natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It should, however, be pointed out that the number of references for a preliminary ruling submitted in 2009 is the highest ever reached (302 cases).
Cu toate acestea, trebuie subliniat că numărul de cauze preliminare introduse anul acesta reprezintă cea mai ridicată cifră atinsă vreodată (302 cauze).
So far as concerns the duration of proceedings, the statistics are very positive.
În ceea ce privește durata procedurilor, datele statistice sunt pozitive.
In the case of references for a preliminary ruling, the average duration amounted to 17.1 months, that is to say a duration practically identical to that in 2008 (16.8 months).
În ceea ce privește trimiterile preliminare, această durată a fost în medie de 17,1 luni, cu alte cuvinte, o durată practic identică celei din 2008 (16,8 luni).
The average time taken to deal with direct actions and appeals was 17.1 months and 15.4 months respectively (16.9 months and 18.4 months in 2008).
În ceea ce privește aciunile directe și recursurile, durata medie de judecare a fost de 17,1 luni și, respectiv, de 15,4 luni (16,9 luni și, respectiv, 18,4 luni în 2008).
In addition to the reforms in its working methods that have been undertaken in recent years, the improvement in the Court’s eciency in dealing with cases is also due to the increased use of the various procedural instruments at its disposal to expedite the handling of certain cases (the urgent preliminary ruling procedure, priority treatment, the accelerated or expedited procedure, the simpli¤ed procedure and the possibility of giving judgment without an opinion of the Advocate General).
Pe lângă reformele aplicate metodelor sale de lucru întreprinse în ultimii ani, îmbunătăirea ecacităii Curii în soluionarea cauzelor se explică și prin utilizarea mai largă a diferitelor instrumente procedurale de care dispune pentru accelerarea judecării anumitor cauze (procedura preliminară de urgenă, judecarea cu prioritate, procedura accelerată, procedura simplicată și posibilitatea de judecare a cauzei fără concluziile avocatului general).
In 2009, use of the urgent preliminary ruling procedure was requested in three cases and the designated chamber considered that the conditions under Article 104b of the Rules of Procedure were met in two of them.
Anul acesta sa solicitat aplicarea procedurii preliminare de urgenă în trei cauze, iar camera desemnată a considerat că erau întrunite condiiile impuse la articolul 104b din Regulamentul de procedură în două dintre acestea.
Those cases were completed in an average period of 2.5 months.
Aceste cauze au fost soluionate într-un termen mediu de 2,5 luni.
Use of the expedited or accelerated procedure was requested ¤ve times, but the conditions under the Rules of Procedure were not met in any of those cases.
Aplicarea procedurii accelerate a fost solicitată în cinci situaii, dar condiiile impuse de Regulamentul de procedură nu erau îndeplinite în niciuna dintre acestea.
Priority treatment, on the other hand, was granted in eight cases.
Pe de altă parte, a fost acordat tratament prioritar unui număr de opt cauze.
Also, the Court regularly used the simpli¤ed procedure laid down in Article 104(3) of the Rules of Procedure to answer certain questions referred to it for a preliminary ruling.
În plus, Curtea a continuat să folosească procedura simplicată prevăzută la articolul 104 alineatul (3) din Regulamentul de procedură pentru a răspunde la anumite întrebări adresate cu titlu preliminar.
A total of 22 cases were brought to a close by orders made on the basis of that provision.
Astfel, în total, 22 de cauze au fost soluionate prin ordonană în temeiul acestei dispoziii.
Finally, the Court made more frequent use of the possibility o¥ered by Article 20 of its Statute of determining cases without an opinion of the Advocate General where they do not raise any new point of law.
În sfârșit, Curtea a folosit mai frecvent posibilitatea oferită de articolul 20 din Statut, de a judeca fără concluziile avocatului general în situaia în care cauza nu pune o problemă nouă de drept.
About 52% of the judgments delivered in 2009 were delivered without an opinion (compared with 41% in 2008).
Menionăm astfel faptul că aproximativ 52©% din hotărârile pronunate în anul 2009 au fost pronunate fără concluzii (faă de 41©% în 2008).
As regards the distribution of cases between the various formations of the Court, it may be noted that the Grand Chamber dealt with roughly 8%, chambers of ¤ve judges with 57%, and chambers of three judges with approximately 34%, of the cases brought to a close by a judgment in 2009.
În ceea ce privește distribuia cauzelor între diferitele complete de judecată ale Curii, este de semnalat faptul că Marea Cameră a soluionat aproximativ 8©%, camerele de cinci judecători 57©%, iar camerele de trei judecători aproximativ 34©% din cauzele nalizate prin hotărâre în anul 2009.
Compared with the previous year, a decrease may be noted in the proportion of cases dealt with by the Grand Chamber (14% in 2008), while the proportion of cases dealt with by three-judge chambers increased (26% in 2008).
În raport cu anul precedent, se constată o diminuare a procentului cauzelor judecate de
Part C of this chapter should be consulted for more detailed information regarding the statistics for the 2009 judicial year.
Marea Cameră (14©% în anul 2008) și o creștere a procentului cauzelor judecate de camerele de trei judecători (26©% în anul 2008).
The recurring issue of the appropriate legal basis within the ¤rst pillar has given rise to a number of judgments worthy of mention.
Contenciosul recurent al bazei juridice în cadrul primului pilon a prilejuit pronunarea mai multor hotărâri care merită menionate.
In Case C-166/07 Parliament v Council (judgment of 3°September 2009) the Court held that Community contributions to the International Fund for Ireland must have a dual legal basis, namely Articles 159°EC and 308°EC.
În cauza Parlamentul European/Consiliul (Hotărârea din 3 septembrie 2009, C-166/07), Curtea a statuat că contribuiile comunitare la Fondul internaional pentru Irlanda trebuie întemeiate pe o dublă bază juridică, respectiv articolele 159 CE și 308 CE.
The e¥ect of using that dual basis is that the Community legislature is obliged to reconcile di¥erent legislative procedures in the adoption of a single measure.
Recurgerea la această dublă bază are drept consecină obligarea legiuitorului comunitar la concilierea diferitelor proceduri legislative pentru adoptarea unuia și aceluiași act.
The Court began by observing that, in the context of the organisation of the powers of the Community, the choice of the legal basis for a measure must rest on objective factors which are amenable to judicial review, including, in particular, the aim and the content of the measure.
Curtea a început prin a aminti că, în cadrul sistemului de competene ale Comunităii, alegerea temeiului juridic al unui act trebuie să se bazeze pe elemente obiective care pot  supuse controlului jurisdicional, printre care gurează în special scopul și coninutul actului respectiv.
Article 308°EC may be used as the legal basis for a measure only where no other provision of the Treaty gives the Community institutions the necessary power to adopt it.
Recurgerea la articolul 308 CE ca temei juridic nu este justicată decât dacă nicio altă dispoziie din tratat nu conferă instituiilor comunitare competena necesară pentru a adopta actul în cauză.
In addition, recourse to that provision demands that the action envisaged should relate to the‘operation of the common market’.
În plus, recurgerea la această dispoziie necesită ca aciunea avută în vedere să aibă legătură cu „funcionarea pieei comune”.
The Court went on to ¤nd, ¤rst, that the objectives of Regulation (EC) No°1968/2006 concerning Community ¤nancial contributions to the International Fund for Ireland (2007–10) (2)correspond to the objectives pursued by the Community policy on economic and social cohesion and, second, that the Community’s ¤nancial contribution to the fund, leaving aside its legislative framework, forms part of the speci¤c actions which, when they prove to be necessary outside the Structural Funds in order to realise the objectives referred to in Article 158°EC, may be adopted in accordance with the third paragraph of Article 159°EC.
Curtea a constatat în continuare că, pe de o parte, obiectivele Regulamentului (CE) nr.©1968/2006 privind contribuiile nanciare ale Comunităii la Fondul internaional pentru Irlanda (2007-2010)2 corespund obiectivelor pe care le urmărește politica comunitară de coeziune economică și socială și, pe de altă parte, că, făcând abstracie de cadrul de reglementare în care se înscrie, contribuia nanciară comunitară la fond face parte dintre aciunile specice care, atunci când se dovedesc necesare în afara fondurilor structurale pentru atingerea obiectivelor prevăzute la articolul 158 CE, pot  adoptate în conformitate cu articolul 159 al treilea paragraf CE.
However, neither the arrangements governing cooperation between the Community and the fund nor the conditions and method of payment in respect of the Community’s ¤nancial contribution allow the Community to prevent the use by the fund of that contribution to cover actions which, while complying with the objectives of the Agreement concerning the International Fund for Ireland, extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion or, at least, are not managed in accordance with the criteria applied by the Community within the framework of that policy.
Cu toate acestea, nici modalităile de cooperare între Comunitate și fond, nici condiiile și modul de plată a contribuiei nanciare a Comunităii nu permit acesteia din urmă să prevină posibilitatea ca utilizarea de către fond a acestei contribuii să cuprindă aciuni care, deși respectă obiectivele Acordului privind Fondul internaional pentru Irlanda, depășesc domeniul de aplicare al politicii comunitare de coeziune economică și socială sau, cel puin, nu sunt gestionate potrivit criteriilor aplicate de Comunitate în cadrul acestei politici.
The Community legislature was therefore entitled to take the view that the range of activities ¤nanced by that regulation would extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion.
Legiuitorul comunitar putea, așadar, să considere în mod valabil că gama de activităi nanată de acest regulament se extindea dincolo de sfera de aplicare a politicii comunitare de coeziune economică și socială.
Article 159°EC covers only independent action by the Community carried out in accordance with the Community regulatory framework, the content of which does not extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion.
Or, articolul 159 CE cuprinde numai aciuni autonome ale Comunităii, gestionate potrivit cadrului de reglementare comunitar și al căror coninut nu depășește domeniul de aplicare al politicii comunitare de coeziune economică și socială.
Consequently, the third paragraph of Article 159°EC does not by itself confer on the Community the necessary power to pursue the objectives of the Community’s policy on economic and social cohesion by means of a ¤nancial contribution under the conditions provided for by Regulation No°1968/2006.
Prin urmare, articolul 159 al treilea paragraf CE, în sine, nu acordă Comunităii competena necesară pentru a urmări obiectivele politicii comunitare de coeziune economică și socială prin intermediul unei contribuii nanciare în condiiile prevăzute de Regulamentul nr.©1968/2006.
) Council Regulation (EC) No°1968/2006 of 21 December 2006 (OJ 2006 L°409, p.°81).
Regulamentul (CE) nr.©1968/2006 al Consiliului din 21 decembrie 2006 (JO L©409, p.©81, Ediţie specială, 01/vol.©7, p.©173).
The Court concluded from this that, as Regulation No°1968/2006 pursues objectives set out in Articles 2°EC and 3(1)(k)°EC and in Title XVII of the Treaty, without that title by itself conferring on the Community the power to realise those objectives, the Community legislature ought to have had recourse to both the third paragraph of Article 159°EC and Article 308°EC while complying with the legislative procedures laid down therein, that is to say, both the ‘co-decision’ procedure referred to in Article 251°EC and the requirement that the Council act unanimously.
Curtea a concluzionat că, întrucât Regulamentul nr.©1968/2006 urmărește scopuri prevăzute la articolul 2 CE și la articolul 3 alineatul (1) litera (k) CE și în titlul XVII din tratat, fără ca acest titlu, privit exclusiv, să confere Comunităii competena de a le atinge, legiuitorul comunitar ar  trebuit să recurgă în comun la articolul 159 al treilea paragraf CE și la articolul 308 CE, cu respectarea în același timp a procedurilor legislative prevăzute la acestea, și anume atât a procedurii prevăzute la articolul 251 CE, așa-numită de„codecizie”, cât și a votului în unanimitate în cadrul Consiliului.
In relation to the same issue of the determination of the appropriate legal basis within the ¤rst pillar, in Case C-411/06 Commission v Parliament and Council (judgment of 8 September 2009) the Court determined a dispute concerning the legal basis of Regulation (EC) No°1013/2006 on shipments of waste (3).
Tot în ceea ce privește determinarea temeiului juridic adecvat în cadrul primului pilon, în cauza Comisia/Parlamentul European și Consiliul (Hotărârea din 8 septembrie 2009, C-411/06), Curtea a tranșat un diferend referitor la temeiul juridic al Regulamentului (CE) nr.©1013/2006 privind transferurile de deșeuri3.
It held that that measure had to be based solely on Article 175(1)°EC and not on Articles 133°EC and 175(1)°EC since it had only a secondary e¥ect on the common commercial policy.
Curtea a statuat că acest act trebuia fondat numai pe articolul 175 alineatul (1) CE, iar nu pe articolul 133 CE și pe articolul 175 alineatul (1) CE, în măsura în care nu avea decât efecte secundare asupra politicii comerciale comune.
Following the traditional case-law of the Court, it is only exceptionally — if an act simultaneously pursues a number of objectives or has several components that are indissociably linked, without one being secondary and indirect in relation to the other — that such an act has to be founded on the various corresponding legal bases.
În conformitate cu jurisprudena tradiională a Curii, numai în mod excepional, dacă un act urmărește simultan mai multe obiective sau are mai multe componente ce sunt legate în mod indisolubil, fără ca vreuna să e accesorie și indirectă în raport cu cealaltă, un astfel de act trebuie să e adoptat pe baza diferitelor temeiuri juridice corespunzătoare.
In the present case, the Commission was of the opinion that a dual legal basis was called for because the regulation comprised two indissociable components, one relating to the common commercial policy and the other to protection of the environment, neither of which could be regarded as secondary or indirect as compared with the other.
În speă, Comisia considera că alegerea unui dublu temei juridic se impunea datorită faptului că acest regulament ar cuprinde două componente indisociabile, una încadrându-se în politica comercială comună, iar cealaltă în protecia mediului, care nu pot  considerate secundare sau indirecte una în raport cu cealaltă.
The Court disagreed, taking the view that it is evident from the analysis of the contested regulation that, both by its objective and content, it is aimed primarily at protecting human health and the environment against the potentially adverse e¥ects of crossborder shipments of waste.
Curtea nu a urmat acest raionament și a apreciat că din analiza regulamentului atacat reiese că acesta urmărește în principal, atât prin obiectivul, cât și prin coninutul său, protecia sănătăii umane și a mediului împotriva efectelor potenial dăunătoare ale transferurilor transfrontaliere de deșeuri.
More speci¤cally, in so far as the prior written noti¤cation and consent procedure clearly pursues an environmental protection purpose in the ¤eld of shipments of waste between the Member States and, consequently, was correctly based on Article 175(1)°EC, it would not be coherent to consider that that same procedure, when it applies to shipments of waste between Member States and third countries with the same environmental protection objective, is in the nature of an instrument of common commercial policy and must, on that ground, be based on Article 133°EC.
Mai precis, în măsura în care procedura de noticare prealabilă și de acord preliminar scris urmărește în mod clar un scop de protecie a mediului în domeniul transferurilor de deșeuri între statele membre și, prin urmare, a fost întemeiată în mod corect pe articolul 175 alineatul (1) CE, ar  incoerent să se considere că aceeași procedură, atunci când se aplică transferurilor de deșeuri între statele membre și ările tere, cu același obiectiv de protecie a mediului, are caracterul unui instrument al politicii comerciale comune și, pentru acest motiv, trebuie să se întemeieze pe articolul 133 CE.
That conclusion is corroborated by an analysis of the legislative context of the contested regulation.
Această concluzie este conrmată de o analiză a contextului legislativ în care se înscrie regulamentul atacat.
A broad interpretation of the concept of common commercial policy is not such as to call into question the ¤nding that Regulation No°1013/2006 is an instrument falling principally under environmental protection policy.
O interpretare largă a noiunii de politică comercială comună nu este de natură să repună în discuie constatarea potrivit căreia Regulamentul nr.©1013/2006 este un instrument care se încadrează în principal în politica de protecie a mediului.
A Community act may fall within that area even when the measures provided for by it are liable to a¥ect trade.
În acest sens, un act comunitar se poate încadra în acest domeniu chiar dacă măsurile prevăzute de actul comunitar menionat pot afecta schimburile comerciale.
A Community act falls within the exclusive competence in the ¤eld of the common commercial policy provided for in Article 133°EC only if it relates speci¤cally to international trade in that it is essentially intended to promote, facilitate or govern trade and has direct and immediate e¥ects on trade in the products concerned.
Astfel, un act comunitar nu intră în competena exclusivă în domeniul politicii comerciale comune prevăzute la articolul 133 CE decât dacă privește în mod specic schimburile internaionale, prin aceea că este destinat, în esenă, promovării,
) Regulation (EC) No°1013/2006 of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006°(OJ 2006 L°190, p. ° 1).
Regulamentul (CE) nr.©1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 (JO L©190, p.©1, Ediţie specială, 15/vol.©16, p.©172).
4) publicly available electronic communications services or of public communications networks ( had to be adopted on the basis of the EC Treaty in so far as what is predominantly at issue is the functioning of the internal market.
Curtea a statuat că adoptarea Directivei 2006/24/CE privind păstrarea datelor generate sau prelucrate în legătură cu furnizarea serviciilor de comunicaii electronice accesibile publicului sau de reele de comunicaii publice4 trebuia operată în temeiul Tratatului CE, în măsura în care este în cauză, în mod preponderent, funcionarea pieei interne.
The Community legislature may have recourse to Article 95°EC in particular where disparities exist between national rules which are such as to obstruct the fundamental freedoms or to create distortions of competition and thus have a direct e¥ect on the functioning of the internal market.
Astfel, legiuitorul comunitar poate recurge la articolul 95 CE, printre altele, în cazul existenei unor diferene între reglementările naionale, atunci când aceste diferene sunt de natură să îngrădească libertăile fundamentale sau să dea naștere unor denaturări ale concurenei și să aibă astfel o incidenă directă asupra funcionării pieei interne.
It was apparent that the di¥erences between the various national rules adopted on the retention of data relating to electronic communications were liable to have a direct impact on the functioning of the internal market and that it was foreseeable that that impact would become more serious with the passage of time.
Or, sa constatat că diferenele dintre reglementările naionale adoptate în domeniul păstrării datelor referitoare la comunicaiile electronice erau de natură să aibă incidenă directă asupra funcionării pieei interne și că era previzibil că această incidenă urma să e din ce în ce mai gravă.
Such a situation justi¤ed the Community legislature in pursuing the objective of safeguarding the proper functioning of the internal market through the adoption of harmonised rules.
O astfel de situaie justica urmărirea de către legiuitorul comunitar a obiectivului de a proteja buna funcionare a pieei interne prin adoptarea unor norme armonizate.
Furthermore, the Court observed that Directive 2006/24 amended the provisions of the directive on the protection of privacy in the electronic communications sector, itself based on Article 95°EC.
Pe de o parte, Curtea subliniază că aceeași directivă a modicat dispoziiile Directivei privind protejarea condenialităii în sectorul comunicaiilor electronice, ea însăși întemeiată pe articolul 95 CE.
In those circumstances, in so far as it amended an existing directive which formed part of the acquis communautaire, Directive 2006/24 could not be based on a provision of the EU Treaty without infringing Article 47°EU.
În aceste condiii, în măsura în care modică o directivă existentă care face parte din acquis-ul comunitar, această directivă nu putea să e întemeiată pe o dispoziie a Tratatului UE fără să se încalce articolul 47 din acesta.
Lastly, the Court found that Directive 2006/24 regulates operations which are independent of the implementation of any police and judicial cooperation in criminal matters.
În sfârșit, Curtea constată că Directiva 2006/24 reglementează operaiuni care sunt independente de punerea în aplicare a vreunei eventuale aciuni de cooperare poliienească și judiciară în materie penală.
It harmonises neither the issue of access to data by the competent national law-enforcement authorities nor that of the use and exchange of the data between those authorities.
Aceasta nu armonizează nici chestiunea accesului la date al autorităilor naionale competente în materie de aplicare a legii, nici pe aceea referitoare la utilizarea și la schimbul acestor date între aceste autorităi.
Those matters, which fall, in principle, within the area covered by Title VI of the EU Treaty, have been excluded from the provisions of that directive.
Aceste chestiuni, care intră, în principiu, în domeniul de aplicare al titlului VI din Tratatul UE, au fost excluse din dispoziiile acestei directive.
It follows that the substantive content of Directive 2006/24 is directed essentially at the activities of service providers in the relevant sector of the internal market, to the exclusion of State activities coming under Title VI of the EU Treaty.
Prin urmare, coninutul material al Directivei 2006/24 are în vedere în principal activităile furnizorilor de servicii în sectorul vizat al pieei interne, cu excluderea activităilor statale care intră în domeniul de aplicare al titlului VI din Tratatul UE.
In light of that substantive content, it must be concluded that that directive relates predominantly to the functioning of the internal market.
Având în vedere acest coninut material, trebuie constatat că directiva menionată vizează în mod preponderent funcionarea pieei interne.
Although long since proclaimed by the Court, the general principles of Community law continue to provide a source of further case-law.
Chiar dacă proclamarea acestora de către Curte a avut loc cu mult timp în urmă, principiile generale ale dreptului comunitar continuă să alimenteze jurisprudena.
In Case C-345/06 Heinrich (judgment of 10 March 2009) the Court underlined the signi¤cance of the requisite publicity in respect of legal acts and thus con-¤rmed the importance of the principle of legal certainty as a general principle of Community law.
În cauza Heinrich (Hotărârea din 10 martie 2009, C-345/06), Curtea a subliniat întinderea necesarei publicităi a actelor juridice