natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The French Government notes that the national provision which gave rise to the main proceedings provides that a parent company can set off tax credits obtained from subsidiaries resident in another Member State against the précompte mobilier payable in respect of dividends redistributed to its shareholders only where the distribution is made within five years.
Guvernul francez observă că, potrivit dispoziției naționale care se află la originea acțiunii principale, o soci-etate-mamă poate deduce creditele fiscale obținute de la filiale stabilite într-un alt stat membru din taxa pe veniturile rezultate din bunurile mobile (précompte mobilier) datorată pentru dividende pe care le redistribuie acționarilor săi numai dacă această distribuire are loc într-un termen de cinci ani.
That limitation to five years reflects a concern by the French Government to combat fraud.
Această limitare la cinci ani reflectă preocuparea guvernului francez de a lupta împotriva fraudelor.
The risk of fraud and the difficulty of fiscal supervision would be exacerbated if undertakings could set off tax credits linked to dividends received 10 or 20 years earlier.
Riscul de fraudă și dificultatea de a exercita un control fiscal ar fi agravate dacă întreprinderile ar putea să compenseze creditele fiscale aferente dividendelor pe care le-au primit cu 10 sau cu 20 de ani mai devreme.
For the reasons given above I conclude that the question referred for a preliminary ruling by the Conseil d’État, France, should be answered as follows:
Pentru motivele expuse mai sus, propunem să se răspundă după cum urmează la întrebarea preliminară adresată de Conseil d’État:
‘Where a Member State has opted (under Article 4(2) of Council Directive 90/435/EEC of 23 July 1990 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States) to provide that any charges relating to a parent company’s holding in a subsidiary of another Member State and any losses resulting from the distribution of the profits of the subsidiary may not be deducted from the taxable profits of the parent company, it is not contrary to that provision for the management costs relating to the holding to be fixed as 5% of the total revenue from the holdings, including tax credits compensating for withholding tax levied on the dividend in accordance with Article 5(2), (3) or (4) of that directive.’
„În cazul în care un stat membru a decis, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 90/435/CEE a Consiliului din 23 iulie 1990 privind regimul fiscal comun care se aplică societățilormamă și filialelor acestora din diferite state membre, să prevadă că orice cheltuieli raportate la participația unei societăți-mamă întro filială stabilită într-un alt stat membru și orice pierderi rezultând din distribuirea profitului societății filială nu sunt deductibile din profitul impozabil al societății-mamă, nu este incompatibil cu această dispoziție faptul de a stabili cheltuielile de administrare aferente participației la 5 % din venitul total al participațiilor, inclusiv creditele fiscale care compensează taxa reținută la sursă percepută asupra dividendelor în conformitate cu articolul 5 alineatele (2), (3) și (4) din directivă.”
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC by the Conseil d’État (France), made by decision of 17 January 2007, received at the Court on 26 January 2007, in the proceedings
În cauza C-27/07, având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Consiliul de Stat (Franța), prin Decizia din 17 ianuarie 2007, primită de Curte la 26 ianuarie 2007 în procedura
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts (Rapporteur), President of the Chamber, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász and J. Malenovský, Judges,
CURTEA (Camera a patra), compusă din domnul K. Lenaerts (raportor), președinte de cameră, domnul G. Arestis, doamna R. Silva de Lapuerta, domnii E. Juhász și J. Malenovský, judecători,
Advocate General: E. Sharpston, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 21 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
HOTĂRÂREA DIN 3.4.2008 — CAUZA C-27/07 avocat general: doamna E. Sharpston, grefier: domnul B. Fülöp, administrator, având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 21 noiembrie 2007, luând în considerare observațiile prezentate:
— the French Government, by G. de Bergues and J.-C. Gracia, acting as Agents,
— pentru guvernul francez, de domnii G. de Bergues și J.-Ch. Gracia, în calitate de agenți;
— the Commission of the European Communities, by R. Lyal and J.-P. Keppenne, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 January 2008,
— pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii R. Lyal și J.-P. Keppenne, în calitate de agenți, după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 24 ianuarie 2008,
6, ‘the Directive’).
97, denumită în continuare „directiva”).
The reference has been made in proceedings between Banque Fédérative du Crédit Mutuel (‘BFCM’) and the Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie (the French Minister of the Economy, Finance and Industry).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Banque Fédérative du Crédit Mutuel (denumită în continuare „BFCM”), pe de o parte, și ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie (ministrul economiei, finanțelor și industriei), pe de altă parte.
Article 4 of the directive states:
Articolul 4 din directivă prevede:
Where the management costs relating to the holding in such a case are fixed as a flat rate, the fixed amount may not exceed 5% of the profits distributed by the subsidiary.
Dacă, în acest caz, cheltuielile de administrare aferente participației se stabilesc la o valoare forfetară, suma forfetară nu poate depăși 5 % din beneficiile repartizate de filială.
Article 5 of the directive is worded as follows:
Articolul 5 din directivă este redactat după cum urmează:
Article 7 of the directive states:
Articolul 7 din directivă precizează:
The tax regime for dividends paid to parent companies established in France is governed by Article 216 of the Code général des impôts (the General Tax Code, the ‘CGI’), which, in the version applicable to this case, states:
Regimul fiscal al dividendelor plătite către societăți-mamă stabilite în Franța este guvernat de articolul 216 din Codul general al impozitelor (code général des impôts, denumit în continuare „CGI”), care, în versiunea aplicabilă faptelor din cauza principală, prevede:
The proportion of costs and expenses referred to in the first subparagraph is fixed in every case at 5% of the gross revenue from the holdings, including tax credits.
Cotaparte din cheltuieli și din costuri prevăzută la primul paragraf este stabilită în mod uniform la 5 % din rezultatul total al participațiilor, incluzând creditul fiscal.
That proportion may not exceed, however, for each tax period, the total amount of the costs and expenses of any nature incurred by the holding company during that period.’
Acest procent nu poate totuși să depășească, pentru fiecare perioadă de impozitare, valoarea totală a cheltuielilor și a costurilor de orice natură efectuate de societatea participantă în cursul aceleiași perioade.”
Article 145 of the CGI states, in the version applicable to this case, that the tax regime for parent companies is applicable, inter alia, to companies subject to corporation tax at the normal rate which have holdings representing at least 5% of the capital of the issuing undertaking.
Articolul 145 din CGI precizează, în versiunea aplicabilă faptelor din cauza principală, că regimul societățilormamă este aplicabil în special societăților supuse impozitului pe profit la cota normală care dețin participații reprezentând cel puțin 5 % din capitalul societății emitente.
It is, in particular, stated that the tax credits in question ‘comprise both the tax credit (avoir fiscal) for income arising in France … and the foreign tax credit (crédit d’impôt étranger) for income from subsidiaries with their seat in a country with which France has a double taxation treaty’.
Se precizează în special că respectivele credite fiscale „corespund fie creditului fiscal („avoir fiscal”) pentru rezultatele generate în Franța […], fie creditelor fiscale străine percepute asupra rezultatelor filialelor care au sediul întro țară cu care Franța are o convenție fiscală”.
According to the Conseil d’État, the tax treaties concluded by France with other Member States provide that a tax credit is to be given to a parent company established in France on the distribution of profits by a subsidiary established in another Member State where that distribution of profits has been subject to a withholding tax levied by the other Member State.
Potrivit Consiliului de Stat, în temeiul unor convenții internaționale încheiate de Republica Franceză cu alte state membre, se atribuie un credit fiscal societățiimamă stabilite în Franța la momentul distribuirii profitului de către o filială stabilită într-un alt stat membru, în cazul în care această distribuire a profitului a făcut obiectul unei rețineri la sursă de către celălalt stat membru.
That tax credit is to be equal to the amount of the withholding tax thus deducted.
Acest credit fiscal este egal cu valoarea taxei reținute la sursă astfel prelevate.
Pursuant to Article 146(2) of the CGI, in the version applicable to this case, where the distribution by a parent company to its own shareholders of dividends which it has received leads to the application of the précompte mobilier (imputation tax) provided for in Article 223 sexies of the CGI, the tax credits applied to dividends paid in the last five years (but not outside that period) may be set off against the précomptemobilier.
În temeiul articolului 146 alineatul 2 din CGI, în versiunea aplicabilă faptelor din acțiunea principală, dacă distribuirea de către societateamamă către proprii acționari a dividendelor percepute duce la plata în avans a impozitului pe bunurile mobile prevăzute la articolul 223 sexies din CGI, creditele fiscale aferente dividendelor percepute în perioada anterioară de maximum cinci ani sunt imputabile asupra acestei taxe.
In addition, according to the Conseil d’État, pursuant to an administrative circular of the Ministère de l’Économie des Finances et de l’Industrie, those tax credits may also be set off against the withholding tax payable on the redistribution of dividends by the parent company to persons not resident for tax purposes, or not having their seat, in France.
În plus, potrivit Consiliului de Stat, în aplicarea unei instrucțiuni a Ministerului Economiei, Finanțelor și Industriei, aceste credite fiscale sunt imputabile de asemenea asupra taxei reținute la sursă, exigibilă la momentul redistribuirii dividendelor de către societateamamă către persoane care nu au domiciliul fiscal sau sediul în Franța.
The order for reference discloses that, pursuant to the tax regime for parent companies laid down in Article 216 of the CGI, BFCM deducted from its net total profits
Reiese din decizia de trimitere că, în aplicarea regimului fiscal al societățilormamă prevăzut la articolul 216 din CGI, BFCM a dedus din profitul său total net dividendele
BFCM maintains, in that regard, that the Administrative circulars are contrary to Article 4 of the directive, in so far as the proportion of costs and expenses, fixed at a flat rate of 5% of the total revenue from the holdings, includes tax credits paid pursuant to tax treaties concluded by the French Republic with other Member States, while the directive provides that the amount of the charges which may not be deducted from the taxable income of the parent company, when fixed at a flat rate, is limited to 5% only of the profits distributed by the subsidiary.
BFCM susține, în acest scop, că instrucțiunile menționate sunt contrare articolului 4 din directivă, în măsura în care cotaparte din cheltuieli și din costuri, stabilită la o valoare forfetară de 5 % din rezultatul total al participațiilor, include creditele fiscale plătite în temeiul convențiilor fiscale încheiate de Republica Franceză cu alte state membre, în timp ce directiva prevede că valoarea costurilor nedeductibile din rezultatul impozabil al societății-mamă, dacă aceasta este stabilită forfetar, este limitată la 5 % exclusiv din profitul distribuit de filială.
The Conseil d’État raises the question whether the addback to the taxable income of the parent company of a fixed proportion of costs and expenses equal to 5% of the revenue from holdings, tax credits included, constitutes a tax which exceeds the limit of 5% of the profits distributed permitted under Article 4(2) of the directive and which may affect the neutrality of the crossborder distribution of profits or whether it constitutes a tax whose only effect is partially to reduce the tax credit attributed to the parent company on the distribution of dividends and which may, therefore, be regarded as belonging to a body of provisions relating to the payment of tax credits to recipients of dividends and as aiming, by the same token, to lessen double taxation.
În această privință, Consiliul de Stat ridică problema dacă reintegrarea în rezultatul impozabil al societățiimamă a unei cote-părți forfetare din cheltuieli și din costuri de 5 % din rezultatul participațiilor, incluzând creditele fiscale, reprezintă o prelevare care depășește limita de 5 % din profitul distribuit, autorizată potrivit articolului 4 alineatul (2) din directivă, și este susceptibilă să afecteze neutralitatea distribuirii transfrontaliere de profit sau dacă această reintegrare reprezintă o prelevare având ca efect unic să reducă parțial creditul fiscal atribuit societățiimamă cu ocazia distribuirii de dividende și poate, prin urmare, să fie considerată că aparține unui ansamblu de dispoziții privind plata creditelor fiscale către beneficiarii de dividende și că urmărește, prin aceasta, diminuarea unei duble impozitări.
In that respect, the Conseil d’État, first, refers to Case C-58/01 Océ Van der Grinten [2003] ECR I-9809, in which the Court held that a tax credit constitutes a fiscal instrument designed to avoid the economic double taxation of profits distributed in the form of dividends and does not constitute income from shares.
În această privință, pe de o parte, Consiliul de Stat se referă la Hotărârea din 25 septembrie 2003, Océ Van der Grinten (C-58/01, Rec., p. I-9809), în care Curtea a statuat că creditul fiscal reprezintă un instrument fiscal care urmărește evitarea unei duble impozitări economice a profitului distribuit sub formă de dividende, iar nu un randament al titlurilor.
The Conseil d’État states, second, that the addback of 5% of distributed net profits and of the tax credit to the taxable income of the parent company, in respect of the proportion of costs and expenses, places the parent company in a situation which is the same as that in which it would have found itself if there had been no withholding tax, as a result of the addback of a proportion of costs and expenses equal to 5% of profits distributed.
Consiliul de Stat precizează, pe de altă parte, că reintegrarea a 5 % din profitul net distribuit și din creditul fiscal în rezultatul impozabil al societății-mamă, cu titlu de cotă-parte din cheltuieli și din costuri, plasează societateamamă întro situație identică cu aceea în care s-ar fi aflat în lipsa oricărei rețineri la sursă, ca urmare a reintegrării unei cote-părți din cheltuieli și din costuri de 5 % din profitul distribuit.
However, that is the case only if the tax credit can be entirely set off against the tax payable by the parent company.
Totuși, aceasta ar fi situația numai în cazul în care creditul fiscal poate fi imputat integral asupra impozitului datorat de societatea-mamă.
According to the Conseil d’État, it follows from Article 146(2) of the CGI, in the version applicable to this case, and from administrative practice, as stated in Administrative circular No 4K-1121, that tax credits granted on a distribution of dividends to a parent company by its subsidiary established in another Member State may be set off against tax payable by the parent company only where those dividends are redistributed in the following five years.
Or, potrivit Consiliului de Stat, din articolul 146 alineatul 2 din CGI, în versiunea aplicabilă faptelor din cauza principală, și din practica administrativă, astfel cum a fost precizată în instrucțiunea nr. 4K-1121, reiese că creditele fiscale atribuite cu ocazia distribuirii de dividende către o societate-mamă de către filiala sa stabilită într-un alt stat membru pot fi imputate asupra impozitului datorat de societateamamă numai în cazul în care aceste dividende fac obiectul unei redistribuiri în următorii cinci ani.
In that case, the addback of 5% of the tax credits to the taxable profits of the parent company in respect of the proportion of costs and expenses does not affect the principle of fiscal neutrality of the crossborder distribution of profits.
În acest caz, reintegrarea a 5 % din creditele fiscale în rezultatul impozabil al societățiimamă cu titlu de cotă-parte din cheltuieli și din costuri nu ar afecta neutralitatea fiscală a distribuirii transfrontaliere de profit.
By contrast, where the parent company decides not to redistribute those dividends within that period, the addback to its taxable income — in respect of the proportion of costs and expenses, equal to 5% of tax credits, which will not be set off against the tax that it must pay — has the effect of raising its taxable income above the limit of 5% of distributed profits actually received, laid down by Article 4(2) of the directive, and of affecting, to that extent, the fiscal neutrality of the crossborder distribution of profits.
În schimb, potrivit Consiliului de Stat, dacă societateamamă decide să nu redistribuie aceste dividende în termenul menționat, reintegrarea în rezultatul său impozabil, cu titlu de cotă-parte din cheltuieli și din costuri, a 5 % din creditele fiscale care nu vor fi imputate asupra impozitului pe care aceasta trebuie să îl plătească, are drept efect majorarea rezultatului său impozabil peste limita de 5 % din profitul distribuit perceput efectiv, stabilită la articolul 4 alineatul (2) din directivă, și afectarea, în această măsură, a neutralității fiscale a distribuirii transfrontaliere a profitului.
In the latter case, according to the Conseil d’État, the question arises whether the increase in corporation tax paid by the parent company in proportion to the increase in its taxable income following the addback of 5% of the tax credits constitutes a tax which, in view of its small amount and the fact that it was imposed directly in
În această din urmă ipoteză, tot în opinia Consiliului de Stat, se pune problema dacă majorarea impozitului pe profit plătit de societateamamă în raport cu majorarea rezultatului său impozabil ca urmare a reintegrării în acest rezultat a 5 % din creditele fiscale reprezintă o prelevare care, având în vedere valoarea sa scăzută și împrejurarea că a fost introdusă în legătură directă cu plata de credite fiscale instituite în
Accordingly, the Conseil d’État decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
În consecință, Consiliul de Stat a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
‘The addback to the taxable income of a parent company established in France of 5% of the tax credits attributed upon the distribution of profits by a subsidiary established in another Member State … where those distributed profits have been subject in that other State to a withholding tax, has no effect on the taxation level of the parent company if the latter is able to set off all the tax credits against the tax payable.
„Reintegrarea în profitul impozabil al unei societăți-mamă stabilite în Franța a 5 % din creditele fiscale atribuite cu ocazia distribuirii de profit de către o filială stabilită într-un alt stat membru […], dacă acest profit a făcut obiectul unei rețineri la sursă în acest alt stat, nu produce efect asupra nivelului de impozitare al societățiimamă în cazul în care aceasta poate imputa în totalitate respectivele credite fiscale asupra impozitului datorat.
Where the parent company did not decide to redistribute those profits to its own shareholders within five years, and in consequence is no longer able to use the fiscal advantage represented by those tax credits, can the taxation — additional to corporation tax — which results from the addback of 5% of the tax credits to its taxable income be regarded as permitted under Article 7(2) of [the directive], in view of the small amount of such a tax and the fact that it was established directly in conjunction with payment of tax credits, introduced in order to mitigate the economic double taxation of dividends, or must it be regarded as contrary to the objectives of Article 4 of [the directive]?’
În cazul în care, în lipsa unei decizii a societățiimamă de a redistribui acest profit către proprii acționari în termen de cinci ani, aceasta nu poate utiliza avantajul fiscal pe care îl reprezintă aceste credite fiscale, impozitarea suplimentară față de impozitul pe profit care rezultă din reintegrarea a 5 % din creditele fiscale în rezultatul său impozabil poate fi considerată ca fiind autorizată potrivit dispozițiilor articolului 7 alineatul (2) din [directivă], datorită valorii scăzute a unei astfel de prelevări și datorită împrejurării că această prelevare a fost introdusă în legătură directă cu plata creditelor fiscale instituite în vederea diminuării dublei impozitări economice a dividendelor, sau respectiva impozitare suplimentară trebuie considerată că nu respectă obiectivele care rezultă din articolul 4 din [directivă]?”
By its question, the national court asks essentially whether the term ‘profits distributed by the subsidiary’, within the meaning of the last sentence of Article 4(2) of the
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită Curții, în esență, să se stabilească dacă interpretarea noțiunii „profit repartizat de filială”, în sensul
BANQUE FÉDÉRATIVE DU CRÉDIT MUTUEL directive, precludes the legislation of a Member State from including tax credits in those profits and, if so, whether that inclusion falls under Article 7(2) of the directive.
BANQUE FÉDÉRATIVE DU CRÉDIT MUTUEL articolului 4 alineatul (2) ultima teză din directivă, se opune reglementării unui stat membru care include creditele fiscale în profitul menționat și, eventual, dacă această includere intră în domeniul de aplicare al articolului 7 alineatul (2) din directivă.
The directive seeks thus to ensure the neutrality, from the tax point of view, of the distribution of profits by a subsidiary established in one Member State to its parent company established in another Member State.
Directiva urmărește astfel să asigure neutralitatea, pe plan fiscal, a distribuirii de profit de către o filială cu sediul într-un stat membru către societateamamă stabilită într-un alt stat membru.
In order to attain those objectives, Article 4(1) of the directive provides, in order to avoid double taxation, that, where a parent company receives, by virtue of its association with its subsidiary, distributed profits, the Member State of the parent company
Pentru a atinge aceste obiective, articolul 4 alineatul (1) din directivă prevede, în vederea evitării unei duble impozitări, că dacă o societate-mamă, în cadrul relației sale cu filiala, primește profituri distribuite, statul membru al societățiimamă fie nu