natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, instead of using that possibility, the father appealed against the nonreturn order to the Lithuanian Court of Appeal, which, on 15 March 2007, quashed the decision and ordered the child’s return within one month. 13
Cu toate acestea, în loc să se prevaleze de această posibilitate, tatăl a declarat apel împotriva hotărârii de neînapoiere în fața Lietuvos apeliacinis teismas, care, la 15 martie 2007, a anulat hotărârea și a dispus înapoierea copilului în termen de o lună 13.
That order, it would seem, should have been enforced within the period laid down, as it appears from the Supreme Court’s judgment of 7 January 2008 that Article 2(6) of the Lithuanian law implementing the Regulation expressly precludes any further appeal from the Court of Appeal’s decision.
Se pare că această ultimă ordonanță ar fi trebuit executată în termenul prevăzut, deoarece din hotărârea pronunțată de Lietuvos Aukščiausiasis teismas la 7 ianuarie 2008 reiese că articolul 2 alineatul (6) din legea lituaniană de punere în aplicare a regulamentului interzice în mod expres recursul în acest caz.
Immediate enforcement would, moreover, have been consistent with the fundamental aims of the Convention and the Regulation.
Executarea imediată ar fi fost de altfel conformă obiectivelor fundamentale ale convenției și ale regulamentului.
At that stage, pursuant to Article 11(6) of the Regulation, the Lithuanian court should have immediately transmitted a copy of its decision and other relevant documents to the competent court or central authority in Germany, to ensure that the German court received them within one month at the latest.
În această etapă, tribunalul în cauză ar fi trebuit ca, în temeiul articolului 11 alineatul (6) din regulament, să transmită imediat o copie a deciziei pronunțate și a documentelor relevante către instanța competentă sau către autoritatea centrală în Germania, astfel încât instanța germană să le primească în termen de o lună.
From information given at the hearing, it appears that in fact it was the father’s lawyer who first notified the decision to the German central authority, and that a translation was later sent by the Lithuanian central authority.
Potrivit explicațiilor furnizate cu ocazia ședinței, în realitate avocatul tatălui este cel care a notificat mai întâi decizia autorității centrale germane, o traducere fiind trimisă ulterior de autoritatea centrală lituaniană.
However, as a result of the mother’s application for the proceedings to be reopened and the procedural vagaries that have followed upon it, the decision was not enforced, nor has it been enforced to this day.
Cu toate acestea, ca urmare a unei cereri de redeschidere a procedurii introduse de mamă și a incidentelor procedurale ce au urmat, hotărârea nu a fost executată nici până în prezent.
On the contrary, enforcement of the Court of Appeal’s decision has been suspended on several occasions, even by the Supreme Court itself — despite that fact that the same Supreme Court 14 held, in its judgment allowing the reopening, that such suspension was not possible.
Dimpotrivă, executarea deciziei pronunțate de Lietuvos apeliacinis teismas a fost suspendată în mai multe rânduri, inclusiv de către Lietuvos Aukščiausiasis teismas – în pofida faptului că această instanță însăși 14 a indicat, în cadrul hotărârii de autorizare a redeschiderii procedurii, că o astfel de suspendare era exclusă.
The Oranienburg court could then, on application by the father, have ordered the child’s return by virtue of Article 11(8) of the Regulation.
În continuare, la cererea tatălui, Amtsgericht Oranienburg ar fi putut, pe baza articolului 11 alineatul (8) din regulament, să dispună înapoierea copilului.
That would have been the last word.
Acționând astfel, tribunalul menționat ar fi avut ultimul cuvânt.
If, after examining the question of custody in accordance with Article 11(7), it had then certified its judgment in accordance with Article 42 of the Regulation, that decision would have been enforceable in Lithuania as provided for in Articles 42 to 45.
În cazul în care, după examinarea problemei încredințării copilului potrivit articolului 11 alineatul (7), tribunalul ar fi dispus înapoierea și ar fi certificat decizia respectivă în conformitate cu articolul 42 din regulament, aceasta ar fi devenit executorie în Lituania în condițiile prevăzute la articolele 42-45.
13 — At the hearing, the agent for the German Government informed the Court that this decision was transmitted by the Lithuanian central authority to the German central authority, which notified it to the father’s lawyer but not, through an oversight, to the Oranienburg court.
13 — Putem observa că, potrivit informațiilor furnizate de agentul guvernului german cu ocazia ședinței, această hotărâre a fost comunicată de autoritatea centrală lituaniană autorității centrale germane, care a comunicat-o avocatului tatălui, însă, din eroare, nu și Amtsgericht Oranienburg.
However, it is clear from that court’s judgment of 20 June 2007, and from the Brandenburg appeal court’s confirming judgment of 20 February 2008, that both those courts had cognisance of the decision.
Cu toate acestea, din hotărârea pronunțată de această instanță la 20 iunie 2007, precum și din hotărârea de confirmare a Branderburgisches Oberlandesgericht din 20 februarie 2008 rezultă că aceste instanțe luaseră cunoștință despre hotărâre.
12 — We do not have a copy of this decision, but it appears to be common ground that the refusal was based on Article 13(b) of the Convention, which provides for such a possibility if ‘there is a grave risk that his or her return would expose the child to physical or psychological harm or otherwise place the child in an intolerable situation’.
12 — Nu dispunem de această decizie, dar pare evident că refuzul se baza pe articolul 13 punctul b) din convenție, care prevede această posibilitate dacă „există un risc grav ca înapoierea copilului să-l expună unui pericol fizic sau psihic sau ca în orice alt chip să-l situeze într-o situație intolerabilă”.
14 — Albeit, according to information given by counsel for the father at the hearing, a different Chamber.
14 — Dar într-o compunere diferită, potrivit unei informații furnizate cu ocazia ședinței de reprezentantul tatălui.
Even if enforcement of a judgment of a court of a Member State within its own territory is a matter for domestic law, it can only be concluded, at this point, that the outcome of these successive suspensions — the fact that, nearly two years after she was first supposed to return and more than 15 months after the decision ordering her return was issued, the child has still not been brought back to Germany — is totally incompatible with the fundamental aims of the Convention and the Regulation.
Chiar dacă executarea unei hotărâri pronunțate de o instanță a unui stat membru pe teritoriul propriu reprezintă un aspect de drept intern, nu putem decât să conchidem, în această etapă, că situația care rezultă ca urmare a acestor suspendări succesive – faptul că, la aproape doi ani de la neînapoiere și la mai bine de cincisprezece luni de la pronunțarea hotărârii de înapoiere, copilul încă nu se află înapoi în Germania – este total incompatibilă cu obiectivele fundamentale ale convenției și ale regulamentului.
and (c) the reasons for not ordering return given by the Klaipėda court in its decision (of 22 December 2006, now quashed, subject to the proceedings being reopened) were examined but not accepted.
însă reprezentată 15) și c) motivele neînapoierii indicate de Klaipėdos apygardos teismas în hotărârea de neînapoiere (ordonanța din 22 decembrie 2006, anulată în prezent, sub rezerva unei redeschideri a procedurii) au fost examinate și înlăturate.
Thus, even if the transmission procedure provided for in Article 11(6) of the Regulation was not formally observed in every particular, the aim sought was well and truly achieved, and it is quite clear, from both the judgment of the Oranienburg court of 20 June 2007 and that of the Brandenburg appeal court of 20 February 2008 dismissing the mother’s appeal, that both courts ruled in full knowledge of the background.
Astfel, chiar dacă procedura de trimitere prevăzută la articolul 11 alineatul (6) din regulament nu a fost respectată în mod formal în toate detaliile sale, scopul urmărit de această procedură a fost în realitate atins și reiese cu claritate din hotărârea pronunțată de Amtsgericht Oranienburg la 20 iunie 2007, ca și din hotărârea pronunțată de Branderburgisches Oberlandesgericht la 20 februarie 2008 de respingere a recursului declarat de mamă că aceste două instanțe sau pronunțat în deplină cunoștință de cauză.
I come now to the Oranienburg court’s judgment granting divorce, awarding sole custody definitively to the father and ordering (yet again) the child’s return (delivered on 20 June 2007 and confirmed on 17 February 2008 by the Brandenburg appeal court).
Să analizăm acum hotărârea de divorț pronunțată de Amtsgericht Oranienburg la 20 iunie 2007, prin care copilul a fost încredințat definitiv numai tatălui și sa dispus (din nou) înapoierea sa (hotărâre confirmată la 17 februarie 2008 de Branderburgisches Oberlandesgericht).
That judgment was certified in accordance with Article 42 of the Regulation, which normally means that it must be ‘recognised and enforceable’ in Lithuania ‘without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition’.
Această hotărâre a fost certificată potrivit articolului 42 din regulament, ceea ce implică în mod normal faptul că înapoierea „este recunoscută și executorie” în Lituania „fără să fie necesară încuviințarea executării și fără să fie posibil să se opună recunoașterii sale”.
The status of that decision and of its accompanying certificate, in the light of the provisions of the Regulation, raises doubts for the referring court, expressed in its fifth question.
Din perspectiva prevederilor regulamentului, statutul acestei hotărâri și al certificatului care o însoțea suscită o serie de neclarități în rândul instanței de trimitere, exprimate prin intermediul celei de a cincea întrebări.
That question, I consider, is best addressed first, as it appears to lie at the core of the matter, and the answer to it may guide the approach to several other questions.
Considerăm util să abordăm mai întâi această întrebare, deoarece ni se pare cea mai importantă, iar soluționarea sa ar putea indica răspunsul la mai multe alte întrebări.
15 — It appears from the German judgments in the case-file that the mother was represented and able to submit observations, though not physically present, in the proceedings giving rise to the Oranienburg court’s judgments of 14 August 2006 and 20 June 2007, and that she was present and heard in the proceedings giving rise to the Brandenburg appeal court’s confirmatory judgment of 20 February 2008.
15 — Din hotărârile germane care sunt cuprinse în dosar rezultă că mama a fost reprezentată și a putut formula observații, deși nu a fost prezentă, cu ocazia procedurilor finalizate cu pronunțarea celor două hotărâri de către Amtsgericht Oranienburg la 14 august 2006 și la 20 iunie 2007, și că aceasta a fost prezentă personal și ascultată în cadrul procedurii finalizate cu pronunțarea hotărârii de confirmare de către Branderburgisches Oberlandesgericht la 20 februarie 2008.
That information was confirmed at the hearing before the Court of Justice, when the mother was again present.
Aceste elemente au fost confirmate cu ocazia ședinței în fața Curții de Justiție, la care mama a fost de asemenea prezentă.
I note that the certificate accompany- ing that decision uses the standard form provided for and contains all the required information and statements, and that the judgment itself indicates, in line with Article 42(2) of the Regulation, that (a) it was not considered appropriate to hear the child, having regard to her age, (b) the parties
Constatăm că certificatul care însoțea această hotărâre a fost eliberat prin completarea formularului prevăzut și conține toate informațiile și afirmațiile necesare, precum și că hotărârea însăși arată că, potrivit articolului 42 alineatul (2) din regulament, a) ascultarea copilului a fost considerată necorespunzătoare în conformitate cu vârsta acestuia, b) părțile au avut posibilitatea de a fi ascultate (mama nefiind prezentă, fiind
The fifth question
A cincea întrebare
The Supreme Court wishes to know essentially whether, in the procedural circumstances of the case, the Regulation allowed the German court to order the child’s return and issue the certificate under Article 42.
Prin intermediul acestei întrebări, Lietuvos Aukščiausiasis teismas solicită în esență să se stabilească dacă, în circumstanțele procedurale din speță, tribunalul german avea dreptul, potrivit dispozițiilor regulamentului, să dispună înapoierea copilului și să elibereze certificatul prevăzut la articolul 42 din regulament.
It transpired at the hearing that some very divergent — even diametrically opposing — views as to the meaning of those provisions are variously held by different Member States and by the Commission.
Cu ocazia ședinței, sa dovedit că statele membre și Comisia susțin puncte de vedere foarte diferite, chiar diametral opuse, cu privire la înțelesul acestor dispoziții.
On the one hand, they are interpreted to mean that, initially, only the courts of the Member State where the child is actually present have jurisdiction, in the framework of the Convention and Article 11 of the Regulation, to order his or her return, and that such jurisdiction cannot be exercised by the courts of the Member State of habitual residence unless and until there is a final, enforceable nonreturn order, having the force of res judicata, issued by a court of the Member State where the child is actually present.
Pe de o parte, există interpretarea potrivit căreia, într-o primă etapă, numai instanțele din statul membru în care se găsește copilul sunt competente, în cadrul convenției și al articolului 11 din regulament, să dispună întoarcerea acestuia, iar această competență nu poate fi exercitată de instanțele statului membru al reședinței obișnuite decât în cazul în care și din momentul în care există o hotărâre de neînapoiere definitivă și executorie a unei instanțe din statul membru în care se găsește copilul.
On the other hand, there is the view that the courts of the Member State of habitual residence also, at all times, enjoy jurisdiction to order the child’s return, either by virtue of Article 8 (read with Article 10) of the Regulation or in the context of the Convention and Article 8 of the Regulation. 16
Pe de altă parte, există punctul de vedere potrivit căruia instanțele din statul membru al reședinței obișnuite sunt de asemenea, în orice moment, competente să dispună înapoierea sa fie în temeiul articolului 8 din regulament (în coroborare cu articolul 10), fie în cadrul convenției și al articolului 11 din regulament 16.
In view of those diverging interpretations, I think it is essential for the Court to give a very clear ruling on this aspect of the Regulation.
Date fiind aceste divergențe în interpretare, considerăm că este esențial ca acest aspect al regulamentului să fie clarificat în mod foarte precis de Curte.
For my part, I would immediately dismiss any assumption that the courts of the Member State where the child is actually present have exclusive jurisdiction up to the time they issue a nonreturn order.
Din punctul nostru de vedere, am înlătura de la bun început ipoteza că instanțele din statul membru în care se găsește copilul se bucură de competență exclusivă până în momentul în care adoptă o hotărâre de neînapoiere.
16 — Inasmuch as Articles 12 and 13 of the Convention do not determine jurisdiction but issue instructions to any competent court, and Article 11(1) to (5) of the Regulation refer to those articles.
16 — În măsura în care articolele 12 și 13 din convenție nu conțin norme de competență, ci instrucțiuni adresate oricărei instanțe competente, și în care articolul 11 alineatele (1)-(5) din regulament fac trimitere la acestea.
With regard to the competence of the courts of the Member State of habitual residence to order the child’s return, a further distinction should be drawn between two possible bases of jurisdiction: Article 8 of the Regulation (read in conjunction with Article 10 and, where appropriate, Article 12(1)) and Article 11(8) of the Regulation (read in conjunction with the provisions of the Convention).
În ceea ce privește competența instanței din statul membru al reședinței obișnuite de a dispune înapoierea copilului, trebuie în continuare să se distingă două posibile temeiuri ale competenței: articolul 8 din regulament [în coroborare cu articolul 10 și, eventual, cu articolul 12 alineatul (1)], și articolul 11 din regulament, în special alineatul (8) (în coroborare cu prevederile convenției).
It is true that Article 12 of the Convention envisages those courts being seised of a request for an order to return the child, and it does indeed appear logical to apply to them in the first place, since their decision will never require exequatur proceedings in order to obtain enforcement.
Desigur, articolul 12 din convenție are în vedere că aceste instanțe sunt cele sesizate cu o cerere de pronunțare a unei hotărâri de neînapoiere și pare într-adevăr logic ca cererea să le fie adresată în primul rând, deoarece hotărârea acestora nu ar necesita în niciun caz o procedură de exequatur pentru a fi executată.
Likewise, the drafting of Article 11 of the Regulation gives the impression that a first decision is envisaged in the Member State where the child is actually present.
Este de asemenea adevărat că modul de redactare a articolului 11 din regulament lasă să se presupună că este avută în vedere, mai întâi, o hotărâre pronunțată în statul membru în care se găsește copilul.
However, I would recall that the Convention does not lay down any rules of jurisdiction, and I note that nothing in the Regulation explicitly limits jurisdiction to order the child’s return to the courts of the Member State where he or she is actually present.
Cu toate acestea, amintim că în cadrul convenției nu se prevede nicio normă de competență și remarcăm că nicio dispoziție a regulamentului nu limitează în mod explicit la nivelul instanțelor din statul membru în care se găsește copilul competența de a dispune înapoierea acestuia.
They unquestionably have that jurisdiction, but there is nothing to say that it must be exclusive.
Respectiva competență este prin urmare indisputabilă, însă nimic nu impune ca aceasta să fie exclusivă.
the child’.
copilului”.
Moreover, since Article 10(b)(iv) speaks of ‘a judgment on custody that does not entail the return of the child … issued by the courts of the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention’, 17it must be concluded that the same courts may also issue a decision on custody which does entail return.
În plus, dat fiind că articolul 10 litera (b) punctul iv are în vedere o „hotărâre de încredințare care nu implică înapoierea copilului […] pronunțată de instanța judecătorească din statul membru al reședinței obișnuite imediat înaintea deplasării sau a reținerii sale ilicite” 17, trebuie să deducem că aceleași instanțe pot pronunța de asemenea o hotărâre de încredințare care implică înapoierea.
Finally, if a court has jurisdiction, under Articles 8 or 12 of the Regulation, in all matters relating to parental responsibility and, thus, to custody (connected, where relevant, with an application for divorce), it is simply not conceivable that such jurisdiction should not include the power to ensure the child’s actual presence with the person to whom custody has been granted.
În sfârșit, în cazul în care o instanță este competentă, în temeiul articolului 8 sau al articolului 12 din regulament, să soluționeze orice aspect în materia răspunderii părintești, așadar, în materia încredințării (alături de o cerere de divorț, după caz), este de neconceput ca această competență să nu includă puterea de a asigura prezența efectivă a copilului alături de persoana căreia ia fost încredințat.
And that power must in turn include the power to take any interim measures which appear necessary in the course of the proceedings.
Iar această putere trebuie să includă, la rândul său, dreptul de a lua orice măsură provizorie care se dovedește necesară în cursul procedurii.
To preclude the Court with jurisdiction in matters of parental responsibility from ordering the child’s return would be tantamount to depriving it of any real jurisdiction to make any provisional or final ruling on custody.
A interzice unei instanțe competente în materia răspunderii părintești să dispună înapoierea copilului ar însemna a o priva de orice competență concretă de a decide asupra încredințării provizorii sau definitive.
Moreover, general jurisdiction in matters of parental responsibility necessarily comprises jurisdiction to order the return of an abducted child.
Pe de altă parte, competența generală în materia răspunderii părintești presupune în mod obligatoriu un drept de a dispune înapoierea copilului răpit.
I thus reach the conclusion that, to start with, in a case of child abduction, it is possible to apply for an order for the child’s return to the competent court of the Member State of habitual residence, to the competent court of the Member State where the child is actually present — or even to the competent court called upon to decide on an application for divorce, legal separation or marriage
Prin urmare, ajungem la concluzia că, în cazul răpirii unui copil, la început, este posibil să se solicite pronunțarea unei hotărâri de înapoiere a acestuia atât instanței competente din statul membru în care se găsește, fie instanței competente din statul membru al reședinței sale obișnuite, fie chiar și instanței competente chemate să soluționeze o cerere de divorț, de separare de drept sau de anulare
According to Article 2(7) of the Regulation, parental responsibility includes, in particular, rights of custody and, according to Article 2(9), the term ‘rights of custody’ includes in particular the right to determine the child’s place of residence.
Astfel, potrivit articolului 2 punctul 7 din regulament, răspunderea părintească include în special încredințarea, iar, potrivit punctului 9 al aceluiași articol, încredințarea cuprinde special dreptul de a decide asupra locului de reședință al copilului.
Chapter II, Section 2, of the Regulation is entitled ‘Parental responsibility’ and includes, in particular, Article 11, entitled ‘Return of
Secțiunea 2 a capitolului II este intitulată „Răspunderea părintească” și cuprinde, printre altele, articolul 11, denumit „Înapoierea
17 — Emphasis added.
17 — Sublinierea noastră.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU annulment, if the latter is in a third Member State. 18
LUARE DE POZIŢIE A AVOCATULUI GENERAL SHARPSTON — CAUZA C-195/08 PPU a căsătoriei, dacă aceasta se află întrun al treilea stat membru 18.
If the order does not entail the child’s return, and is issued by a court of a Member State other than that in which the child is actually present, there will obviously be no attempt to have it recognised or enforced in any State, but appeal proceedings under domestic law will of course remain available.
În cazul în care hotărârea nu implică înapoierea copilului și dacă este pronunțată de o instanță dintr-un alt stat membru decât acela în care se găsește copilul, în mod vădit nu se va solicita recunoașterea sau executarea acesteia în niciun stat, însă căile de atac împotriva acesteia, potrivit dreptului național, vor rămâne deschise.
The effects of the order issued may, however, differ depending on the court chosen.
În schimb, efectele hotărârii pronunțate pot diferi în funcție de instanța aleasă.