natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions?’ relations.
În Hotărârea QDQ Média 5, Curtea a avut ocazia să amintească acest principiu ca răspuns la o întrebare preliminară care se referea și la interpretarea
Before analysing the substance, it is appropriate to examine whether the question referred for a preliminary ruling is admissible.
Înainte de analiza fondului, trebuie examinată admisibilitatea întrebării preliminare.
Nevertheless, by virtue of the principle of interpretation in conformity with the requirements of Community law and the obligation of genuine cooperation as set out in Article 10 EC, the Court has consistently pointed out that a national court called upon to interpret national law is bound to interpret it, so far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive concerned in order to achieve the result sought by the directive. 6
Cu toate acestea, în temeiul principiului interpretării conforme și al obligației de cooperare loială, astfel cum este prevăzută la articolul 10 CE, Curtea a amintit în mod constant că o instanță națională căreia i se solicită interpretarea dreptului național trebuie să facă acest lucru în măsura în care este posibil în lumina textului și a finalității directivei pentru a obține rezultatul urmărit de aceasta 6.
Although the relevance of the question referred for a preliminary ruling does not appear to be the subject of debate in the parties’ observations, this merits some amplification.
Deși pertinența întrebării preliminare adresate nu pare să fie dezbătută în observațiile părților, aceasta merită precizări mai ample.
4 — See, inter alia, Case 152/84 Marshall [1986] ECR 723; Case C-106/89 Marleasing [1990] ECR I-4135; and Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835.
4 — A se vedea în special Hotărârea din 26 februarie 1986, Marshall (152/84, Rec., p. 723), Hotărârea din 13 noiembrie 1990, Marleasing (C-106/89, Rec., p.
5 — Case C-235/03 QDQ Média [2005] ECR I-1937.
5 — Hotărârea din 10 martie 2005 (C- 235/03, Rec., p. I-1937).
6 — Case 14/83 von Colson and Kamann [1984] ECR 1891, paragraph 26; Marleasing, paragraph 8; Pfeiffer and Others, paragraph 113; and Case C-212/04 Adeneler and Others [2006] ECR I-6057, paragraph 108.
1891, punctul 26), Hotărârea Marleasing, citată anterior (punctul 8), Hotărârea Pfeiffer și alții, citată anterior (punctul 113), și Hotărârea din 4 iulie 2006, Adeneler și alții (C-212/04, Rec., p. I-6057, punctul 108).
Since this is a dispute between individuals, account must be taken of the fact that,
Având în vedere că este vorba despre un litigiu între particulari, trebuie să se țină cont de faptul că, potrivit jurisprudenței constante a Curții, o directivă nu poate, prin ea însăși,
In those circumstances, the Court considers: basis of the second paragraph of Article 10 EC and Article 249 EC, that, during the period laid down for its implementation, the Member States to which a directive is addressed must refrain from adopting measures liable seriously to compromise the achievement of the result prescribed.
Întradevăr, în urma Hotărârii Inter-Environnement Wallonie 7, Curtea consi- deră, în temeiul articolului 10 al doilea paragraf CE și al articolului 249 CE, că, în cursul termenului de transpunere, statul membru destinatar nu trebuie să adopte dispoziții de natură să compromită serios realizarea rezultatului impus de directiva respectivă.
That is all the more so where the question referred to the Court does not concern the possible exclusion of a national provision but its interpretation where it is already treated with caution in the relevant legal order.
Acest lucru este valabil cu atât mai mult, cu cât întrebarea adresată Curții nu privește eventuala excludere a unei dispoziții naționale, ci interpretarea acesteia în cazul în care a fost deja pusă în discuție în ordinea juridică în cauză.
Moreover, the Court has stated that:
În plus, Curtea a precizat că:
‘Thus, when it applies domestic law, and in particular legislative provisions specifically adopted for the purpose of implementing the requirements of a directive, the national court is bound to interpret national law, so far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive concerned in order to achieve the result sought by the directive and consequently comply with the third paragraph of Article 249 EC’. 9
„Astfel, instanța națională este obligată ca, la aplicarea dreptului intern și, în special, a dispozițiilor unei reglementări adoptate tocmai pentru de a pune în aplicare cerințele unei directive, să interpreteze dreptul național, în cea mai mare măsură posibilă, în lumina textului și a finalității directivei în cauză pentru a obține rezultatul urmărit de aceasta și, prin urmare, să se conformeze articolului 249 al treilea paragraf CE” 9.
‘from the date upon which a directive has entered into force, the courts of the Member States must refrain as far as possible from interpreting domestic law in a manner which might seriously compromise, after the period for transposition has expired, attainment of the objective pursued by that directive’. 8
„începând cu data intrării în vigoare a unei directive, instanțele din statele membre trebuie să se abțină, în măsura în care este posibil, de la interpretarea dreptului intern într-un mod care ar risca să compromită serios, după expirarea termenului de transpunere, realizarea obiectivului urmărit de această directivă” 8.
Finally, in the dispute in the main proceedings, the national legislature had
În sfârșit, în cauza principală, legiuitorul național optase pentru efectuarea unei transpuneri anticipate a dispozițiilor Directivei
In those circumstances, in interpreting the implementing provisions in accordance with the Directive, the court must take account of the intention of the national legislature which sought rapid implementation.
În aceste condiții, instanța trebuie să țină cont de voința legiuitorului național, care a dorit o transpunere rapidă, interpretând dispozițiile de transpunere conform directivei 10.
10Since Paragraphs 269, 270 and 286 of the BGB may be interpreted in different ways, resolution of the dispute depends to a great extent on the interpretation given by the Court to Article 3(1)(c)(ii) of the Directive on late payment, such that the relevance of the question put to the Court must be regarded as established.
Având în vedere că articolele 269, 270 și 286 din BGB pot primi interpretări diverse, soluționarea litigiului depinde întro mare măsură de interpretarea dată de Curte articolului 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Directiva privind întârzierea efectuării plăților, astfel încât pertinența întrebării adresate Curții trebuie considerată stabilită.
7 — Case C-129/96 [1997] ECR I-7411, paragraph 50, since confirmed by, inter alia, Case C-14/02 ATRAL [2003] ECR I-4431, paragraph 58.
I-7411, punctul 50), confirmată în special în Hotărârea din 8 mai 2003, ATRAL (C-14/02, Rec., p. I-4431, punctul 58).
9 — Pfeiffer and Others, paragraph 113.10 — Pfeiffer and Others and Adeneler and Others.
9 — Hotărârea Pfeiffer și alții, citată anterior (punctul 113).10 — Hotărârile citate anterior Pfeiffer și alții și Adeneler și alții.
8 — Adeneler and Others, paragraph 123.
8 — Hotărârea Adeneler și alții, citată anterior (punctul 123).
B — Interpretation of Article 3(1)(c)(ii) the sum due must be credited to the creditor’s account on the due date if interest for late payment is no longer to be payable.
B — Interpretarea articolului 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Directiva 2000/35 rului trebuie să fie creditat la timp cu suma datorată.
The Court is asked essentially to determine on the basis of which operation a payment made by bank transfer may be regarded as correctly executed in the context of a commercial transaction and, accordingly, as not giving rise to the charging of interest for late payment within the meaning of Directive 2000/35.
În esență, se solicită Curții să stabilească pe baza cărei operațiuni o plată efectuată prin virament bancar poate fi considerată corect executată în cadrul unei tranzacții comerciale și, prin urmare, nu poate avea ca rezultat perceperea unei dobânzi pentru întârzierea efectuării plăților în sensul Directivei 2000/35.
In support of that argument, it will also be noted that that requirement tallies perfectly with the objective of ensuring that creditors have effective protection against late payment, as is clear from recitals 7, 16, 19 and 20 in the preamble to Directive 2000/35, late payment constituting ‘an obstacle to the proper functioning of the internal market’.
În susținerea acestei teze, se va observa de asemenea că această cerință se înscrie perfect în obiectivul de a asigura o protecție efectivă a creditorului împotriva întârzierii efectuării plăților, astfel cum reiese în mod clar din considerentele (7), (16), (19) și (20) din Directiva 2000/35, respectiva întârziere constituind un „obstacol în calea bunei funcționări a pieței interne” 11.
11The textual and teleological interpretations thus, at first sight, concur in favour of the requirement of effective payment of the amount due in the sense that the beneficiary should have at his disposal the amount credited to his account.
Astfel, interpretarea textuală și cea teleologică concordă la prima vedere, fiind favorabile cerinței unei plăți efective a sumei datorate, în sensul că beneficiarul trebuie să poată dispune de cuantumul înregistrat în contul său.
The claimant and the Commission of the European Communities argue for a rigorous interpretation of Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35, taking the view that the provision requires the debtor to ensure that the creditor has the amount due at his disposal on the due date.
Pârâta și Comisia Comunităților Europene susțin o interpretare riguroasă a articolului 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Directiva 2000/35, considerând că această dispoziție impune debitorului să asigure că creditorul poate dispune de suma datorată la timp.
In other words, only when the funds are actually credited to the creditor’s account will entitlement to payment of interest for late payment be brought to an end or avoided.
Cu alte cuvinte, numai momentul în care contul creditorului este creditat efectiv cu fondurile respective ar fi de natură să pună capăt sau să evite plata dobânzii pentru întârzierea efectuării plăților.
However, that interpretation imposes a responsibility on the debtor which does not appear to be his.
Totuși, această interpretare impune debitorului o responsabilitate care nu pare să îi aparțină.
It requires him to anticipate exactly the time necessary for the transaction to be handled by the various financial institutions involved.
Întradevăr, aceasta îl obligă să anticipeze cu exactitate termenele de care au nevoie diversele instituții financiare interveniente pentru efectuarea tranzacțiilor.
Although the view may be taken that the originator of the transfer must accept responsibility for delays in payment attributable to his financial institution, that
Or, deși se poate considera că ordonatorul trebuie să își asume întârzierea efectuării plăților imputabilă instituției sale financiare, nu se poate spune același lucru despre întârzierea provocată de instituția financiară a
11 — See, inter alia, recitals 9 and 10 in the preamble to Directive 2000/35 as set out in Commission Recommendation 95/198/EC of 12 May 1995 on payment periods in commercial transactions (OJ 1995 L 127, p. 19).
11 — A se vedea în special considerentele (9) și (10) ale Directivei 2000/35, astfel cum apăreau deja în Recomandarea 95/198/CE a Comisiei din 12 mai 1995 privind termenele de plată în tranzacțiile comerciale (JO L 127, p. 19).
It is true that a literal interpretation of the article, in most language versions, appears to confirm that position by stating that the creditor is entitled to interest for late payment if he ‘has not received the amount due on time’.
Este adevărat că interpretarea literală a respectivului articol, în majoritatea versiunilor lingvistice, pare să confirme această poziție, susținând dreptul la dobândă pentru întârzierea efectuării plăților, în cazul în care „nu a primit suma datorată la timp”.
The choice of that verb by the Community legislature leads to the view that
Întradevăr, din alegerea acestei sintagme de către legiuitorul comunitar se deduce că, pentru a stinge obligația de plată a dobânzilor pentru întârzierea efectuării plăților, contul credito-
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-306/06 parts of Article 3(1)(c)(ii), between the principle and the exception, which leaves open the circumstances in which the debtor will not be held responsible for the delay.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL POIARES MADURO — CAUZA C-306/06 care lasă nedeterminate circumstanțele în care debitorul nu va fi considerat răspunzător pentru întârziere.
is not the case as regards those caused by the creditor’s institution or by the creditor himself.
creditorului sau chiar de creditor însuși.
Furthermore, such an interpretation is contrary to that adopted by Direct- ive 97/5/EC of the European Parliament and of the Council of 27 January 1997 on crossborder credit transfers, 12 according to which responsibility for late payment caused by the financial institution of the beneficiary must be accepted by the creditor and not by the debtor. 13
De altfel, o astfel de interpretare se opune celei reținute de Directiva 97/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 ianua- rie 1997 privind transferurile de fonduri transfrontaliere 12, potrivit căreia, în cazul întârzierii efectuării plății, responsabilitatea instituției financiare a beneficiarului trebuie asumată de către creditor, iar nu de către debitor 13.
It seems to me that such an interpretation must be excluded for two main reasons.
În opinia noastră, o astfel de interpretare ar trebui înlăturată din două motive principale.
Firstly and despite clear progress on delays and transparency in banking transactions, 14it remains impossible, at the present time, for the debtor accurately to determine the date on which the creditor’s financial institution will transfer the funds to the creditor’s account.
În primul rând și în pofida unui progres evident în materie de termen și de transparență în tranzacțiile bancare 14, în prezent, este imposibil pentru debitor să determine cu certitudine data la care instituția financiară a creditorului va transfera fondurile în contul acestuia din urmă.
Accordingly, to elevate into a principle a requirement that, in any event, can be based only on an estimation undermines the principle of legal certainty.
Prin urmare, ridicarea la rang de principiu a unei cerințe care, în orice caz, nu se poate baza decât pe o estimare aduce atingere principiului securității juridice.
What is more, according to the criteria adopted to determine whether the debtor is not responsible, the approach indicated is liable to be a source of legal uncertainty both for the debtor and for the creditor.
În plus, potrivit criteriilor adoptate pentru a determina lipsa responsabilității debitorului, abordarea indicată riscă să fie o sursă de incertitudine juridică atât pentru debitor, cât și pentru creditor.
Although the debtor
Întradevăr, dacă debitorul se
Nevertheless, the solution could be found in the second part of the article submitted for interpretation by the Court, according to which a creditor who has not received the amount due on time is entitled to interest for late payment, ‘unless the debtor is not responsible for the delay’.
Totuși, soluția ar putea fi identificată în a doua parte a articolului supus interpretării Curții, potrivit căreia creditorul care nu a primit la timp suma datorată are dreptul la dobândă pentru întârzierea efectuării plăților, „cu excepția cazurilor în care debitorul nu este răspunzător pentru întârziere”.
At the hearing, the Commission thus argued for the view that Article 3(1)(c)(ii) could be interpreted as laying down the principle, in the case of payment by transfer, that entry on the account of the creditor of the sum invoiced on time would avoid or end late payment, except in circumstances, which remain to be determined, of late payment for which the debtor was not responsible.
Astfel, în cursul ședinței, Curtea a apărat punctul de vedere potrivit căruia articolul 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) ar putea fi interpretat în sensul că, în cazul plății efectuate prin virament, stabilește principiul înregistrării la timp a sumei facturate în contul creditorului pentru a evita sau pentru a pune capăt întârzierii, cu excepția cazurilor, care trebuie determinate, în care răspunderea pentru întârzierea efectuării plăților ar fi imputabilă debitorului.
However, such a reading supposes a split between the two
Totuși, o astfel de interpretare presupune o sciziune între cele două părți ale articolului 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii), între principiul și excepția
14 — In this regard, reference may be made to the Report from the Commission to the European Parliament and to the Council on the application of Directive 97/5 (COM/2002/663 final).
13 — A se vedea în special articolul 6 alineatele (2) și (3), precum și articolul 7 alineatul (3) din Directiva 97/5.
This report thus states that nearly 90% of credit transfers arrived within the time indicated by the executing institution.
14 — Ne putem referi, în acest sens, la Raportul Comisiei către Parlamentul European și către Consiliu privind aplicarea Directivei 97/5 (COM/2002/663 final).
A further 8% arrived within 3 days after the time indicated (paragraph 3.7.2.1). Furthermore, it is established that transfers took on average x2.97 days.
Astfel, acest raport precizează că aproape 90 % din viramente au ajuns la destinație în termenele indicate și 8 % în 3 zile de la data prevăzută (punctul 3.7.2.1).
95.4% of transfers arrived within 6 working days, which is the default time specified in Directive 97/5 (paragraph 3.8.2).
Pe de altă parte, este stabilit că aceste viramente au durat în medie 2,97 zile; 95,4 % au ajuns în 6 zile lucrătoare conform termenului obișnuit prevăzut în Directiva 97/5 (punctul 3.8.2).
See also the Proposal for a Directive on payment services (COM (2005) 603 final), especially Articles 26, 28 and 60 of that directive, which impose a precise obligation on the service provider to inform the beneficiaries with regard, inter alia, to the ‘execution time for the payment service to be provided’ (Article 26(1)(a)(ii)).
A se vedea de asemenea Propunerea de directivă privind serviciile de plată [COM (2005) 603 final], în special articolele 26, 28 și 60 din această directivă care impun prestatorilor de servicii obligația precisă de a informa beneficiarii cu privire, printre altele, la „termenul de executare în care trebuie furnizat serviciul de plată” [articolul 26 alineatul (1) litera (a) punctul (ii)].
The draft also seeks to require the payer’s payment service provider to credit the payee’s payment account at the latest at the end of the first working day following the point in time of acceptance (Article 60).
Proiectul urmărește în egală măsură să impună prestatorului de servicii de plată al plătitorului creditarea valorii ordinului de plată în contul de plată al beneficiarului cel târziu la sfârșitul primei zile lucrătoare ulterioare momentului acceptării (articolul 60).
Lastly, in any event, I would point out that the Directive was adopted on the basis of Article 95 EC.
În sfârșit, în orice caz, amintim că Directiva 2000/35 a fost adoptată în temeiul articolului 95 CE.
Consequently, the main object- ive which it pursues is indeed the approximation of the laws of the Member States.
În consecință, obiectivul principal pe care îl urmărește este întradevăr apropierea legislațiilor statelor membre.
To that end, it seeks to eliminate obstacles to the smooth running of the internal market arising in particular as a result of divergences between the national legal orders.
În acest scop, directiva are ca obiectiv eliminarea obstacolelor din calea bunei funcționări a pieței interne, care rezultă în special din divergențele dintre ordinele juridice naționale.
An interpretation of Article 3(1)(c)(ii) which left to the Member States the task of determining what is meant by ‘receipt of the amount due on time’ as cases where the debtor cannot be held responsible for late payment would amount, as has already been emphasised, to reintroducing disparities between the national rules which the Community legislature wished precisely to avoid.
Or, interpretarea articolului 3 alineatul (1) litera (c) punctul (ii), care ar lăsa statelor membre sarcina de a determina conceptul „primirii sumei datorate la timp” precum în cazurile în care ar fi exclusă responsabilitatea debitorului în materie de întârziere a efectuări plăților, ar însemna, astfel cum a fost deja subliniat, să fie reintroduse neconcordanțele dintre reglementările naționale pe care legiuitorul comunitar a vrut tocmai să le evite.
Secondly, the interpretation envisaged means that the circumstances in which the debtor would not be responsible for late payment are left to the discretion of the Member States.
În al doilea rând, ca urmare a interpretării luate în considerare, circumstanțele în care debitorul nu ar fi răspunzător pentru întârzierea efectuării plăților sunt lăsate la aprecierea statelor membre.
Although exceptions are to be interpreted strictly, that could reintroduce disparities between the Member States which would be directly contrary to the objective of harmonisation pursued by Direct- ive 2000/35 and, more generally, to the smooth functioning of the common market.
Deși excepțiile sunt de strictă interpretare, acest lucru ar putea conduce la reintroducerea neconcordanțelor dintre statele membre, ceea ce s-ar opune direct obiectivului de armonizare a Directivei 2000/35 și, mai general, bunei funcționări a pieței comune.
As stated in recital 10 in the preamble to that directive: ‘distortions of competition would ensue if substantially different rules applied to domestic and transborder operations’.
Astfel cum se observă în considerentul (10): „[s]-ar crea denaturări ale concurenței dacă s-ar aplica norme substanțial diferite pentru operațiunile interne și transfrontaliere”.
That would be the case if exoneration from responsibility had to be decided in the context of national laws under which the rules on the subject differed.
Aceasta ar fi situația dacă scutirile de responsabilitate ar fi stabilite în cadrul legislațiilor naționale ale căror norme în materie sunt divergente.
None the less, it cannot meet the objectives of the Directive either to take the view that mere execution of the transfer order, accepted by the debtor’s financial institution,
Totuși, nu ar corespunde obiectivelor directivei nici să se considere că executarea ordinului de virament, acceptat de instituția financiară a debitorului, îl eliberează pe acesta de obligație.
Moreover, although the Directive regularly refers back to national law and confines itself to laying down minimal requirements for the combating of late payment, there is no such reference in Article 3(1)(c)(ii). It follows both from the requirements of uniform application of Community law and
În plus, deși directiva efectuează trimiteri repetate la drepturile naționale și se limitează la a prevedea cerințe minime în materie de combatere a întârzierii efectuării plăților, nicio astfel de trimitere nu este prevăzută la articolul 3 alineatul (1) litera (c) punctul
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-306/06 the creditor in an uncertain legal position with regard to the date on which interest for late payment may be claimed.
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL POIARES MADURO — CAUZA C-306/06 obiectivul de a interzice „abuzul de libertatea contractuală în dezavantajul creditorilor” 16.