natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards the Dyestuffs decision (adopted on 24 July 1969) and the Polypropylene decision (adopted on 23 April 1986), it must be observed that the infringement found in the Decision began 10 years after the adoption of the Dyestuffs decision, while the Polypropylene decision was adopted while that infringement was continuing.
În ceea ce privește Deciziile Substanțe colorante (adoptată la 24 iulie 1969) și Polipropilenă (adoptată la 23 aprilie 1986), trebuie arătat că încălcarea constatată în decizie a început la 10 ani după adoptarea Deciziei Substanțe colorante și că, în privința Deciziei Polipropilenă, aceasta a fost adoptată pe parcursul duratei încălcării menționate.
Furthermore, although Hoechst was the subject of a finding of infringement in the context of the Polypropylene decision in 1986, it continued for 10 years to engage in its unlawful conduct on the sorbates market.
Pe de altă parte, deși Hoechst ar fi făcut obiectul unei condamnări în cadrul Deciziei Polipropilenă în 1986, aceasta a continuat comportamentul său ilicit pe piața sorbaților, și aceasta timp de 10 ani.
The fact that Hoechst repeated its unlawful conduct shows a propensity on its part not to draw the appropriate consequences from a finding that it had infringed the Community competition rules (see, to that effect, Case T-38/02 Groupe Danone v Commission, paragraph 130 above, paragraph 355).
Repetarea de către Hoechst a unui comportament ilicit dovedește tendința acesteia de a nu adopta măsurile adecvate ca urmare a constatării în privința sa a unei încălcări a normelor comunitare privind concurența (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 octombrie 2005, Groupe Danone/Comisia, punctul 130 de mai sus, punctul 355).
In the light of those factors, Hoechst could expect that the Commission would take account of the earlier decisions referred to above when considering whether the infringement in the present case constituted a repeated infringement.
Ținând seama de aceste elemente, Hoechst se putea aștepta ca, în speță, Comisia să țină seama de deciziile menționate anterior în cadrul unei posibile calificări de încălcări repetate.
Accordingly, there was nothing to prevent the Commission from relying on the Dyestuffs and the Polypropylene decisions for the purpose of finding that Hoechst had committed a repeated infringement in the present case.
În consecință, nimic nu se opunea ca, în cadrul prezentei cauze, în vederea constatării încălcărilor repetate din partea societății Hoechst, Comisia să se întemeieze pe Deciziile Substanțe colorante și Polipropilenă.
It should be noted in that regard that, as regards the annulment of the PVC I decision by the Court of Justice, Article 231 EC provides that if the action is well founded, the Court of Justice is to declare the contested act void.
Trebuie să se sublinieze în această privință, în ceea ce privește anularea pronunțată de către Curte, că articolul 231 CE prevede că, în cazul în care acțiunea este întemeiată, Curtea declară actul contestat nul și neavenit.
Furthermore, although the PVC II decision, which was adopted by the Commission following the annulment of the PVC I decision, to a large extent sets out the factual elements of the latter decision, it may be distinguished from that decision, in particular, by the fact that it finds that the agreement or concerted practice in question dated from around August 1980, whereas the PVC I decision stated that the agreement or concerted practice in question dated from approximately September 1976.
Pe de altă parte, deși Decizia PVC II, adoptată de Comisie ca urmare a anulării Deciziei PVC I, reia în mare parte elementele factuale ale acestei din urmă decizii, totuși se distinge de aceasta în special prin aceea că reține faptul că acordul sau practica concertată data aproximativ din luna august a anului 1980, în timp ce Decizia PVC I preciza că acordul sau practica concertată în cauză data aproximativ din septembrie 1976.
The same applies to the amount of the fines imposed on Hoechst (ECU 1 million in the PVC I decision and EUR 1.5 million in the PVC II decision).
Aceeași este situația și cu privire la cuantumul amenzilor reținute pentru Hoechst (1 milion ECU în Decizia PVC I și 1,5 milioane de euro în Decizia PVC II).
It follows that the two decisions cannot be regarded as identical.
Rezultă că cele două decizii nu pot fi considerate identice.
In those circumstances, it must be held that the Commission erred in referring to the PVC I decision, in the Decision, for the purpose of finding that Hoechst’s conduct constituted a repeated infringement.
În aceste condiții, trebuie să se considere că, prin referirea la Decizia PVC I, în vederea constatării încălcărilor repetate din partea societății Hoechst, Comisia a săvârșit o eroare în cadrul deciziei adoptate.
As regards the PVC II decision, it was indeed adopted on 27 July 1994, or during the period of the infringement, but it was the subject of judicial proceedings which
În ceea ce privește Decizia PVC II, aceasta a fost adoptată cu siguranță la 27 iulie 1994, cu alte cuvinte, în interiorul perioadei în care a avut loc încălcarea, dar a făcut
It must be emphasised, however, that at Community level, and in accordance with the first paragraph of Article 256 EC, the PVC II decision was enforceable, provided that it imposed a pecuniary burden on persons other than the States, notwithstanding the action for annulment of that decision initiated under Article 230 EC.
Cu toate acestea, este necesar să se sublinieze că, la nivel comunitar și conform articolului 256 primul paragraf CE, Decizia PVC II reprezenta titlu executoriu, din moment ce impunea o obligație pecuniară în sarcina altor persoane decât statele membre, iar aceasta în pofida introducerii acțiunii în anulare împotriva acestei decizii în temeiul articolului 230 CE.
It is common ground, moreover, that Hoechst did not seek a stay of execution of the PVC II decision pursuant to the second sentence of Article 242 EC.
Pe de altă parte, este clar că Hoechst nu a solicitat suspendarea executării Deciziei PVC II în temeiul articolului 242 a doua teză CE.
Last, it must be observed that the judgments of the Court of First Instance and of the Court of Justice, which, moreover, confirmed the decision, were delivered before the adoption of the Decision.
În cele din urmă, trebuie arătat că Hotărârile Tribunalului și Curții, care, în plus, au confirmat decizia, au intervenit anterior adoptării deciziei.
It follows that the Commission was entitled to rely on the PVC II decision to find that Hoechst’s conduct constituted a repeated infringement.
Rezultă că, pentru constatarea existenței încălcărilor repetate din partea societății Hoechst, Comisia se putea întemeia pe Decizia PVC II.
In the light of those factors, it must be concluded that, in finding that Hoechst’s conduct constituted a repeated infringement, the Commission was entitled to rely on the Dyestuffs, Polypropylene and PVC II decisions but not on the PVC I decision.
Ținând seama de aceste elemente, trebuie să se concluzioneze că, pentru constatarea încălcărilor repetate din partea societății Hoechst, Comisia se putea întemeia pe Deciziile Substanțe colorante, Polipropilenă și PVC II, însă nu pe Decizia PVC I.
However, the error on the Commission’s part concerning the PVC I decision cannot call in question the characterisation of Hoechst’s conduct as a repeated infringement in the present case or even the rate of the increase applied.
Cu toate acestea, eroarea săvârșită de Comisie cu privire la Decizia PVC I nu poate repune în discuție calificarea de încălcări repetate reținută în speță, nici chiar cota de majorare aplicată.
As regards the characterisation of the infringement as a repeated infringement, it is sufficiently supported by the Dyestuffs, Polypropylene and PVC II decisions.
În ceea ce privește calificarea de încălcări repetate, aceasta este suficient susținută prin Deciziile Substanțe colorante, Polipropilenă și PVC II.
As regards the rate of the increase applied in the present case, there is nothing in the Decision to indicate that the Commission’s finding that the repeated infringement followed a number of previous infringements gave rise to a greater increase in the fine for an aggravating circumstance than would have been determined if
În ceea ce privește cota de majorare aplicată în speță, nimic în cadrul deciziei nu indică faptul că, prin constatarea Comisiei în sensul că această calificare decurge din mai multe antecedente, sa ajuns la o majorare superioară a cuantumului amenzii ca efect al circumstanței agravante, în raport cu cea care ar fi fost stabilită în cazul în
HOECHST v COMMISSION only a single previous infringement had been identified (see, to that effect, judgment of 25 October 2005 in Groupe Danone v Commission, paragraph 130 above, paragraph 366).
HOECHST/COMISIA care ar fi fost identificat un singur antecedent (a se vedea în acest sens Hotărârea din 25 octombrie 2005, Danone/Comisia, punctul 130 de mai sus, punctul 366).
Furthermore, as regards Hoechst’s argument that the increase applied is disproportionate, including by comparison with the other undertakings at which the Decision was addressed, it is sufficient to bear in mind that the Commission has a discretion when setting the fine and that it is not required to apply a precise mathematical formula.
Pe de altă parte, în ceea ce privește argumentul societății Hoechst potrivit căruia majorarea aplicată ar fi disproporționată, inclusiv în raport cu celelalte întreprinderi avute în vedere în decizie, este suficient să reamintim că, în stabilirea cuantumului amenzii, Comisia dispune de o putere de apreciere și nu este ținută să aplice o formulă matematică precisă.
In addition, when determining the amount of the fine the Commission must ensure that its action is deterrent.
În plus, în vederea stabilirii cuantumului amenzii, Comisia trebuie să vegheze la caracterul descurajator al acțiunii sale.
A repeated infringement is a circumstance that justifies a considerable increase in the basic amount of the fine.
Or, încălcările repetate reprezintă o circumstanță care justifică o majorare considerabilă a cuantumului de bază al amenzii.
Repeated infringement is proof that the penalty previously imposed was not sufficiently deterrent.
Astfel, încălcările repetate reprezintă dovada faptului că sancțiunea aplicată anterior nu a fost suficient de descurajatoare.
In this case, there is no reason to consider that the increase of 50% in the basic amount of the fine designed to steer Hoechst’s conduct towards respect for the competition rules is disproportionate (see, to that effect, Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 293).
În speță, nimic nu permite să se considere că este disproporționată majorarea cuantumului de bază al amenzii cu 50 % în vederea orientării comportamentului societății Hoechst către respectarea normelor privind concurența din tratat (a se vedea în acest sens Hotărârea Michelin/Comisia, punctul 339 de mai sus, punctul 293).
It must therefore be held that the characterisation of the applicant’s conduct as a repeated infringement in the present case and the rate of increase applied are well founded.
Prin urmare, trebuie să se considere că sunt fondate atât calificarea de încălcări repetate reținută în speță, precum și cota de majorare aplicată.
The other arguments put forward by Hoechst cannot affect that conclusion.
Celelalte argumente invocate de Hoechst nu pot repune în discuție această concluzie.
As regards the fact that Hoechst’s former activity in the feedingstuffs additives sector had nothing to do with its activities in the PVC sector, it must be emphasised that the Guidelines refer to an ‘infringement of the same type’ by the same undertaking.
În ceea ce privește faptul că activitatea anterioară a societății Hoechst în sectorul aditivilor alimentari nu ar avea nicio legătură cu activitățile sale în sectorul PVC, trebuie să se sublinieze că liniile directoare se referă la „o încălcare de același tip” din partea aceleiași întreprinderi.
In those circumstances, once an undertaking commits an infringement of the same type, even though the economic sector concerned is a different one, the Commission may find that there is an aggravating circumstance.
În aceste condiții, din momentul în care o întreprindere săvârșește o încălcare de același tip, chiar dacă sectorul economic avut în vedere este diferit, poate fi reținută de către Comisie o circumstanță agravantă.
Hoechst’s argument in that regard cannot therefore be upheld.
În consecință, argumentul societății Hoechst în această privință nu poate fi reținut.
As regards the fact that, in another case preceding the Decision, the Commission undertook to establish joint group liability by imposing increases of 10% per year for the period between the decision imposing a fine in one case and the end of the infringement in another case, it must be borne in mind that the Commission’s previous practice in taking decisions does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, since that framework is defined solely in Regulation No 17 and in the Guidelines (see Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 292 and the caselaw cited) and that, furthermore, operators cannot have a legitimate expectation that an existing situation which is capable of being altered by the Commission in the exercise of its discretionary power will be maintained (see Delacre and Others v Commission, paragraph 372 above, paragraph 33 and the caselaw cited, and Dansk Rørindustri and Others v Commission, paragraph 344 above, paragraph 171).
În ceea ce privește faptul că s-ar fi inițiat de către Comisie, într-o altă cauză anterioară deciziei, instituirea unei răspunderi colective de grup prin aplicarea unor majorări de 10 % pe an pentru perioada situată între decizia prin care sa aplicat o amendă într-o cauză și încetarea încălcării într-o altă cauză, trebuie amintit că practica decizională anterioară a Comisiei nu servește în sine drept cadru juridic pentru aplicarea amenzilor în materie de concurență, acesta fiind definit numai în Regulamentul nr. 17 și în liniile directoare (a se vedea Hotărârea Michelin/Comisia, punctul 339 de mai sus, punctul 292 și jurisprudența citată), și că, pe de altă parte, operatorii nu pot învesti o încredere legitimă în menținerea unei situații existente care poate fi modificată de Comisie în exercitarea puterii sale de apreciere (a se vedea Hotărârea Delacre și alții/Comisia, punctul 372 de mai sus, punctul 33 și jurisprudența citată, și Hotãrârea Dansk Rørindustri și alții/Comisia, punctul 344 de mai sus, punctul 171).
Last, as the Commission emphasises, the fact that the 1996 Leniency Notice was applied does not mean that Hoechst’s repeated infringement ceases to be an aggravating circumstance.
În sfârșit, astfel cum subliniază Comisia, aplicarea Comunicării privind cooperarea din 1996 nu ar înlătura caracterul de circumstanță agravantă al încălcărilor repetate din partea societății Hoechst.
Therefore Hoechst’s argument that an increase for repeated infringement is unfair when the undertaking concerned cooperates in full during the administrative procedure is inoperative.
Prin urmare, argumentul prezentat de Hoechst, potrivit căruia o majorare pentru încălcări repetate nu ar fi echitabilă în ipoteza în care întreprinderea în cauză cooperează în întregime pe parcursul procedurii administrative, este inoperant.
For all of those reasons, the seventh plea must be rejected.
Pentru toate aceste considerații, al șaptelea motiv trebuie respins.
F — The 10th plea, claiming that the 2002 Leniency Notice should be applied by analogy, under a ‘most favourable provision’ principle
F — Cu privire la al zecelea motiv, întemeiat pe aplicarea prin analogie a Comunicării privind cooperarea din 2002, în temeiul „principiului dispoziției celei mai favorabile”
At Section 12.2.3 of the Decision, which deals with the application of the 1996 Leniency Notice, the Commission observes that Hoechst considers that the 2002
La punctul 12.2.3 din decizie referitor la aplicarea Comunicării privind cooperarea din 1996, Comisia arată că Hoechst consideră ca aplicabilă în cauză Comunicarea Comisiei din 2002 privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului
Commission Notice on immunity from fines and reduction of fines in cartel cases (OJ 2002 C 45, p.
HOECHST/COMISIA amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO C 45, p.
3; ‘the 2002 Leniency Notice’) should be applicable in this case.
3, denumită în continuare „Comunicarea privind cooperarea din 2002”).
First of all, the Commission rejects Hoechst’s arguments, on the ground that Section 28 of the 2002 Leniency Notice provides that that notice is to apply from 14 February 2002 for all cases for which no undertaking has relied on the 1996 Leniency Notice.
Mai întâi, Comisia respinge argumentele prezentate de Hoechst subliniind că punctul 28 din Comunicarea privind cooperarea din 2002 prevede că respectiva comunicare se aplică începând de la 14 februarie 2002 pentru toate cauzele în care nicio întreprindere nu sa prevalat de Comunicarea privind cooperarea din 1996.
In this case, a number of undertakings — including Hoechst — contacted the Commission on the basis of the 1996 Leniency Notice.
Or, în speță, mai multe întreprinderi – inclusiv Hoechst – ar fi contactat Comisia în temeiul Comunicării privind cooperarea din 1996.
The 2002 Leniency Notice is therefore not applicable (recitals 431 and 432 to the Decision).
Comunicarea privind cooperarea din 2002 nu ar fi, așadar, aplicabilă [considerentele (431) și (432) ale deciziei].
Next, as regards the ‘most favourable provision’ principle on which Hoechst relies, first, the Commission states that the Leniency Notices do not affect the legal framework established by Article 15(2) of Regulation No 17.
În continuare, în ceea ce privește „principiul dispoziției celei mai favorabile”, invocat de Hoechst, în primul rând, Comisia reține că aceste comunicări privind cooperarea nu afectează cadrul juridic constituit din articolul 15 din Regulamentul nr. 17.
Since the ‘most favourable provision’ principle requires a modification of the legal framework determining the amount of fines, that principle does not apply in this case (recital 434 to the Decision).
Din moment ce „principiul dispoziției celei mai favorabile” ar necesita o modificare a cadrului juridic care determină cuantumul amenzilor, acest principiu nu ar fi aplicabil în speță [considerentul (434) al deciziei].
Furthermore, the undertakings concerned which offered to cooperate with the Commission acquired a legitimate expectation that their cooperation would be based solely on the 1996 Leniency Notice, the only one applicable at that time (recital 435 to the Decision).
În plus, întreprinderile implicate care ar fi oferit cooperarea lor Comisiei ar fi dobândit o încredere legitimă în faptul că această cooperare s-ar întemeia exclusiv pe Comunicarea din 1996, care era singura aplicabilă în această perioadă [considerentul (435) al deciziei].
Second, the Commission emphasises that the approach taken in Commission Decision 1999/210/EC of 14 October 1998 relating to a proceeding under Article 85 of the EC Treaty (Case IV/F — 3/33.708 — British Sugar plc, Case IV/F — 3/33.709 — Tate & Lyle plc, Case IV/F — 3/33.710 — Napier Brown & Company Ltd, Case IV/F — 3/33.711 — James Budgett Sugars Ltd) (OJ 1999 L 76, p. 1) cannot to be transposed to this case, as the situations are different. The Commission points out on that point that in the British Sugar/Tate & Lyle case no leniency regime was yet in force when the Commission decided to apply, by analogy, the provisions of the 1996 Leniency Notice (recital 436 to the Decision). II - 1015
În al doilea rând, Comisia subliniază că abordarea adoptată în Decizia 1999/210/CE a Comisiei din 14 octombrie 1998 privind o procedură de aplicare a articolului 85 din Tratatul CE (Cauza IV/F-3/33.708 — British Sugar plc, cauza IV/F-3/33.709 — Tate & Lyle plc, cauza IV/F-3/33.710 — Napier Brown & Company Ltd, cauza IV/F-3/33.711 — James Budgett Sugars Ltd) (JO 1999, L 76, p. 1), nu se poate transpune în speță din moment ce situațiile sunt diferite. Comisia precizează cu privire la acest aspect că, în cazul British Sugar/Tate & Lyle, nu exista încă un regim de clemență, atât timp cât Comisia a decis să aplice, prin analogie, dispozițiile Comunicării privind cooperarea din 1996 [considerentul (436) al deciziei]. II - 1015
Third, it is not possible to conclude that the 2002 Leniency Notice is, overall, more favourable to undertakings than the 1996 Leniency Notice.
În al treilea rând, nu ar fi posibil să se concluzioneze că, în general, Comunicarea privind cooperarea din 2002 este mai favorabilă decât Comunicarea privind cooperarea din 1996.
Whether or not the resulting amendments procure an advantage to a given undertaking is highly dependent in its individual situation (recital 437 to the Decision).
Faptul că modificarea efectuată aduce sau nu aduce un avantaj unei anumite întreprinderi ar depinde foarte mult de situația sa concretă [considerentul (437) al deciziei].
Hoechst claims that it ought to have obtained immunity, in application, by analogy, of the 2002 Leniency Notice.
Hoechst arată că ar fi trebuit să obțină o imunitate, prin aplicarea, pe cale de analogie, a Comunicării privind cooperarea din 2002.
It submits that it has already set out those arguments in its response to the statement of objections.
Hoechst subliniază că a expus deja aceste argumente în răspunsul său la comunicarea privind obiecțiunile.
Hoechst observes that it had already begun to cooperate in autumn 1998, when only the 1996 Leniency Notice existed.
Hoechst arată că începuse deja să coopereze în toamna anului 1998, într-un moment în care nu exista decât Comunicarea privind cooperarea din 1996.
However, it is necessary to take into account the fact that, according to the general principles of criminal law, the most favourable rules should be applied.
Cu toate acestea, trebuia să se țină seama de faptul că, potrivit principiilor generale de drept penal, trebuia să se aplice reglementarea cea mai favorabilă.
Where the 2002 Leniency Notice is more favourable than the 1996 Leniency Notice, it is the former that ought to be applied.
Cât timp Comunicarea privind cooperarea din 2002 este mai favorabilă decât Comunicarea privind cooperarea din 1996, ar trebui să se aplice cea dintâi.
According to the 2002 Leniency Notice, every undertaking which has participated in a cartel, and therefore even a ‘leader’, can apply for immunity.
Potrivit Comunicării privind cooperarea din 2002, orice întreprindere care a participat la o înțelegere, așadar, chiar un „conducător” ar putea formula o cerere de imunitate.
Hoechst emphasises that the provision in Section B of the 1996 Leniency Notice under which a significant reduction in the fine cannot be granted in the case of leaders was not followed in the 2002 Leniency Notice.
Hoechst subliniază că excluderea unei reduceri semnificative a amenzii în privința conducătorilor, potrivit titlului B din Comunicarea privind cooperarea din 1996, nu a fost reluată în Comunicarea privind cooperarea din 2002.
Furthermore, the 2002 Leniency Notice is more favourable to the first undertaking to cooperate, in the sense that it is no longer a requirement that that undertaking submits evidence enabling the Commission to take a decision ordering an investigation under Article 14(3) of Regulation No 17.
Pe de altă parte, Comunicarea privind cooperarea din 2002 ar fi mai favorabilă primei persoane care a cooperat în sensul că nu ar mai impune acestei persoane decât prezentarea de probe care să permită Comisiei să adopte o decizie care să dispună efectuarea de verificări în temeiul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 17.
For the application for immunity to succeed, it is not even necessary to submit all the evidence
Pentru ca cererea de imunitate să se concretizeze, nu ar fi nici măcar necesar să se comunice toate probele
HOECHST v COMMISSION which the undertaking has.
HOECHST/COMISIA care există în privința întreprinderii.