natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71 gives Member States in addition the possibility, in the absence of a system for declaring collective agreements or arbitration awards to be of universal application, of basing themselves on collective agreements or arbitration awards which are generally applicable to all similar undertakings in the profession or industry concerned or agreements which have been concluded by the most representative employers’ and labour organisations at national level and which are applied throughout national territory.
Articolul 3 alineatul (8) al doilea paragraf din Directiva 96/71 oferă în plus statelor membre posibilitatea ca, în absența unui sistem de declarare cu aplicare generală a convențiilor colective sau a sentințelor arbitrale, să ia drept bază convențiile colective sau sentințele arbitrale cu efect general asupra tuturor întreprinderilor similare aparținând sectorului respectiv sau convențiile colective încheiate de cele mai reprezentative organizații ale partenerilor sociali pe plan național, aplicate pe întreg teritoriul statului respectiv.
It is necessary to examine whether the rate of pay laid down by a measure such as that at issue in the main proceedings — consisting of a legislative measure adopted by Land Niedersachsen concerning public contracts and seeking to make a collective agreement providing for the rate of pay in question binding, in particular on an undertaking such as the subcontractor Objekt und Bauregie — was fixed in accordance with one of the procedures described in paragraphs 21 and 22 of this judgment.
Trebuie să se examineze aspectul dacă salariul impus printro măsură precum aceea din acțiunea principală, care constă într-un act cu putere de lege adoptat de Land Niedersachsen în materie de contracte de achiziții publice și care urmărește să facă obligatorie, în special față de o întreprindere precum întreprinderea subcontractantă a societății Objekt und Bauregie, o convenție colectivă care prevede salariul respectiv, a fost stabilit potrivit uneia dintre modalitățile descrise la punctele 21 și 22 din prezenta hotărâre.
First, a legislative measure such as the Landesvergabegesetz, which does not itself fix any minimum rates of pay, cannot be considered to be a law, within the meaning of the first indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, which fixed a minimum rate of pay, as provided in Article 3(1)(c) of that directive.
În primul rând, o dispoziție legislativă precum cea din legea landului, întrucât nu stabilește ea însăși niciun salariu minim, nu poate fi considerată ca fiind un act cu putere de lege sau un act administrativ în sensul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf prima liniuță din Directiva 96/71, care stabilește un salariu minim precum cel prevăzut la litera (c) a aceluiași paragraf.
Second, as to whether a collective agreement such as that at issue in the main proceedings constitutes a collective agreement which has been declared universally applicable within the meaning of the second indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(8) of that directive, it is apparent from the case-file submitted to the Court that the AEntG, which seeks to transpose Directive 96/71, extends the application of provisions on minimum wages in collective agreements which have been declared universally applicable in Germany to employers established in another Member State which post their workers to Germany.
În al doilea rând, în ceea ce privește aspectul dacă o convenție colectivă precum cea din acțiunea principală constituie o convenție colectivă declarată de generală aplicare în sensul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf a doua liniuță din Directiva 96/71 coroborat cu alineatul (8) primul paragraf al aceluiași articol, din dosarul depus la Curte reiese că AEntG, care urmărește să transpună Directiva 96/71, extinde aplicarea dispozițiilor referitoare la salariile minime din convențiile colective declarate de generală aplicare în Germania la angajatorii dintrun alt stat membru care își detașează salariații în Germania.
In answer to a written question from the Court, Land Niedersachsen confirmed that the ‘Buildings and public works’ collective agreement is not a collective agreement which has been declared universally applicable within the meaning of the AEntG.
Or, răspunzând la întrebarea adresată în scris de către Curte, Land Niedersachsen a confirmat, în privința Convenției colective „Construcții și lucrări publice”, că aceasta nu este o convenție colectivă declarată de generală aplicare în sensul AEntG.
In addition, the case-file submitted to the Court does not contain any evidence to support the conclusion that that agreement is nevertheless capable of being treated as universally applicable within the meaning of the second indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(8) of that directive.
Pe de altă parte, dosarul depus la Curte nu conține niciun indiciu care să permită să se concluzioneze că această convenție ar putea fi declarată de interes general în înțelesul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf a doua liniuță din Directiva 96/71 coroborat cu alineatul (8) primul paragraf al aceluiași articol.
Third, regarding the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71, it is clear from the actual wording of that provision that it is applicable only where there is no system for declaring collective agreements to be of universal application, which is not the case in the Federal Republic of Germany.
În al treilea rând, în ceea ce privește articolul 3 alineatul (8) al doilea paragraf din Directiva 96/71, din chiar modul de redactare a acestei dispoziții reiese că aceasta nu se aplică decât în absența unui sistem de declarare cu generală aplicare a convențiilor colective, ceea ce nu este valabil pentru Republica Federală Germania.
In addition, a collective agreement such as that at issue in the main proceedings cannot, in any event, be considered to constitute a collective agreement within the meaning of the second subparagraph of Article 3(8) and, more specifically, to be a collective agreement, as mentioned in the first indent to that provision, ‘generally applicable to all similar undertakings in the geographical area and in the profession or industry concerned’.
Pe de altă parte, o convenție colectivă precum cea din acțiunea principală nu poate, în orice caz, să fie considerată o convenție colectivă în sensul dispoziției menționate și, în special, o convenție colectivă, menționată la prima liniuță a aceleiași dispoziții, cu „efect general asupra tuturor întreprinderilor similare aparținând sectorului sau profesiei respective și care țin de domeniul teritorial de aplicare al [acesteia]”.
In a context such as that in the main proceedings, the binding effect of a collective agreement such as that at issue here covers only a part of the construction sector falling within the geographical area of that agreement, since, first, the law which gives it such an effect applies only to public contracts and not to private contracts and, second, the collective agreement has not been declared universally applicable.
Astfel, într-un context precum cel din acțiunea principală, efectul obligatoriu al unei convenții colective precum aceea din acțiunea principală nu se aplică decât unei părți a sectorului construcțiilor, care ține de domeniul teritorial de aplicare al acesteia, în măsura în care, pe de o parte, legislația care îi conferă un asemenea efect nu se aplică decât contractelor de achiziții publice, cu excluderea contractelor cu caracter privat, și, pe de altă parte, respectiva convenție colectivă nu a fost declarată de generală aplicare.
It follows that a measure such as that at issue in the main proceedings does not fix a rate of pay according to one of the procedures laid down in the first and second indents of the first subparagraph of Article 3(1) and in the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71.
Din cele expuse anterior rezultă că o măsură precum cea din acțiunea principală nu stabilește salariul potrivit vreuneia dintre modalitățile prevăzute la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf prima și a doua liniuță și la articolul 3 alineatul (8) al doilea paragraf din Directiva 96/71.
Therefore, such a rate of pay cannot be considered to constitute a minimum rate of pay within the meaning of Article 3(1)(c) of Directive 96/71 which Member States are entitled to impose, pursuant to that directive, on undertakings established in other Member States, in the framework of the transnational provision of services (see, to that effect, Case C-341/05 Laval un Partneri [2007] ECR I-11767, paragraphs 70 and 71).
Prin urmare, un astfel de salariu nu poate fi considerat ca fiind un salariu minim în sensul articolului 3 alineatul (1) primul paragraf litera (c) din aceeași directivă, pe care statele membre sunt îndreptățite să îl impună, în temeiul acesteia, întreprinderilor cu sediul în alte state membre în cadrul unei prestări de servicii transnaționale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 decembrie 2007, Laval un Partneri, C-341/05, Rep., p. I-11767, punctele 70 și 71).
Likewise, such a rate of pay cannot be considered to be a term and condition of employment which is more favourable to workers within the meaning of Article 3(7) of Directive 96/71.
De asemenea, un astfel de salariu nu poate fi considerat o condiție de încadrare în muncă și de muncă mai favorabilă pentru lucrători în sensul articolului 3 alineatul (7) din Directiva 96/71.
More specifically, that provision cannot be interpreted as allowing the host Member State to make the provision of services in its territory conditional on the observance of terms and conditions of employment which go beyond the mandatory rules for minimum protection.
Mai precis, dispoziția menționată nu poate fi interpretată în sensul că permite statului membru gazdă să condiționeze efectuarea unei prestări de servicii pe teritoriul său de respectarea condițiilor de muncă și de încadrare în muncă ce depășesc cerințele normelor imperative de protecție minimă.
As regards the matters referred to in Article 3(1), first subparagraph, (a) to (g), Directive 96/71 expressly lays down the degree of protection for workers of undertakings established in other Member States who are posted to the territory of the host Member State which the latter State is entitled to require those undertakings to observe.
Astfel, în ceea ce privește aspectele prevăzute la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf literele (a)-(g), Directiva 96/71 prevede în mod expres gradul de protecție pe care statul membru gazdă este îndreptățit să îl impună întreprinderilor stabilite în alte state membre în favoarea lucrătorilor acestora detașați pe teritoriul său.
Moreover, such an interpretation would amount to depriving the directive of its effectiveness (see Laval un Partneri, paragraph 80).
Pe de altă parte, o astfel de interpretare ar lipsi de efect util directiva menționată (Hotărârea Laval un Partneri, citată anterior, punctul 80).
Therefore — without prejudice to the right of undertakings established in other Member States to sign of their own accord a collective labour agreement in the host
Prin urmare și fără a aduce atingere posibilității întreprinderilor stabilite în alte state membre de a adera în mod voluntar, în statul membru gazdă, în special în cadrul
Member State, in particular in the context of a commitment made to their own posted staff, the terms of which might be more favourable — the level of protection which must be guaranteed to workers posted to the territory of the host Member State is limited, in principle, to that provided for in Article 3(1), first subparagraph, (a) to (g), of Directive 96/71, unless, pursuant to the law or collective agreements in the Member State of origin, those workers already enjoy more favourable terms and conditions of employment as regards the matters referred to in that provision (Laval un Partneri, paragraph 81).
RÜFFERT unui angajament luat față de propriul personal detașat, la o convenție colectivă de muncă eventual mai favorabilă, nivelul de protecție care trebuie garantat lucrătorilor detașați pe teritoriul statului membru gazdă este limitat, în principiu, la cel prevăzut la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf literele (a)-(g) din Directiva 96/71, cu excepția cazului în care respectivii lucrători se bucură deja, prin aplicarea legii sau a convențiilor colective din statul membru de origine, de condiții de muncă și de încadrare în muncă mai favorabile cu privire la aspectele prevăzute în dispoziția menționată (Hotărârea Laval un Partneri, citată anterior, punctul 81).
However, such does not appear to be the case in the main proceedings.
Totuși, acest lucru nu pare să fie valabil pentru acțiunea principală.
It follows that a Member State is not entitled to impose, pursuant to Directive 96/71, on undertakings established in other Member States, by a measure such as that at issue in the main proceedings, a rate of pay such as that provided for by the ‘Buildings and public works’ collective agreement.
Din cele expuse anterior rezultă că un stat membru nu are dreptul, în temeiul Directivei 96/71, să impună întreprinderilor cu sediul în alte state membre, printro măsură precum cea din acțiunea principală, un salariu precum cel prevăzut de Convenția colectivă „Construcții și lucrări publice”.
That interpretation of Directive 96/71 is confirmed by reading it in the light of Article 49 EC, since that directive seeks in particular to bring about the freedom to provide services, which is one of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty.
Această interpretare a Directivei 96/71 este confirmată de interpretarea sa în lumina articolului 49 CE, având în vedere faptul că această directivă urmărește în special realizarea liberei prestări a serviciilor, care este una dintre libertățile fundamentale garantate prin tratat.
As the Advocate General stated at point 103 of his Opinion, by requiring undertakings performing public works contracts and, indirectly, their subcontractors to apply the minimum wage laid down by the ‘Buildings and public works’ collective agreement, a law such as the Landesvergabegesetz may impose on service providers established in another Member State where minimum rates of pay are lower an additional economic burden that may prohibit, impede or render less attractive the provision of
Astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 103 din concluzii, prin faptul că impune adjudecatarilor contractelor de achiziții publice de lucrări și, în mod indirect, subcontractanților acestora să aplice salariul minim astfel cum este stabilit prin Convenția colectivă „Construcții și lucrări publice”, o legislație precum legea landului poate impune prestatorilor de servicii dintrun alt stat membru, în care cuantumul salariului minim este inferior, o sarcină economică suplimentară care este susceptibilă de a împiedica, de a îngreuna sau de a face mai puțin avantajoasă executarea
Therefore, a measure such as that at issue in the main proceedings is capable of constituting a restriction within the meaning of Article 49 EC.
Prin urmare, o măsură precum cea în discuție în acțiunea principală poate constitui o restricție în înțelesul articolului 49 CE.
In addition, contrary to the contentions of Land Niedersachsen and a number of the Governments which submitted observations to the Court, such a measure cannot be considered to be justified by the objective of ensuring the protection of workers.
Pe de altă parte, contrar celor susținute de Land Niedersachsen și de mai multe dintre guvernele care au prezentat Curții observații, o astfel de măsură nu poate fi considerată ca putând fi justificată prin obiectivul de protecție a lucrătorilor.
As stated at paragraph 29 of this judgment, since this case concerns the rate of pay fixed by a collective agreement such as that at issue in the main proceedings, that rate is applicable, as a result of a law such as the Landesvergabegesetz, only to a part of the construction sector falling within the geographical area of that agreement, since, first, that legislation applies solely to public contracts and not to private contracts and, second, that collective agreement has not been declared universally applicable.
De fapt, astfel cum sa constatat la punctul 29 din prezenta hotărâre, în ceea ce privește salariul stabilit printro convenție colectivă precum cea din acțiunea principală, acesta nu este obligatoriu, în temeiul unei legislații precum legea landului, decât pentru o parte din sectorul construcțiilor, în condițiile în care, pe de o parte, această legislație nu se aplică decât contractelor de achiziții publice, cu excluderea contractelor cu caracter privat, și, pe de altă parte, convenția colectivă menționată nu a fost declarată de generală aplicare.
The case-file submitted to the Court contains no evidence to support the conclusion that the protection resulting from such a rate of pay — which, moreover, as the national court also notes, exceeds the minimum rate of pay applicable pursuant to the AEntG — is necessary for a construction sector worker only when he is employed in the context of a public works contract but not when he is employed in the context of a private contract.
Or, dosarul depus la Curte nu conține niciun indiciu care să permită să se concluzioneze că protecția care rezultă dintrun astfel de salariu, care, de altfel, astfel cum arată și instanța de trimitere, depășește cerințele salariului minim aplicabil în temeiul AEntG, nu este necesară unui lucrător care își desfășoară activitatea în sectorul construcțiilor decât în ipoteza în care acesta este angajat în cadrul unui contract de achiziții publice de lucrări, și nu atunci când acesta lucrează în cadrul unui contract cu caracter privat.
For the same reasons as those set out at paragraphs 39 and 40 of this judgment, the restriction also cannot be considered to be justified by the objective of ensuring protection for independence in the organisation of working life by trade unions, as the German Government contends.
Pentru aceleași motive ca acelea expuse la punctele 39 și 40 din prezenta hotărâre, restricția menționată nu poate fi considerată nici ca fiind justificată de obiectivul care urmărește să asigure protecția organizării autonome a activității profesionale de către sindicate, la care face referire guvernul german.
Lastly, with regard to the objective of ensuring the financial balance of the social security systems, also raised by the German Government in support of its contention that the effectiveness of the social security system depends on the level of workers’ salaries, it does not appear from the case-file submitted to the Court that a measure such as that at issue in the main proceedings is necessary in order to avoid the risk of seriously undermining the financial balance of the social security system, an objective which the Court has recognised cannot be ruled out as a potential overriding reason in the general interest (see, inter alia, Case C-372/04 Watts [2006] ECR I-4325, paragraph 103 and the caselaw cited).
În sfârșit, în ceea ce privește obiectivul de stabilitate financiară a sistemelor de asigurări sociale, alt obiectiv invocat de către guvernul german, care a susținut că eficacitatea sistemului de asigurări sociale depinde de nivelul salariilor lucrătorilor, din dosarul depus la Curte nu reiese că o măsură precum cea în discuție în acțiunea principală ar fi necesară pentru atingerea obiectivului în legătură cu care Curtea a recunoscut că poate constitui un motiv imperativ de interes general și care constă în evitarea riscului de a aduce o atingere gravă echilibrului financiar al sistemului de asigurări sociale (a se vedea în special Hotărârea din 16 mai 2006, Watts, C-372/04, Rec., p. I-4325, punctul 103 și jurisprudența citată).
Having regard to all of the foregoing, the answer to the question referred must be that Directive 96/71, interpreted in the light of Article 49 EC, precludes an authority of a Member State, in a situation such as that at issue in the main proceedings, from adopting a measure of a legislative nature requiring the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only those undertakings which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the remuneration prescribed by the collective agreement in force at the place where those services are performed.
Având în vedere ansamblul considerațiilor expuse anterior, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că Directiva 96/71, interpretată în lumina articolului 49 CE, se opune, întro situație precum cea din acțiunea principală, unei măsuri cu caracter legislativ, adoptată de o autoritate dintrun stat membru, care impune autorității contractante să nu desemneze ca adjudecatari ai contractelor de achiziții publice de lucrări decât acele întreprinderi care, la depunerea ofertei, se angajează în scris să plătească salariaților lor, în schimbul executării prestațiilor respective, cel puțin remunerația prevăzută în convenția colectivă aplicabilă la locul în care se execută acestea.
Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services, interpreted in the light of Article 49 EC, precludes an authority of a Member State, in a situation such as that at issue in the main proceedings, from adopting a measure of a legislative nature requiring the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only those undertakings which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the remuneration prescribed by the collective agreement the minimum wage in force at the place where those services are performed.
Directiva 96/71 a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii, interpretată în lumina articolului 49 CE, se opune, întro situație precum cea din acțiunea principală, unei măsuri cu caracter legislativ, adoptată de o autoritate dintrun stat membru, care impune autorității contractante să nu desemneze ca adjudecatari ai contractelor de achiziții publice de lucrări decât acele întreprinderi care, la depunerea ofertei, se angajează în scris să plătească salariaților lor, în schimbul executării prestațiilor respective, cel puțin remunerația prevăzută în convenția colectivă aplicabilă la locul în care se execută acestea.
Case C-444/06
Cauza C-444/06
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Directive 89/665/EEC — Public supply and works contracts — Review procedures for the award of public contracts)
„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Directiva 89/665/CEE — Contracte de achiziții publice de produse și contracte publice de lucrări — Procedură privind căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice”
Judgment of the Court (Second Chamber), 3 April 2008 . . . . . . . . . . .
Hotărârea Curții (Camera a doua) din 3 aprilie 2008 . . . . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Review procedures in respect of the award of public supply and public works contracts — Directive 89/665 — Member States under an obligation to provide for review procedures in respect of decisions awarding contracts
Apropierea legislațiilor — Proceduri privind căile de atac față de atribuirea contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări — Directiva 89/665 — Obligația statelor membre de a prevedea o procedură privind căile de atac împotriva deciziilor de atribuire a contractelor de achiziții publice
SUMMARY — CASE C-444/06
SUMAR — CAUZA C-444/06