natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Should it be possible to refuse service on the sole ground that the annexes have not been translated, the referring court states that, in its view, the right of the defendant to refuse to accept a document pursuant to Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 cannot be denied simply because the contract between the applicant and the defendant provides that correspondence is to be in German.
În cazul în care ar fi posibilă refuzarea comunicării pentru simplul motiv că anexele nu sunt traduse, instanța de trimitere susține că, în opinia sa, contractul în care reclamantul și pârâtul prevăd că limba de corespondență este germana nu este suficient pentru a înlătura dreptul pârâtului de a refuza primirea în temeiul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1348/2000.
That clause does not mean that the defendant understands that language within the meaning of that regulation.
Într-adevăr, această clauză nu ar avea semnificația că pârâtul înțelege această limbă în sensul acestui regulament.
However, as the referring court pointed out, academic opinion is divided, some writers considering that a clause specifying the use of a particular language in a contractual relationship may give rise to a presumption of knowledge of that language for the purpose of that regulation.
Cu toate acestea, după cum precizează instanța de trimitere, doctrina nu ar fi unitară, anumiți autori estimând că o clauză de utilizare a unei limbi în raporturile contractuale poate constitui o prezumție de cunoaștere a acestei limbi în sensul acestui regulament.
Finally, where knowledge of the language in question cannot be inferred from a contractual provision, the Bundesgerichtshof is uncertain whether it is possible in all cases to refuse service of an application where the annexes are not translated or whether there are exceptions, for example, if the defendant already has a translation of the annexes or if the content of the annex is reproduced word-for-word in the translated application.
În sfârșit, și în cazul în care printr-o clauză contractuală nu s-ar putea prezuma cunoașterea limbii în discuție, instanța de trimitere se întreabă dacă este posibil, în toate cazurile, să se refuze comunicarea unei cereri introductive ale cărei anexe nu sunt traduse sau dacă există excepții, de exemplu atunci când pârâtul dispune deja de o traducere a anexelor sau atunci când conținutul anexei este reprodus în mod literal în cererea introductivă tradusă.
That could also apply if the annexed documents were in a language which was validly chosen by the parties pursuant to a contract.
Situația ar putea fi aceeași și atunci când înscrisurile din anexă sunt redactate în limba aleasă în mod valabil de părți în cadrul unui contract.
The referring court also mentions the case of weaker parties who may need protection, such as crossborder consumers who have contractually agreed that correspondence is to be conducted in the language of the undertaking.
Instanța de trimitere evocă ipoteza persoanelor aflate în situație de inferioritate, care, eventual, ar trebui protejate, cum ar fi consumatorii frontalieri care ar fi acceptat, prin contract, ca limba de corespondență să fie limba furnizorului.
The Bundesgerichtshof states, however, that in the case in the main proceedings Grimshaw concluded the contract in the course of its business.
Cu toate acestea, instanța de trimitere subliniază că, în acțiunea principală, biroul Grimshaw a încheiat contractul în cadrul activității sale profesionale.
It sees no special need to protect that firm or therefore any need to recognise that it has a right to refuse to accept service.
Instanța nu deosebește nicio necesitate specială de protejare a acestui birou și, așadar, nu vede nicio necesitate de ai recunoaște dreptul de a refuza primirea.
Against that background, the Bundesgerichtshof decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
În aceste condiții, Bundesgerichtshof a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
(1) Must Article 8(1) of … Regulation (EC) No 1348/2000 … be interpreted as meaning that an addressee does not have the right to refuse to accept service
„1) Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 […] trebuie interpretat în sensul că destinatarul nu are dreptul de a refuza primirea atunci când
WEISS UND PARTNER where only the annexes to a document to be served are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands?
WEISS UND PARTNER numai anexele unui act de comunicat nu sunt redactate în limba statului membru de destinație sau într-o limbă din statul membru de origine pe care destinatarul o înțelege?
Must Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 be interpreted as meaning that the addressee is deemed to “understand” the language of a Member State of transmission within the meaning of that regulation where, in the course of his business, he agreed in a contract with the applicant that correspondence was to be conducted in the language of the Member State of transmission?
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 1348/2000 trebuie interpretat în sensul că se consideră că destinatarul «înțelege» limba unui stat membru de origine în sensul acestui regulament atunci când a convenit într-un contract încheiat cu reclamantul în cadrul activității sale profesionale că limba de corespondență este limba statului membru de origine?
Must Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 be interpreted as meaning that the addressee may not in any event rely on that provision in order to refuse acceptance of annexes to a document which are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands if the addressee concludes a contract in the course of his business in which he agrees that correspondence is to be conducted in the language of the Member State of transmission and the annexes concern that correspondence and are written in the agreed language?’
Articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1348/2000 trebuie interpretat în sensul că destinatarul, indiferent de situație, nu poate să invoce această dispoziție pentru a refuza primirea unor anexe la un act care nu sunt redactate în limba statului membru de destinație sau într-o limbă din statul membru de origine pe care destinatarul o înțelege atunci când, în cadrul activității sale profesionale, încheie un contract în care se stabilește că limba de corespondență este limba statului membru de origine și atunci când anexele, pe de o parte, se referă la corespondența menționată și, pe de altă parte, sunt redactate în limba convenită?”
By its first question, the Bundesgerichtshof asks whether Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 must be interpreted as meaning that the addressee of a document to be served does not have the right to refuse to accept service where only the annexes to the document are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands.
Prin intermediul primei întrebări preliminare, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1348/2000 trebuie interpretat în sensul că destinatarul unui act de notificat sau de comunicat nu are dreptul de a refuza primirea acestuia atunci când numai anexele acestui act nu sunt redactate în limba statului membru de destinație sau într-o limbă din statul membru de origine pe care destinatarul o înțelege.
A preliminary point to be noted is that Regulation No 1348/2000 applies to documents to be served which can be very different in nature, depending on whether they are judicial or extrajudicial documents and, if the former, on whether it is a document instituting the proceedings, a judicial decision, an enforcement measure or any other document.
Cu titlu introductiv, trebuie să se sublinieze că Regulamentul nr. 1348/2000 se aplică actelor de notificat sau de comunicat care pot fi de natură foarte diferită, după cum este vorba despre acte judiciare sau extrajudiciare și, în primul caz, după cum este vorba despre un act de sesizare a instanței, de o hotărâre judecătorească, de o măsură de executare sau de orice alt act.
The question referred to the Court concerns a document instituting proceedings.
Întrebarea adresată Curții se referă la un act de sesizare a instanței.
Since the role and importance of annexes to a document to be served may vary according to the nature of the document, the reasoning and answers in this judgment must be confined to documents instituting proceedings.
Întrucât rolul și importanța anexelor la un act de notificat sau de comunicat pot fi diferite potrivit naturii acestui act, raționamentul și răspunsurile din prezenta hotărâre trebuie să fie limitate numai la actul de sesizare a instanței.
It is apparent from the observations submitted to the Court that the number and nature of documents which must be annexed to a document instituting proceedings vary considerably according to the legal system concerned.
În această privință, din observațiile prezentate la Curte rezultă că numărul și natura înscrisurilor care trebuie anexate la un act de sesizare a instanței variază considerabil în funcție de ordinea juridică.
Under some systems, such a document need only contain the subjectmatter and a summary of the pleas
Într-adevăr, în unele sisteme juridice, un astfel de act nu trebuie să conțină decât obiectul și expunerea motivelor de fapt și de drept ale
WEISS UND PARTNER of fact and law of the application, the documentary evidence being communicated separately, whereas under other legal systems, such as German law, the annexes must be produced at the same time as the application and form an integral part of it.
WEISS UND PARTNER cererii, înscrisurile justificative fiind comunicate separat, în timp ce în alte sisteme juridice, cum ar fi dreptul german, anexele trebuie comunicate în același timp cu cererea introductivă și fac parte din aceasta.
Article 8 of Regulation No 1348/2000 does not refer to annexes to a document to be served.
1348/2000 nu menționează anexele la un act de notificat sau de comunicat.
However, the reference in paragraph 2 of that article to ‘documents of which a translation is requested’ indicates that a ‘document to be served’ may consist of a number of documents.
Cu toate acestea, mențiunea „documentele a căror traducere este solicitată”, care figurează la alineatul (2) al acestui articol, lasă să se înțeleagă că un act poate fi compus din mai multe înscrisuri.
As is apparent from recital 2 of the preamble, the objectives of Regulation No 1348/2000 are to improve and expedite the transmission of documents.
După cum rezultă din considerentul (2), Regulamentul nr. 1348/2000 are drept obiective să îmbunătățească și să accelereze transmiterea actelor.
Those objectives are reiterated in recitals 6 to 8.
Aceste obiective sunt reluate la considerentele (6) și (8).
Recital 8 thus states that ‘[t]o secure the effectiveness of this Regulation, the possibility of refusing service of documents is confined to exceptional situations’.
Astfel, acesta din urmă indică faptul că „[p]entru a asigura eficiența prezentului regulament, posibilitatea de a refuza notificarea sau comunicarea actelor se limitează la situații excepționale”.
In addition, Article 4(1) of that regulation provides that judicial documents are to be transmitted as soon as possible.
Articolul 4 alineatul (1) din acest regulament prevede, pe de altă parte, că actele judiciare sunt transmise în termenul cel mai scurt.
However, those objectives cannot be attained by undermining in any way the rights of the defence (see, by analogy, with regard to Regulation No 44/2001, Case C-283/05 ASML [2006] ECR I-12041, paragraph 24).
Totuși, aceste obiective nu pot fi atinse prin subminarea, în orice mod, a dreptului la apărare (a se vedea, prin analogie, în ceea ce privește Regulamentul nr. 44/2001, Hotărârea din 14 decembrie 2006, ASML, C-283/05, Rec., p.
Those rights, which derive from the right to a fair hearing guaranteed by Article 6 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (‘ECHR’), constitute a fundamental right forming part of the general principles of law whose observance the Court ensures (see, inter alia, ASML, paragraph 26).
I-12041, punctul 24). Într-adevăr, aceste drepturi, care decurg din dreptul la un proces echitabil consacrat la articolul 6 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (denumită în continuare „CEDO”), constituie un drept fundamental care face parte dintre principiile generale de drept a căror respectare este asigurată de către Curte (a se vedea în special Hotărârea ASML, citată anterior, punctul 26).
Every effort must therefore be made to reconcile the objectives of effectiveness and speed in the transmission of procedural documents, which are necessary for the sound administration of justice, with that of the protection of the rights of the defence, in particular in interpreting Article 8 of the Regulation No 1348/2000 and, specifically, the term ‘document to be served’, where that is a document instituting proceedings, in order to be able to determine whether such a document must include annexes consisting of documentary evidence.
Astfel, este necesar să se facă eforturi pentru a se concilia obiectivele eficienței și celerității transmiterii actelor de procedură, necesare unei bune administrări a justiției, cu obiectivul protecției dreptului la apărare, în special în interpretarea articolului 8 din Regulamentul nr. 1348/2000 și, mai precis, a noțiunii de act de notificat sau de comunicat atunci când acesta este un act de sesizare a instanței, pentru a se putea determina dacă un astfel de act poate cuprinde anexe formate din înscrisuri justificative.
Nor do those objectives make it possible to establish whether the translation of a document instituting the proceedings is a vital component of the defendant’s rights of defence, which might clarify the scope of the translation obligation referred to in Article 8 of that regulation.
Ele nu permit nici să se stabilească dacă traducerea unui act de sesizare a instanței este un element esențial al dreptului la apărare al pârâtului, ceea ce ar putea clarifica domeniul de aplicare al obligației de traducere avută în vedere la articolul 8 din acest regulament.
However, The Hague Convention and the majority of those agreements do not lay down a general obligation to translate all the documents to be served, so that the national courts have considered that the rights of the defence are adequately protected if the addressee of a document served has had sufficient time to enable him to have it translated and prepare his defence.
Or, Convenția de la Haga și majoritatea acestor acorduri nu prevăd o obligație generală de traducere a tuturor actelor de notificat sau de comunicat, astfel încât instanțele naționale au considerat că dreptul la apărare este protejat suficient atunci când destinatarul unui act de notificat sau de comunicat a dispus de un termen care îi permitea să traducă acest act și să își organizeze apărarea.
Moreover, Regulation No 1348/2000 itself does not specify whether the right to refuse a document if it has not been translated also exists in the case of service by post effected in accordance with Article 14 of that regulation.
Pe de altă parte, Regulamentul nr. 1348/2000 în sine nu precizează dacă dreptul de a refuza un act în lipsa traducerii există și în cazul unei notificări sau al unei comunicări prin poștă, efectuată în conformitate cu articolul 14 din regulamentul menționat.
In order to interpret that provision, it is necessary to examine the Explanatory Report on the Convention on the service in the Member States of the European Union of judicial and extrajudicial documents in civil or commercial matters, drawn up by an act of the Council of the European Union dated 26 May 1997 (OJ 1997 C 261, p.
Pentru interpretarea acestei ultime dispoziții, trebuie să se examineze nota explicativă privind convenția privind notificarea și comunicarea în statele membre ale Uniunii Europene a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială, întocmită prin actul Consiliului Uniunii Europene din 26 mai 1997 (JO C 261, p.
1, ‘the 1997 Convention’; explanatory report, p.
1, denumită în continuare „Convenția din 1997”, notă explicativă, p.
The commentary on Article 14(2) of the 1997 Convention concerning service by post states as follows:
În comentariul la articolul 14 al doilea paragraf din Convenția din 1997, referitor la notificarea sau la comunicarea prin poștă, se precizează:
‘This Article establishes the principle that service may be effected by post.
„Acest articol stabilește principiul admiterii notificării sau a comunicării prin corespondență.
However, Member States may, in order to provide guarantees for persons residing in their territory, specify the conditions under which service may be effected in their regard by post.
Cu toate acestea, statele membre pot preciza condițiile menite să aducă garanții destinatarilor care își au reședința pe teritoriul lor, condiții în care poate fi efectuată notificarea sau comunicarea prin corespondență, față de aceștia.
Such conditions might for instance include the use of registered post or the application of the Convention’s rules on the translation of documents.’
De exemplu, s-ar putea cere o trimitere prin scrisoare recomandată sau aplicarea normelor din convenția privind traducerea actelor”. [traducere neoficială]
4) and the first update of the information communicated by Member States (OJ 2001 C 202, p. 10)).
4) și Prima actualizare a informațiilor comunicate de statele membre (JO 2001, C 202, p. 10)].
Such a choice on the part of the Community legislature and the Member States does not undermine the protection of fundamental rights, which is guaranteed by the ECHR.
O astfel de alegere a legiuitorului comunitar și a statelor membre nu este contrară protecției drepturilor fundamentale, astfel cum rezultă din CEDO.
In fact, Article 6(3)(a) of that convention, which provides that everyone charged with a criminal offence has the minimum right to be informed promptly, in
Într-adevăr, articolul 6 alineatul 3 litera a) din această convenție, potrivit căruia orice acuzat are, în special, dreptul să fie informat, în termenul cel mai scurt, într-o limbă pe care o
WEISS UND PARTNER a language which he understands and in detail, of the nature and cause of the accusation against him, is applicable only in criminal matters.
WEISS UND PARTNER înțelege și în mod amănunțit, asupra naturii și a cauzei acuzației aduse împotriva sa, nu este aplicabil decât în materie penală.
There is no provision in the ECHR requiring a document instituting proceedings in civil or commercial matters to be translated.
Nicio dispoziție din CEDO nu impune traducerea unui act de sesizare a instanței în materie civilă și comercială.
Consequently, if the Community legislature chose, by Article 8 of Regulation No 1348/2000, to permit the addressee of a document to refuse it if it is not translated into an official language of the Member State addressed or a language of the Member State of transmission which he understands, that is principally to establish in a consistent manner who is responsible for the translation of such a document and liable for the cost thereof at the stage when it is served.
În consecință, dacă legiuitorul comunitar a ales, prin articolul 8 din Regulamentul nr. 1348/2000, să permită destinatarului unui act să îl refuze dacă acesta nu este tradus într-o limbă oficială a statului membru de destinație sau într-o limbă din statul membru de origine pe care destinatarul o înțelege, a făcut acest lucru în principal pentru a stabili în mod uniform cine trebuie să asigure traducerea unui astfel de act și să suporte acest cost în stadiul comunicării sau al notificării actului.
Since the examination of international and Community law concerning the scope of the principle of the protection of the rights of the defence, and in particular the need for a translation of a document instituting proceedings, has enabled the purpose of Article 8 of Regulation No 1348/2000 to be clarified, it is in the light of that purpose that it is necessary to determine what is covered by the term ‘document to be served’ within the meaning of that article where the document is a document instituting proceedings and whether such a document can or must include annexes consisting of documentary evidence.
Întrucât examinarea dreptului internațional și a dreptului comunitar în ceea ce privește domeniul de aplicare al principiului protecției dreptului la apărare și, în special, necesitatea traducerii unui act de sesizare a instanței au permis să se precizeze finalitatea articolului 8 din Regulamentul nr. 1348/2000, trebuie să se stabilească, prin raportare la aceasta, întinderea noțiunii de act de notificat sau de comunicat în sensul acestui articol 8 atunci când actul este un act de sesizare a instanței și dacă un astfel de act poate sau trebuie să conțină anexe formate din înscrisuri justificative.
The same applies to Regulation No 44/2001 and, in particular, the term ‘document instituting the proceedings’ within the meaning of Articles 26 and 34(2) of that regulation, as well as the corresponding provisions of the Brussels Convention.
Același lucru este valabil pentru Regulamentul nr. 44/2001 și, în special, pentru noțiunea „act de sesizare a instanței” în sensul articolului 26 și al articolului 34 punctul 2 din acest regulament, precum și al dispozițiilor echivalente din Convenția de la Bruxelles.
Ruling on the interpretation of Article 27(2) of the Brussels Convention concerning recognition of judgments, the Court defined the term ‘document which instituted
Pronunțându-se asupra interpretării articolului 27 punctul 2 din Convenția de la Bruxelles privind recunoașterea hotărârilor, Curtea a definit noțiunea de act de
The Court thus held that in the case giving rise to the judgment in Hengst Import the document which instituted the proceedings was constituted by the combination of the order to pay (‘decreto ingiuntivo’) issued by an Italian court in accordance with Article 641 of the Italian Code of Civil Procedure and the plaintiff’s application.
Astfel, Curtea a statuat că, în cauza în care sa pronunțat Hotărârea Hengst Import, citată anterior, actul de sesizare a instanței consta în ansamblul format din somația de plată („decreto ingiuntivo”) emisă de un judecător italian în conformitate cu articolul 641 din Codul de procedură civilă italian și din cererea introductivă a reclamantului.
It is the joint service of both those documents which starts time running for the defendant to oppose the order.
Într-adevăr, notificarea simultană a acestor două înscrisuri determină curgerea unui termen în interiorul căruia pârâtul poate formula opoziție.
Moreover, the plaintiff cannot obtain an enforceable order before the expiry of that timelimit (Hengst Import, paragraph 20).
Pe de altă parte, reclamantul nu poate obține o decizie executorie înainte de expirarea acestui termen (Hotărârea Hengst Import, citată anterior, punctul 20).
The Court stated that the ‘decreto ingiuntivo’ is just a form which, to be comprehensible, must be read with the application.
Curtea a arătat că „decreto ingiuntivo” este un simplu formular care trebuie citit odată cu cererea introductivă pentru a fi înțeles.
Conversely, service of the application alone does not enable the defendant to decide whether to defend the action since, without the ‘decreto ingiuntivo’, he does not know whether the court had granted or refused the application.
În mod reciproc, numai notificarea cererii introductive nu permite pârâtului să știe dacă trebuie să își organizeze apărarea, deoarece fără „decreto ingiuntivo” nu are cunoștință dacă judecătorul a admis sau a respins cererea introductivă.