natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Burda brought an action before the Finanzgericht Hamburg against the assessments, disputing the application of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 on the ground that setting off the profit distributions to RCS against EK 02 was erroneous.
Burda a introdus o acțiune la Finanzgericht Hamburg împotriva acestor avize prin care a contestat aplicarea articolului 28 alineatul 4 din KStG 1996, invocând compensarea eronată cu EK 02 a repartizărilor de profit în favoarea RCS.
In that connection, Burda claimed that it had available cash contributions falling within category EK 04 which were sufficient to finance the profit distributions and that in any case it had no additional assets falling within EK 02.
În această privință, Burda a arătat că dispunea de aporturi în numerar care intră în categoria EK 04, care ar fi fost suficiente să finanțeze repartizarea profitului și că, în orice caz, nu dispunea de creșteri ale activului care intră în categoria EK 02.
By judgment of 29 April 2005 the Finanzgericht Hamburg allowed Burda’s claim. The court found, in substance, that Paragraph 28(3) of the KStG should be applied in the sense that the part of the distribution paid to RCS ought to have been charged to EK 04.
Prin Hotărârea din 29 aprilie 2005, Finanzgericht Hamburg a admis cererea formulată de Burda, apreciind, în esență, că trebuie aplicate dispozițiile articolului 28 alineatul 3 din KStG 1996, în sensul că partea din profit repartizată RCS ar fi trebuit imputată asupra EK 04.
The Finanzamt appealed to the Bundesfinanzhof on a point of law against the judgment.
Împotriva acestei hotărâri, Finanzamt a introdus recurs la Bundesfinanzhof.
According to the Bundesfinanzhof, the scope of that provision cannot be limited to shareholders with a right of set-off, thus excluding shareholders such as RCS who are not entitled to a tax credit.
Potrivit Bundesfinanzhof, domeniul de aplicare al acestei dispoziții nu poate să fie limitat la acționarii care au dreptul la imputare și, prin urmare, să excludă acționarii, ca RCS, care nu au drept la creditul fiscal.
However, the Bundesfinanzhof expressed doubt as to whether the assessment of tax on distributions made from EK 02 was compatible with Directive 90/435 — inasmuch as it constitutes a withholding tax — and, as the case may be, with the provisions of the EC Treaty on the free movement of capital or the freedom of establishment.
Cu toate acestea, Bundesfinanzhof a exprimat îndoieli cu privire la aspectul dacă impozitarea repartizărilor efectuate asupra categoriei EK 02 este compatibilă cu Directiva 90/435, în măsura în care aceasta constituie o taxă reținută la sursă, și, dacă este cazul, cu dispozițiile Tratatului CE referitoare la libera circulație a capitalurilor sau cu privire la libertatea de stabilire.
In those circumstances, the Bundesginanzhof decided to stay proceedings and to refer the following two questions to the Court for a preliminary ruling:
În aceste condiții, Bundesfinanzhof a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
(2) Should Question 1 be answered in the negative: is it compatible with [Articles 52, 73b and 73d of the Treaty] for a national rule to provide for divergent set-off arrangements for the distribution of profits by a capital company using portions of its own capital, resulting in consequent tax liability even in cases in which the capital company demonstrates that it has distributed dividends to nonresident shareholders, even though, under national law, such nonresident shareholders, unlike resident shareholders, are not entitled to set off against their own tax the corporation tax thus determined?’
2) În cazul unui răspuns negativ, o dispoziție națională care prevede compensarea derogatorie a repartizării profitului unei societăți de capital cu capital propriu al acesteia din urmă, cu obligația fiscală care rezultă din aceasta, chiar în cazul în care societatea respectivă dovedește că a repartizat dividende unor acționari nerezidenți și că, în acest caz, astfel de acționari, spre deosebire de acționarii rezidenți, nu ar avea temei, potrivit dreptului național, să deducă impozitul pe profit care le este aplicat din propriul impozit, este compatibilă cu [articolele 52, 73 B și 73 D din tratat]?
By document lodged at the Registry of the Court of Justice on 18 February 2008, Burda requested the Court of Justice to order the reopening of the oral procedure, pursuant to Article 61 of the Rules of Procedure, with a view to prescribing ‘measures of organisation of procedure’.
Prin actul depus la grefa Curții la 18 februarie 2008, Burda a solicitat Curții să dispună redeschiderea procedurii orale, conform articolului 61 din Regulamentul de procedură, în vederea stabilirii „măsurilor de organizare a procedurii”.
The application to have the oral procedure re-opened and the prescribing of measures of organisation of procedure
Cu privire la cererea având ca obiect redeschiderea procedurii orale și luarea măsurilor de organizare a procedurii
In support of its application, Burda argues, first, that the Advocate General did not take account in his Opinion of the provisions of Paragraph 78(5) of the German Circular on Corporation Tax (Körperschaftsteuerrichtlinien, ’the KStR’).
În susținerea cererii sale, Burda arată, în primul rând, că avocatul general nu ia în considerare, în cadrul concluziilor, dispozițiile articolului 78 alineatul 5 din circulara germană privind impozitul pe profit (Körperschaftsteuerrichtlinien, denumită în continuare „KStR”).
It should be pointed out that in proceedings brought under Article 234 EC, it is not for the Court to specify the relevant provisions of national law applicable to the main proceedings.
În această privință, este necesar să se sublinieze că, în cadrul unei proceduri introduse în temeiul articolului 234 CE, nu revine Curții sarcina de a indica dispozițiile naționale pertinente aplicabile în acțiunea principală.
It is common ground, however, that the court making the reference did not mention Paragraph 78(5) of the KStR in its order for reference.
Or, este cert că, în decizia sa preliminară, instanța de trimitere nu menționează dispozițiile articolului 78 alineatul 5 din KStR.
In reality, Burda is criticising the position adopted by the Advocate General in regard to the interpretation of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 and the fact that he did not agree with Burda’s analysis.
În realitate, prin susținerile sale, Burda critică poziția avocatului general cu privire la interpretarea articolului 28 alineatul 4 din KSTG 1996 și faptul că acesta nu a urmat analiza sa.
However, it is clear from the caselaw that neither the Statute of the Court of Justice nor the Rules of Procedure make provision for the parties to submit observations in response to the Advocate General’s Opinion (see, in particular, SGAE, paragraph 26 and the caselaw cited therein).
Or, din jurisprudență rezultă că Statutul Curții de Justiție și Regulamentul de procedură nu prevăd posibilitatea ca părțile să depună observații în răspuns la concluziile prezentate de avocatul general (a se vedea în special Hotărârea SGAE, citată anterior, punctul 26 și jurisprudența citată).
Secondly, Burda claims that, contrary to the Advocate General’s view, it did not have profits available for distribution liable to be taxed at 30% and that the dividend was no more than the repayment, exempt from tax, of cash contributions made by the members.
În al doilea rând, Burda susține că, spre deosebire de ceea ce apreciază avocatul general, aceasta nu dispunea de profit repartizabil susceptibil să fie impozitat cu cota de 30 % și că dividendul nu reprezenta decât rambursarea, fără impozite, a unor aporturi în numerar efectuate de către asociați.
In making those claims, Burda is essentially arguing that certain factual premises on which the Advocate General’s analysis is based are incorrect or incomplete.
Prin aceste susțineri, Burda invocă, în esență, faptul că anumite premise de fapt pe care se întemeiază analiza avocatului general sunt inexacte, chiar incomplete.
It should be pointed out that only the court making the reference may define the factual context in which the questions which it asks arise or, at very least, explain the factual assumptions on which the questions are based.
În această privință, trebuie arătat că revine numai instanței naționale obligația de a defini situația de fapt în care se încadrează întrebările adresate sau cel puțin să explice ipotezele de fapt pe care se întemeiază aceste întrebări.
It is clear from the questions referred to the Court that the facts raised by Burda in its application were not set out by the national court.
Or, din întrebarea preliminară rezultă că elementele de fapt invocate de către Burda, în cadrul cererii sale, nu au fost evidențiate de către instanța de trimitere.
It follows that the claims mentioned in paragraph 43 of the present judgment cannot justify the reopening of the oral procedure, having regard to the requirements laid down in Article 61 of the Rules of Procedure.
În consecință, susținerile menționate la punctul 43 din prezenta hotărâre nu pot să justifice nici redeschiderea procedurii orale, ținând seama de cerințele stabilite la articolul 61 din Regulamentul de procedură.
Under those circumstances, the Court, after hearing the Advocate General, finds that it has before it all the information and arguments necessary to reply to the questions referred by the national court.
În aceste condiții, Curtea, după ascultarea avocatului general, consideră că dispune de toate elementele necesare pentru a răspunde la întrebările adresate de instanța de trimitere.
Therefore, there are no grounds for ordering the reopening of the oral procedure and, consequently, the related application to prescribe measures of organisation of procedure must be rejected.
Prin urmare, nu este necesar să se dispună redeschiderea procedurii orale și se impune, așadar, să se respingă și cererea conexă de luare a unor măsuri de organizare a procedurii.
By its first question, the national court is asking essentially whether a provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company constitutes withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435.
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită Curții, în esență, să se stabilească dacă o dispoziție națională care, în cazul unei repartizări a profitului unei filiale societățiimamă, prevede impozitarea veniturilor și a creșterilor de active ale filialei care nu ar fi fost impozitate dacă aceasta din urmă le-ar fi tezaurizat în loc să le repartizeze societățiimamă constituie o taxă reținută la sursă în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435.
According to settled caselaw, the aim of that directive — which, as can be seen from paragraphs 5 and 24 of the present judgment, is applicable in the main proceedings — is to eliminate, through the introduction of a common system of taxation, any
În această privință, potrivit unei jurisprudențe constante, directiva menționată, care, astfel cum rezultă de la punctele 5 și 24 din prezenta hotărâre, se aplică în acțiunea
As regards, in particular, the prohibition laid down in Article 5 of Directive 90/435 on Member States levying a withholding tax on profits distributed by a resident subsidiary to its parent company, where that parent company is resident in another Member State, the Court has already held that any tax on income received in the State in which dividends are distributed is a withholding tax on distributed profits where the chargeable event for the tax is the payment of dividends or of any other income from shares, the taxable amount is the income from those shares and the taxable person is the holder of the shares (Epson Europe, paragraph 23; Athinaïki Zithopoiïa, paragraphs 28 and 29; Océ Van der Grinten, paragraph 47; and Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 108).
În special, în ceea ce privește interdicția impusă statelor membre la articolul 5 din Directiva 90/435 de a aplica o taxă reținută la sursă asupra profitului repartizat de o filială rezidentă societățiimamă care are reședința într-un alt stat membru, Curtea sa pronunțat deja în sensul că reprezintă taxă reținută la sursă orice impozitare a profitului perceput în statul în care dividendele sunt repartizate sau al cărui fapt generator este plata de dividende sau de orice alt randament al titlurilor atunci când baza de impozitare a acestui impozit este randamentul titlurilor menționate, iar persoana impozabilă este deținătorul acelorași titluri (Hotãrârile citate anterior Epson Europe, punctul 23, Athinaïki Zythopoiïa, punctele 28 și 29, Océ Van der Grinten, punctul 47, precum și Test Claimants in the FII Group Litigation, punctul 108).
It follows from that caselaw that three conditions must be cumulatively fulfilled for the application of Article 5(1) of Directive 90/435.
Din această jurisprudență rezultă că, în vederea aplicării articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435, trebuie să fie îndeplinite în mod cumulativ trei condiții.
The German Government argues that the third condition referred to in paragraph 52 of the present judgment — that the taxable person must be the ‘holder of the shares’ — is not fulfilled in the case before the referring court.
În această privință, guvernul german a susținut că cea de a treia dintre condițiile menționate la punctul 52 din prezenta hotărâre, și anume ca persoana impozabilă să fie „deținătorul titlurilor”, nu este îndeplinită în acțiunea principală.
It must be stated that Burda is liable to corporation tax when it distributes profits, but the holders of the shares are Burda International and RCS.
Or, trebuie să se constate că Burda este supusă unui impozit pe profit cu ocazia repartizării profitului, în timp ce Burda International și RCS sunt deținătoarele titlurilor.
Thus, the third condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 is lacking in the case before the referring court.
Prin urmare, a treia condiție referitoare la existența unei taxe reținute la sursă în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435 nu este îndeplinită în acțiunea principală.
That assessment is not called into question by the arguments which Burda and the Commission of the European Communities draw from Athinaïki Zithopoiïa order to maintain that the Court does not in fact apply the abovementioned condition and prefers an approach based on economic assessments.
Această apreciere nu poate fi repusă în discuție prin argumentele pe care Burda și Comisia Comunităților Europene le deduc din Hotãrârea Athinaïki Zythopoiïa, citatã anterior, pentru a susține că, în realitate, condiția menționată anterior nu este aplicată de către Curte, care preferă o abordare întemeiată pe aprecieri economice.
In particular, in the Commission’s view, the interpretation of the conditions for the application of Article 5(1) of Directive 90/435 must take account of the specific economic function of the withholding tax mechanism which the directive puts in place.
În special, potrivit Comisiei, interpretarea condițiilor de aplicare a articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435 trebuie să țină seama de funcția economică specială a mecanismului taxei reținute la sursă pe care îl prevede această directivă.
If that is not done, the provision will be compromised in the most frequent cases, that is to say, every time a subsidiary distributes dividends to its parent companies where the latter are resident in a Member State other than the one in which the subsidiary is resident.
În lipsa acestuia, aplicarea acestei dispoziții ar fi compromisă în cele mai frecvente cazuri, respectiv de fiecare dată când o filială ar repartiza dividende propriilor societățimamă, în cazul în care acestea din urmă ar avea reședința într-un alt stat membru decât cel al filialei.
In that regard, the Commission adds that the economic effect of taxing the subsidiary corresponds to taxing the parent company inasmuch as the tax is withheld by the company distributing the profits and paid directly to the tax authorities.
Cu privire la acest aspect, Comisia adaugă faptul că efectul economic al impozitării societății filiale corespunde unei impozitări a societățiimamă, având în vedere că impozitul este reținut de către societatea care repartizează profitul și este plătit direct serviciilor fiscale.
The preceding arguments cannot be accepted.
Susținerile care precedă nu pot fi reținute.
It should be noted at once that, as is clear from the caselaw subsequent to Athinaïki Zithopoiïa, the Court maintains, as a condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435, that the taxable person must be the holder of the shares (see Océ Van der Grinten, paragraph 47, and Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 108).
De la bun început, se impune să se constate că din jurisprudența ulterioară Hotărârii Athinaïki Zythopoiïa, citată anterior, rezultă menținerea de către Curte, drept condiție privind noțiunea „taxă reținută la sursă” în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435, a celei potrivit căreia persoana impozabilă este deținătoarea titlurilor (a se vedea Hotărârile citate anterior, Océ van der Grinten, punctul 47, și Test Claimants in the FII Group Litigation, punctul 108).
Moreover, that finding cannot be set aside on the basis of supposed economic considerations inherent in the withholding tax mechanism, such as those invoked by the Commission.
Pe de altă parte, această constatare nu poate să fie înlăturată pe baza unor pretinse considerații economice inerente mecanismului taxei reținute la sursă, cum sunt cele invocate de către Comisie.
Such considerations, even if they were relevant, form a basis for the application of Article 5(1) of Directive 90/435 only if the conditions laid down in the caselaw cited in paragraph 52 of the present judgment are all fulfilled.
Întradevăr, astfel de considerații, chiar dacă s-ar presupune că sunt pertinente, justifică aplicarea articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435 numai dacă sunt îndeplinite toate condițiile enunțate în jurisprudența citată la punctul 52 din prezenta hotărâre.
Since the third condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 is not fulfilled in the case before the referring court, that provision does not preclude a corrective accounting mechanism such as that laid down in Paragraph 28(4) of the KStG 1996.
Având în vedere că a treia condiție referitoare la existența unei taxe reținute la sursă în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435 nu este îndeplinită în acțiunea principală, această dispoziție nu se opune unui mecanism de corectare contabilă, astfel cum este cel prevăzut la articolul 28 alineatul 4 din KStG 1996.
Consequently, the answer to the first question must be that a provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company does not constitute withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Council Directive 90/435.
În consecință, trebuie să se răspundă la prima întrebare în sensul că o dispoziție de drept național care, în cazul unei repartizări a profitului unei filiale societățiimamă, prevede impozitarea profitului și a creșterilor de active ale filialei care nu ar fi fost impozitate dacă aceasta din urmă le-ar fi tezaurizat în loc să le repartizeze societățiimamă nu constituie o taxă reținută la sursă în sensul articolului 5 alineatul (1) din Directiva 90/435.
By its second question, the national court essentially asks the Court whether Articles 52, 73b and 73d of the Treaty must be interpreted as precluding the application of a national measure, such as Paragraph 28(4) of the KStG 1996, under which the taxation of profits distributed by a subsidiary resident in a Member State to its parent company is subject to the same corrective mechanism regardless of whether the parent company is resident in the same Member State or in another Member State, even though — unlike a resident parent company — a nonresident parent company is not granted a tax credit by the Member State in which its subsidiary is resident.
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită Curții, în esență, să se stabilească dacă articolele 52, 73 B și 73 D din tratat trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării unei măsuri naționale, astfel cum este articolul 28 alineatul 4 din KStG 1996, în temeiul căreia impunerea profitului repartizat de către o filială rezidentă a unui stat membru societățiimamă este supusă aceluiași mecanism corector, indiferent dacă societateamamă are reședința în același stat membru sau într-un alt stat membru, în timp ce, spre deosebire de o societatemamă rezidentă, unei societățimamă nerezidente nu i se acordă credit fiscal de către statul membru de reședință al filialei sale.
In the circumstances of the main proceedings, it must first be determined whether and, if so, to what extent, national rules such as those at issue in the main proceedings are likely to affect the freedoms referred to in Articles 52, 73b and 73d of the Treaty.
În împrejurările din cadrul acțiunii principale, trebuie să se stabilească, în prealabil, dacă și în ce măsură o reglementare națională astfel cum este cea în cauză în acțiunea principală este susceptibilă să afecteze libertățile prevăzute la articolele 52, 73 B și 73 D din tratat.
The applicable freedom
Cu privire la libertatea aplicabilă
It follows from settled caselaw that, in so far as any given national rules concern only relationships within a group of companies, they primarily affect the freedom of establishment (see, inter alia, to that effect Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 118; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 33; and Oy AA, paragraph 23).
Dintr-o jurisprudență constantă rezultă că, în măsura în care o reglementare națională nu privește decât relații din cadrul unui grup de societăți, aceasta afectează în mod preponderent libertatea de stabilire (a se vedea în special, în acest sens, Hotărârile citate anterior Test Claimants in the FII Group Litigation, punctul 118, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, punctul 33, și Oy AA, punctul 23).
Case C-112/05 Commission v Germany [2007] ECR I-8995, paragraph 13; and Case C-298/05 Columbus Container Services [2007] ECR I-10451, paragraph 29).
HOTĂRÂREA DIN 26.6.2008 — CAUZA C-284/06 punctul 13, precum și Hotărârea din 6 decembrie 2007, Columbus Container Services, C-298/05, Rep., p. I-10451, punctul 29).
It emerges from the order for reference that Burda, which is resident in German territory, is 50% owned by a nonresident company, namely, RCS.
Din decizia de trimitere rezultă că Burda, care își are reședința pe teritoriul german, este deținută în proporție de 50 % de către o societate nerezidentă, în cazul de față de către RCS.
In principle, a holding of that size in Burda’s capital by RCS gives the latter the right to exercise definite and decisive influence over its subsidiary’s activities within the meaning of the caselaw cited in the previous paragraph of the present judgment.
O astfel de cotă de participare la capitalul social al Burda din partea RCS conferă, în principiu, acesteia din urmă dreptul de a exercita o influență certă și decisivă asupra activității filialei sale, în sensul jurisprudenței citate la punctul precedent.