natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Secondly, the Parliament’s special power to rule on disputes arising at the time of the verification of credentials is also restricted ratione materiae only to disputes ‘which may arise out of the provisions [of the 1976 Act] other than those arising out of the national provisions to which the Act refers’.
Pe de altă parte, competența specifică a Parlamentului European de a soluționa contestațiile invocate cu ocazia verificării prerogativelor este limitată și ratione materiae numai la contestațiile „care ar putea să apară, eventual, pe baza dispozițiilor [Actului din 1976], cu excepția dispozițiilor de drept intern la care acesta face trimitere”.
It appears, at least prima facie, that the Parliament failed to have regard to the scope of Article 6 of the 1976 Act, by applying it in a situation which it does not cover.
Or, reiese, cel puțin la prima vedere, că Parlamentul European nu a respectat înțelesul articolului 6 din Actul din 1976, aplicându-l unei situații care nu se încadrează în domeniul său de aplicare.
That article relates only to the Members of the Parliament, who must be able to exercise their rights and powers independently, not to elected candidates whose
Întradevăr, acest articol se referă numai la membrii Parlamentului European, care trebuie să își poată exercita prerogativele în
ORDER OF 15.11.2007 — CASE T-215/07 R credentials have not yet been verified by the Parliament, in accordance with Article 12 of the 1976 Act.
ORDONANȚA DIN 15.11.2007 — CAUZA T-215/07 R mod independent, și nu la candidații aleși ale căror prerogative nu au fost încă verificate de Parlamentul European, în conformitate cu articolul 12 din Actul din 1976.
The Parliament’s validation of the mandate of such a person, in the procedure to verify his credentials, is an essential prerequisite for Article 6 of the 1976 Act to become applicable to him.
Validarea mandatului unei astfel de persoane de către Parlamentul European, în cadrul procedurii de verificare a prerogativelor sale, reprezintă o condiție prealabilă și indispensabilă pentru ca articolul 6 din Actul din 1976 să devină aplicabil în ceea ce o privește.
The final sentence of the first subparagraph of Rule 3(2) of the Parliament’s Rules of Procedure does not affect that conclusion.
Articolul 3 alineatul (2) primul paragraf ultima teză din Regulamentul de procedură al Parlamentului European nu ar putea repune în discuție această concluzie.
That provision allows a candidate who has been elected but whose credentials have not yet been verified to sit as a Member of the Parliament enjoying full rights, including those under Article 6 of the 1976 Act, but only provisionally and subject to the Parliament’s subsequent decision regarding the verification of his credentials.
Această dispoziție permite unui candidat ales, dar ale căror prerogative nu au fost verificate încă, să participe la lucrările parlamentare ca deputat și cu deplină exercitare a drepturilor sale, inclusiv a celor care decurg din articolul 6 din Actul din 1976, dar numai în mod temporar și fără a aduce atingere deciziei ulterioare a Parlamentului European cu privire la verificarea prerogativelor.
It should be pointed out, however, that the statement of reasons of the contested decision reveals that the Parliament intended to assimilate the situation of an elected candidate to that of a Member of the Parliament, based on an interpretation of Article 6 of the 1976 Act carried out in the light of Article 2 of the Statute for Members, which does not enter into force until 2009 and which provides that Members are to be free and independent (paragraph 1) and that agreements concerning the resignation from office of a Member before or at the end of a parliamentary term are to be null and void (paragraph 2) (see recital F of the contested decision).
Totuși, se impune observația că motivarea deciziei atacate indică voința Parlamentului European de a asimila situația unui candidat ales cu aceea a unui membru al Parlamentului European, acest lucru realizându-se potrivit unei interpretări a articolului 6 din Actul din 1976 din perspectiva termenilor articolului 2 din Statutul deputaților, care nu va intra în vigoare decât în 2009 și care prevede că deputații sunt liberi și independenți [alineatul (1)] și că înțelegerile privind demisia unui deputat înainte de expirarea sau la finalul legislaturii sunt nule de drept [alineatul (2)] (a se vedea punctul F din considerentele deciziei atacate).
The Parliament accordingly considers, in recital K of the contested decision, that ‘the legal scope of Article 6 of the [1976 Act] includes candidates who are officially on a post-electoral list, this being in Parliament’s interest since such candidates are potential Members of the European Parliament’.
Astfel, Parlamentul European apreciază la punctul K din considerentele deciziei atacate că „sub incidența articolului 6 din Actul din 1976 intră și persoanele care figurează în mod oficial în clasamentul postelectoral al candidaților, și aceasta este în interesul Parlamentului European, pentru că respectivii candidați sunt potențiali membri ai Parlamentului”.
Apart from the fact that Mr Occhetto was not actually included in the post-electoral list of candidates drawn up by the Italian authorities after the June 2004 elections, it may be considered, prima facie, that the Parliament’s aforementioned assertion is based on an interpretation contra legem of Article 6 of the 1976 Act which cannot be upheld.
În afara faptului că domnul Occhetto nu figura în ordinea de clasare postelectorală a candidaților stabilită de autoritățile italiene după alegerile din iunie 2004, este posibil să se considere prima facie că afirmația sus-menționată a Parlamentului European rezultă dintr-o interpretare contra legem a articolului 6 din Actul din 1976 care nu poate fi reținută.
The issues raised by Mr Occhetto’s contestation have nothing to do, a priori, with the actual exercise of a Member’s mandate but relate to a situation at an earlier stage, concerning the regularity of the official proclamation of the election of a candidate by the competent national authorities.
Problematica invocată prin contestația domnului Occhetto nu privește deloc, a priori, exercitarea efectivă a mandatului său de către un parlamentar, ci se încadrează într-o situație anterioară, referitoare la legalitatea proclamării oficiale a alegerii unui candidat de către autoritățile naționale competente.
That situation and the disputes relating there to fall within the scope of the national electoral legislation and of the competent national administrative and legal authorities.
Această situație și litigiile aferente ei intră în sfera reglementării electorale naționale, precum și în domeniul de competență a autorităților administrative și judecătorești naționale.
It is important to point out that it was specifically to that effect that the Parliament adopted its decision of 3 July 2006, to which it did not refer in the contested decision and in which it held, pursuant to Article 12 of the 1976 Act, that the applicant’s contestation, following the official proclamation of the election of Mr Occhetto, who had previously been restored to his position as the first on the list of candidates who had not been elected in the Italy South constituency, was inadmissible because it was based on Italian electoral law.
Este important să se sublinieze că tocmai în acest sens Parlamentul European a adoptat Decizia din 3 iulie 2006, pe care nu a menționat-o în decizia atacată și în cuprinsul căreia, în aplicarea articolului 12 din Actul din 1976, a considerat că această contestație a reclamantului, care urmează proclamării oficiale a alegerii domnului Occhetto, repus în prealabil în poziția sa de primă persoană nealeasă în circumscripția Italia Meridionale, nu era admisibilă întrucât se întemeia pe legea electorală italiană.
Therefore, the applicant’s claim that, by adopting the contested decision, the Parliament infringed Article 12 of the 1976 Act is not without substance.
În aceste circumstanțe, susținerea reclamantului în sensul că Parlamentul European a încălcat, prin adoptarea deciziei atacate, articolul 12 din Actul din 1976 nu poate fi considerată vădit nefondată.
That conclusion is unaffected by the wording of Rule 3(5) of the Parliament’s Rules of Procedure, expressly referred to in recital C of the contested decision.
Această concluzie nu pare a fi infirmată de cuprinsul articolului 3 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European, expres menționat la punctul C din considerentele deciziei atacate.
The reference to that provision does not prima facie allow the Parliament to alter the
Trimiterea la această dispoziție nu ar
ORDER OF 15.11.2007 — CASE T-215/07 R sphere of competence in respect of the powers of its Members conferred on it by Article 12 of the 1976 Act.
ORDONANȚA DIN 15.11.2007 — CAUZA T-215/07 R putea permite, la prima vedere, Parlamentului European să modifice domeniul de competență în materia prerogativelor membrilor săi, recunoscut de articolul 12 din Actul din 1976.
Indeed, pursuant to the principle of the hierarchy of norms, a provision of the Rules of Procedure cannot allow derogation from the provisions of the 1976 Act and confer on the Parliament wider powers than it holds under that act (Case T-353/00 Le Pen v Parliament, cited in paragraph 42 above, paragraph 93).
Întradevăr, o dispoziție din Regulamentul de procedură al Parlamentului European nu ar putea permite, în conformitate cu principiul ierarhiei normelor, să se deroge de la dispozițiile Actului din 1976 și să îi fie conferite Parlamentului European competențe mai extinse decât cele pe care i le conferă acesta (Hotărârea din 10 aprilie 2003, Le Pen/Parlamentul European, punctul 42 de mai sus, punctul 93).
Therefore, if that is the way Rule 3(5) of the Parliament’s Rules of Procedure is to be construed, it is, as the applicant rightly points out, unlawful.
Dacă această dispoziție a articolului 3 alineatul (5) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European ar trebui interpretată astfel, aceasta ar fi ilegală, astfel cum pe bună dreptate a susținut reclamantul.
The Parliament suggests another interpretation of Rule 3(5) of the Rules of Procedure, according to which, ‘from the moment that the European Parliament validated a parliamentary mandate, such as that of Mr Occhetto in July 2006, it [would have] the task — in the event that that nomination is withdrawn by the national authorities on the basis of a withdrawal declared by the European Parliament Member in question, as was the case in the communication [from the National Electoral Office] of 29March 2007 — of verifying whether that withdrawal complie[d] with the rules laid down in the 1976 Act’.
Parlamentul European propune o altă interpretare a articolului 3 alineatul (5) din Regulamentul de procedură, potrivit căreia „începând din momentul în care Parlamentul European a validat un mandat parlamentar, precum cel al domnului Occhetto în iulie 2006, acesta [ar avea] sarcina de a verifica – în cazul în care acest deputat este revocat de autoritățile naționale în temeiul declarării demisiei de către deputatul european în discuție, cum a fost cazul în comunicarea [biroului electoral italian] din 29 martie 2007 –, dacă revocarea respectă principiile enunțate în Actul din 1976”.
In that regard, it need only be said that the applicant was not appointed a Member following the withdrawal of the ‘Member’ Mr Occhetto.
În această privință, este suficientă constatarea că reclamantul nu a fost numit deputat în urma demisiei „deputatului” Ochetto.
The Parliament’s argument that, in essence, an interpretation of the power of verification laid down in Article 12 of the 1976 Act other than that contained in the contested decision would wholly negate the effectiveness of that provision is unfounded.
Argumentul Parlamentului European în sensul că, în esență, o altă interpretare a competenței de verificare prevăzute la articolul 12 din Actul din 1976 decât cea cuprinsă în decizia atacată ar avea ca efect să lipsească această dispoziție de orice efect util nu poate fi considerat întemeiat.
It is not disputed that the Parliament has full power to rule, pursuant to Article 12 of the 1976 Act, on the position of an elected candidate possessing one of the qualities incompatible with being a Member of the Parliament, as listed in Article 7 of the 1976 Act.
Întradevăr, este necontestat faptul că Parlamentul European are competența deplină pentru a se pronunța, în cadrul articolului 12 din Actul din 1976, cu privire la situația unui candidat ales care are una dintre calitățile incompatibile cu cea de membru al Parlamentului European, astfel cum sunt enumerate acestea la articolul 7 din Actul din 1976.
So far as concerns the Parliament’s argument that its decision on the verification of credentials would itself be unlawful if it were based on an unlawful national measure, in the present case the national measure officially proclaiming the election results, this argument is also unfounded.
În ceea ce privește argumentul Parlamentului European bazat pe faptul că decizia privind verificarea prerogativelor ar fi viciată printr-o ilegalitate dacă s-ar întemeia pe un act național ilegal, în speță, actul național prin care sa procedat la proclamarea oficială a rezultatelor electorale, nici acesta nu poate fi considerat întemeiat.
Therefore, any irregularity that might affect the official proclamation of the election results by the national authority with competence in the matter cannot in any way affect the legality of the Parliament’s decision concerning the verification of the credentials of the elected candidates.
Prin urmare, eventualele neregularități care ar putea afecta proclamarea oficială a rezultatelor electorale de către autoritatea națională competentă în materie nu pot să afecteze în niciun fel legalitatea deciziei Parlamentului European privind verificarea prerogativelor aleșilor.
In that regard, it is important to point out that it is for the national courts, where appropriate after obtaining a preliminary ruling from the Court of Justice, pursuant to Article 234 EC, to rule on the lawfulness of the national electoral provisions and procedures (see, to this effect, Kronberger v Parliament, cited in paragraph 91 above, paragraph 41).
În această privință, trebuie amintit că revine instanțelor naționale sarcina de a se pronunța, dacă este cazul după trimiterea preliminară la Curte, în sensul articolului 234 CE, cu privire la legalitatea dispozițiilor și a procedurilor electorale naționale (a se vedea în acest sens Ordonanța Kronberger/Parlamentul European, punctul 91 de mai sus, punctul 41).
In the present case, such a judicial review actually took place before the competent Italian courts, under Italian Law No 18 .
În speță, un astfel de control jurisdicțional a avut loc în mod efectiv în fața instanțelor italiene competente, în temeiul Legii italiene nr. 18. Întradevăr, mai întâi Tribunale amministrativo regionale del Lazio și, apoi, Consiglio di Stato sau pronunțat
Italian electoral procedure, which led to the proclamation of the applicant as the representative elected to the Parliament .
ORDONANȚA DIN 15.11.2007 — CAUZA T-215/07 R cu privire la legalitatea procedurii electorale italiene, care a condus la proclamarea alegerii reclamantului ca deputat în Parlamentul European.
Although the Italian courts did not refer to the Court of Justice for a preliminary ruling in connection with those proceedings, that appears to be due to the fact that the issues raised before them related not to the interpretation of Community law but to national law and, more particularly, to the validity of Mr Occhetto’s initial withdrawal from the election and the subsequent revocation of that withdrawal.
Dacă aceste instanțe naționale nu au înaintat o trimitere preliminară Curții în cadrul acestei cauze, se poate considera că acest lucru se datorează faptului că întrebările invocate în fața acestora nu priveau interpretarea dreptului comunitar, ci interpretarea dreptului național și, în special, validitatea renunțării inițiale a domnului Occhetto la alegere, precum și a revocării ulterioare a acestei renunțări.
It is apparent from all the foregoing considerations that the applicant’s argument that the Parliament does not have competence to adopt the contested decision is weighty and cannot be discounted without a more in_depth examination, which is a matter only for the Court giving judgment in the main action.
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că argumentația reclamantului privind necompetența Parlamentului European de a adopta decizia atacată prezintă un caracter serios și nu ar putea fi înlăturată fără o analiză mai aprofundată, care poate fi efectuată numai de instanța de fond.
Therefore, it must be held that the condition for establishing a prima facie case is satisfied in this instance without it being necessary to examine the other arguments put forward by the applicant .
În consecință, se impune constatarea că, în speță, este îndeplinită condiția referitoare la fumus boni iuris, și aceasta fără a fi necesar a se examina celelalte argumente invocate de reclamant.
Urgency and balancing of interests
Cu privire la urgență și la evaluarea comparativă a intereselor
The applicant claims that the dismissal of this application will cause him serious and irreparable harm, since the contested decision deprived him of his mandate to the European Parliament and, therefore, prevented him from carrying out the tasks entrusted to him by the voters.
Reclamantul susține că respingerea prezentei cereri îi va cauza un prejudiciu grav și ireparabil, în măsura în care decizia atacată la lipsit de mandatul său în Parlamentul European și, în consecință, la împiedicat să își asume sarcinile care iau fost conferite de către alegători.
That harm has already begun to be suffered, since the applicant’s name and profile have disappeared from the Parliament’s Internet site.
Acest prejudiciu ar fi început deja să se producă, întrucât numele și profilul reclamantului au dispărut de pe pagina de internet a Parlamentului European.
The Court of First Instance has already admitted that such harm was irreparable and that, in such a case, the condition of urgency was satisfied (order in Case T-353/00 R Le Pen v Parliament [2001] ECR II-125, paragraphs 96 to 98).
Tribunalul ar fi considerat că un astfel de prejudiciu este ireparabil și că, într-un asemenea caz, este îndeplinită condiția referitoare la urgență (Ordonanța președintelui Tribunalului din 26 ianuarie 2001, Le Pen/Parlamentul European, T-353/00 R, Rec., p. II-123, punctele 96-98).
As regards the balancing of the interests involved, the applicant maintains that the judge hearing the application for interimmeasures should take the same approach as taken by the President of the Court in the orders in Case T-222/99 R Martinez and de Gaulle v Parliament [1999] ECR II-3397, paragraph 80, and Case T-353/00 R Le Pen v Parliament, cited in paragraph 96 above, paragraphs 101 and 103, and give priority to the specific interest of the applicant, who has been deprived by the contested decision of exercising the mandate lawfully entrusted to him.
În ceea ce privește evaluarea comparativă a intereselor în cauză, reclamantul susține că judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii trebuie, urmând aceeași abordare precum cea din Ordonanța președintelui Tribunalului din 25 noiembrie 1999 (Martinez și de Gaulle/Parlamentul European, T-222/99 R, Rec., p. II-3397, punctul 80) și din Ordonanța președintelui Tribunalului din 26 ianuarie 2001, Le Pen/Parla-mentul European, punctul 96 de mai sus (punctele 101 și 103), să acorde prioritate interesului specific al reclamantului care a fost lipsit prin decizia atacată de posibilitatea de a-și exercita mandatul conferit în mod legitim.
Furthermore, that interest coincides with the general interest of the Parliament in its composition being in compliance with the law and in accordance with the rules and procedures of the applicable national law, and with the interests of the Member State concerned in having its powers in electoral matters and the final judgments delivered by its courts respected (see, in respect of the latter interest, the order in Case C-208/03 P-R Le Pen v Parliament [2003] ECR I-7939, paragraph 108).
Acest interes ar coincide, de altfel, atât cu interesul general al Parlamentului European în privința respectării compunerii sale legitime și conforme cu normele și cu procedurile din dreptul național aplicabil, cât și cu interesele statului membru în cauză în privința respectării competențelor sale în materie electorală și a deciziilor pronunțate de organele sale jurisdicționale (a se vedea, în privința acestui ultim interes, Ordonanța președintelui Curții din 31 iulie 2003, Le Pen/Parlamentul European, C-208/03 P-R, Rec., p. I-7939, punctul 108).
The Parliament considers that the applicant has not established urgency.
Parlamentul European apreciază că reclamantul nu a demonstrat existența unei urgențe.
The argument that the contested decision deprived the applicant of the mandate conferred on him by his voters cannot be upheld, since Mr Occhetto had been above the applicant on the electoral list .
Argumentul potrivit căruia decizia atacată l-ar fi lipsit pe reclamant de mandatul cu care a fost învestit de către alegători nu ar putea fi reținut, întrucât domnul Occhetto ar fi fost înaintea reclamantului pe lista electorală.
According to the Parliament, in the case of a parliamentary mandate, urgency cannot be evaluated only in relation to the rights of the elected candidates, but must also be assessed in relation to the rights of the electors.
Potrivit Parlamentului European, în cazul unui mandat parlamentar, urgența nu poate fi apreciată numai în funcție de drepturile aleșilor, ci aceasta trebuie apreciată în egală măsură în raport cu drepturile alegătorilor.
Moreover, Mr Occhetto has already exercised his mandate for more than a year.
Pe de altă parte, domnul Occhetto și-ar fi exercitat deja mandatul pe o perioadă mai mare de un an.
The Parliament also considers that a balancing of the interests of the parties in the dispute does not lean in favour of the applicant .
Parlamentul European apreciază totodată că evaluarea comparativă a intereselor părților în litigiu nu ar conduce la o concluzie favorabilă reclamantului.
In the present case, it is not a question of the provisional continuation of the mandate of a Member of the Parliament, as in Case T-353/00 R Le Pen v Parliament, cited in paragraph 96 above.
În speță, nu ar fi vorba de continuarea provizorie a mandatului unui membru al Parlamentului European, precum în cauza în care sa pronunțat Ordonanța din 26 ianuarie 2001, Le Pen/Parlamentul European, punctul 96 de mai sus.
The applicant seeks rather to obtain the continuation of the provisional situation he had enjoyed pursuant to Rule 3(2) of the Parliament’s Rules of Procedure since 29March 2007 and which was terminated by the contested decision.
Reclamantul ar urmări mai degrabă să obțină menținerea situației provizorii de care a beneficiat, în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Parlamentului European, începând cu 29 martie 2007 și care sa încheiat odată cu decizia atacată.
The applicant’s position is weaker than that of the applicant in Case T-353/00 R Le Pen v Parliament, cited in paragraph 96 above, who sought to keep a mandate definitively validated by the Parliament .
Or, această situație a reclamantului ar fi mai precară decât aceea a reclamantului din cauza în care sa pronunțat Ordonanța din 26 ianuarie 2001, Le Pen/Parlamentul European, punctul 96 de mai sus, prin care se urmărea menținerea unui mandat validat în mod definitiv de către Parlamentul European.
Moreover, the suspension of the operation of the contested decision would have legal consequences not only for the Parliament but also for Mr Occhetto, since it would interfere with the exercise of his mandate, which was definitively validated by the Parliament in its decision of 3 July 2006.
În plus, suspendarea executării deciziei atacate ar avea consecințe juridice nu numai pentru Parlamentul European, ci și pentru domnul Occhetto, întrucât aceasta ar interfera cu exercitarea mandatului său, validat în mod definitiv de Parlamentul European prin decizia din 3 iulie 2006.