natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It also defines the arrangements for calculating the adjustment.
Acesta definește și modalitățile de calcul al regularizării.
In addition, Article 20(3) covers the case where the capital item in question is removed from the taxable person’s assets before the end of the applicable period by replacing annual adjustment with a single adjustment based on presumed use of the item during the remaining period.
De asemenea, articolul menționat reglementează la alineatul (3) cazul în care bunul de capital în cauză iese din patrimoniul persoanei impozabile înainte de expirarea perioadei de regularizare, înlocuind regularizarea anuală cu o regularizare ce se efectuează numai o singură dată pentru întreaga perioadă restantă de regularizare.
In other words, the fact that vehicles purchased for the purpose of being leased and then sold in the context of the taxable person’s usual business are excluded from the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive has no effect on the classification of ‘capital goods’ within the meaning of Article 20 of that directive with regard to vehicles which have been subject to a change of use.
Cu alte cuvinte, în ceea ce privește autovehiculele a căror utilizare a fost schimbată, faptul că autovehiculele achiziționate în vederea închirierii și ulterior a vânzării în cadrul activității curente a persoanei impozabile sunt excluse din noțiunea „bunuri de capital” prevăzută la articolul 19 din A șasea directivă nu are efect asupra calificării acestora drept „bunuri de capital” în sensul articolului 20 din directiva menționată.
It may be supposed with regard to the argument of the Danish Government that, in the provisions of national law dealing with the adjustment of deductions adopted to transpose Article 20 of the Sixth Directive, goods such as vehicles purchased by the taxable person are considered to be capital goods.
În ceea ce privește argumentele prezentate de guvernul danez, putem presupune că, în dispozițiile din dreptul național privind regularizarea deducerilor instituite în vederea transpunerii articolului 20 din A șasea directivă, unele bunuri precum autovehiculele achiziționate de persoana impozabilă sunt considerate bunuri de capital.
That classification, which applies when deductions are adjusted, is not called into question by taking account, in the calculation of the deductible proportion provided for in Article 19 of the Directive, of the turnover relating to the routine sale of vehicles at the end of their lease.
Această calificare, aplicabilă în cazul efectuării unei regularizări a deducerilor, nu este afectată de luarea în considerare, la calculul pro rata de deducere prevăzut la articolul 19 din directiva menționată, a cifrei de afaceri aferente vânzării curente de autovehicule la încetarea contractelor de închiriere a acestora.
Finally, the question of application of the adjustment of the deductions to vehicles acquired by the taxable person to be sold at the end of the lease contract does not in principle arise since such vehicles have been used by the taxable person for carrying on a taxable activity only.
În sfârșit, aspectul privind aplicarea regularizării deducerilor la autovehiculele achiziționate de persoana impozabilă în vederea închirierii și ulterior a vânzării la încetarea contractelor de închiriere nu este evidențiat a priori, deoarece aceste autovehicule nu au fost utilizate de persoana impozabilă pentru exercitarea unei activități taxabile.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING the concept of ‘capital goods’ in Article 17 of the Second Directive given by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen is not relevant to the reply to be given to the question at issue here.
NORDANIA FINANS ȘI BG FACTORING interpretarea noțiunii „bunuri de capital” prevăzută la articolul 17 din A doua directivă, dată de Curte în Hotărârea Verbond van Nederlandse Ondernemingen, citată anterior, nu este relevantă pentru răspunsul care trebuie dat la întrebarea examinată.
It follows that the system for adjusting deductions provided for in Article 20 of the Sixth Directive and the right of the Member States to define the concept of capital goods within the context of that system are not compromised by the fact that the concept of ‘capital goods’ in Article 19 of the Sixth Directive must be given an autonomous and uniform interpretation in the Community.
Rezultă că sistemul de regularizare a deducerilor prevăzut la articolul 20 din A șasea directivă și dreptul statelor membre de a defini noțiunea de bunuri de capital în cadrul acestui sistem nu sunt afectate negativ de faptul că noțiunea „bunuri de capital” prevăzută la articolul 19 din A șasea directivă trebuie să beneficieze de o interpretare autonomă și uniformă în cadrul Comunității.
Nor, likewise, does the Member States’ right under the final sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive to include the proceeds of sale of capital goods in the calculation of the deductible proportion in the case where they exercise the right provided for in Article 20(5) of that directive seem to me to contradict that analysis.
De asemenea, posibilitatea acordată statelor membre la articolul 19 alineatul (2) ultima teză din A șasea directivă de a include transferul de bunuri de capital în calculul pro rata de deducere, prin posibilitatea prevăzută la articolul 20 alineatul (5) din această directivă, nu pare să ne contrazică analiza.
That interpretation may, admittedly, be transposable to the context of Article 19 of the Sixth Directive, regard being had to the common points which connect that provision to Article 17 of the Second Directive.
Cu siguranță, această interpretare poate fi aplicabilă în cadrul articolului 19 din A șasea directivă, luând în considerare punctele comune care leagă dispoziția menționată de articolul 17 din A doua directivă.
Article 17 provided that the Member States had the option to ‘exclude … capital goods’ from the deductions regime laid down in Article 11 of the Second Directive, which provided that any taxable person was entitled to deduct the input tax paid for goods and services acquired by him for the purposes of his business.
Întradevăr, articolul 17 prevedea că statele membre au posibilitatea de „a exclude […] bunurile de capital” din regimul de deducere prevăzut la articolul 11 din A doua directivă, potrivit căruia orice persoană impozabilă are dreptul de a deduce taxa aferentă intrărilor pentru bunurile și serviciile pe care le-a achiziționat în scopul desfășurării activității sale economice.
Article 20(5) provides for a right to derogate from the rule that the turnover relating to the sale of capital goods is not to be taken into account in the calculation of the deductible proportion.
Întradevăr, dispoziția menționată prevede o posibilitate de derogare de la norma potrivit căreia cifra de afaceri aferentă vânzării de bunuri de capital nu este luată în considerare la calculul pro rata de deducere.
It cannot be allowed to extend the scope of the first and second sentences of Article 19(2) of the Sixth Directive, which refers to transactions the proceeds of which must be excluded from the calculation of the deductible proportion.
Aceasta nu poate permite extinderea domeniului de aplicare al articolului 19 alineatul (2) prima și a doua teză din A șasea directivă care citează operațiunile al căror rezultat trebuie exclus de la calculul pro rata de deducere.
Article 17 of the Second Directive, like Article 19 of the Sixth Directive, therefore laid down the circumstances in which capital goods were to be taken into consideration in the deduction regime intended to ensure the neutrality of the VAT system for a taxable person.
Astfel, articolul 17 din A doua directivă, similar articolului 19 din A șasea directivă, prevede condițiile în care bunurile de capital trebuie luate în considerare în regimul de deducere ce are drept scop asigurarea neutralității sistemului de TVA pentru o persoană impozabilă 7.
7 None the less, the implications of the request to interpret the concept of capital goods submitted to the Court in the case which gave rise to the judgment in Verbond van Nederlandse Ondernemingen were very different to those in the present case.
Cu toate acestea, importanța cererii de interpretare a noțiunii de bunuri de capital înaintată Curții în cauza în care sa pronunțat Hotărârea Verbond van Nederlandse Ondernemingen, citată anterior, era foarte diferită de cea din prezenta procedură.
7 — See also, to this effect, Case C-63/04 Centralan Property [2005] ECR I-11087, paragraph 55.
7 — A se vedea de asemenea, în acest sens, Hotărârea din 15 decembrie 2005, Centralan Property (C-63/04, Rec., p. I-11087, punctul 55).
Finally, unlike the Danish Government, I am of the view that the interpretation of
În sfârșit, spre deosebire de susținerile guvernului danez, considerăm că
In Verbond van Nederlandse Onder­nemingen, the national court was faced with the Netherlands legislation adopted under Article 17 of the Second Directive, according to which the Kingdom of the Netherlands had provided that only 67% of the VAT paid on the purchase of ‘business assets’ could be deducted.
Întradevăr, în acea cauză, instanța de trimitere se confrunta cu legislația olandeză adoptată în temeiul articolului 17 din A doua directivă, potrivit căreia Regatul Țărilor de Jos a prevăzut că se poate deduce numai 67 % din TVA-ul plătit la achiziționarea de „mijloace de producție”.
The Netherlands Government, as is clear from the account of the grounds for those rules, therefore wanted to exclude all goods, including small items of equipment, used for the business to function from the right to deduct by including them in the concept of ‘the business assets of the company’.
Astfel cum rezultă din expunerea de motive a acestei legislații, guvernul olandez a urmărit, așadar, să excludă de la dreptul de deducere, prin includerea în noțiunea „mijloace de producție ale întreprinderii”, toate bunurile utilizate în vederea funcționării acesteia, inclusiv echipamentul de mică importanță.
The Verbond van Nederlandse Ondernemingen, taking the view that the concept of ‘business assets of the company’ was broader than that of ‘capital goods’ in Article 17 of the Second Directive, deducted the VAT paid on purchase of a letter holder and reply cards for attendance at meetings.
Considerând că noțiunea „mijloace de producție ale întreprinderii” era mai vastă decât noțiunea „bunuri de capital”, prevăzută la articolul 17 din A doua directivă, Verbond van Nederlandse Ondernemingen a dedus TVA-ul plătit la achiziționarea unei cleme pentru scrisori și a unor carduri de răspuns pentru participările la reuniuni.
In Verbond van Nederlandse Onder­nemingen, therefore, the national court was permitted to determine whether office equipment of low value could be treated as capital goods liable to be excluded from the right of deduction from VAT provided for by the Second Directive.
Așadar, în Hotărârea Verbond van Nederlandse Ondernemingen, citată anterior, era vorba de a permite instanței de trimitere să stabilească dacă echipamentul de birou cu valoare scăzută putea fi considerat bun de capital care putea fi exclus de la dreptul de deducere a TVA-ului, prevăzut de A doua directivă.
In that judgment the Court was not faced with goods such as those in the main proceedings in the present case, which are purchased in order to be leased for a certain period and then habitually disposed of at the end of the lease.
În hotărârea citată, Curtea nu sa confruntat cu bunuri care, astfel cum este cazul în acțiunea principală, să fie achiziționate pentru a fi închiriate pentru o perioadă determinată și ulterior vândute în mod regulat la sfârșitul acesteia.
In other words, although, under the criteria set out by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen, vehicles purchased by an undertaking in order to
Cu alte cuvinte, deși, în temeiul criteriilor statuate de Curte în Hotărârea Verbond van Nederlandse Ondernemingen, citată anterior, unele autovehicule cumpărate
8 — Paragraph 12.9 — Paragraph 17.
8 — Punctul 12.9 — Punctul 17.
It was in this context that the Court replied that the concept of capital goods
Instanța de trimitere se confrunta, așadar, cu problema dacă astfel de bunuri trebuie sau nu trebuie considerate bunuri de capital, putând fi excluse de la dreptul de deducere.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING common system of VAT.
NORDANIA FINANS ȘI BG FACTORING directivă urmărește să garanteze neutralitatea sistemului comun de TVA.
Thus this system is meant to relieve the trader entirely of the burden of VAT payable or paid in the course of his activities, provided they are themselves subject to that tax.
Astfel, regimul menționat are ca obiect eliberarea integrală a persoanei impozabile de sarcina TVA-ului pe care la achitat pentru toate activitățile sale economice supuse la plata acestei taxe 11.
11 carry on its economic activities may be capital goods within the meaning of Article 19 of the Sixth Directive, it cannot be inferred from those criteria that such vehicles are to be so categorised if the sale thereof at the end of the leasing contracts forms an integral part of the taxable person’s regular activity.
de o întreprindere în scopul desfășurării activităților sale economice au vocația de a constitui bunuri de capital în sensul articolului 19 din A șasea directivă, din aceste criterii nu se poate deduce că astfel de autovehicule trebuie calificate drept bunuri de capital atunci când transferul acestora la încetarea contractelor de închiriere face parte integrantă din activitatea curentă a persoanei impozabile.
That is why I take the view that the interpretation of the concept of capital goods given by the Court in the Verbond van Nederlandse Ondernemingen judgment does not enable an answer to be given to the question referred by the Højesteret.
Pentru acest motiv, considerăm că interpretarea noțiunii de bunuri de capital datã de Curte în Hotãrârea Verbond van Nederlandse Ondernemingen, citatã anterior, nu este relevantã pentru a rãspunde la întrebarea adresatã de Højesteret.
Where a taxable person acquires goods and services to carry on both taxable and exempt activities, Articles 17(5) and 19 of the Sixth Directive seek to enable him to deduct wholly the portion of the VAT paid on the purchase of those goods and services which is deemed to correspond to the proportion in which they are used for taxable activities.
Articolul 17 alineatul (5) și articolul 19 din A șasea directivă urmăresc să permită unei persoane impozabile, atunci când aceasta achiziționează bunuri și servicii, pentru a efectua atât activități taxabile, cât și activități scutite de TVA, să deducă integral partea din TVA-ul suportat pentru achiziționarea acestor bunuri și servicii, prezumată a corespunde pro rata în care acestea sunt utilizate pentru activitățile taxabile.
In the absence of any conclusive guidance in the Sixth Directive or the caselaw, in order to resolve the dispute in the main proceedings the meaning and scope of the concept of capital goods must, under settled caselaw, be determined having regard to the scheme of the system of deductions, of which the concept of capital goods forms part, and to the objective thereof. 10
În lipsa unei mențiuni exprese în conținutul Celei de a șasea directive, precum și în jurisprudență, luând în considerare structura sistemului de deducere, din care face parte noțiunea de bunuri de capital, și obiectivul acestuia, potrivit unei jurisprudențe constante, trebuie să se stabilească sensul și domeniul de aplicare ale acestei noțiuni pentru soluționarea litigiului din acțiunea principală 10.
By establishing the system of the deductible proportion in Articles 17(5) and 19 of the Sixth Directive, the Community legislature presumed that the degree to which those goods and services assigned to mixed use are used respectively for taxable and exempt activities is in proportion to the turnover of each of those two categories of activity.
Prin instituirea sistemului privind pro rata de deducere la articolul 17 alineatul (5) și la articolul 19 din A șasea directivă, legiuitorul comunitar a prezumat că acea parte a utilizării acestor bunuri și servicii destinate unei folosințe mixte pentru activitățile taxabile și, respectiv, pentru activitățile scutite de TVA poate fi atribuită cifrei de afaceri aferente fiecăreia dintre aceste categorii de activități.
It is settled caselaw that the deduction system established by the Sixth Directive is intended to ensure the neutrality of the
Potrivit unei jurisprudențe constante, sistemul de deducere instituit prin A șasea
Thus, Article 19(1) of the Sixth Directive provides that the deductible proportion of VAT on the purchase of the goods and
În acest sens, articolul 19 alineatul (1) din A șasea directivă prevede că pro rata
10 — See, inter alia, Case C-321/02 Harbs [2004] ECR I-7101, paragraph 28 and caselaw cited therein.
10 — A se vedea în special Hotărârea din 15 iulie 2004, Harbs (C-321/02, Rec., p. I-7101, punctul 28 și jurisprudența citată).
For a recent application, see Case C-174/06 CO.GE.P [2007] ECR I-9359, paragraph 30.
A se vedea, pentru o aplicare recentă, Hotărârea din 25 octombrie 2007, CO.GE.P (C-174/06, Rep., p.
11 — Case C-333/91 Sofitam [1993] ECR I-3513, paragraph 10.
I-9359, punctul 30).
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07 services is made up of a fraction consisting of a numerator represented by the turnover relating to taxable transactions and of a denominator represented by the total turnover.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-98/07 de deducere a TVA-ului suportat pentru achiziționarea unor astfel de bunuri și servicii este compusă dintr-un raport cuprinzând, la numărător, cifra de afaceri aferentă operațiunilor taxabile și, la numitor, cifra de afaceri totală.
denominator of the fraction used to calculate the adjustment, even where the creation of such receipts did not entail the use of goods or services subject to VAT or, at least, entailed only their very limited use, calculation of the deduction would be distorted.
toate rezultatele operațiunilor financiare ale persoanei impozabile legate de o activitate impozabilă ar trebui incluse în numitorul raportului utilizat pentru calculul pro rata de deducere, chiar și atunci când obținerea unor astfel de rezultate nu implică vreo folosire de bunuri sau de servicii pentru care se datorează TVA sau, cel puțin, nu implică decât o utilizare foarte limitată, calculul deducerii ar fi denaturat.
The exclusion of turnover relating to the sale of capital goods in the same way as turnover generated by ancillary operations is therefore justified by the fact that such transactions do not form part of the taxable person’s normal business.
În consecință, excluderea cifrei de afaceri aferente livrărilor de bunuri de capital, precum și excluderea cifrei de afaceri generate de operațiuni diverse sunt justificate de faptul că astfel de operațiuni nu corespund activității curente a persoanei impozabile.
The exclusion, in the context of this calculation, of the turnover attributable to the sale of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ provided for in Article 19(2) of the Sixth Directive then assumes its full meaning.
Așadar, excluderea, din cadrul acestui calcul, a cifrei de afaceri aferente vânzării de „bunuri de capital utilizate de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale economice”, prevăzută la articolul 19 alineatul (2) din A șasea directivă, își regăsește întreaga semnificație.
The proceeds of the sale of such goods must be excluded from that calculation because such a sale is in principle exceptional or at least unusual.
Încasările din vânzarea de astfel de bunuri trebuie excluse din calculul respectiv, deoarece o astfel de vânzare are, în principiu, un caracter excepțional sau, cel puțin, neobișnuit.
Consequently, it does not require mixed use of the goods and services in a way that is proportionate to the turnover which it generates.
În consecință, aceasta nu necesită o utilizare a bunurilor și a serviciilor de folosință mixtă într-o modalitate care să fie proporțională cu cifra de afaceri pe care aceasta o generează.
Inclusion of that turnover in the calculation of the deductible proportion would therefore distort the resultant figure in the sense that it would no longer reflect the division of use of goods and services assigned to mixed use as between taxable and exempt activities respectively.
Prin urmare, includerea acestei cifre de afaceri în calculul pro rata de deducere ar denatura rezultatul în sensul că nu ar mai reflecta acea parte a utilizării bunurilor și serviciilor destinate unei utilizări mixte pentru activitățile taxabile și pentru activitățile scutite de TVA.
As the appellants in the main proceedings point out, that justification also found unambiguous expression in the statement of reasons for the proposed Sixth Council Directive, submitted by the Commission on 29 June 1973.
De altfel, după cum subliniază reclamantele din acțiunea principală, această justificare a fost clar exprimată în expunerea de motive a propunerii Consiliului pentru A șasea directivă, prezentată de Comisie la 29 iunie 1973 13.
As the Court ruled, if all receipts from a taxable person’s financial transactions linked to a taxable activity were to be included in the
Potrivit Curții, dacă
13 — Proposal for a Sixth Council Directive on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (Bulletin of the European Communities, supplement 11/73).
13 — Propunere de A șasea directivă a Consiliului privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri — sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (Bulletin des Communautés européennes, supliment 11/73).
Under that proposal, Article 19(2) was justified in the following terms:‘The factors mentioned in this paragraph must be excluded from the calculation of the proportion lest, being unrepresentative of the taxable person’s business activity, they should deprive the amount of any real significance.
Conform propunerii menționate, articolul 19 alineatul (2) era justificat astfel:„Elementele avute în vedere la acest alineat trebuie excluse de la calculul pro rata, în scopul evitării posibilității de a denatura semnificația reală, în măsura în care astfel de elemente nu reflectă activitatea profesională a persoanei impozabile.
Such is the case with sales of capital items and real estate and financial transactions which are only ancillary operations, that is to say are only of secondary importance in relation to the total turnover of the business.
Aceasta este situația vânzărilor având ca obiect bunuri de investiții și a operațiunilor imobiliare sau financiare efectuate doar cu titlu accesoriu, mai precis, care au doar o importanță secundară sau accidentală în raport cu cifra totală de afaceri a întreprinderii.
These factors are only excluded if they are not part of the usual business activity of the taxable person’ (p. 19).
De altfel, aceste operațiuni sunt excluse numai dacă nu fac parte din activitatea profesională curentă a persoanei impozabile”(p. 20).
The number of vehicles sold by Erhvervsfinans in 1998, as the Commission points out, confirms that analysis.
Astfel cum a arătat Comisia, această analiză este confirmată de numărul de autovehicule vândute de Erhvervsfinans în 1998.
The concept of ‘capital goods’, mentioned in Article 19 of the Sixth Directive, may not therefore include goods the acquisition and subsequent sale of which form an integral part of the taxable person’s normal business activity liable for VAT.
Noțiunea „bunuri de capital” prevăzută la articolul 19 din A șasea directivă nu trebuie, așadar, să includă bunuri a căror achiziționare și ulterior vânzare fac parte integrantă din activitatea curentă a persoanei impozabile, care este supusă TVA-ului.
When such acquisition and sale form part of that usual activity, they require goods and services to be used that have been acquired by the taxable person for carrying on his taxable activities.
Întradevăr, atunci când această achiziționare și acest transfer fac parte din activitatea curentă menționată, ele necesită utilizarea bunurilor și a serviciilor dobândite de persoana impozabilă în scopul desfășurării activității sale taxabile.