natgillin/translations-raw huggingface dataset:
First, Article 95(4) EC provides that if, after the adoption of a Community harmonisation measure, a Member State deems it necessary to maintain national provisions on grounds of major needs referred to in Article 30 EC, or relating to the protection of the environment or the working environment, it is to notify the Commission of these provisions as well as the grounds for maintaining them.
În primul rând, articolul 95 alineatul (4) CE prevede că, dacă după adoptarea unei măsuri comunitare de armonizare un stat membru consideră necesară menținerea dispozițiilor de drept intern justificate de cerințe importante prevăzute de articolul 30 CE sau privind protecția mediului ambiant ori a mediului de lucru, acesta adresează Comisiei o notificare, indicând motivele menținerii acestor dispoziții.
It is therefore apparent from the wording of that provision that it is the Member State which has to decide to make a notification and thereby to start the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC, which presupposes that the Member State establishes beforehand whether the national provisions in issue have to be authorised by the Commission in order to be maintained in force.
Din modul de redactare a acestei dispoziții rezultă că îi revine statului membru să ia decizia de a efectua notificarea și să declanșeze astfel procedura prevăzută de articolul 95 alineatele (4) și (6) CE, ceea ce presupune că acesta stabilește în prealabil dacă dispozițiile de drept intern în cauză necesită o autorizare din partea Comisiei pentru a putea fi menținute în vigoare.
In addition, the grounds referred to in Article 95(4) EC which the Member State is required to provide in support of its request confirm that this procedure is intended to give the Member State concerned the opportunity to obtain authorisation to maintain national provisions that are incompatible with the harmonisation measure.
Faptul că această procedură are drept obiectiv ca statul membru în cauză să poată obține autorizarea menținerii dispozițiilor de drept intern incompatibile cu măsura de armonizare este, în plus, confirmat de justificările indicate la articolul 95 alineatul (4) CE pe care acest stat membru trebuie să le aducă în sprijinul cererii sale.
Second, that interpretation is supported by the case-law, the Court of Justice having already held that the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC is initiated not by a Community institution but by a Member State, with the decision of the Community institution being adopted merely in response to that initiative.
În al doilea rând, această interpretare este confirmată de jurisprudență, întrucât Curtea a apreciat deja că procedura prevăzută de articolul 95 alineatele (4) și (6) CE nu este inițiată de o instituție comunitară, ci de un stat membru, decizia instituției comunitare nefiind luată decât ca reacție la această inițiativă.
The Court of Justice has moreover explained that following notification by a Member State of derogating national provisions to the Commission, the procedure continues with a phase during which the Commission carries out an assessment of the facts in the file to determine whether the requisite conditions are fulfilled, and ends with the final decision approving or prohibiting those national provisions.
Pe de altă parte, Curtea a precizat că, după notificarea dispozițiilor de drept intern derogatorii de statul membru către Comisie, procedura continuă cu o etapă în cursul căreia Comisia efectuează o apreciere a elementelor de la dosar, menită să verifice dacă sunt întrunite condițiile impuse, și se încheie prin decizia finală care autorizează sau interzice respectivele dispoziții de drept intern.
To that end, it falls to the Commission to examine whether the grounds put forward by the Member State are well founded (Case C-512/99 Germany v Commission [2003] ECR I-845, paragraph 44).
În acest scop, îi revine Comisiei să analizeze temeinicia justificărilor furnizate de statul membru (Hotărârea Curții din 21 ianuarie 2003, Germania/Comisia, C-512/99, Rec., p.
A notification of derogating national provisions thus presupposes that the provisions differ from those provided for in the harmonising directive, which means — because they are incompatible with the Community harmonisation measure — that the Member State concerned recognises the need for them to be authorised by way of derogation.
I-845, punctul 44). Notificarea unor dispoziții de drept intern derogatorii presupune, așadar, faptul că este vorba despre dispoziții diferite de cele prevăzute de directiva de armonizare, ceea ce implică, din cauza incompatibilității lor cu măsura comunitară de armonizare, ca necesitatea autorizării lor cu titlu derogatoriu să fie stabilită de statul membru în cauză.
Third, it is apparent from the caselaw that the national provisions referred to in Article 95(4) EC are provisions that predated the Community harmonisation measure and were therefore known to the Community legislature, but that the Community legislature could not or did not seek to be guided by them for the purpose of harmonisation .
În al treilea rând, trebuie arătat că, după cum reiese din jurisprudență, dispozițiile de drept intern menționate la articolul 95 alineatul (4) CE sunt dispoziții care existau înaintea măsurii comunitare de armonizare și care erau prin urmare cunoscute de legiuitorul comunitar, dar că acesta nu a putut sau nu a înțeles să se inspire din acestea pentru armonizare.
It was therefore considered acceptable for the Member State to request that its own rules remain in force, on condition that such national provisions must be justified on grounds of the major needs referred to in Article 30 EC or relating to the protection of the environment or the working environment (Germany v Commission, cited in paragraph 57 above, paragraph 41, and Denmark v Commission, cited in paragraph 56 above, paragraph 58).
Sa considerat, așadar, ca fiind acceptabil ca statul membru să poată solicita ca propriile sale norme să rămână în vigoare, cu condiția ca acestea să fie justificate de cerințe importante menționate la articolul 30 CE sau privind protecția mediului de lucru sau a mediului ambiant (Hotărârea Germania/Comisia, citată la punctul 57 de mai sus, punctul 41, și Hotărârea Danemarca/Comisia, citată la punctul 56 de mai sus, punctul 58).
The rationale behind Article 95(4) EC lies in the fact that the Community legislature was aware of the different national laws in place before the harmonisation measure was adopted, which means that the different levels of protection and the grounds for them had already been discussed and taken into consideration at the time that measure was adopted .
Or, împrejurarea că rațiunea articolului 95 alineatul (4) CE constă în faptul că legiuitorul comunitar cunoștea diferitele legislații naționale existente înaintea adoptării măsurii de armonizare implică faptul că diferitele niveluri de protecție și justificările aferente acestora au fost deja discutate și luate în considerare la momentul adoptării unei astfel de măsuri.
Therefore, having participated in the procedure for adoption of the measure, every Member State theoretically has all the information needed to determine whether it is necessary to initiate the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC, and, in particular, the information enabling it to decide whether its national provisions are incompatible with the harmonisation measure adopted .
Dat fiind că a participat la procesul de adoptare a unei astfel de măsuri, fiecare stat membru dispune așadar, în principiu, de toate elementele pentru stabilirea necesității de a iniția procedura prevăzută de articolul 95 alineatele (4) și (6) CE și în special cele care îi permit să constate o incompatibilitate între dispozițiile sale de drept intern și măsura de armonizare adoptată.
It therefore emerges from the terms, the purpose and the broad logic of Article 95(4) and (6) EC that initiation of the procedure under that article presupposes that the Member State itself assesses whether national provisions are incompatible with a Community harmonisation measure and — if it deems it necessary — notifies those provisions to the Commission with a view to obtaining authorisation simply to maintain them in force.
Din termenii, din obiectul și din structura articolului 95 alineatele (4) și (6) CE rezultă, așadar, că declanșarea procedurii menționate de acest articol presupune o evaluare de către statul membru însuși a eventualei incompatibilități a dispozițiilor de drept intern cu o măsură comunitară de armonizare și, în cazul în care consideră necesar, o notificare a acestor dispoziții Comisiei, în vederea obținerii autorizării doar pentru menținerea lor în vigoare.
In addition, it follows from the above that, in the context of the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC, it is for the Commission to examine the merits of the grounds put forward by the Member State concerned for maintaining the national measures in question.
În plus, din cele ce precedă rezultă că, în cadrul procedurii prevăzute de articolul 95 alineatele (4) și (6) CE, îi revine Comisiei să analizeze temeinicia justificărilor furnizate de statul membru în cauză pentru menținerea măsurilor naționale în cauză.
Article 95(6) EC confers on the Commission the power only to decide, following such an examination, whether the request for authorisation must be approved or rejected.
Întradevăr, articolul 95 alineatul (6) CE nu conferă o competență decizională Comisiei decât în vederea stabilirii, în urma unei astfel de analize, a faptului dacă cererea de autorizare trebuie aprobată sau respinsă.
It follows that a Member State cannot on the basis of Article 95(4) EC request the Commission to take a decision on the extent of harmonisation under a Community directive and/or on the compatibility of national legislation with such a directive .
Rezultă că articolul 95 alineatul (4) CE nu poate reprezenta fundamentul unei cereri a unui stat membru în vederea adoptării de către Comisie a unei decizii cu privire la întinderea armonizării operate de o directivă comunitară și/sau cu privire la compatibilitatea unei reglementări naționale cu o astfel de directivă.
In such circumstances, it is not the interpretation of the directive in issue proposed by the Commission which is capable of producing legal effects but, rather, its application to a given situation (Case T-81/97 Regione Toscana v Commission [1998] ECR II-2889, paragraph 23, and Alessandrini and Others v Commission, cited in paragraph 48 above, paragraph 61).
Întradevăr, în astfel de împrejurări, nu interpretarea directivei în cauză propusă de Comisie poate produce efecte juridice, ci aplicarea sa la o situație dată (Hotărârea Tribunalului din 16 iulie 1998, Regione Toscana/Comisia, T-81/97, Rec., p. II-2889, punctul 23, și Hotărârea Tribunalului Alessandrini și alții/Comisia, citată la punctul 48 de mai sus, punctul 61).
It follows from the above that application of the SCCPs Directive — including as regards the need to obtain authorisation by way of
Or, din cele ce precedă rezultă că aplicarea Directivei PCCS, inclusiv în ceea ce privește necesitatea obținerii unei autorizări cu titlu
In other words, while nothing precludes a Member State from asking the Commission for its opinion concerning the interpretation of a Community harmonisation measure, the fact remains that such an opinion does not bind the addressee in any way, in the sense that it does not oblige it to notify its national provisions in order to obtain approval by way of derogation, to abolish them or to amend them
Cu alte cuvinte, chiar dacă nimic nu împiedică un stat membru să solicite avizul Comisiei cu privire la interpretarea unei măsuri comunitare de armonizare, nu este mai puțin adevărat că un astfel de aviz nu are nicidecum caracter obligatoriu pentru destinatar, în sensul că nu îl obligă nici să notifice dispozițiile sale de drept intern pentru obținerea unei aprobări cu titlu derogatoriu, nici să le suprime, nici să le modifice.
Any obligation for the Member State to abolish or to amend its national provisions results directly from the SCCPs Directive and not from the interpretation given by the Commission of the extent of harmonisation under that directive, which means that such an interpretation produces no legal effect.
Eventuala obligație pentru statul membru de a suprima sau de a modifica dispozițiile sale de drept intern decurge în mod direct din Directiva PCCS și nu din interpretarea Comisiei cu privire la sfera armonizării operate de respectiva directivă, ceea ce implică faptul că o astfel de interpretare nu produce niciun efect juridic.
That is supported by the fact that — in accordance with the relevant caselaw — a notification made for the purposes of Article 95 EC does not authorise the Member State concerned to apply its national provisions until after it has obtained a decision from the Commission approving them, so that a notification does not in the meantime relieve a Member State of the obligation to meet the requirements of the harmonisation directive (see, to that effect, Case C-319/97 Kortas [1999] ECR I-3143, paragraphs 28 and 38).
Această teză este confirmată de faptul că, potrivit jurisprudenței aplicabile în materie, o notificare efectuată în sensul articolului 95 CE nu autorizează statul membru în cauză să aplice dispozițiile sale de drept intern decât după obținerea unei decizii de aprobare din partea Comisiei, astfel încât aceasta nu îl scutește de obligația de a se conforma, între timp, prevederilor directivei de armonizare (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 1 iunie 1999, Kortas, C-319/97, Rec., p. I-3143, punctele 28 și 38).
In the second place, it is necessary to examine whether, irrespective of the fact that the Kingdom of the Netherlands made a specific request for a formal response regarding the scope of the SCCPs Directive, the position which the Commission adopted in this respect — insofar as it is part of the assessment of the admissibility of the notification submitted by the Member State concerned — must be considered to be an integral part of the procedure at the end of which the Commission approves or rejects the request to maintain the notified national provisions and whether, accordingly, it constitutes a challengeable act.
În al doilea rând, trebuie să se verifice dacă, independent de faptul că Regatul Țărilor de Jos a formulat o cerere specifică în vederea obținerii unui răspuns oficial cu privire la întinderea domeniului de aplicare a Directivei PCCS, luarea de poziție a Comisiei în această privință, în măsura în care aceasta este cuprinsă în cadrul analizei admisibilității notificării prezentate de statul membru în cauză, trebuie considerată ca fiind parte integrantă a procedurii la sfârșitul căreia Comisia aprobă sau respinge cererea de menținere a dispozițiilor de drept intern notificate și dacă, pe această bază, cererea reprezintă un act atacabil.
It is clear from the Commission’s practice in this area that decisions adopted following the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC contain — as part
După cum rezultă din practica în materie a Comisiei, deciziile adoptate în urma procedurii prevăzute de articolul 95 alineatele (4) și (6) CE cuprind, în cadrul analizei
NETHERLANDS v COMMISSION of the assessment of admissibility — information on points in respect of which the notified national provisions differ from the Community harmonisation measure.
ȚĂRILE DE JOS/COMISIA admisibilității, precizarea punctelor cu privire la care dispozițiile de drept intern notificate diverg în raport cu măsura comunitară de armonizare.
Such information, which is in no way the result of an analysis at the end of which the Commission finds that the national provisions are incompatible with the harmonisation measure at issue, constitutes a simple reminder of points in respect of which — in accordance with the notification by the Member State — those provisions differ from those provided for in the harmonisation directive .
O astfel de precizare, care nu rezultă nicidecum dintr-o analiză la sfârșitul căreia Comisia declară o incompatibilitate între dispozițiile de drept intern și măsura de armonizare în cauză, reprezintă o simplă amintire a punctelor cu privire la care, potrivit notificării statului membru, aceste dispoziții sunt diferite de cele prevăzute de directiva de armonizare.
However, it is not impossible that the Commission may be led, as part of the assessment of admissibility, to take a view — at its own initiative or, as in the present case, at the request of the Member State concerned — on the interpretation of the scope of the harmonisation directive at issue.
Totuși, nu se poate exclude posibilitatea ca, în cadrul analizei admisibilității, Comisia să trebuiască să se pronunțe, din proprie inițiativă sau, ca în speță, la cererea statului membru în cauză, cu privire la interpretarea domeniului de aplicarea a directivei de armonizare în cauză.
The prior assessment of admissibility of the notification, which may, where appropriate, contain its opinion on the extent of harmonisation under the directive in issue, allows the Commission to determine whether the conditions that must be present for it to adopt a decision on the basis of Article 95(6) EC have been fulfilled and, in this way, also to avoid an unnecessary and pointless examination of the grounds put forward by the Member State for maintaining in force the national legislation that it has notified .
Aprecierea prealabilă privind admisibilitatea notificării, care poate include, dacă este cazul, opinia sa cu privire la întinderea armonizării operate de directiva în cauză, permite Comisiei să verifice dacă sunt întrunite condițiile impuse pentru ca aceasta să adopte o decizie în temeiul articolului 95 alineatul (6) CE și, astfel, să evite de asemenea analiza inutilă a justificărilor prezentate de statul membru pentru menținerea în vigoare a reglementării naționale pe care acesta a notificat-o.
Following such an assessment, the Commission may therefore reach the conclusion that no authorisation is necessary for the Member State to maintain in force the provisions that it has notified, precisely because those provisions do not fall within the scope of the harmonisation directive .
În urma unei astfel de aprecieri, Comisia poate, așadar, să ajungă la concluzia că nu este necesară nicio autorizare pentru ca statul membru să mențină în vigoare dispozițiile pe care acesta le-a notificat, tocmai pentru că acestea din urmă nu intră în domeniul de aplicare a directivei de armonizare.
The fact that, in such a situation, the Commission declares the request for authorisation by way of derogation to be inadmissible (see, to that effect, Commission Decision 2002/65/EC of 25 January 2002 on the national provisions concerning HIV testing kits notified under Article 95(4) [EC] by the United Kingdom as regards Directive 98/79/EC on in vitro diagnostic medical devices (OJ 2002 L 25, p.
Faptul că, într-o astfel de ipoteză, Comisia declară inadmisibilă cererea de autorizare cu titlu derogatoriu [a se vedea în acest sens Decizia Comisiei 2002/65/CE din 25 ianuarie 2002 privind dispozițiile de drept intern referitoare la testele HIV notificate de Regatul Unit în temeiul articolului 95 alineatul (4) [CE], în ceea ce privește Directiva 98/79/CE privind dispozitivele medicale pentru diagnostic in vitro (JO L 25, p.
47)) confirms that, irrespective of a request by the Member State to that effect, the Commission undertakes a prior examination in order to establish whether the conditions for adopting a decision on the basis of Article 95(6) EC have been fulfilled.
47)] confirmă faptul că aceasta efectuează, independent de o cerere a statului membru în acest sens, o analiză prealabilă pentru a stabili dacă sunt întrunite condițiile pentru adoptarea unei decizii întemeiate pe articolul 95 alineatul (6) CE.
However, where the Commission restricts itself, in the context of the assessment of the admissibility of the notification, to recalling the extent of harmonisation by the directive in issue and to confirming the assessment made by the Member State which caused the latter to notify the national provision concerned — as in the present case in respect of the Netherlands Government’s second request —, the outcome of such an examination must be regarded as not capable of changing the legal position of the Member State concerned, given that it is the notification by the Member State which initiated the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC and not the Commission’s opinion on the interpretation of the harmonisation directive in issue.
Or, atunci când Comisia se limitează, în cadrul analizei admisibilității notificării, la a aminti întinderea armonizării operate de directiva în cauză și la a confirma aprecierea efectuată de statul membru, apreciere care la determinat pe acesta din urmă să notifice dispozițiile de drept intern în cauză, cum este cazul în speță în ceea ce privește a doua solicitare a guvernului olandez, trebuie să se considere că rezultatul unei astfel de analize nu poate să modifice situația juridică a statului membru în cauză, dat fiind că notificarea pe care a efectuat-o este cea care a declanșat procedura prevăzută de articolul 95 alineatele (4) și (6) CE, iar nu opinia Comisiei cu privire la interpretarea directivei de armonizare în cauză.
Given that, in the present case, the Commission has exercised the decisionmaking powers conferred upon it by Article 95(6) EC by examining the merits of the grounds put forward by the Kingdom of the Netherlands, in order to establish whether the conditions for granting an authorisation by way of derogation were fulfilled, and by deciding to grant that Member State the authorisation requested — even though that authorisation is partial and for a limited period —, it must be concluded that the position adopted by the Commission which that Member State challenges has not changed its legal position and therefore is not capable of being the subject of an application for annulment .
Dat fiind că, în speță, Comisia a exercitat competența decizională conferită de articolul 95 alineatul (6) CE, efectuând analiza temeiniciei justificărilor prezentate de Regatul Țărilor de Jos în scopul de a stabili dacă sunt întrunite condițiile pentru acordarea unei autorizări cu titlu derogatoriu și hotărând să acorde autorizarea solicitată respectivului stat membru, chiar dacă aceasta este parțială și limitată în timp, trebuie să se concluzioneze că luarea de poziție a Comisiei, contestată de acest stat membru, nu a modificat situația sa juridică și în consecință nu poate să facă obiectul unei acțiuni în anulare.
Moreover, it cannot be accepted that a Member State is at liberty to notify national provisions on the basis of Article 95(4) EC and then to challenge the final decision only if it rejects — either fully or in part — the derogation requested, by claiming that the Commission’s approval was not required and that the latter therefore should not have assessed the notified provisions by following the procedure provided for in Article 95(4) and (6) EC.
De altfel, nu se poate admite ca un stat membru să aibă libertatea de a notifica dispoziții de drept intern în temeiul articolului 95 alineatul (4) CE și apoi să atace decizia finală numai dacă aceasta constă în respingerea, fie ea totală sau parțială, a derogării solicitate, arătând că aprobarea Comisiei nu era necesară și că aceasta nu ar fi trebuit, așadar, să aprecieze dispozițiile notificate urmând procedura prevăzută de articolul 95 alineatele (4) și (6) CE.
This would effectively allow that State to obtain — by way of notification — a declaration from the Commission on the compatibility of the Member State’s provisions with the Community harmonisation measure, which is not the purpose of that procedure.
Întradevăr, acest lucru ar echivala cu a recunoaște acestui stat posibilitatea, prin intermediul notificării, de a obține din partea Comisiei o declarație cu privire la compatibilitatea dispozițiilor sale cu măsura comunitară de armonizare, ceea ce nu face obiectul acestei proceduri.