natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nevertheless, it must be noted in that regard that the provisions referred to in paragraphs 39 and 40 of this judgment relate specifically to disabled persons either because they are provisions concerning positive discrimination measures in favour of disabled persons themselves or because they are specific measures which would be rendered meaningless or could prove to be disproportionate if they were not limited to disabled persons only.
Totuși, trebuie arătat în această privință că faptul că dispozițiile menționate la punctele 39 și 40 din prezenta hotărâre se referă în mod specific la persoanele care suferă de un handicap rezultă din împrejurarea că este vorba fie de dispoziții care au ca obiect măsuri de discriminare pozitivă chiar în favoarea persoanei cu handicap, fie de măsuri specifice care ar fi lipsite de orice obiect sau care s-ar putea dovedi disproporționate în cazul în care nu ar fi limitate la persoanele care suferă de un handicap.
Thus, as recitals 16 and 20 in the preamble to Directive 2000/78 indicate, the measures in question are intended to accommodate the needs of disabled people at the workplace and to adapt the workplace to their disability.
Astfel cum reiese din considerentele (16) și (20) ale acestei directive, este vorba de măsuri destinate să țină seama de nevoile persoanelor cu handicap la locul de muncă și să amenajeze locul de muncă în funcție de handicapul acestora din urmă.
Such measures are therefore designed specifically to facilitate and promote the integration of disabled people into the working environment and, for that reason, can only relate to disabled people and to the obligations incumbent on their employers and, where appropriate, on the Member States with regard to dis -abled people.
Astfel de măsuri urmăresc, așadar, în mod specific să permită și să încurajeze inserția persoanelor cu handicap în mediul de la locul de muncă și, din acest motiv, pot privi numai persoanele menționate, precum și obligațiile care revin în privința acestora angajatorilor lor și, respectiv, statelor membre.
Therefore, the fact that Directive 2000/78 includes provisions designed to accommodate specifically the needs of disabled people does not lead to the conclusion that the principle of equal treatment enshrined in that directive must be interpreted strictly, that is, as prohibiting only direct discrimination on grounds of disability and relating exclusively to disabled people.
Prin urmare, faptul că Directiva 2000/78 cuprinde dispoziții destinate să țină seama în mod specific de nevoile persoanelor cu handicap nu permite să se concluzioneze că principiul egalității de tratament consacrat de aceasta trebuie interpretat în mod restrictiv, și anume în sensul că interzice numai discriminările directe pe motiv de handicap și că se referă în mod exclusiv la înseși persoanele cu handicap.
Furthermore, recital 6 in the preamble to the directive, concerning the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers, refers both to the general combating of every form of discrimination and to the need to take appropriate action for the social and economic integration of disabled people.
Pe de altă parte, considerentul (6) al acestei directive, care face trimitere la Carta comunitară a drepturilor sociale fundamentale ale lucrătorilor, se referă atât la combaterea discriminărilor sub toate formele, cât și la necesitatea luării de măsuri corespunzătoare în favoarea integrării sociale și economice a persoanelor cu handicap.
The United Kingdom, Italian and Netherlands Governments also contend that it follows from the judgment in Case C-13/05 Chacón Navas [2006] ECR I-6467 that the scope ratione personae of Directive 2000/78 must be interpreted strictly.
Guvernele Regatului Unit, italian și olandez susțin de asemenea că o interpretare restrictivă a întinderii ratione personae a Directivei 2000/78 reiese din Hotărârea din 11 iulie 2006, Chacón Navas (C-13/05, Rec., p. I-6467).
According to the Italian Government, in Chacón Navas, the Court opted for a strict interpretation of the concept of disability and its implications in an employment relationship.
Potrivit guvernului italian, în hotărârea menționată, Curtea a reținut o interpretare restrictivă a noțiunii de handicap și a relevanței acesteia în raportul de muncă.
The Court defined the concept of ‘disability’ in its judgment in Chacón Navas and, in paragraphs 51 and 52 of that judgment, it found that the prohibition, as regards dismissal, of discrimination on grounds of disability contained in Articles 2(1) and 3(1)(c) of Directive 2000/78 precludes dismissal on grounds of disability which, in the light of the obligation to provide reasonable accommodation for people with disabilities, is not justified by the fact that the person concerned is not competent, capable and available to perform the essential functions of his post.
În Hotărârea Chacón Navas, citată anterior, Curtea a definit noțiunea de handicap și, la punctele 51 și 52 din hotărârea menționată, a considerat că interzicerea, în ceea ce privește concedierea, a discriminării pe motiv de handicap cuprinse la articolul 2 alineatul (1) și la articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2000/78 se opune unei concedieri pe motiv de handicap, care, având în vedere obligația de a prevedea amenajări corespunzătoare pentru persoanele cu handicap, nu este justificată de faptul că persoana vizată nu este nici competentă, nici capabilă și nici disponibilă să îndeplinească funcțiile esențiale corespunzătoare postului său.
However, it does not follow from this interpretation that the principle of equal treatment defined in Article 2(1) of that directive and the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a) cannot apply to a situation such as that in the present case, where the less favourable treatment which an employee claims to have suffered is on grounds of the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Cu toate acestea, din interpretarea menționată nu rezultă că principiul egalității de tratament definit la articolul 2 alineatul (1) din aceeași directivă și interzicerea discriminării directe prevăzute la alineatul (2) litera (a) al aceluiași articol nu pot fi aplicate într-o situație precum cea în cauză în acțiunea principală în cazul în care tratamentul defavorabil pe care pretinde că la suferit un angajat este întemeiat pe handicapul de care este atins copilul său, căruia îi acordă cea mai mare parte a îngrijirilor pe care le necesită starea acestuia.
Although the Court explained in paragraph 56 of the judgment in Chacón Navas that, in view of the wording of Article 13 EC, the scope of Directive 2000/78 cannot be extended beyond the discrimination based on the grounds listed exhaustively in Article 1 of the directive, with the result that a person who has been dismissed by his employer solely on account of sickness cannot fall within the scope of the general framework established by Directive 2000/78, it nevertheless did not hold that the principle of equal treatment and the scope ratione personae of that directive must be interpreted strictly with regard to those grounds.
Întradevăr, cu toate că, la punctul 56 din Hotărârea Chacón Navas, citată anterior, Curtea a precizat că, având în vedere textul articolului 13 CE, domeniul de aplicare al Directivei 2000/78 nu ar putea fi extins dincolo de discriminările întemeiate pe motivele enumerate în mod exhaustiv la articolul 1 din această directivă, astfel încât o persoană care a fost concediată de angajatorul său exclusiv pe motiv de boală nu intră sub incidența cadrului general stabilit prin Directiva 2000/78, aceasta nu a hotărât totuși că, în ceea ce privește aceste motive, principiul egalității de tratament și întinderea ratione personae a directivei menționate trebuie interpretate în mod restrictiv.
So far as the objectives of Directive 2000/78 are concerned, as is apparent from paragraphs 34 and 38 of the present judgment, the directive seeks to lay down, as regards employment and occupation, a general framework for combating discrimination on one of the grounds referred to in Article 1 — including, in particular, disability — with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment.
Referitor la obiectivele Directivei 2000/78, astfel cum reiese de la punctele 34 și 38 din prezenta hotărâre, aceasta urmărește să stabilească un cadru general de combatere, în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, a discriminării întemeiate pe unul dintre motivele prevăzute la articolul 1 din directiva menționată, printre care se numără în special handicapul, aceasta în vederea punerii în aplicare, în statele membre, a principiului egalității de tratament.
It follows from recital 37 in the preamble to the directive that it also has the
Din considerentul
JUDGMENT OF 17. 7.
HOTĂRÂREA DIN 17.7.2008 — CAUZA C-303/06
As Ms Coleman, the Lithuanian and Swedish Governments and the Commission maintain, those objectives, and the effectiveness of Directive 2000/78, would be undermined if an employee in the claimant’s situation cannot rely on the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a) of that directive where it has been established that he has been treated less favourably than another employee is, has been or would be treated in a comparable situation, on the grounds of his child’s disability, and this is the case even though that employee is not himself disabled.
Astfel cum arată doamna Coleman, guvernele lituanian și suedez, precum și Comisia, atât obiectivele menționate, cât și efectul util al Directivei 2000/78 ar fi compromise în cazul în care un angajat care se află într-o situație precum cea a reclamantei din acțiunea principală nu poate să se întemeieze pe interzicerea discriminării directe prevăzute la articolul 2 alineatul (2) litera (a) din această directivă atunci când sa dovedit că acesta a fost tratat întrun mod mai puțin favorabil decât este, a fost sau va fi tratat într-o situație asemănătoare un alt angajat, din cauza handicapului copilului său, și aceasta chiar dacă angajatul respectiv nu are el însuși un handicap.
In that regard, it follows from recital 11 in the preamble to the directive that the Community legislature also took the view that discrimination based on religion or belief, disability, age or sexual orientation may undermine the achievement of the objectives of the Treaty, in particular, as regards employment.
În această privință, reiese din considerentul (11) al directivei menționate că legiuitorul comunitar a considerat de asemenea că discriminarea pe motive de apartenență religioasă sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală poate compromite realizarea obiectivelor tratatului, în special în ceea ce privește încadrarea în muncă.
Although, in a situation such as that in the present case, the person who is subject to direct discrimination on grounds of disability is not herself disabled, the fact remains that it is the disability which, according to Ms Coleman, is the ground for the less favourable treatment which she claims to have suffered.
Or, dacă într-o situație precum cea în cauză în acțiunea principală, persoana care a fost supusă unei discriminări directe pe motiv de handicap nu are ea însăși un handicap, nu este mai puțin adevărat că handicapul este cel care, în opinia doamnei Coleman, constituie motivul tratamentului mai puțin favorabil a cărui victimă aceasta pretinde că a fost.
As is apparent from paragraph 38 of this judgment, Directive 2000/78, which seeks to combat all forms of discrimination on grounds of disability in the field of employment and occupation, applies not to a particular category of person but by reference to the grounds mentioned in Article 1.
Astfel cum reiese de la punctul 38 din prezenta hotărâre, Directiva 2000/78, care are ca obiect, în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă, combaterea oricăror forme de discriminare pe motiv de handicap, nu se aplică unei anumite categorii de persoane, ci în funcție de motivele menționate la articolul 1.
Where it is established that an employee in a situation such as that in the present case suffers direct discrimination on grounds of disability, an interpretation of Directive 2000/78 limiting its application only to people who are themselves disabled is liable to deprive that directive of an important element of its effectiveness and to reduce the protection which it is intended to guarantee.
În cazul în care se stabilește că un angajat care se află într-o situație precum cea în cauză în acțiunea principală este victima unei discriminări directe pe motiv de handicap, o interpretare a Directivei 2000/78 prin care se limitează aplicarea acesteia numai la persoanele care au ele înseși un handicap ar putea lipsi această directivă de o parte importantă a efectului său util și ar putea reduce protecția pe care aceasta ar trebui să o garanteze.
As to the burden of proof which applies in a situation such as that in the present case, it should be observed that, under Article 10(1) of Directive 2000/78, Member States are required to take such measures as are necessary, in accordance with their national judicial systems, to ensure that, when persons who consider themselves wronged because the principle of equal treatment has not been applied to them establish, before a court or other competent authority, facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination, it is for the respondent to prove that there has been no breach of that principle.
În ceea ce privește sarcina probei aplicabilă într-o situație precum cea în cauză în acțiunea principală, trebuie amintit că, potrivit articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2000/78, statele membre trebuie să ia măsurile necesare, în conformitate cu sistemul juridic propriu, astfel încât, atunci când o persoană se consideră lezată prin nerespectarea în ceea ce o privește a principiului egalității de tratament și prezintă, în fața unei jurisdicții sau a unei alte instanțe competente, fapte care permit prezumția existenței unei discriminări directe sau indirecte, revine pârâtului sarcina de a dovedi că principiul egalității de tratament nu a fost încălcat.
According to Article 10(2), Article 10(1) does not prevent Member States from introducing rules on the burden of proof which are more favourable to plaintiffs.
Conform alineatului (2) al articolului menționat, alineatul (1) al acestuia nu aduce atingere adoptării de către statele membre a unor norme privind sarcina probei care să fie mai favorabile reclamanților.
In the case before the referring tribunal, it is therefore for Ms Coleman, in accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78, to establish, before that tribunal, facts from which it may be presumed that there has been direct discrimination on grounds of disability contrary to the directive.
În acțiunea principală, în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2000/78, revine, așadar, doamnei Coleman sarcina de a stabili, în fața instanței de trimitere, o situație de fapt care să permită prezumția existenței unei discriminări directe pe motiv de handicap interzise prin această directivă.
In accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78 and recital 31 in the preamble thereto, the rules on the burden of proof must be adapted when there is a prima facie case of discrimination.
Conform acestei ultime dispoziții a Directivei 2000/78 și considerentului (31) al acesteia, adaptarea normelor privind sarcina probei se impune de îndată ce există o prezumție de discriminare.
In the event that Ms Coleman establishes facts from which it may be presumed that there has been direct discrimination, the effective application of the principle of equal treatment then requires that the burden of proof should fall on the respondents, who must prove that there has been no breach of that principle.
În cazul în care doamna Coleman ar stabili o situație de fapt care să permită prezumția existenței unei discriminări directe, punerea efectivă în aplicare a principiului egalității de tratament ar impune atunci ca sarcina probei să revină pârâților din acțiunea principală, care ar trebui să dovedească că nu a avut loc o încălcare a principiului menționat.
In that context, the respondents could contest the existence of such a breach by establishing by any legally permissible means, in particular, that the employee’s treatment was justified by objective factors unrelated to any discrimination on grounds of disability and to any association which that employee has with a disabled person.
În acest context, pârâții menționați ar putea contesta existența unei astfel de încălcări, stabilind prin orice mijloc legal în special că tratamentul aplicat angajatului este justificat de factori obiectivi și străini de orice discriminare pe motiv de handicap, precum și de orice relație pe care acest angajat o are cu o persoană cu handicap.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the first part of Question 1 and to Questions 2 and 3 must be that Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (2)(a) thereof, must be interpreted as meaning that the prohibition of
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la prima parte a primei întrebări, precum și la a doua și la a treia întrebare că Directiva 2000/78 și în special articolul 1 și articolul 2 alineatul (1) și alineatul (2) litera (a) trebuie
Where an employer treats an employee who is not himself disabled less favourably than another employee is, has been or would be treated in a comparable situation, and it is established that the less favourable treatment of that employee is based on the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such treatment is contrary to the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a).
În cazul în care un angajator tratează un angajat care nu are el însuși un handicap întrun mod mai puțin favorabil decât este, a fost sau va fi tratat într-o situație asemănătoare un alt angajat și este dovedit că tratamentul defavorabil a cărui victimă este acest angajat se întemeiază pe handicapul copilului său, căruia angajatul îi acordă cea mai mare parte a îngrijirilor de care acesta are nevoie, un astfel de tratament este contrar articolului 2 alineatul (2) litera (a) menționat, care prevede interzicerea discriminării directe.
The second part of Question 1, and Question 4
Cu privire la partea a doua a primei întrebări, precum și la a patra întrebare
By these questions, which should be examined together, the referring tribunal asks, in essence, whether Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as prohibiting harassment related to disability only in respect of an employee who is himself disabled, or whether the prohibition of harassment applies equally to an employee who is not himself disabled but who, as in the present case, is the victim of unwanted conduct amounting to harassment related to the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Prin intermediul acestor întrebări, care trebuie examinate împreună, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă Directiva 2000/78 și în special articolul 1 și articolul 2 alineatele (1) și (3) trebuie interpretate în sensul că interzic hărțuirea legată de handicap numai împotriva angajatului care are el însuși un handicap sau dacă interzicerea hărțuirii se aplică de asemenea unui angajat care nu are el însuși un handicap, dar care, precum în acțiunea principală, este victima unui comportament indezirabil care constituie hărțuire raportat la handicapul de care este atins copilul său, căruia îi acordă el însuși cea mai mare parte a îngrijirilor pe care le necesită starea acestuia.
Since, under Article 2(3) of Directive 2000/78, harassment is deemed to be a form of discrimination within the meaning of Article 2(1), it must be held that, for the same reasons as those set out in paragraphs 34 to 51 of this judgment, that directive, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as not being limited to the prohibition of harassment of people who are themselves disabled.
Având în vedere că, în temeiul articolului 2 alineatul (3) din Directiva 2000/78, hărțuirea este considerată o formă de discriminare în sensul alineatului (1) al aceluiași articol, trebuie să se arate că, pentru aceleași motive ca și cele expuse la punctele 34-51 din prezenta hotărâre, această directivă și în special articolul 1 și articolul 2 alineatele (1) și (3) trebuie interpretate în sensul că nu se limitează la a interzice hărțuirea împotriva unor persoane care au ele înseși un handicap.
Where it is established that the unwanted conduct amounting to harassment which is suffered by an employee who is not himself disabled is related to the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such conduct is contrary to the principle of equal treatment enshrined in Directive 2000/78 and, in particular, to the prohibition of harassment laid down by Article 2(3) thereof.
În cazul în care se dovedește că există o legătură între comportamentul indezirabil care constituie hărțuire a cărui victimă este un angajat care nu are un handicap el însuși și handicapul copilului său, căruia angajatul îi acordă cea mai mare parte a îngrijirilor de care acesta are nevoie, un astfel de comportament este contrar principiului egalității de tratament consacrat prin Directiva 2000/78 și în special interzicerii hărțuirii prevăzute la articolul 2 alineatul (3) din aceasta din urmă.
In that regard, it must nevertheless be borne in mind that, according to the actual wording of Article 2(3) of the directive, the concept of harassment may be defined in accordance with the national laws and practice of the Member States.
În această privință, trebuie totuși amintit că, potrivit chiar articolului 2 alineatul (3) din directiva menționată, noțiunea de hărțuire poate fi definită în conformitate cu legislațiile și practicile naționale ale statelor membre.
With regard to the burden of proof which applies in situations such as that in the main proceedings, it must be observed that, since harassment is deemed to be a form of discrimination within the meaning of Article 2(1) of Directive 2000/78, the same rules apply to harassment as those set out in paragraphs 52 to 55 of this judgment.
În ceea ce privește sarcina probei aplicabilă într-o situație precum cea în cauză în acțiunea principală, trebuie să se arate că, având în vedere că hărțuirea este considerată o formă de discriminare în sensul articolului 2 alineatul (1) din Directiva 2000/78, i se aplică aceleași reguli ca și cele prezentate la punctele 52-55 din prezenta hotărâre.
Consequently, as is apparent from paragraph 54 of this judgment, in accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78 and recital 31 in the preamble thereto, the rules on the burden of proof must be adapted when there is a prima facie case of discrimination.
În consecință, astfel cum reiese de la punctul 54 din prezenta hotărâre, conform articolului 10 alineatul (1) din Directiva 2000/78 și considerentului (31) al acesteia, adaptarea normelor privind sarcina probei se impune de îndată ce există o prezumție de discriminare.
In the event that Ms Coleman establishes facts from which it may be presumed that there has been harassment, the effective application of the principle of equal treatment then requires that the burden of proof should fall on the respondents, who must prove that there has been no harassment in the circumstances of the present case.
În cazul în care doamna Coleman ar stabili o situație de fapt care să permită prezumția existenței unei hărțuiri, punerea efectivă în aplicare a principiului egalității de tratament ar impune atunci ca sarcina probei să revină pârâților din acțiunea principală, care ar trebui să dovedească că nu a avut loc o hărțuire în împrejurările în speță.