natgillin/translations-raw huggingface dataset:
U of 2004, No 54, heading 535, ‘the Law on VAT’) provide:
54, poziția 535, denumită în continuare „Legea privind TVA-ul”) prevede:
Where the amount of deductible input VAT … exceeds the output VAT, taxable persons shall enjoy the right to a reduction of the output tax due for the following periods by the said difference or to a refund of such a difference into his bank account.
În cazul în care valoarea TVA-ului plătit aferent intrărilor […] este mai mare decât valoarea TVA-ului colectat aferent ieșirilor, persoana impozabilă are dreptul să deducă această diferență din valoarea TVA-ului datorat pentru perioada următoare sau să obțină rambursarea în contul său bancar.
2. … the tax difference shall be refunded … within 60 days from the day on which the return was submitted by the taxable person.
2. […] rambursarea creditului de TVA către persoana impozabilă se face […] în termen de 60 de zile începând de la data depunerii declarației [de] TVA de către persoana impozabilă.
Where further investigation is required into whether or not the refund should be granted, the tax office may extend that period until the necessary investigations have been carried out. …
Dacă se dovedește utilă verificarea mai amplă a legalității rambursării, șeful administrației fiscale poate prelungi acest termen, cu scopul de a obține clarificările necesare. […]”
Article 97 of the Law on VAT provides:
Articolul 97 din Legea privind TVA-ul prevede:
Prior to making the first intraCommunity supply or acquisition, the taxable persons referred to in Article 15 who are under a duty to register as active VAT payers shall be obliged to notify the head of a tax authority of their intention to carry out such activities, by filing the application for registration referred to in Article 96.
Persoanele impozabile prevăzute la articolul 15, care sunt supuse obligației de înregistrare ca persoane plătitoare de TVA, sunt obligate, înainte de a efectua prima lor livrare sau achiziție intracomunitară, să notifice șefului administrației fiscale, în declarația de înregistrare prevăzută la articolul 96, intenția lor de a începe acest tip de activitate.
In the case of taxable persons who commence the activities referred to in Article 5 and taxable persons who commenced such activities within less than 12 months prior to filing the notification referred to in paragraph (1), and who have been registered as European Union VAT payers [the ‘new taxable persons’], the period for refunding the tax difference referred to in Article 87(2) … shall extend to 180 days. …
În cazul persoanelor impozabile care încep să exercite activitățile prevăzute la articolul 5 sau al persoanelor impozabile care au început să exercite aceste activități cu mai puțin de 12 luni înainte de notificarea prevăzută la alineatul 1 și care au fost înregistrate în calitate de persoane plătitoare de TVA – UE [denumite în continuare «noile persoane impozabile»], termenul de rambursare a diferenței de taxă prevăzute la articolul 87 alineatul 2 […] este prelungit la 180 de zile. […]
In the case of taxable persons referred to in paragraph (5), the principles and repayment periods laid down in Article 87(2) to (6) shall apply from the date of the return relating to the period after a period of 12 months or four quarters in respect of which the taxable person has lodged a tax return and has paid in due time the taxes constituting State revenue, including his liabilities for the tax on the income of natural persons.
În cazul persoanelor impozabile prevăzute la alineatul 5, principiile și termenele de rambursare definite la articolul 87 alineatele 26 se aplică începând cu declarația aferentă perioadei următoare unei perioade de 12 luni sau de patru trimestre, perioadă pentru care persoana impozabilă a depus o declarație fiscală și și-a achitat, în termen, impozitele care compun venitul statului, inclusiv în calitate de persoană obligată la plata impozitului pe venitul persoanelor fizice.
The provisions of Paragraph (5) shall not apply if the taxable person lodges with a revenue office a guarantee, by way of (i) a security deposit or (ii) material security or (iii) a bank guarantee, to the value of PLN 250 000, hereinafter referred to as a “security deposit”.’
Dispoziția prevăzută la alineatul 5 nu se aplică în cazul în care persoana impozabilă furnizează administrației fiscale o garanție, care constă în i) o cauțiune sau ii) o garanție asupra patrimoniului sau iii) o garanție bancară în limita a 250 000 PLN, denumită în continuare «cauțiunea»”.
In her VAT return for the month of January 2006, the applicant reported payment of excess VAT to the amount of PLN 44 782.
În declarația sa de TVA din luna ianuarie 2006, reclamanta a arătat că a plătit un excedent de taxă în valoare de 44 782 PLN.
Relying on Article 18(4) of the Sixth VAT Directive, she then applied to the tax office of Świdnica for repayment of that excess to her within a period of 60 days from the date of submission of her VAT return.
Invocând articolul 18 alineatul (4) din A șasea directivă TVA, aceasta a solicitat atunci administrației fiscale din Świdnica să îi ramburseze acest excedent, întrun termen de 60 de zile de la data depunerii declarației sale de TVA.
On the basis of Article 87(1) and (2), and Article 97(5) and (7) of the Law on VAT, the tax office of Świdnica rejected her application.
În temeiul articolului 87 alineatele 1 și 2 și al articolului 97 alineatele 5 și 7 din Legea privind TVA-ul, administrația fiscală din Świdnica a respins cererea acesteia.
The opinion of that office was that the applicant could not obtain the repayment of the excess VAT within the period of
Într-a -devăr, în opinia administrației menționate, reclamanta nu putea obține rambursarea
60 days, because, since she had commenced her activities less than 12 months earlier and since she had not supplied to the tax office a special deposit within the meaning of Article 97(7), she did not satisfy the conditions established by the Law on VAT for entitlement to the repayment sought.
SOSNOWSKA excedentului de TVA în termenul de 60 de zile, întrucât, deoarece își începuse activitatea cu mai puțin de 12 luni înainte și nu furnizase administrației fiscale „cauțiune” în sensul articolului 97 alineatul 7, aceasta nu îndeplinea condițiile stabilite de respectiva lege în vederea obținerii rambursării prevăzute.
The applicant submitted a complaint against that decision to the Dyrektor, who upheld the decision of refusal.
Reclamanta a formulat o reclamație împotriva acestei decizii în fața Dyrektor, care a confirmat decizia de refuz.
The applicant was not satisfied with that decision and brought an action before the Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Regional Administrative Court of Wrocław). That court was uncertain whether the national provisions in question were compatible with Community law and therefore stayed proceedings and referred the following two questions to the Court for a preliminary ruling:
Fiind nemulțumită de această luare de poziție, ulterior, reclamanta a sesizat cu o acțiune Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu, care, având îndoieli în ceea ce privește compatibilitatea cu dreptul comunitar a dispozițiilor naționale respective, a suspendat judecarea cauzei și a adresat Curții următoarele două întrebări preliminare:
‘(1) Does the third paragraph of Article 5 EC, in conjunction with Article 2 of the [First VAT Directive] and Article 18(4) of the [Sixth VAT Directive] confer on a Member State the right to incorporate into national provisions on VAT the rules in Article 97(5) and (7) of the [Law on VAT]?
„1) Articolul 5 al treilea paragraf CE, coroborat cu articolul 2 din [Prima directivă TVA] și cu articolul 18 alineatul (4) din [A șasea directivă TVA], dă dreptul unui stat membru de a include în reglementarea națională privind taxa pe bunuri și servicii dispoziții precum cele prevăzute la articolul 97 alineatele 5 și 7 din [Legea privind TVA-ul]?
(2) Or, do the rules laid down in Article 97(5) and (7) of the [Law on VAT] constitute special measures to prevent certain types of tax evasion or avoidance within the meaning of Article 27(1) of the [Sixth VAT Directive]?’
2) Sau trebuie să se considere că dispozițiile prevăzute la articolul 97 alineatele 5 și 7 din [Legea privind TVA-ul] se numără printre măsurile speciale de prevenire a anumitor forme de evaziune fiscală sau de fraudă prevăzute la articolul 27 alineatul (1) din [A șasea directivă TVA]?”
By its first question, the referring court asks essentially whether Article 18(4) of the Sixth VAT directive must be interpreted as precluding national legislation, such as that at issue in the main proceedings, which, in order to allow inquiries necessary to prevent tax evasion and avoidance, extends from 60 to 180 days, starting from the date of submission of the taxable person’s VAT return, the period available to the national tax office for repayment of excess VAT to a category of taxable persons, unless those persons lodge a security deposit to a value of PLN 250 000.
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 18 alineatul (4) din A șasea directivă TVA trebuie să fie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale, precum cea în cauză în acțiunea principală, care, în scopul de a permite verificările necesare pentru prevenirea evaziunii fiscale sau a fraudei, modifică de la 60 de zile la 180 de zile de la data depunerii declarației de TVA de către persoana impozabilă termenul de care dispune administrația fiscală națională pentru a rambursa unei categorii de persoane impozabile excedentul de TVA, cu excepția cazului în care acestea depun o cauțiune în valoare de 250 000 PLN.
As the Court has consistently held, it is clear that the right to deduct is an integral part of the VAT scheme and as a general rule may not be limited.
Astfel cum a subliniat în mod repetat Curtea, rezultă că dreptul de deducere face parte integrantă din mecanismul TVA-ului și, în principiu, nu poate fi limitat.
It is relevant, moreover, to note that where, for a given tax period, the amount of the deductible tax exceeds the amount of tax due and therefore the taxable person cannot effect the deduction by subtraction in accordance with Article 18(2) of the Sixth VAT directive, Article 18(4) provides that the Member States may either make a refund or carry the excess forward to the following period according to conditions which they are to determine.
În plus, este necesar să se sublinieze că, atunci când, pentru o anumită perioadă fiscală, valoarea taxei deductibile excedează valorii taxei datorate și, prin urmare, persoana impozabilă nu poate efectua deducerea prin imputare, potrivit articolului 18 alineatul (2) din A șasea directivă TVA, alineatul (4) al aceleiași dispoziții prevede că statele membre pot fie reporta excedentul în perioada următoare, fie efectua o rambursare, în condițiile pe care le stabilesc.
As regards the former possibility, which is at issue in the main proceedings, the Court has made it clear that, while the Member States have a certain freedom to manoeuvre in determining the conditions for the refund of excess VAT, those conditions cannot undermine the principle of neutrality of the VAT tax system by making the taxable person bear the burden of the VAT in whole or in part.
În ceea ce privește această din urmă posibilitate, care constituie obiectul acțiunii principale, Curtea a precizat că, deși statele membre dispun de o anumită libertate de manevră în stabilirea condițiilor de rambursare a excedentului de TVA, aceste condiții nu pot aduce atingere principiului neutralității sistemului fiscal al TVA-ului, făcând ca persoana impozabilă să suporte, în tot sau în parte, sarcina acestei taxe.
In particular, such conditions must enable the taxable person, in appropriate circumstances, to recover the entirety of the credit arising from that excess VAT. This implies that the refund is made within a reasonable period of time by a payment in liquid funds or equivalent means, and that, in any event, the method of refund adopted must not entail any financial risk for the taxable person. (see Commission v Italy, paragraphs 32 to 34).
În special, astfel de condiții trebuie să permită persoanei impozabile să recupereze în condiții adecvate totalitatea creanței care rezultă din acest excedent de TVA, aceasta implicând ca rambursarea să fie efectuată întrun termen rezonabil, prin plata în lichidități sau întrun mod echivalent și că, în orice caz, modul de rambursare adoptat nu trebuie să implice niciun risc financiar pentru persoana impozabilă (a se vedea Hotărârea Comisia/Italia, citată anterior, punctele 32-34).
Consequently, the question from the referring court must be examined in the light of those fundamental principles, set out in the preceding paragraphs, of the common system of VAT.
Prin urmare, întrebarea adresată de instanța de trimitere trebuie examinată în lumina principiilor fundamentale ale sistemului comun de TVA amintite la punctele precedente.
It is apparent from the order for reference that, under the provisions of the Law on VAT determining the conditions for repayment of excess VAT to the taxable person, the tax office has available to it a period of 60 days from the date on which the taxable person submits his VAT return to make such a repayment; that period is extended to 180 days when, as in the case of the applicant in the main proceedings, the taxable persons concerned are new taxable persons who have not lodged a security deposit, within the meaning of Article 97(7) of the Law on VAT.
Or, din decizia de trimitere rezultă că dispozițiile Legii privind TVA-ul, care stabilesc condițiile de rambursare către persoana impozabilă a excedentului acestei taxe, prevăd că administrația fiscală dispune de un termen de 60 de zile, care curge de la depunerea declarației de TVA de către persoana impozabilă, pentru efectuarea unei astfel de rambursări, dar că acest termen este modificat la 180 de zile atunci când este vorba, astfel cum este cazul reclamantei din acțiunea principală, de noi persoane impozabile care nu au depus „cauțiune”, în sensul articolului 97 alineatul 7 din aceeași lege.
It is therefore clear that new taxable persons are subject to conditions for the refund of excess VAT which are more onerous than those to which other taxable persons
Așadar, trebuie să se constate că noilor persoane impozabile li se impun condiții de rambursare a excedentului de TVA plătit mai oneroase decât cele care sunt prevăzute
Accordingly they have to bear, at least to the extent of the amount of excess VAT to be repaid, the financial burden of VAT for a particularly long period.
Acestea trebuie astfel să suporte, cel puțin în măsura valorii excedentului de TVA care trebuie rambursat, sarcina financiară a TVA-ului pe o perioadă deosebit de lungă.
The Republic of Poland maintains that lengthening of the period is justified by the fact that the persons concerned are taxable persons newly liable to VAT, who are not known to the tax office and in relation to whom more extensive inquiries must be made in order to prevent any tax evasion and avoidance.
Republica Polonă explică faptul că această prelungire a termenului se justifică prin faptul că este vorba despre noi persoane plătitoare de TVA, care nu sunt cunoscute de administrația fiscală și cu privire la care este necesar să se efectueze controale mai importante, în scopul de a evita orice evaziune și fraudă fiscală.
It is clear from the caselaw that national legislation determining conditions for repayment of excess VAT which are more onerous for one category of taxable persons because of a presumed risk of evasion, without making any provision for the taxable person to demonstrate the absence of tax evasion or avoidance in order to take advantage of less restrictive conditions, is not a means proportionate to the objective of combating tax evasion and avoidance and has a disproportionate effect on the objectives and principles of the Sixth VAT Directive (see, by analogy, in
Or, în această privință, din jurisprudență rezultă că o legislație națională care stabilește condiții de rambursare a excedentului de TVA mai oneroase pentru o categorie de persoane impozabile din cauza unui prezumtiv risc de fraudă, fără a exista posibilitatea ca persoana impozabilă să demonstreze lipsa fraudei sau a evaziunii fiscale, cu scopul de a beneficia de condiții mai puțin restrictive, nu constituie un mijloc proporțional cu obiectivul de luptă împotriva fraudei și a evaziunii fiscale și afectează în mod excesiv obiectivele și principiile din A șasea directivă TVA (a se
SOSNOWSKA relation to exclusions from the right to deduct, Joined Cases C-177/99 and C-181/99 Ampafrance and Sanofi [2000] ECR I-7013, paragraph 62, and, in relation to preventive attachment, Molenheide and Others, paragraph 51).
SOSNOWSKA vedea, prin analogie, în materie de excludere a deducerilor, Hotărârea din 19 septembrie 2000, Ampafrance și Sanofi, C-177/99 și C-181/99, Rec., p. I-7013, punctul 62, precum și, în materie de sechestru asigurător, Hotărârea Molenheide și alții, citată anterior, punctul 51).
That is exactly the case, as determined in paragraph 20 of this judgment, of the national legislation in the main proceedings.
Exact acesta este cazul legislației naționale în cauză în acțiunea principală, astfel cum sa constatat la punctul 20 din prezenta hotărâre.
It is clear from the order for reference that Article 97(5) and (7) of the Law on VAT apply generally and preventively to new taxable persons, without making any provision for such persons to demonstrate the absence of a risk of tax evasion or avoidance.
Întradevăr, din decizia de trimitere rezultă că articolul 97 alineatele 5 și 7 din Legea privind TVA-ul se aplică în mod general și preventiv noilor persoane impozabile, fără ca acestea să aibă posibilitatea să demonstreze lipsa unui risc de fraudă sau de evaziune fiscală.
Similarly, the national provisions at issue do not appear to be in conformity with the condition laid down in the caselaw, as stated in paragraph 17 of this judgment, that repayment of the excess VAT must be made within a reasonable time.
În același mod, dispozițiile naționale în cauză nu par să fie conforme condiției impuse prin jurisprudență, amintită la punctul 17 din prezenta hotărâre, potrivit căreia rambursarea excedentului de TVA trebuie să fie efectuată întrun termen rezonabil.
As was stated in the order for reference, the period for repayment of 180 days laid down for new taxable persons is, on the one hand, six times longer than the one month applicable accounting period for VAT and, on the other hand, three times longer than the period applied to other taxable persons, while the Polish authorities have offered no argument capable of explaining why it is necessary, in order to prevent tax evasion and avoidance, to establish a difference in treatment of such a scale.
Întradevăr, astfel cum se precizează în decizia de trimitere, termenul de rambursare de 180 de zile prevăzut pentru noile persoane impozabile este, pe de o parte, de șase ori mai lung decât perioada de o lună de depunere a declarației de TVA și, pe de altă parte, de trei ori mai lung decât termenul aplicat celorlalte persoane impozabile, iar aceasta fără ca autoritățile poloneze să fi avansat elemente care să permită explicarea necesității de a institui o diferență de tratament de o asemenea amploare, în scopul de a combate evaziunea și frauda fiscală.
Moreover, such a long period appears even less necessary when, in any event, the tax office has the power, under Article 87(2) of the Law on VAT, if it is useful to make wider inquiry into the lawfulness of repayment and to obtain the necessary clarification, to extend the period of 60 days within which repayment must be made.
De altfel, un termen atât de lung apare cu atât mai puțin necesar cu cât, în orice caz, administrația fiscală poate, în temeiul articolului 87 alineatul 2 din Legea privind TVA-ul, dacă se dovedește utilă verificarea mai amplă a legalității rambursării și cu scopul de a obține clarificările necesare, să prelungească termenul de 60 de zile în care trebuie efectuată rambursarea.
Lastly, as regards the possibility offered to new taxable persons by Article 97(7) of the Law on VAT to lodge a security deposit in order to take advantage of the normal
În sfârșit, în ceea ce privește posibilitatea oferită noilor persoane impozabile prin articolul 97 alineatul 7 din Legea privind TVA-ul de a plăti o cauțiune în scopul de a
As is argued by the Commission, the security deposit is not proportionate either to the amount of the excess VAT to be repaid or to the economic size of the taxable person.
Întradevăr, astfel cum susține Comisia, respectiva cauțiune nu este proporțională nici cu valoarea excedentului de TVA care urmează a fi rambursat, nici cu dimensiunea economică a persoanei impozabile.
In particular, the lodging of such a security deposit is likely, contrary to what is required by the caselaw referred to in paragraph 17 of this judgment, to entail a not inconsiderable financial risk for undertakings which have just commenced their activities and may, consequently, lack significant resources.
În special, depunerea unei astfel de cauțiuni, contrar cerinței impuse prin jurisprudența prevăzută la punctul 17 din prezenta hotărâre, poate să antreneze un risc financiar deloc neglijabil pentru întreprinderile care tocmai și-au început activitatea și care, din acest motiv, este posibil să nu dispună de resurse importante.
In reality, the effect of the obligation to put in place such a security deposit, in order to be able to take advantage of the period which ordinarily applies, is only to replace the financial burden associated with the fact that the amount of the excess VAT is tied up for a period of 180 days with the burden consequent on the amount of the security deposit being tied up.
În realitate, obligația de a constitui respectiva cauțiune, cu scopul de a se putea prevala de termenul aplicabil în mod normal, nu are ca efect decât să înlocuiască sarcina financiară legată de imobilizarea pentru o durată de 180 de zile a valorii excedentului de TVA cu sarcina aferentă imobilizării valorii cauțiunii.
There is even less justification when, first, the latter amount may, as in the case in the main proceedings, be greater than the amount of the excess VAT at issue, and, second, the length of time over which the security deposit is tied up is greater than the period for repayment of the excess VAT laid down for new taxable persons.
Or, acest fapt este cu atât mai puțin justificat cu cât, pe de o parte, această din urmă valoare poate, precum în acțiunea principală, să fie mai ridicată decât valoarea excedentului de TVA în cauză și, pe de altă parte, durata blocării cauțiunii este mai lungă decât termenul de rambursare a excedentului de TVA prevăzut pentru noile persoane impozabile.
Under Article 97(6) of the Law on VAT, the security deposit can be released only after a period of 12 months, on condition that the taxable person has paid all of the taxes relating to that period for which he is liable to the State.
Întradevăr, în temeiul articolului 97 alineatul 6 din Legea privind TVA-ul, cauțiunea nu poate fi eliberată decât după o perioadă de 12 luni, cu condiția ca persoana impozabilă să fi achitat în integralitate impozitele aferente acestei perioade pe care le datorează la stat.