Jos.
41), which however for time reasons is not applicable to the main proceedings.
118), care, din motive ce țin de aplicarea în timp a actelor normative, nu este totuși aplicabilă în acțiunea principală.
(b) according to the lax laws of a Member State is considered to be resident in that State for tax purposes and, under the terms of a double taxation agreement concluded with a third State, is not considered to be resident for tax purposes outside the Community;
(b) în conformitate cu legislația fiscală a statului membru, este considerată ca avându-și reședința fiscală în statul membru și, în temeiul unui acord privind dubla impozitare încheiat cu un stat terț, nu se consideră că are sediul fiscal în afara Comunității;
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-284/06
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL MENGOZZI — CAUZA C-284/06
(c) moreover, is subject to one of the following taxes, without the possibility of an option or of being exempt:
(c) în plus, plătește unul din următoarele impozite, fără posibilitatea unei opțiuni sau exceptări:
…’ or to any other tax which may be substituted for any of the above taxes.’
[…] sau un alt impozit care substituie unul din impozitele menționate.”
Under Article 5(1) of Directive 90/435, the profits which a subsidiary distributes to its parent company are exempt from withholding tax, at least where the latter holds a minimum of 25% of the capital of the subsidiary.
Conform articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435, profiturile repartizate de filială societățiimamă sunt scutite de taxa reținută la sursă, cel puțin în cazul în care societateamamă deține minimum 25 % din capitalul filialei.
Article 4 of Directive 90/435 provides as follows:
Articolul 4 din Directiva 90/435 prevede:
Article 5(3) of the same directive provides that, notwithstanding paragraph 1, the Federal Republic of Germany may, for as long as it charges corporation tax on distributed profits at a rate at least 11 points lower than the rate applicable to retained profits, and at the latest until mid-1996, impose a compensatory withholding tax of 5% on profits distributed by its subsidiary companies.
Articolul 5 alineatul (3) din aceeași directivă prevede că, sub rezerva alineatului (1), Republica Federală Germania poate percepe, atât timp cât aplică profiturilor repartizate o cotă cu cel puțin 11 procente mai mică decât cota aplicabilă profiturilor reținute și până la jumătatea anului 1996 cel puțin, o taxă reținută la sursă compensatorie de 5 % pe profiturile distribuite de filiale.
Article 7 of Directive 90/435 provides as follows: their management or registered office in Germany are to be fully liable to corporation tax.
Articolul 7 din Directiva 90/435 prevede: capital ale căror organe de conducere sau al căror sediu se află în Germania sunt supuse integral impozitului pe profit.
Under Paragraph 2 of the KStG 1996, capital companies which have neither their management nor their registered office in Germany are partly liable to corporation tax on their income obtained in Germany.
Potrivit articolului 2 din KStG 1996, societățile de capital care nu dețin nici organele de conducere, nici sediul în Germania sunt supuse parțial impozitului pe profit pentru veniturile lor obținute în Germania.
Under Paragraph 23 of the KStG 1996, the normal rate of corporation tax is 45% of the taxable income.
În temeiul articolului 23 din KStG 1996, cota normală a impozitului pe profit este de 45 % din venitul impozabil.
B — National legislation
B — Legislația națională
The Law on Corporation Tax
Legea privind impozitul pe profit
Paragraph 27(1) of the KStG 1996 provides that ‘if a company fully liable to [corporation] tax distributes profits, the amount of the tax shall be increased or reduced as a consequence, depending on the difference between the tax on the company’s capital and reserves (tax on retentions) which, under Paragraph 28, are deemed to be used for the distribution of profits, and the tax resulting from the application of a rate of 30% of the profit before the deduction of corporation tax (tax on distribution)’.
Articolul 27 alineatul 1 din KStG 1996 prevede că, „în cazul în care o societate de capital supusă integral impozitului [pe profit] repartizează profit, cuantumul impozitului pe profit se majorează sau se reduce în mod corespunzător, în funcție de diferența dintre impozitarea capitalului propriu al societății de capital (impozitarea tezaurizării), care, potrivit articolului 28, este considerat ca fiind utilizat pentru repartizarea profitului, și impozitul care rezultă din aplicarea unei cote de 30 % din profitul anterior deducerii impozitului pe profit (impozitarea repartizării)”.
Paragraph 28 of the KStG 1996 provides as follows:
Articolul 28 din KStG 1996 prevede:
Paragraph 1 of the Law on Corporation Tax 1996, in the version applicable to the facts in the main proceedings (Körperschaftsteuergesetz 1996; ‘the KStG 1996’), 3pro-vides inter alia that capital companies having
Articolul 1 din Legea din 1996 privind impozitul pe profit (Körperschaftsteuergesetz 1996), în versiunea aplicabilă acțiunii principale (denumită în continuare „KStG 1996”) 3, prevede în special că societățile de
income which was subject to the full rate of corporation tax from 31 December 1993;
[i)] unor venituri care, începând cu 31 decembrie 1993, erau supuse cotei integrale a impozitului pe profit;
The available items of capital and reserves shall be deemed to be used for a distribution in the order shown in Paragraph 30, subject to subparagraphs 4, 5 and 7.
Se consideră că elementele capitalului propriu utilizabil sunt folosite pentru o repartizare în ordinea prevăzută la articolul 30, sub rezerva alineatelor 4, 5 și 7.
The amount up to and including which an item is deemed to be used shall be determined by reference to its normal tax.
Cuantumul până la concurența căruia se consideră că un element este utilizat trebuie să fie determinat în funcție de impozitarea sa obișnuită.
additions to assets not subject to corporation tax or which increased the company’s capital and reserves in the course of the financial years prior to 1 January 1977.
[iii)] unor creșteri ale activului care nu sunt supuse impozitului pe profit sau care au majorat capitalul propriu al societății de capital în cursul exercițiilor financiare anterioare datei de 1 ianuarie 1977.
If the capital item or items within the meaning of Paragraph 30(1), third sentence, points 1 and 2, initially deemed to have been used for the purpose of subparagraph 3 are not sufficient subsequently to offset a profit distribution, that distribution shall be charged to the capital item referred to in Paragraph 30(2), point 2, even if that item becomes negative as a result.’
În cazul în care elementul sau elementele capitalului în sensul articolului 30 alineatul 1 a treia teză punctul 1 sau 2, inițial considerate a fi utilizate în sensul alineatului 3, nu mai sunt suficiente, ulterior, pentru a compensa o repartizare a profitului, această repartizare a profitului trebuie să fie imputată asupra elementului capitalului prevăzut la articolul 30 alineatul 2 punctul 2, chiar dacă acest element devine negativ din acest motiv.”
The amount indicated in subparagraph 1, point 3, shall be subdivided into:
Cuantumul indicat la alineatul 1 punctul [iii)] se subdivide în:
Under Paragraph 29(2) of the KStG 1996, at the end of each financial year the capital and reserves are to be divided into capital and reserves available for distribution and other capital and reserves, the former representing the portion of the capital and reserves which exceeds the share capital.
Conform articolului 29 alineatul 2 din KStG 1996, la sfârșitul fiecărui exercițiu financiar, capitalul propriu este repartizat în capital propriu repartizabil și capital propriu divers, capitalul propriu care se poate repartiza reprezentând partea din capitalul propriu care depășește capitalul social.