natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The references to Article 20 of the Grundgesetz concern solely German con -stitutional law; accordingly, that provision cannot as such affect the admissibility of a reference for a preliminary ruling.
Trimiterile la articolul 20 din Grundgesetz se referă exclusiv la dreptul constituțional german; prin urmare, această dispoziție în sine nu poate să influențeze admisibilitatea unei cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare.
Article 234 EC alone — not national law — lays down the conditions for the admissibility of a reference for a preliminary ruling.
Condițiile de admisibilitate ale acesteia sunt reglementate numai prin articolul 234 CE, și nu prin dreptul național.
Any other interpretation would mean that each Member State could decide for itself as to the applicability of Article 234 EC, and that could lead to a lack of uniformity in the application of Community law in the Member States.
O altă interpretare ar însemna că fiecare stat membru ar putea decide de sine stătător cu privire la aplicarea articolului 234 CE, ceea ce ar duce la o aplicare neuniformă a dreptului comunitar în statele membre.
The reference for a preliminary ruling is therefore admissible.
Prin urmare, cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare este admisibilă.
The central problem in the present case is the interpretation of the expression ‘free of charge’, which appears in Article 3 of the Directive, and the related question of whether the requirement to ‘replace [goods] free of charge’ means that the seller must not
Principala problemă în prezenta cauză este interpretarea termenului „gratuit” din articolul 3 din Directiva 1999/44 și întrebarea legată de acesta dacă „înlocuire gratuită” semnifică faptul că vânzătorul nu poate pretinde nicio despăgubire din partea
25 — Article 1(2)(a) of Directive 1999/44 defines a consumer as ‘any natural person who, in the contracts covered by this Directive, is acting for purposes which are not related to his trade, business or profession’.
25 — În conformitate cu articolul 1 alineatul (2) litera (a) din Directiva 1999/44, „consumator înseamnă orice persoană fizică care, în contractele reglementate de prezenta directivă, acționează în scopuri care nu au legătură cu meseria, activitatea comercială sau profesia sa”.
It must first be pointed out that whereas the BGB generally refers to ‘purchaser’
În primul rând, trebuie arătat că în BGB, de regulă, sunt folosite noțiunile
26 — Article 1(2)(c) of Directive 1999/44 defines a seller as ‘any natural or legal person who, under a contract, sells consumer goods in the course of his trade, business or profession’.
26 — În conformitate cu articolul 1 alineatul (2) litera (c) din Directiva 1999/44, „vânzător înseamnă orice persoană fizică sau juridică care vinde, în temeiul unui contract, bunuri de consum în exercitarea meseriei, activității comerciale sau profesiei sale”.
24 — See, in this respect, Case 283/81 Cilfitand Others [1982] ECR 3415, paragraph 7; Case 314/85 Foto-Frost [1987] ECR 4199, paragraph 15; and Case C-461/03 Gaston Schul Douaneexpediteur [2005] ECR I-10513, paragraph 21.
27 — În conformitate cu articolul 1 alineatul (2) litera (b) din Directiva 1999/44, bunuri de consum „reprezintă orice obiect mobil corporal, cu excepția:— bunurilor vândute prin executare sau în alt mod, prin autoritatea legii;— apei și gazului, atunci când acestea nu sunt oferite spre vânzare în volum limitat sau în cantitate fixată;— electricității”.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 require the consumer to pay compensation for use of the defective goods.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TRSTENJAK — CAUZA C-404/06 consumatorului pentru utilizarea unui bun neconform.
and proportionate.
consumatorul trebuie să opteze între reparare și înlocuire pentru acea despăgubire care este posibilă și proporțională 28.
28If neither repair nor replacement is both possible and proportionate, the consumer may demand a reasonable reduction of the price or rescind the contract.
Dacă sunt imposibile și disproporționate atât repararea, cât și înlocuirea bunului, consumatorul poate solicita o diminuare adecvată a prețului de achiziționare sau rezoluțiunea contractului 29.
29 Article 3(3) of Directive 1999/44 expressly reiterates that both repair and replacement must be ‘free of charge’.
Articolul 3 alineatul (3) din Directiva 1999/44 prevede încă o dată, în mod expres, că atât repararea, cât și înlocuirea bunului trebuie să fie „gratuite”.
The normal meaning of the expression ‘free of charge’ in Article 3 of the Directive is itself enough to indicate that the German provisions are not compatible with the Directive.
Chiar semnificația obișnuită a termenului „gratuit” din acest articol indică faptul că reglementarea germană nu este în
On a literal interpretation, it must first be pointed out that under Article 3(1) of Directive 1999/44 ‘[t]he seller shall be liable to the consumer for any lack of conformity which exists at the time the goods were delivered’.
În cadrul interpretării literale, trebuie remarcat în primul rând că, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) din Directiva 1999/44, „[v]ânzătorul este răspunzător față de consumator pentru orice neconformitate existentă în momentul livrării bunurilor”.
The Directive thus clearly provides that the seller is to bear responsibility for any lack of conformity, at the time of delivery, in the goods delivered and that he must accept liability for his faulty performance.
Astfel, directiva stabilește clar că responsabilitatea pentru orice neconformitate existentă în momentul livrării bunurilor revine vânzătorului și că acesta trebuie să își asume consecințele acestei executări necorespunzătoare a contractului.
If legislation were to be approved under which the seller may require compensation for the use of the goods, the seller would no longer bear full responsibility for the lack of conformity which existed at the time of delivery, and part of the liability which ought to be borne by the seller would ultimately be transferred to the consumer.
Dacă s-ar admite o reglementare potrivit căreia vânzătorul poate pretinde o despăgubire pentru utilizarea bunului, atunci vânzătorul ar fi scutit de deplina responsabilitate pentru neconformitatea existentă în momentul livrării bunurilor și o parte a responsabilității ar fi transferată, în cele din urmă, asupra consumatorului.
82, paragraph 108.
82, punctul 108.
According to the authors, in electing between repair and replacement the consumer cannot require anything disproportionate; whether the remedy is disproportionate depends on what it costs for the seller.
În opinia autorilor, în cazul opțiunii între reparare și înlocuire, consumatorul nu poate pretinde o prestație disproporționată; despăgubirea poate fi caracterizată ca fiind disproporționată în funcție, în primul rând, de costurile acesteia pentru vânzător.
Westermann also emphasises that the consumer’s election between repair and replacement is subject to what is asked for being possible and proportionate. See H.P. Westermann, ‘Das neue Kaufrecht einschlieβlich des Verbrauchsgüterkaufs’, Juristenzeitung, No 10/2001, p. 537.
Și Westermann relevă că opțiunea consumatorului între reparare și înlocuire stă sub rezerva posibilității și a proporționalității pretenției. A se vedea Westermann, H. P., „Das neue Kaufrecht einschließlich des Verbrauchsgüterkaufs”, în Juristenzeitung, nr. 10/2001, p. 537.
According to Grundmann and Bianca, it is possible to argue that the right of replacement under Directive 1999/44 presupposes a serious breach of contract.
În opinia Grundmann și Bianca se poate argumenta că dreptul de a cere înlocuirea bunului din Directiva 1999/44 presupune o încălcare esențială a contractului. A se vedea Grundmann, S., Bianca, M. C., EU Sales Directive. Commentary, Intersentia, Antwerpen, Oxford, New York, 2002, p. 162.
Similarly, Možina states that there must be more than a merely insignificant breach of contract before replacement may be claimed. D. Možina, Kršitev pogodbe, GV Založba, Ljubljana, 2006, p. 229.
O opinie similară are Možina, potrivit căruia invocarea dreptului la înlocuirea bunului presupune mai mult decât o neconformitate neînsemnată. Možina, D., Kršitev pogodbe, GV Založba, Ljubljana 2006, p. 229.
Article 46(2) of the Vienna Convention for the International Sale of Goods (CISG) provides that the buyer may require delivery of substitute goods only if the lack of conformity constitutes a fundamental breach of contract. This is also underlined by P. Schlechtriem, Internationales UN-Kaufrecht, 4th edition, Mohr Siebeck, Tübingen, 2007, p.
De asemenea, conform articolului 46 alineatul 2 din Convenția de la Viena asupra contractelor de vânzare internațională de mărfuri (CISG) cumpărătorul nu poate cere vânzătorului predarea unor mărfuri de înlocuire decât dacă lipsa de conformitate constituie o contravenție esențială la contract.
As regards the Vienna Convention, Grundmann also states that although the purchaser has a right to choose, he cannot choose one remedy if it is disproportionate to the other.
În legătură cu Convenția de la Viena, Grundmann subliniază că, firește, cumpărătorul are dreptul de opțiune, însă nu poate opta pentru acea despăgubire care, în comparație cu altele, ar fi disproporționată. Grundmann, S., „Regulating Breach of Contract — The Right to Reject Performance by the Party in Breach”, în European Review of Contract Law, nr. 2/2007, p.
Article 9:102(1) of the Principles of European Contract Law (PECL) provides that the aggrieved party is entitled to the remedying of a defective performance.
Conform articolului 9:102 alineatul 1 din Principiile dreptului european al contractelor (PECL), partea prejudiciată poate cere reparații pentru o prestație neconformă (remedying of a defective performance).
Article 9:102(2)(a) and (b), which likewise concerns the right to proper performance of the contract, provides that specific performance cannot be obtained where performance would be unlawful or impossible or would cause the debtor unreasonable effort or expense.
Articolul 9:102 alineatul (2), care se referă de asemenea la dreptul la buna executare a obligațiilor contractuale, stabilește la literele (a) și (b) că această executare nu poate fi cerută dacă este nelegală sau imposibilă ori dacă ar provoca debitorului eforturi sau costuri disproporționate. Lando, O., Beale, H. (ed.), Principles of European Contract Law, Kluwer Law International, Den Haag, London, Boston, 2000, p.
29 — Article 3(3) and (5) of Directive 1999/44 provides a two-stage scheme for enforcing consumer claims.
29 — Articolul 3 alineatele (3) și (5) din Directiva 1999/44 prevede un sistem în două etape al invocării drepturilor consumatorului.
First, the consumer may require repair or replacement free of charge.
Mai întâi, consumatorul poate solicita repararea gratuită sau înlocuirea gratuită a bunului.
His subsidiary remedy is an appropriate reduction of the price or rescission of the contract.
Ca o soluție subordonată, el poate cere o reducere corespunzătoare a costului sau rezoluțiunea contractului.
Article 3(2) gives the consumer the right ‘to have the goods brought into conformity free of charge’, which means that at the request of the consumer the goods may in the first instance be brought into conformity, free of charge, by repair or replacement.
Articolul 3 alineatul (2) prevede dreptul consumatorului „ca bunurile să fie repuse în conformitate, gratuit”, ceea ce înseamnă că la solicitarea consumatorului repunerea în conformitate poate fi realizată în primul rând gratuit prin repararea sau prin înlocuirea bunului.
In that connection, the consumer must, in my opinion, choose — as between repair and replacement — whichever is both possible
În opinia noastră, în acest scop,
QUELLE
QUELLE concordanță cu Directiva 1999/44 30.
Article 3(4) of Directive 1999/44.
În articolul 3 alineatul (4) din Directiva 1999/44 este definit termenul „gratuit”.
That definition precludes the German legislation for two reasons.
Această definiție este contrară reglementării germane din două motive.
it was simply identifying the most typical examples of costs which could be incurred in replacing goods, and was not limiting the scope of the provision in question.
este exhaustivă. Prin sintagma „în special”, legiuitorul comunitar a urmărit să indice exemplele tipice pentru costurile care pot rezulta din înlocuirea bunului, însă nu a dorit să limiteze domeniul de aplicare al dispoziției respective.
On the basis of the maxim exempla illustrant non restringunt legem, it may therefore be held that the term ‘costs’ covers not just the costs of delivering the goods which are in conformity with the contract.
În temeiul principiului exempla illustrant non restringunt legem se poate, prin urmare, constata că respectivele „costuri” nu cuprind numai costurile de livrare a unui bun conform 31.
31 The definition in question indicates that ‘free of charge’ covers the costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract, encompassing the listed examples of costs, as well as all other costs which might be incurred where replacement goods are delivered.
Din definiția în discuție rezultă că termenul „gratuit” cuprinde costurile pentru repunerea în conformitate care include atât exemplele de tipuri de costuri prezentate, cât și toate celelalte costuri ce ar putea apărea în cazul înlocuirii bunului.
First, Article 3(4) of Directive 1999/44 states very clearly that ‘free of charge’ covers ‘the necessary costs incurred to bring the goods into conformity’.
În primul rând, această dispoziție prevede foarte clar că termenul „gratuit” se referă la „costurile necesare suportate pentru a aduce bunurile la conformitate”.
Regardless of whether the seller demands payment of compensation for use as a precondition for replacing the goods or replaces the goods and subsequently requires compensation for use, this may be regarded as a cost incurred for the purposes of bringing the goods into conformity with the contract.
Indiferent dacă vânzătorul impune plata unei despăgubiri pentru utilizare în vederea înlocuirii bunului sau dacă înlocuiește bunul și solicită ulterior o despăgubire pentru utilizare, aceasta din urmă poate fi considerată cost pentru repunerea în conformitate.
The expression ‘free of charge’ is to be interpreted in the light of Article 3(1) of Directive 1999/44, under which the seller is to be liable for any lack of conformity which existed at the time the goods were delivered; however, that means that the seller must bear all the costs incurred for the purposes of bringing the goods into conformity.
Termenul „gratuit” trebuie să fie interpretat în contextul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 1999/44, potrivit căruia vânzătorul este răspunzător pentru orice neconformitate existentă în momentul livrării bunurilor; de aici rezultă însă că vânzătorul trebuie să suporte toate costurile legate de aducerea bunului la conformitate.
Clarification is also required as to whether the claim for payment of compensation for use causes the consumer ‘significant inconvenience’ within the meaning of the third subparagraph of Article 3(3) of Direct- ive 1999/44.
Mai trebuie clarificat dacă dreptul la plata unei despăgubiri pentru utilizare provoacă „vreun inconvenient semnificativ” consumatorului, în sensul articolului 3 alineatul (3) al treilea paragraf din Directiva 1999/44.
In that regard, I agree with the Austrian Government’s view that paying compensation for use entails ‘significant inconvenience’ within the meaning of the Directive.
În acest sens trebuie să ne raliem opiniei guvernului austriac, potrivit căreia plata unei despăgubiri pentru utilizare ar reprezenta un „inconvenient semnificativ”, în sensul Directivei 1999/44.
The term ‘significant inconvenience’ covers not only practical obstacles to replacing goods but also inconvenience in
Noțiunea „inconvenient semnificativ” nu cuprinde numai obstacolele de ordin practic în calea
31 — In the literature, Oppermann warns against such distortion of the meaning of legal norms by means of interpretation.
31 — În literatura de specialitate, Oppermann avertizează în legătură cu astfel de deformări ale semnificației normelor de drept prin interpretare. Oppermann, T., citat la nota de subsol 30, p.
209, paragraph 23.
209, punctul 23.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 sufficient protection while at the same time enabling the consumer to enforce his rights effectively.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL TRSTENJAK — CAUZA C-404/06 condiții de respectare eficientă a drepturilor sale 32.
32 general, and financial ‘inconvenience’ is an additional inconvenience which, to my mind, can be even more significant than the practical obstacles facing the consumer where the goods are replaced.
realizării înlocuirii, ci și inconvenientele în general, iar un „inconvenient” financiar constituie un inconvenient suplimentar care, în opinia noastră, poate să fie chiar mai important decât obstacolele de ordin practic cu care se poate confrunta consumatorul la înlocuirea bunului.
Consideration must also be given to how the claim for payment of compensation for use operates in practice.
Trebuie să examinăm, de asemenea, consecințele practice ale solicitării de plată a unei despăgubiri pentru utilizare.
If the seller requires the consumer to pay compensation for use and repair is not possible, the consumer ultimately has little choice.
Dacă vânzătorul pretinde să îi fie plătită o despăgubire pentru utilizare de către consumator, iar repararea nu este posibilă, consumatorul nu are, de fapt, la dispoziție mai multe posibilități.
If the seller makes payment of compensation for use a precondition for replacing the goods, the consumer can either pay compensation for use and get new goods, or not get new goods.
Dacă vânzătorul face din plata despăgubirii pentru utilizare o condiție pentru înlocuire, consumatorul poate fie să plătească despăgubirea respectivă și să obțină noul bun, fie să renunțe la un nou bun.
Even if the seller does not make payment of compensation for use a precondition for replacing the goods but requires it subsequently, the consumer may be uncertain whether or not to request replacement of the goods.
Chiar dacă vânzătorul nu condiționează înlocuirea bunului de plata unei despăgubiri pentru utilizare, ci solicită această despăgubire ulterior, consumatorul ar putea să ezite dacă trebuie sau nu trebuie să opteze pentru înlocuirea bunului.
That being so, it can happen in practice that because of the claim for compensation for use the consumer simply does not enforce his claim to replacement of the goods, and such a result would in any event run counter to the wording and purpose of Directive 1999/44.
De aceea, în practică, se poate întâmpla ca, din cauza solicitării de despăgubire pentru utilizare, consumatorul să nu mai facă uz deloc de dreptul său la înlocuire, ceea ce, în orice caz, ar contraveni sensului și scopului Directivei 1999/44.
In theory, on the basis of the third indent of Article 3(5) of Directive 1999/44, the consumer could rely on the fact that replacing the goods would
Teoretic, consumatorul ar putea, în temeiul articolului 3 alineatul (5) a treia liniuță din Directiva 1999/44, să invoce faptul că înlocuirea bunului îi provoacă inconveniente semnificative și să solicite vânzătorului reducerea prețului sau rezoluțiunea contractului. Trebuie să se stabilească însă dacă, având
32 — In this context it must also be mentioned that Directive 1999/44 protects the seller also by means of a time-limit on his liability.
32 — În acest context, trebuie, totodată, remarcat faptul că Directiva 1999/44 protejează vânzătorul și prin limitarea în timp a responsabilității sale.
See the 17th recital in the preamble to and Article 5(1) of Directive 1999/44.
A se vedea considerentul (17) și articolul 5 alineatul (1) din Directiva 1999/44.
Furthermore, as the Commission rightly emphasised in its written observations, the seller’s financial interests are adequately protected by the possibility open to him of claiming that the remedy chosen by the consumer is disproportionate.
Pe lângă aceasta, după cum a evidențiat în mod întemeiat Comisia, în observațiile ei scrise, interesele financiare ale vânzătorului sunt suficient protejate prin posibilitatea de a invoca disproporționalitatea despăgubirii alese de consumator.
Under the second subparagraph of Article 3(3) of Directive 1999/44, the remedy is disproportionate ‘if it imposes costs on the seller which, in comparison with the alternative remedy, are unreasonable’.
În conformitate cu articolul 3 alineatul (3) al doilea paragraf din Directiva 1999/44, o despăgubire se consideră disproporționată în cazul în care „impune vânzătorului costuri care, în comparație cu o despăgubire alternativă, sunt nerezonabile”.
If replacement of the goods would entail unreasonable costs for the seller, he can reject the consumer’s request for replacement.
Dacă pentru vânzător ar apărea costuri nerezonabile prin înlocuirea bunului, acesta ar putea, în consecință, să refuze solicitarea consumatorului de înlocuire a bunului.
By the same token, if repair of the goods is also impossible or disproportionate, the consumer may choose the subsidiary remedy and require reduction of the price or rescission of the contract.
Dacă și reparația bunului ar fi imposibilă sau disproporționată, s-ar putea proceda astfel încât consumatorul să aibă dreptul să opteze, în subsidiar, pentru reducerea prețului de vânzare sau pentru rezoluțiunea contractului.
Thus, the Directive gives the seller
Prin urmare, directiva protejează vânzătorul în suficientă măsură, asigurând, totodată, consumatorului
A teleological and a contextual interpretation both lead clearly to the conclusion that Directive 1999/44 precludes the German legislation.
Atât interpretarea teleologică, cât și cea sistematică conduc indubitabil la concluzia că Directiva 1999/44 se opune unei reglementări precum cea germană.
That is supported by a number of arguments.
În sprijinul acestei afirmații există numeroase argumente.
However, it is doubtful whether any notice would in fact be taken of such an objection, given the current German legislation.
în vedere actuala reglementare germană, o asemenea obiecție ar fi luată efectiv în considerare.
Such a situation could deter the consumer from exercising any of his rights under Directive 1999/44.
O asemenea situație l-ar putea împiedica pe consumator să facă uz de drepturile sale în temeiul Directivei 1999/44.
Account should also be taken of the fact that, in practice, the claim for compensation for use is particularly problematic in relation to products which depreciate quickly in value and whose price can fall significantly between sale and replacement on account of the development of a new model; that is so in the case of computers, mobile telephones and cars, for example.
În plus, din punct de vedere practic, trebuie ținut seamă de faptul că dreptul la despăgubire pentru utilizare este deosebit de problematic în cazul produselor a căror valoare se diminuează rapid și al căror preț poate scădea considerabil ca urmare a conceperii de noi modele între momentul achiziționării și cel al înlocuirii, de exemplu, în cazul computerelor, al telefoanelor mobile și al automobilelor 33.
33In those circumstances, the consumer receives a model which, at the time of replacement, is worth less than at the time of purchase; and, in addition, he still has to pay compensation for use.
În această situație, cumpărătorul obține un model care, la momentul înlocuirii, are o valoare mai mică decât la momentul achiziționării și, în plus, trebuie să plătească o despăgubire pentru utilizare.
A teleological interpretation of Direct- ive 1999/44 indicates that its aim is to achieve a high level of consumer protection.
Din interpretarea teleologică a Directivei 1999/44 rezultă că scopul acesteia este reprezentat de efortul de a realiza un nivel ridicat de protecție a consumatorului.
That is clear from Article 3(1)(t) EC and Article 153(1) EC; 36under the latter provision, the Community — in order to promote
Acest lucru rezultă din articolul 3 alineatul (1) litera (t) CE și din articolul 153 alineatul (1) CE 36; în temeiul acestuia din urmă, pentru