natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I shall therefore begin by examining whether Directive 96/71 must be interpreted as precluding national legislation, such as the Landesvergabegesetz, which requires contractors and, indirectly, their subcontractors to pay workers posted in the framework of the performance of a public contract at least the remuneration prescribed by the collective agreement in force at the place where those services are performed, on pain of penalties that may go as far as the termination of the works contract, where the collective agreement to which the legislation in question refers is not declared to be universally applicable within the meaning of the first subparagraph of Article 3(8) of that directive.
Prin urmare, vom începe prin a examina dacă Directiva 96/71 trebuie interpretată în sensul că aceasta se opune unei legislații naționale relative, precum legea landului, care impune adjudecatarilor și, indirect, subcontractanților acestora, să plătească lucrătorilor detașați în cadrul executării unui contract de achiziții publice cel puțin remunerația prevăzută în convenția colectivă aplicabilă la locul prestării serviciilor, prevăzând sancțiuni care pot ajunge până la rezilierea contractului de lucrări, în cazul în care convenția colectivă la care face referire această legislație nu este declarată de generală aplicare în sensul articolului 3 alineatul (8) primul paragraf din această directivă.
A — The interpretation of Directive 96/71
A — Cu privire la interpretarea Directivei 96/71
Since its judgment in Seco and Desquenne & Giral, 17 the Court has taken the view that, as a general rule, Community law does not preclude Member States from applying their legislation, or collective labour agreements entered into by both sides of industry, to any person who is employed, even temporarily, within their territory, no matter in which country the employer is established, just as Community law does not prohibit Member States from enforcing those rules by appropriate means. 18 This caselaw of the Court is reiterated in the 12th recital in the preamble to Directive 96/71. 66.
Întradevăr, Curtea consideră, începând cu Hotărârea din 3 februarie 1982, Seco și Desquenne & Giral 17, că, în principiu, dreptul comunitar nu împiedică statele membre să extindă legislația lor sau convențiile colective încheiate de partenerii sociali la orice persoană care desfășoară o muncă salariată, inclusiv cu caracter temporar, pe teritoriul lor, indiferent de țara de stabilire a angajatorului, și că acest drept nu interzice statelor membre să impună respectarea acestor norme prin mijloacele corespunzătoare 18. Această jurisprudență a Curții este reluată în considerentul (12) al Directivei 96/71. 66.
In my opinion, Directive 96/71 cannot be interpreted as precluding a measure such as that at issue in the main proceedings.
În opinia noastră, Directiva 96/71 nu poate fi interpretată în sensul că aceasta se opune unei măsuri precum cea din cauza principală.
In order to be convinced of this view, it is necessary to describe the system established by this directive.
Pentru a ne convinge de acest lucru, trebuie descris sistemul pus în aplicare de această directivă.
I shall then examine, in the light of the system described in that way, the arrangements under German law for determining minimum rates of pay in the construction industry.
În continuare, vom examina, cu privire la sistemul astfel descris, regimul care prevalează în dreptul german pentru stabilirea salariului minim în sectorul construcțiilor.
The first contribution of this directive is to make mandatory what until then had been only an option for Member States.
O primă contribuție a acestei directive este transformarea întro obligație a ceea ce nu era până atunci decât o posibilitate de care dispuneau statele membre.
The directive thus requires the Member States to apply to undertakings established in another Member State which post workers to their territory in the framework of the transnational provision of services a number of national rules setting terms and conditions of employment covering certain matters.
Prin urmare, respectiva directivă impune statelor membre să aplice întreprinderilor stabilite într-un alt stat membru care detașează lucrători pe teritoriul lor în cadrul prestării de servicii transnaționale o serie de norme naționale de stabilire a condițiilor de muncă și de încadrare în muncă în anumite domenii.
As I have already indicated above, Directive 96/71 is designed to coordinate the laws of the Member States in order to lay down a nucleus of mandatory rules for minimum protection to be observed in the host country by employers who post workers to perform temporary work in the territory of a Member State where the services are provided.
Astfel cum am arătat anterior, Directiva 96/71 urmărește coordonarea legislațiilor statelor membre astfel încât să se prevadă un nucleu de norme imperative de protecție minimă, care trebuie respectate, în țara gazdă, de angajatorii care detașează lucrători în vederea efectuări unor lucrări cu caracter temporar pe teritoriul statului membru în care sunt prestate serviciile.
Another contribution of Directive 96/71 is to give substance to the ‘nucleus’ of protect- ive rules, the application of which the Community legislature wished to guarantee for the benefit of posted workers.
O altă contribuție a Directivei 96/71 este de a da o consistență „nucleului dur” de norme de protecție a căror aplicare legiuitorul comunitar a dorit să o garanteze în beneficiul lucrătorilor detașați.
17 — Joined Cases 62/81 and 63/81 [1982] ECR 223.18 — Paragraph 14.
17 — 62/81 și 63/81, Rec., p. 223.18 — Punctul 14.
In adopting that directive, the Community legislature not only appropriated the caselaw established over time by the Court on the posting of workers in the framework of the provision of services but also clarified and strengthened it.
Prin adoptarea acestei directive, legiuitorul comunitar nu numai că și-a însușit jurisprudența stabilită treptat de Curte în materie de detașare a lucrătorilor în cadrul prestării de servicii, însă, în egală măsură, a clarificat-o și a consolidat-o.
Hence, Article 3(1) of the directive lays down the national rules establishing terms and conditions of employment which cannot be denied to posted workers in the Member State in which the service is performed.
Astfel, articolul 3 alineatul (1) din această directivă identifică normele naționale de stabilire a condițiilor de muncă și de încadrare în muncă de care lucrătorii detașați nu pot fi privați în statul membru în care este executată prestația.
These mandatory terms of employment include minimum rates of pay, whether set by law, regulation or administrative provision or, in the case of building work, by collective agreements or arbitration awards which have been declared universally applicable within the meaning of Article 3(8) of the directive.
Printre aceste condiții de muncă imperative figurează salariile minime, indiferent dacă sunt stabilite prin acte cu putere de lege sau prin acte administrative sau, pentru activitățile din domeniul construcțiilor, prin convenții colective sau sentințe arbitrale declarate de generală aplicare în sensul articolului 3 alineatul (8) din respectiva directivă.
As the Court has recently indicated, the directive establishes ‘a list of national rules that a Member State must apply to undertakings established abroad which post workers on that Member State’s territory in the framework of the provision of transnational services’. 19 In that sense, they are mandatory protective rules.
Astfel cum Curtea arătat recent, respectiva directivă stabilește o „listă de norme naționale pe care un stat membru trebuie să le aplice întreprinderilor stabilite într-un alt stat membru care detașează lucrători pe teritoriul acestui stat în cadrul unei prestări de servicii transnaționale” 19. În acest sens, este vorba despre norme de protecție care au un caracter imperativ.
This category of terms of employment has special features by comparison with the other matters mentioned in Article 3(1) of Directive 96/71, such as maximum work periods and minimum rest periods, health, safety and hygiene at work, and the minimum length of paid annual holidays.
Această categorie de condiții de muncă prezintă trăsături speciale în raport cu celelalte aspecte menționate la articolul 3 alineatul (1) din Directiva 96/71, cum ar fi perioadele maxime de lucru și perioadele minime de odihnă, securitatea, sănătatea și igiena la locul de muncă, precum și durata minimă a concediilor anuale plătite.
Community actions have been developed for the other terms of employment referred to, and in particular it has been possible to harmonise national legislation by means of directives setting minimum requirements. 20 The situ- ation is different with regard to minimum rates of pay, for which no Community measure of this kind yet exists. 21
Astfel, pentru celelalte condiții de muncă prevăzute, au fost desfășurate acțiuni comunitare și, în special, o apropiere a legislațiilor naționale a putut fi efectuată prin intermediul directivelor de stabilire a cerințelor minime 20.
The listing of these rules by the Community legislature strengthens legal certainty, in that the provider of services established in another Member State is now certain that he will be required to apply a minimum and clearly identifiable basic set of rules on terms and conditions of employment in force in the State where the services are provided.
Enumerarea acestor norme de către legiuitorul comunitar consolidează securitatea juridică în măsura în care prestatorul de servicii stabilit într-un alt stat membru este sigur în momentul de față de faptul că i se va impune o bază minimă de norme ușor identificabile privind condițiile de muncă și de încadrare în muncă în vigoare în statul de executare al prestării.
Under Article 15 of that directive, headed ‘More favourable provisions’, the directive ‘shall not affect Member States’ right to apply or introduce laws, regulations or administrative provisions more favourable to the protection of the safety and health of workers or to facilitate or permit the application of collective agreements or agreements concluded between the two sides of industry which are more favourable to the protection of the safety and health of workers’.
În temeiul articolului 15 din această directivă, intitulat „Dispoziții mai favorabile”, aceasta „nu aduce atingere dreptului statelor membre de a aplica sau de a adopta și aplica acte cu putere de lege și acte administrative mai favorabile protecției securității și sănătății lucrătorilor sau de a favoriza sau a permite aplicarea unor convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali, care sunt mai favorabile protecției securității și sănătății lucrătorilor”.
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 referred to in the 13th recital in the preamble to Directive 96/71.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-346/06
Although it cannot be said that Community law entirely neglects the question of remuneration, it must therefore be admitted that it does not yet cover the determination of the amount or level of remuneration. 22
Deși nu se poate afirma că dreptul comunitar nu vizează în niciun fel problema remunerațiilor, trebuie admis, prin urmare, că stabilirea cuantumului sau a nivelului remunerațiilor nu este reglementată încă de acest drept 22.
The last subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 testifies to the special nature of minimum rates of pay where it lays down that ‘the concept of minimum rates of pay referred to in paragraph 1(c) is defined by the national law and/or practice of the Member State to whose territory the worker is posted’.
Articolul 3 alineatul (1) ultimul paragraf din Directiva 96/71 demonstrează caracterul special al aspectului privind salariul minim, atunci când prevede că „noțiunea de salariu minim, menționată la [a doua liniuță] litera (c), este definită de legislația și practica națională a statului membru pe teritoriul căruia este detașat lucrătorul”.
In addition, I would remind the Court that the 17th recital in the preamble to that directive provides that ‘the mandatory rules for minimum protection in force in the host country must not prevent the application of terms and conditions of employment which are more favourable to workers’.
Amintim că, în plus, considerentul (17) al acestei directive prevede că „normele imperative de protecție minimă în vigoare în țara gazdă nu pot împiedica aplicarea unor condiții de muncă și de încadrare în muncă mai favorabile pentru lucrători”.
The first subparagraph of Article 3(7) of the directive translates this intention of the Community legislature by stating that ‘[p]aragraphs 1 to 6 shall not prevent application of terms and conditions of employment which are more favourable to workers’.
Articolul 3 alineatul (7) primul paragraf din respectiva directivă interpretează această voință a legiuitorului comunitar, precizând că „[a]lineatele (1)-(6) nu aduc atingere aplicării unor condiții de muncă și de încadrare în muncă mai favorabile pentru lucrători”.
Moreover, the application of the ‘nucleus’ of protective rules mentioned in Article 3(1) of that directive must, in my opinion, be understood to constitute a minimum guarantee for posted workers, who are thus assured that they will at the very least enjoy the benefit of these national rules, which have become mandatory.
Pe de altă parte, aplicarea „nucleului dur” de norme de protecție menționate la articolul 3 alineatul (1) din această directivă trebuie, în opinia noastră, să fie considerată o garanție minimă pentru lucrătorii detașați, care sunt astfel asigurați că vor beneficia cel puțin de normele naționale care au dobândit un caracter imperativ.
In my view, there are two aspects to this last provision.
În opinia noastră, această ultimă dispoziție include două aspecte.
First, it means that the mandatory nature of the protective rules in force in the State where the services are performed may be eclipsed by application of the rules in force in the State in which the provider is established if those rules provide for terms and conditions of employment that are more favourable to the posted workers.
Pe de o parte, potrivit acesteia, caracterul imperativ al normelor de protecție în vigoare în statul în care este prestat serviciul poate fi redus în avantajul aplicării normelor în vigoare în statul în care este stabilit prestatorul, în măsura în care acestea ar prevedea condiții de muncă și de încadrare în muncă mai favorabile pentru lucrătorii detașați.
22 — Ibid., pp. 55 and 56.
55 și 56.
The author nevertheless states that this issue is not immune to possible wage negotiations at European level.
Autorul precizează totuși că acest domeniu nu este exclus din eventualele negocieri salariale la nivel european.
Moreover, he notes that, leaving aside the strict determination of the amount or level of wages, ‘the principle of wage equality between men and women may have a general impact on the mechanisms for remunerating workers’ and that ‘other Community regulations may have an effect in the wage field, for example with regard to the organisation of working time’.
Pe de altă parte, acesta observă că, în afara stabilirii stricte a cuantumului sau a nivelului remunerațiilor, „principiul egalității remunerațiilor între bărbați și femei poate avea efecte de aplicabilitate generală asupra mecanismelor de remunerare a lucrătorilor” și că „alte reglementări comunitare pot interveni cu caracter accesoriu în domeniul remunerațiilor, de exemplu, în materie de organizare a timpului”.
Secondly, and it is this aspect that is relevant in the present case, Article 3(7) of Directive 96/71 also, in my view, permits
Pe de altă parte, și chiar acest aspect este relevant în prezenta cauză, articolul 3 alineatul (7) din Directiva 96/71 permite
If we compare the arrangements under German law for determining minimum rates of pay in the construction industry with the system established by Directive 96/71, as I have just described it, we can draw the following conclusions.
Dacă facem în prezent un studiu comparativ între regimul care prevalează în dreptul german pentru stabilirea salariilor minime în sectorul construcțiilor și sistemul instituit de Directiva 96/71, care a fost descris anterior, putem face următoarele observații.
the Member State where the services are performed to improve, for the matters referred to in Article 3(1) of the directive, the level of social protection which it wishes to guarantee to workers employed in its territory and which it can therefore apply to workers posted there.
de asemenea, în opinia noastră, statelor membre în care este executată prestarea să îmbunătățească, în aspectele prevăzute la articolul 3 alineatul (1) din această directivă, nivelul protecției sociale pe care acestea doresc să o asigure lucrătorilor care muncesc pe teritoriul lor și pe care o vor putea aplica lucrătorilor detașați pe acest teritoriu.
Hence, in principle, this provision authorises the implementation of enhanced national protection. 23
Prin urmare, această dispoziție autorizează, în principiu, punerea în aplicare a unei protecții naționale consolidate 23.
It must be pointed out, however, that the implementation of such enhanced national protection must be in accordance with what is permitted under Article 49 EC. 24
Totuși, trebuie precizat că punerea în aplicare a unei astfel de protecții naționale consolidate trebuie efectuată în condițiile permise de articolul 49 CE 24.
I note first that under German law there is a system for declaring collective agreements to be universally applicable.
Observăm mai întâi că în dreptul german există un sistem care permite declararea convențiilor colective ca fiind de generală aplicare.
The German arrangements for determining minimum rates of pay in the construction industry must therefore be assessed against the yardstick of Article 3(1) of Directive 96/71, and not in the light of the provisions of the second subparagraph of Article 3(8) of that directive, which caters for the absence of a system for declaring collective agreements to be of universal application.
Regimul german de stabilire a salariului minim în sectorul construcțiilor trebuie examinat, prin urmare, prin prisma articolului 3 alineatul (1) din Directiva 96/71, iar nu în raport cu dispozițiile articolului 3 alineatul (8) al doilea paragraf din această directivă, care are în vedere absența unui sistem de declarare cu aplicare generală a convențiilor colective.
This idea is also expressed in the 34th recital in the preamble to Directive 2004/18, according to which Directive 96/71 ‘lays down the minimum conditions which must be observed by the host country in respect of … posted workers’.
Această idee este exprimată de asemenea în considerentul (34) al Directivei 2004/18, conform căruia Directiva 96/71 „prevede condițiile minime care trebuie respectate în țara gazdă față de lucrătorii detașați”.
24 — I share, in this regard, the analysis put forward by Advocate General Mengozzi in the Opinion he delivered on 23 May 2007 in Case C-341/05 Laval un Partneri (pending before the Court), in which he stated that ‘although Directive 96/71 accepts that the Member States may apply to a service provider of a Member State that posts workers temporarily to the territory of another Member State terms and conditions of employment that are more favourable for the workers than those referred to in particular in Article 3(1) of [that directive], the granting of that option must nevertheless respect the freedom to provide services guaranteed by Article 49 EC’ (point 151).
24 — Suntem de acord, în această privință, cu analiza propusă de avocatul general Mengozzi în concluziile pe care le-a prezentat la 23 mai 2007 în cauza Laval un Partneri (C- 341/05, aflată pe rolul Curții), potrivit căreia, „deși Directiva 96/71 admite că statele membre pot aplica prestatorului de servicii dintrun stat membru care detașează temporar lucrători pe teritoriul unui alt stat membru condiții de muncă și de încadrare în muncă mai favorabile pentru lucrători decât cele prevăzute în special la articolul 3 alineatul (1) din [această] directivă […], recunoașterea unei astfel de posibilități trebuie să respecte libera prestare a serviciilor garantată la articolul 49 CE” (punctul 151).
Moreover, in its interpretative communication on the Community law applicable to public procurement and the possibilities for integrating social considerations into such contracts, the Commission accepts that in both national and crossborder situations ‘provisions more favourable to workers may … also be applied (and must then also be complied with), provided that they are compatible with Community law’ (p.
În plus, semnalăm faptul că Comisia admite, în Comunicarea interpretativă cu privire la dreptul comunitar aplicabil contractelor de achiziții publice și posibilitățile de a integra aspecte sociale în respectivele contracte, că, atât în situațiile naționale, cât și în situațiile transfrontaliere, „dispoziții mai favorabile lucrătorilor pot […] fi de asemenea aplicabile (și trebuie, prin urmare, dacă este cazul, să fie de asemenea respectate), cu condiția ca acestea să fie compatibile cu dreptul comunitar” (p.
21, point 3.2).
21, punctul 3.2).
In accordance with Article 3(1) of the directive, Paragraph 1(1) of the AEntG provides inter alika that the legal rules resulting from a collective agreement governing the construction industry which is declared to be universally applicable, which relate to minimum pay, shall also apply to an employment relationship linking an employer established outside Germany and his employee working within the territory
Conform articolului 3 alineatul (1) din respectiva directivă, articolul 1 alineatul (1) din AEntG prevede printre altele că normele juridice cuprinse întro convenție colectivă a industriei construcțiilor declarată de generală aplicare, care au ca obiect remunerația minimă, sunt obligatorii de asemenea în cadrul raportului de muncă dintre un angajator stabilit în străinătate și salariatul acestuia care lucrează în domeniul de aplicare teritorială al acestei convenții. Prin urmare,
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 applying terms of employment that are more favourable to workers.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL BOT — CAUZA C-346/06 un astfel de angajator trebuie cel puțin să asigure salariatului său detașat condițiile de muncă definite în respectiva convenție.
To be precise, the arrangements under German law for determining minimum rates of pay in the construction industry are also based, as a complement to the TV Mindestlohn, on specific collective agreements, most of which have limited territorial scope and are not normally declared to be universally applicable, thus placing them outside the ‘nucleus’ of minimum rules of protection as defined in Article 3(1) of Directive 96/71.
Întradevăr, regimul care prevalează în dreptul german pentru stabilirea salariilor minime în sectorul construcțiilor se sprijină de asemenea, pe lângă TV Mindestlohn, pe convenții colective specifice care au, majoritatea, un domeniu de aplicare teritorială limitat și care nu sunt declarate în mod normal de aplicare generală, ceea ce le plasează, prin urmare, în afara „nucleului dur” de norme minime de protecție, astfel cum este definit la articolul 3 alineatul (1) din Directiva 96/71.
I then wish to remind the Court that the TV Mindestlohn applicable at the time of the facts in the main proceedings, which was declared to be of universal application and covers the territory of the Federal Republic of Germany, sets the level of the minimum wage in the construction industry for two categories according to the employee’s level of qualification, and at different levels for ‘old’ and ‘new’ Länder.
În continuare, amintim că TV Mindest -lohn aplicabilă la momentul faptelor din acțiunea principală, care a fost declarată de generală aplicare și care acoperă teritoriul Republicii Federale Germania, stabilește, în sectorul construcțiilor, nivelul salariului minim în funcție de două categorii, care corespund nivelului de calificare a salariatului și unui nivel diferit după cum este vorba despre landuri „vechi” sau „noi”.