natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the following paragraph in those judgments, the Court of First Instance concluded, first, that the Community may not infringe the obligations imposed on its Member States by the Charter of the United Nations or impede their performance and, second, that in the exercise of its powers it is bound, by the very Treaty by which it was established, to adopt all the measures necessary to enable its Member States to fulfil those obligations.
La punctul următor al acestor din urmă hotărâri, Tribunalul a conchis că, pe de o parte, Comunitatea nu poate încălca obligațiile care incumbă statelor membre în temeiul Cartei Națiunilor Unite și nici nu poate împiedica executarea acestora și că, pe de altă parte, Comunitatea este obligată, în temeiul tratatului prin care a fost instituită, să adopte, în exercitarea competențelor sale, toate dispozițiile necesare pentru a permite statelor sale membre să se conformeze acestor obligații.
Being thus called upon, in the second place, to determine the scope of the review of legality, especially in the light of fundamental rights, that it must carry out concerning Community measures giving effect to resolutions of the Security Council, such as the contested regulation, the Court of First Instance first recalled, in Kadi, paragraph 209, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 260, that, according to caselaw, the European Community is based on the rule of law, inasmuch as neither its Member States nor its institutions can avoid review of the question whether their acts are in conformity with the basic constitutional charter, the EC Treaty, which established a complete system of legal remedies and procedures designed to enable the Court of Justice to review the legality of acts of the institutions.
Astfel, pentru a stabili, întro a doua etapă, întinderea controlului de legalitate, în special din perspectiva drepturilor fundamentale, pe care are sarcina să îl exercite cu privire la actele comunitare care pun în aplicare rezoluții ale Națiunilor Unite, precum regulamentul în litigiu, Tribunalul a amintit mai întâi, la punctul 209 din Hotărârea Kadi atacată și la punctul 260 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, că, potrivit jurisprudenței, Comunitatea Europeană este o comunitate de drept, întrucât nici statele sale membre, nici instituțiile sale nu pot să se sustragă controlului ce vizează conformitatea actelor adoptate de acestea cu carta constituțională fundamentală, reprezentată de Tratatul CE, și că acesta din urmă a stabilit un sistem complet de căi de atac și de proceduri, menit să încredințeze Curții controlul legalității actelor adoptate de instituții.
In Kadi, paragraph 212, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 263, the Court of First Instance considered, however, that the question arising in the cases before it was whether there exist any structural limits, imposed by general international law or by the EC Treaty itself, on that judicial review.
La punctul 212 din Hotărârea Kadi atacată și la punctul 263 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, Tribunalul a considerat totuși că, în cauzele cu care a fost sesizat, se pune problema existenței sau inexistenței unor limite structurale impuse de dreptul internațional general sau de Tratatul CE însuși cu privire la acest control jurisdicțional.
In that connection the Court of First Instance recalled, in Kadi, paragraph 213, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 264, that the contested regulation, adopted in the light of Common Position 2002/402, constitutes the implementation at Community level of the obligation placed on the Member States of the Community, as Members
În această privință, Tribunalul a amintit, la punctul 213 din Hotărârea Kadi atacată și la punctul 264 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, că regulamentul în litigiu, adoptat în considerarea Poziției comune 2002/402, constituie executarea, la nivelul Comunității, a obligației care revine statelor membre ale acesteia, în calitate de
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION of the United Nations, to give effect, if appropriate by means of a Community act, to the sanctions against Usama bin Laden, members of the Al-Qaeda network and the Taliban and other associated individuals, groups, undertakings and entities, which have been decided and later strengthened by several resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
KADI ȘI AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/CONSILIUL ȘI COMISIA membre ale ONU, de a aplica, dacă este cazul prin intermediul unui act comunitar, sancțiuni adoptate împotriva lui Osama ben Laden, a rețelei Al-Qaida și a talibanilor, precum și a altor persoane, grupuri, întreprinderi și entități asociate, care au fost hotărâte și ulterior consolidate prin mai multe rezoluții ale Consiliului de Securitate adoptate în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite.
In that situation, the Community acted, according to the Court of First Instance, under circumscribed powers leaving it no autonomous discretion in their exercise, so that it could, in particular, neither directly alter the content of the resolutions at issue nor set up any mechanism capable of giving rise to such alteration (Kadi, paragraph 214, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 265).
În acest context, potrivit Tribunalului, Comunitatea a acționat în temeiul unei competențe obligatorii, care nu îi lăsa nicio marjă de apreciere autonomă în exercitarea acesteia, astfel încât Comunitatea nu putea, în special, nici să modifice direct conținutul rezoluțiilor în discuție, nici să instituie un mecanism care să poată avea ca efect o astfel de modificare (Hotărârile atacate Kadi, punctul 214, și Yusuf și Al Barakaat, punctul 265).
The Court of First Instance inferred therefrom that the applicants’ challenging of the internal lawfulness of the contested regulation implied that the Court of First Instance should undertake a review, direct or indirect, of the lawfulness of the resolutions put into effect by that regulation in the light of fundamental rights as protected by the Community legal order (Kadi, paragraphs 215 and 216, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 266 and 267).
Tribunalul a dedus din aceasta că acțiunile reclamanților de contestare a legalității interne a regulamentului în litigiu presupune ca Tribunalul să efectueze un control indirect sau incidental al legalității rezoluțiilor puse în aplicare prin respectivul regulament din perspectiva drepturilor fundamentale, astfel cum sunt protejate prin ordinea juridică comunitară (Hotărârile atacate Kadi, punctele 215 și 216, și Yusuf și Al Barakaat, punctele 266 și 267).
In paragraphs 217 to 225 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 268 to 276 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
La punctele 217-225 din Hotărârea Kadi atacată, redactate în termeni identici cu aceia de la punctele 268-276 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, Tribunalul sa pronunțat în sensul că:
The institutions and the United Kingdom ask the Court as a matter of principle to decline all jurisdiction to undertake such indirect review of the lawfulness of those resolutions which, as rules of international law binding on the Member States of the Community, are mandatory for the Court as they are for all the Community institutions.
Instituțiile și Regatul Unit solicită Tribunalului să își decline de principiu orice competență de a efectua un astfel de control indirect al legalității acestor rezoluții care, în calitate de norme de drept internațional obligatorii pentru statele membre ale Comunității, sunt obligatorii și pentru Tribunal ca și pentru toate instituțiile Comunității.
Those parties are of the view, essentially, that the Court’s review ought to be confined, on the one hand, to ascertaining whether the rules on formal and procedural requirements
Aceste părți apreciază în esență că acest control al Tribunalului ar trebui să se limiteze, pe de o parte, la verificarea respectării condițiilor de formă, a normelor de procedură și de
It must be recognised that such a limitation of jurisdiction is necessary as a corollary to the principles identified above, in the Court’s examination of the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order.
Trebuie recunoscut că o astfel de limitare a competenței se impune ca un corolar al principiilor prezentate mai sus, în cadrul examinării raporturilor între ordinea juridică internațională creată de Națiunile Unite și ordinea juridică comunitară.
As has already been explained, the resolutions of the Security Council at issue were adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Astfel cum sa prezentat deja, rezoluțiile în cauză ale Consiliului de Securitate au fost adoptate în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite.
In these circumstances, determining what constitutes a threat to international peace and security and the measures required to maintain or re-establish them is the responsibility of the Security Council alone and, as such, escapes the jurisdiction of national or Community authorities and courts, subject only to the inherent right of individual or collective self-defence mentioned in Article 51 of the Charter.
În acest context, Consiliul de Securitate are răspunderea exclusivă de a stabili ce fapte constituie o amenințare la adresa păcii și securității internaționale, precum și care sunt măsurile necesare pentru menținerea sau restabilirea acestora, iar autoritățile și instanțele naționale sau comunitare nu au competența de a stabili aceste aspecte, cu singura excepție a dreptului natural la legitimă apărare, individuală sau colectivă, prevăzut la articolul 51 din carta menționată.
Where, acting pursuant to Chapter VII of the Charter of the United Nations, the Security Council, through its Sanctions Committee, decides that the funds of certain individuals or entities must be frozen, its decision is binding on the members of the United Nations, in accordance with Article 48 of the Charter.
De vreme ce, acționând în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite, Consiliul de Securitate, prin intermediul comitetului său pentru sancțiuni, decide că fondurile unor indivizi sau entități trebuie înghețate, hotărârea sa se impune tuturor membrilor Națiunilor Unite în conformitate cu articolul 48 din cartă.
In light of the considerations set out in paragraphs 193 to 204 above, the claim that the Court of First Instance has jurisdiction to review indirectly the lawfulness of such a decision according to the standard of protection of fundamental rights as recognised by the Community legal order, cannot be justified either on the basis of international law or on the basis of Community law.
Având în vedere considerațiile enunțate la punctele 193-204 de mai sus, declararea competenței Tribunalului de a controla pe cale incidentală legalitatea unei astfel de hotărâri din perspectiva standardului de protecție a drepturilor fundamentale, astfel cum sunt recunoscute în ordinea juridică comunitară, nu se poate justifica, prin urmare, nici în temeiul dreptului internațional, nici în temeiul dreptului comunitar.
First, such jurisdiction would be incompatible with the undertakings of the Member States under the Charter of the United Nations, especially Articles 25, 48 and 103 thereof, and also with Article 27 of the Vienna Convention on the Law of Treaties [concluded in Vienna on 25 May 1969].
Pe de o parte, o astfel de competență ar fi incompatibilă cu angajamentele asumate de statele membre în temeiul Cartei Națiunilor Unite, în special al articolelor 25, 48 și 103 din aceasta, precum și al articolului 27 din Convenția de la Viena privind dreptul tratatelor [încheiată la Viena la 23 mai 1969].
Second, such jurisdiction would be contrary to provisions both of the EC Treaty, especially Articles 5 EC, 10 EC, 297 EC and the first paragraph of Article 307 EC, and of the Treaty on European Union, in particular Article 5 EU, in accordance with which the Community judicature is to exercise its powers on the conditions and for the purposes provided for by the provisions of the EC Treaty and the Treaty on European Union.
Pe de altă parte, o astfel de competență ar fi contrară atât dispozițiilor Tratatului CE, în special articolelor 5 CE, 10 CE, 297 CE și articolului 307 primul paragraf CE, precum și Tratatului UE, în special articolului 5 UE, potrivit căruia instanța comunitară își exercită atribuțiile în condițiile și în scopurile prevăzute prin dispozițiile tratatelor CE și UE.
It must therefore be considered that the resolutions of the Security Council at issue fall, in principle, outside the ambit of the Court’s judicial review and that the Court has no authority to call in question, even indirectly, their lawfulness in the light of Community law.
Astfel, trebuie considerat că rezoluțiile în cauză ale Consiliului de Securitate nu fac, în principiu, obiectul controlului jurisdicțional al Tribunalului și că acesta nu este autorizat să pună în discuție, nici chiar pe cale incidentală, legalitatea lor din perspectiva dreptului comunitar.
On the contrary, the Court is bound, so far as possible, to interpret and apply that law in a manner compatible with the obligations of the Member States under the Charter of the United Nations.’
Dimpotrivă, Tribunalul este obligat, în măsura posibilului, să interpreteze și să aplice acest drept întro modalitate care să fie compatibilă cu obligațiile statelor membre în temeiul Cartei Națiunilor Unite.”
In Kadi, paragraph 226, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 277, the Court of First Instance found that it was, none the less, empowered to check, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council in question with regard to jus cogens, understood as a body of higher rules of public international law binding on all subjects of international law, including the bodies of the United Nations, and from which no derogation is possible.
La punctul 226 din Hotărârea Kadi atacată și la punctul 277 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, Tribunalul a statuat că este abilitat totuși să controleze, pe cale incidentală, legalitatea rezoluțiilor Consiliului de Securitate în cauză din perspectiva lui ius cogens, înțeles ca o ordine publică internațională care se impune tuturor subiectelor de drept internațional, inclusiv instanțelor ONU, și de la care nu se poate deroga.
In paragraphs 227 to 231 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 278 to 282 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
În această privință, Tribunalul a statuat la punctele 227-231 din Hotărârea Kadi atacată, redactate în termeni identici cu aceia de la punctele 278-282 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, după cum urmează:
In this connection, it must be noted that the Vienna Convention on the Law of Treaties, which consolidates the customary international law and Article 5 of which provides that it is to apply “to any treaty which is the constituent instrument of an international organisation and to any treaty adopted within an international organisation”, provides in Article 53 for a treaty to be void if it conflicts with a peremptory norm of general international law (jus cogens), defined as “a norm accepted and recognised by the international community of States as a whole as a norm from which no derogation is permitted and which can be modified only by a subsequent norm of general international law having the same character”.
Trebuie menționat că, în această privință, Convenția de la Viena privind dreptul tratatelor, care codifică dreptul internațional cutumiar (și care la articolul 5 menționează că aceasta se aplică «oricărui tratat care este actul constitutiv al unei organizații internaționale, precum și oricărui tratat adoptat în sânul unei organizații internaționale»), prevede, la articolul 53, că este nul tratatul aflat în conflict cu o normă imperativă a dreptului internațional general (ius cogens), definită ca «o normă acceptată și recunoscută de comunitatea internațională a statelor în ansamblul ei drept normă de la care nu este permisă nicio derogare și care nu poate fi modificată decât printr-o nouă normă a dreptului internațional general având același caracter».
Similarly, Article 64 of the Vienna Convention provides that: “If a new peremptory norm of general international law emerges, any existing treaty which is in conflict with that norm becomes void and terminates”.
În același sens, articolul 64 din Convenția de la Viena prevede că «dacă survine o nouă normă imperativă a dreptului internațional general, orice tratat existent care este în conflict cu această normă devine nul și ia sfârșit».
Furthermore, the Charter of the United Nations itself presupposes the existence of mandatory principles of international law, in particular, the protection of the fundamental rights of the human person.
Așadar, Carta Națiunilor Unite însăși presupune existența unor principii imperative de drept internațional și în special protecția drepturilor fundamentale ale persoanei umane.
In the preamble to the Charter, the peoples of the United Nations declared themselves determined to “reaffirm faith in fundamental human rights, in the dignity and worth of the human person”.
În preambulul cartei, popoarele Națiunilor Unite și-au declarat hotărârea de a «[reafirma] credința în drepturile fundamentale ale omului, în demnitatea și valoarea persoanei umane».
In addition, it is apparent from Chapter I of the Charter, headed “Purposes and Principles”, that one of the purposes of the United Nations is to encourage respect for human rights and for fundamental freedoms.
De altfel, din capitolul 1 al cartei, intitulat «Scopuri și principii», rezultă că Națiunile Unite au ca scop, printre altele, să încurajeze respectarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.
Those principles are binding on the Members of the United Nations as well as on its bodies.
Aceste principii se impun atât membrilor ONU, cât și organelor sale.
Thus, under Article 24(2) of the Charter of the United Nations, the Security Council, in discharging its duties under its primary responsibility for the maintenance of international peace and security, is to act “in accordance with the Purposes and Principles of the United Nations”.
Astfel, potrivit articolului 24 alineatul 2 din Carta Națiunilor Unite, în îndeplinirea îndatoririlor pe care le presupune răspunderea principală pentru menținerea păcii și securității internaționale, Consiliul de Securitate trebuie să acționeze «în conformitate cu scopurile și principiile Națiunilor Unite».
The Security Council’s powers of sanction in the exercise of that responsibility must therefore be wielded in compliance with international law, particularly with the purposes and principles of the United Nations.
Puterile de sancționare pe care Consiliul de Securitate le are în exercitarea acestei răspunderi trebuie să fie utilizate, așadar, cu respectarea dreptului internațional și în special a scopurilor și a principiilor Națiunilor Unite.
International law thus permits the inference that there exists one limit to the principle that resolutions of the Security Council have binding effect: namely, that they must observe the fundamental peremptory provisions of jus cogens.
Dreptul internațional permite astfel să se considere că există o limită a principiului efectului obligatoriu al rezoluțiilor Consiliului de Securitate: acestea trebuie să respecte dispozițiile peremptorii fundamentale ale lui ius cogens.
If they fail to do so, however improbable that may be, they would bind neither the Member States of the United Nations nor, in consequence, the Community.
În caz contrar, oricât de improbabil ar părea acesta, ele nu ar fi obligatorii nici pentru statele membre ale ONU și, prin urmare, nici pentru Comunitate.
The indirect judicial review carried out by the Court in connection with an action for annulment of a Community act adopted, where no discretion whatsoever may be exercised, with a view to putting into effect a resolution of the Security Council may therefore, highly exceptionally, extend to determining whether the superior rules of international law falling within the ambit of jus cogens have been observed, in particular, the mandatory provisions concerning the universal protection of human rights, from which neither the Member States nor the bodies of the United Nations may derogate because they constitute “intransgressible principles of international customary law” (Advisory Opinion of the International Court of Justice of 8 July 1996, The Legality of the Threat or Use of Nuclear Weapons, Reports 1996, p.
Controlul jurisdicțional incidental exercitat de Tribunal, în cadrul unei acțiuni în anulare a unui act comunitar adoptat, fără exercitarea vreunei libertăți de apreciere, în vederea punerii în aplicare a unei rezoluții a Consiliului de Securitate poate, așadar, cu totul excepțional, să se extindă la verificarea respectării normelor superioare ale dreptului internațional care intră în domeniul lui ius cogens și în special a normelor imperative care urmăresc protecția universală a drepturilor omului, de la care nici statele membre, nici instanțele ONU nu pot să deroge, deoarece constituie «principii inviolabile ale dreptului internațional cutumiar» (Avizul consultativ al Curții Internaționale de Justiție din 8 iulie 1996, Caracterul licit al amenințării cu arme nucleare sau al folosirii acestora, Rec., 1996, p.
226, paragraph 79; see also, to that effect, Advocate General Jacobs’s Opinion in Case C-84/95 Bosphorus [1996] ECR I-3953, paragraph 65).’
226, punctul 79; a se vedea de asemenea în acest sens [punctul 65 din] Concluziile avocatului general […] Jacobs [prezentate în cauza în care sa pronunțat Hotărârea din 30 iulie 1996,] Bosphorus [(Hotărârea din 30 iulie 1996, C-84/95, Rec., p. I-3953)]).”
Firstly, with particular regard to the alleged breach of the fundamental right to respect for property, the Court of First Instance considered, in Kadi, paragraph 237, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 288, that it fell to be assessed whether the freezing of funds provided for by the contested regulation, as amended by Regulation
În special, în ceea ce privește, în primul rând, pretinsa încălcare a dreptului fundamental la respectarea proprietății, Tribunalul a considerat, la punctul 237 din Hotărârea Kadi atacată și la punctul 288 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, că trebuia să analizeze dacă înghețarea fondurilor prevăzută prin regulamentul în
No 561/2003, and, indirectly, by the resolutions of the Security Council put into effect by those regulations, infringed the applicant’s fundamental rights.
561/2003 și, indirect, prin rezoluțiile Consiliului de Securitate pe care aceste regulamente le pun în aplicare, încalcă drepturile fundamentale ale reclamantului.
In Kadi, paragraph 238, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 289, the Court of First Instance decided that such was not the case, measured by the standard of universal protection of the fundamental rights of the human person covered by jus cogens.
La punctul 238 din Hotărârea Kadi atacată și la punctul 289 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, Tribunalul a decis că nu aceasta este situația, în lumina standardului de protecție universală a drepturilor fundamentale ale persoanei umane potrivit lui ius cogens.