natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, that restriction is justified on the ground of the protection of public health where the national legislation in question does not have the effect of prohibiting such service providers from giving, in a telephone directory or other source of information accessible by the public, basic details, free from enticements or incentives, making known their existence as professionals, such as their name, the activities they are permitted to pursue, the place where they pursue them, their hours of business and their contact details.
Cu toate acestea, restricția este justificată de protecția sănătății publice în cazul în care legislația națională în cauză nu are ca efect interzicerea simplei mențiuni, fără caracter atractiv sau incitant, făcute de astfel de prestatori într-un anuar telefonic sau în alte mijloace de informare accesibile publicului, a indicațiilor care fac posibilă cunoașterea existenței acestora ca profesioniști, cum ar fi identitatea acestora, activitățile pe care sunt autorizați să le exercite, locul de exercitare a activității, orarul de funcționare și mijloacele de a intra
In the light of the foregoing, I propose that the Court should reply to the question referred for a preliminary ruling by the Tribunal de première instance de Bruxelles as follows:
În lumina considerațiilor precedente, propunem Curții să răspundă întrebării preliminare adresate de tribunal de première instance de Bruxelles după cum urmează:
‘Article 81 EC, Article 3(1)(g) EC, and the second paragraph of Article 10 EC, read in conjunction, must be interpreted as meaning that it does not preclude a national law which prohibits dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind of their services, whether directly or indirectly, to the general public.
„Articolul 81 CE coroborat cu articolul 3 alineatul (1) litera (g) CE și cu articolul 10 al doilea paragraf CE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei legi naționale care interzice prestatorilor de servicii stomatologice, în cadrul unei profesii liberale sau al unui cabinet stomatologic, să facă orice tip de publicitate destinată publicului larg, în mod direct sau indirect, pentru serviciile prestate.
However, such legislation constitutes a restriction on the freedom of establishment and the freedom to provide services within the meaning of Articles 43 EC and 49 EC.
O astfel de legislație constituie, cu toate acestea, o restricție privind libertatea de stabilire și libera prestare a serviciilor în sensul articolelor 43 CE și 49 CE.
That restriction is justified on the ground of the protection of public health where the national legislation in question does not have the effect of prohibiting dental care providers from giving, in a telephone directory or other source of information accessible by the public, basic details, free from enticements or incentives, making known their existence as professionals, such as their name, the activities they are permitted to pursue, the place where they pursue them, their hours of business and their contact details.’
Această restricție este justificată de protecția sănătății publice în cazul în care legislația națională în cauză nu are ca efect interzicerea simplei mențiuni, fără caracter atractiv sau incitant, făcute de prestatorii de servicii stomatologice într-un anuar telefonic sau în alte mijloace de informare accesibile publicului, a indicațiilor care fac posibilă cunoașterea existenței acestora ca profesioniști, cum ar fi identitatea acestora, activitățile pe care sunt autorizați să le exercite, locul de exercitare a activității, orarul de funcționare și mijloacele de a intra în contact cu aceștia.”
13 March 2008 *
13 martie 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Tribunal de Première Instance de Bruxelles (Belgium), adjudicating on a criminal matter, made by decision of 7 December 2005, received at the Court on 14 December 2005, in the criminal proceedings against
În cauza C-446/05, având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia), judecând în materie de poliție corecțională, prin Decizia din 7 decembrie 2005, primită de Curte la 14 decembrie 2005, în procedura penală împotriva lui
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, K. Schiemann, J. Makarczyk (Rapporteur), J.-C. Bonichot and C. Toader, Judges,
CURTEA (Camera a doua), compusă din domnul C. W. A. Timmermans, președinte de cameră, domnii K. Schiemann, J. Makarczyk (raportor), J.-C. Bonichot și doamna C. Toader, judecători,
Advocate General: Y. Bot, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
DOULAMIS avocat general: domnul Y. Bot, grefier: domnul R. Grass, având în vedere procedura scrisă, luând în considerare observațiile prezentate:
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and P. Gentili, avvocato dello Stato,
— pentru guvernul italian, de domnul I. M. Braguglia, în calitate de agent, asistat de domnul P. Gentili, avvocato dello Stato;
— the Commission of the European Communities, by F. Arbault, O. Beynet and K. Mojzesowicz, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 22 November 2007, gives the following
— pentru Comisia Comunităților Europene, de domnul F. Arbault, precum și de doamnele O. Beynet și K. Mojzesowicz, în calitate de agenți, după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 22 noiembrie 2007, pronunță prezenta
The reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC.
Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 81 CE coroborat cu articolul 3 alineatul (1) litera (g) CE și cu articolul 10 al doilea paragraf CE.
This reference was made in criminal proceedings brought against Mr Doulamis, a dental technician, for infringement of, first, legislation governing the exercise of the dental profession and the medical profession and, secondly, legislation governing advertising in dental care matters.
Această cerere a fost formulată în cadrul unei proceduri penale inițiate împotriva domnului Doulamis, tehnician dentar, pentru infracțiune la legislația privind practicarea stomatologiei și practicarea medicinei, pe de o parte, și, pe de altă parte, la legislația referitoare la publicitatea în materie de servicii stomatologice.
Article 3 of the Law of 15 April 1958 on advertising in dental care matters (Moniteur belge of 5 May 1958, p.
Articolul 3 din Legea din 15 aprilie 1958 privind publicitatea în materie de servicii stomatologice (Moniteur belge din 5 mai 1958, p.
3542) (‘the Law of 15 April 1958’) imposes penalties on those who infringe Article 1 of that law, which is worded as follows:
3542, denumită în continuare „Legea din 15 aprilie 1958”) sancționează comportamentele care contravin prevederilor articolului 1 din legea menționată, care este redactat după cum urmează:
‘No person may, whether directly or indirectly, engage in advertising of any kind with a view to treating or providing treatment, whether or not by a qualified person, in Belgium or abroad, for dental or oral ailments, lesions or abnormalities, by means, inter alia, of displays or signs, inscriptions or plaques liable to be misleading as to the lawful nature of the activity advertised, leaflets, circulars, handouts and brochures, via the media of the press, radio or the cinema, by conferring or promising to confer benefits of any kind such as discounts or the provision of free transport for patients, or through the intermediary of canvassers or other such intermediaries.
„Nimeni nu poate efectua, în mod direct sau indirect, orice tip de publicitate în scopul de a trata, în mod nemijlocit sau de către o persoană calificată sau necalificată, în Belgia sau în străinătate, afecțiunile, leziunile ori anomaliile cavității bucale și ale dinților, de exemplu servindu-se de vitrine sau de firme, de inscripții sau de plăcuțe ce pot induce în eroare cu privire la caracterul legal al activității anunțate, de prospecte, circulare, manifeste și broșuri, prin intermediul presei, al undelor radio sau al cinematografului, prin promisiunea de a acorda beneficii de orice natură precum reduceri de prețuri, gratuitate a transportului pentru pacienți ori prin intervenția unor persoane care atrag pacienții sau practică vânzarea la domiciliu.
The act on the part of mutual clinics and hospitals of informing their members of the dates and times of consultations, the names of those holding consultations and any changes to these shall not constitute advertising for the purposes of this article.’
Nu constituie publicitatea definită la prezentul articol aducerea la cunoștința membrilor clinicilor și ai policlinicilor cu caracter mutual, de către acestea, a zilelor și a orelor de consultații, a numelor celor care le acordă și a modificărilor care intervin în aceste privințe.”
It is apparent from the order for reference that Mr Doulamis is charged, inter alia, with having placed advertisements in a telephone directory for the ‘John Doulamis Dental Laboratory’ and the ‘John Doulamis Dental Clinic’, which is prohibited under the Law of 15 April 1958.
Reiese din decizia de trimitere că domnul Doulamis este învinuit, în principal, de a fi făcut publicitate într-un anuar telefonic pentru Laboratoire dentaire Jean DOULAMIS și pentru Clinique dentaire Jean DOULAMIS, publicitate interzisă prin Legea din 15 aprilie 1958.
The first advertising insert was published in the dental laboratories section and the second in the dental clinics section.
Unul dintre anunțurile publicitare a fost publicat în paginile consacrate laboratoarelor dentare, iar celălalt în paginile consacrate clinicilor de stomatologie.
Those inserts contained factual information, such as the services provided, the address, telephone number and opening hours of the two establishments.
Aceste anunțuri cuprindeau informații obiective, precum serviciile oferite, adresa, numărul de telefon și orarele de funcționare ale celor două unități.
Before the national court, Mr Doulamis submitted that advertising is an indispensable instrument for free economic competition.
În fața instanței de trimitere, domnul Doulamis a susținut că publicitatea este un instrument indispensabil liberei concurențe economice.
Thus, having invoked the combined provisions of Articles 10 EC and 81 EC, he relied on the judgment in Case 267/86 Van Eycke [1988] ECR 4769 to assert that, in view of the obligation upon the Member States not to introduce or maintain in force measures which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings, that part of the criminal proceedings brought against him which relate to advertising in health care matters are unfounded.
Astfel, referindu-se la articolul 10 CE coroborat cu articolul 81 CE, reclamantul a invocat Hotărârea din 21 septembrie 1988, Van Eycke (267/86, Rec., p. 4769), pentru a susține că, având în vedere obligația care se impune statelor membre de a nu lua și de a nu menține în vigoare măsuri care pot elimina efectul util al normelor privind concurența care se aplică întreprinderilor, urmărirea penală la care a fost supus pentru publicitate în materie de servicii stomatologice este lipsită de temei.
Mr Doulamis maintained that, in view of the activities in which he is engaged, the dental clinic of which he is the proprietor meets the criteria for constituting an ‘undertaking’ for the purpose of Article 81 EC, which applies to members of the liberal professions.
În acest sens, domnul Doulamis a susținut că, având în vedere activitatea exercitată în clinica dentară al cărei proprietar este, aceasta respectă criteriile care definesc noțiunea de întreprindere în sensul articolului 81 CE, care se aplică membrilor profesiilor liberale.
The national court is inclined to the view that the defendant was engaged in the supply of professional services and in the capacity of operator and proprietor of a dental clinic.
Instanța de trimitere tinde să considere că învinuitul a acționat în cadrul exercitării unei profesii liberale, precum și în calitate de persoană care exploatează o clinică dentară și de proprietar al acesteia.
The Tribunal de Première Instance de Bruxelles states that Article 3(1)(g), the second paragraph of Article 10 EC and Article 81 EC, read in conjunction, would appear to suggest that a Member State cannot introduce or maintain in force measures likely to undermine the effectiveness of competition rules applicable to undertakings.
Instanța menționată arată că din interpretarea articolului 3 alineatul (1) litera (g) CE coroborat cu articolul 10 al doilea paragraf CE și cu articolul 81 CE pare să rezulte că un stat membru nu poate lua sau menține în vigoare măsuri ce pot slăbi efectul util al normelor privind concurența care se aplică întreprinderilor.
In that connection, it states that the possibility that the provisions in the Law of 15 April 1958 are liable to undermine free trade between the Member States, in so far as they may jeopardise the attainment of the objectives of a single market between those States, cannot be excluded.
În acest sens, instanța constată că nu este exclus ca prevederile Legii din 15 aprilie 1958 să poată pune sub semnul întrebării libertatea comerțului dintre statele membre, în măsura în care aceste prevederi ar putea aduce atingere realizării obiectivelor pieței unice între aceste state.
According to the national court, which refers in that regard to point 89 of the Opinion of Advocate General Jacobs in the case which gave rise to the judgment in Joined Cases C-180/98 to C-184/98 Pavlov and Others [2000] ECR I-6451, owing to the heterogeneity of the professions and the specificities of the market in which they operate, it is necessary to assess, on a case by case basis, whether a restriction of conduct leads in fact on the market in issue to a restriction on competition within the meaning of Article 81 EC, when considered in the light of other Treaty provisions, such as Article 152 EC and Article 153 EC on the protection of public health and consumer protection, respectively.
Potrivit instanței de trimitere, care se referă în acest sens la punctul 89 din Concluziile avocatului general Jacobs prezentate în cauza care a condus la pronunțarea Hotărârii din 12 septembrie 2000, Pavlov și alții (C-180/98-C-184/98, Rec., p. I-6451), având în vedere caracterul eterogen al profesiilor liberale și caracteristicile proprii piețelor pe care acestea se desfășoară, pare necesar să se aprecieze de la caz la caz dacă o restricție impusă libertății de a acționa conduce, în fapt, pe piața respectivă, la o restricție a concurenței în sensul articolului 81 CE sau, după caz, în considerarea altor dispoziții din Tratatul CE precum articolele 152 CE și 153 CE privind protecția sănătății publice, respectiv protecția consumatorilor.
Lastly, the national court observes that it is apparent from the Report of the Commission of the European Communities of 9 February 2004 on Competition in Professional Services [COM(2004) 83 final] that restrictions on advertising in that sector constitute interference with free competition.
În sfârșit, instanța de trimitere observă că reiese din Raportul Comisiei Comunităților Europene din 9 februarie 2004 privind concurența în sectorul profesiilor liberale [COM(2004) 83 final] că restricțiile în materie de publicitate în cadrul acestor profesii constituie o atingere adusă liberei concurențe.
In those circumstances, the Tribunal de Première Instance de Bruxelles decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
În aceste condiții, Tribunal de première instance de Bruxelles a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
‘Must Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, be interpreted as precluding a national law — in the present case the Law of 15 April 1958 — which prohibits (any person or) dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind, whether directly or indirectly, in the dental care sector?’
„Articolul 81 CE coroborat cu articolul 3 [alineatul] 1 litera (g) CE și cu articolul 10 al doilea paragraf CE [trebuie interpretat] în sensul că [se opune faptului ca] o lege națională, în cazul de față [Legea din 15 aprilie 1958], să interzică (oricărei persoane, inclusiv) prestatorilor de servicii stomatologice, în cadrul unei profesii liberale sau al unui cabinet stomatologic, să efectueze orice tip de publicitate, în mod direct sau indirect, în domeniul serviciilor stomatologice?”
The Belgian and Italian Governments express doubts as to the admissibility of the present request for a preliminary ruling.
Guvernul belgian și cel italian exprimă îndoieli cu privire la admisibilitatea prezentei cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare.
In that regard, it must be borne in mind that, in accordance with settled caselaw, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
În acest sens, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, în cadrul cooperării dintre Curte și instanțele naționale instituite la articolul 234 CE, numai instanța națională sesizată cu acțiunea principală și care trebuie să își asume responsabilitatea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea unei hotărâri preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții.
Nevertheless, in exceptional circumstances, the Court can examine the conditions in which the case was referred to it by the national court, in order to assess whether it has jurisdiction.
Cu toate acestea, în circumstanțe excepționale, Curtea este îndreptățită să analizeze condițiile în care este sesizată de către instanța națională în scopul de a-și verifica propria competență.
The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Arduino, paragraph 25, and Case C-425/06 Part Service [2008] ECR I-897, paragraph 34).
Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei întrebări preliminare adresate de o instanță națională numai dacă rezultă în mod vădit că interpretarea dreptului comunitar solicitată nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului din acțiunea principală, atunci când problema are un caracter ipotetic sau atunci când Curtea nu dispune de elemente de fapt sau de drept necesare pentru a răspunde în mod util întrebărilor adresate (a se vedea în special Hotărârea Arduino, citată anterior, punctul 25, și Hotărârea din 21 februarie 2008, Part Service, C-425/06, Rep., p. I-897, punctul 34).
However, none of those conditions is satisfied in this case.
Niciuna dintre aceste condiții nu este îndeplinită însă în prezenta cauză.
It must be noted that the order for reference defines the national factual and legislative context in which the question referred arises.
Întradevăr, se impune precizarea că decizia de trimitere definește cadrul național de fapt și de reglementare în care se înscrie întrebarea adresată.
Moreover, the referring court has set out the precise reasons why it was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling.
În plus, instanța de trimitere indică motivele precise care au determinat-o să își pună întrebări cu privire la interpretarea dreptului comunitar și să considere necesar a adresa Curții o întrebare preliminară.
The reference for a preliminary ruling from the Tribunal de Première Instance de Bruxelles is therefore admissible.
În consecință, trebuie constatat că cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare adresată de Tribunal de première instance de Bruxelles este admisibilă.
By its question, the national court asks, in essence, whether Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, preclude a national law, such as the Law of 15 April 1958, which prohibits any person or dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind in the dental care sector, in so far as such a prohibition is liable to constitute interference with free competition.
Prin întrebarea adresată, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 81 CE coroborat cu articolul 3 alineatul (1) litera (g) CE și cu articolul 10 al doilea paragraf CE se opune unei reglementări naționale precum Legea din 15 aprilie 1958, care interzice oricărei persoane, inclusiv prestatorilor de servicii stomatologice, în cadrul unei profesii liberale sau al unui cabinet stomatologic, să efectueze orice tip de publicitate în domeniul serviciilor stomatologice, în măsura în care o astfel de interdicție ar putea constitui o atingere adusă liberei concurențe.
According to settled caselaw, although it is true that Articles 81 EC and 82 EC are, in themselves, concerned solely with the conduct of undertakings and not with laws or regulations emanating from Member States, those articles, read in conjunction with Article 10 EC, which lays down a duty to cooperate, none the less require Member States not to introduce or maintain in force measures, even of a legislative or regulatory nature, which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings (see Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others [2006] ECR I-11421, paragraph 46).
Potrivit unei jurisprudențe constante, deși este adevărat că, prin ele însele, articolele 81 CE și 82 CE vizează numai comportamentul întreprinderilor și nu privesc măsurile legislative sau de reglementare care emană de la statele membre, nu este mai puțin adevărat că aceste articole coroborate cu articolul 10 CE, care instituie principiul cooperării, impun statelor membre să nu ia sau să mențină în vigoare măsuri, chiar de natură legislativă sau de reglementare, care pot elimina efectul util al normelor privind concurența aplicabile întreprinderilor (a se vedea Hotărârea din 5 decembrie 2006, Cipolla și alții, C-94/04 și C-202/04, Rec., p. I-11421, punctul 46).
The Court has held that Articles 10 EC and 81 EC are infringed where a Member State requires or encourages the adoption of agreements, decisions or concerted practices contrary to Article 81 EC or reinforces their effects, or where it divests its own rules of the character of legislation by delegating to private economic operators responsibility for taking decisions affecting the economic sphere (Cipolla and Others, paragraph 47).
Curtea a hotărât că există o încălcare a articolelor 10 CE și 81 CE atunci când un stat membru fie impune ori favorizează încheierea de înțelegeri contrare articolului 81 CE sau întărește efectele unor astfel de înțelegeri, fie înlătură propriei sale reglementări caracterul public, delegând unor operatori privați responsabilitatea de a adopta decizii de intervenție de interes economic (Hotărârea Cipolla și alții, citată anterior, punctul 47).