natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, in a case such as that in the main proceedings, in which such a certificate has been issued, the practical meaning of the term ‘without prejudice to Section 4’ in Article 21(3) of the Regulation is that it is not possible to oppose recognition of the certified decision or, a fortiori, to make a separate application for a declaration that it should not be recognised.
Astfel, întrun caz precum cel din speță, în care un astfel de certificat a fost eliberat, înțelesul concret al condiției „fără a aduce atingere secțiunii 4”, enunțată la articolul 21 alineatul (3) din regulament, este că nu va fi posibil să se formuleze opoziție la recunoașterea hotărârii certificate și nici, a fortiori, să se introducă o cerere de sine stătătoare prin care se urmărește obținerea unei declarații de refuz al recunoașterii.
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU the procedures provided for in Section 2 of this Chapter, apply for a decision that the judgment be or not be recognised’.
LUARE DE POZIŢIE A AVOCATULUI GENERAL SHARPSTON — CAUZA C-195/08 PPU parte interesată poate solicita, în conformitate cu procedurile prevăzute de secțiunea 2 din prezentul capitol, pronunțarea unei hotărâri de recunoaștere sau de refuz al recunoașterii hotărârii”.
Seven grounds of nonrecognition for judgments relating to parental responsibility are listed in Article 23.
La articolul 23 este indicat un număr de șapte motive de refuz al recunoașterii hotărârilor în materia răspunderii părintești.
However, unlike the other questions, the scope of these first two questions is not expressly limited to the decision ordering the child’s return.
Cu toate acestea, spre deosebire de celelalte întrebări, implicațiile acestor două întrebări nu se limitează la hotărârea prin care se dispune înapoierea copilului.
In so far as the mother also seeks a declaration of nonrecognition of the part of the judgment awarding custody to the father, these questions may remain relevant.
În măsura în care mama dorește de asemenea pronunțarea unei hotărâri de refuz al recunoașterii părții din hotărâre prin care copilul este încredințat tatălui, aceste întrebări pot să rămână pertinente.
Unlike the return order, this aspect is not governed by Chapter III, Section 4, of the Regulation, which precludes any opposition to recognition of a return order duly certified in accordance with Article 42(2).
Astfel, spre deosebire de hotărârea prin care se dispune înapoierea, acest aspect nu este reglementat de capitolul III secțiunea 4 din regulament, care exclude orice opoziție la recunoașterea unei hotărâri de înapoiere certificată în mod corespunzător în conformitate cu articolul 42 alineatul (2).
The referring court asks whether an interested party within the meaning of Article 21 of the Regulation may request nonrecognition of a judgment if no application has been submitted for it to be recognised and, if so, how a national court, examining an application for nonrecognition brought by the person against whom enforcement is sought, is to apply Article 31(1), according to which that person may not make any submissions on the application at this stage of the proceedings.
Instanța de trimitere dorește să se stabilească dacă o parte interesată, în sensul articolului 21 din regulament, poate solicita refuzul recunoașterii unei hotărâri judecătorești fără să fi fost formulată o cerere de recunoaștere și, în caz afirmativ, în ce mod va trebui instanța care examinează o astfel de cerere introdusă de persoana împotriva căreia se solicită executarea hotărârii să aplice articolul 31 alineatul (1), potrivit căruia această persoană nu poate prezenta observații în această fază a procedurii.
Section 2 of Chapter III is entitled ‘Application for a declaration of enforceability’.
Secțiunea 2 a capitolului III este denumită „Cerere de încuviințare a executării”.
Article 28(1) provides that a ‘judgment on the exercise of parental responsibility in respect of a child given in a Member State which is enforceable in that Member State and has been served shall be enforced in another Member State when, on the application of any interested party, it has been declared enforceable there’.
Articolul 28 alineatul (1) prevede că „[h]otărârile judecătorești pronunțate întrun stat membru cu privire la exercitarea răspunderii părintești față de un copil, care sunt executorii în acel stat și care au fost notificate sau comunicate, se execută întrun alt stat membru după ce sa încuviințat executarea la cererea oricărei părți interesate”.
Article 31(1) provides that the court applied to is to give its decision without delay and adds: ‘… the person against whom enforcement is sought [… shall not,] at this stage of the proceedings, be entitled to make any submissions on the application’.
Articolul 31 prevede, la alineatul (1), că instanța judecătorească sesizată prin cerere pronunță o hotărâre în termen scurt, „fără ca persoana împotriva căreia se solicită executarea […] să poată, în această fază a procedurii, să prezinte observații”.
Article 31(2) specifies: ‘The application may be refused only for one of the reasons specified in Articles 22, 23 and 24’ — which are all grounds for nonrecognition.
Alineatul (2) prevede că „[c]ererea poate fi respinsă numai pentru unul dintre motivele prevăzute la articolele 22, 23 și 24” – care reprezintă, în totalitatea lor, motive de refuz al recunoașterii.
Article 33 provides that either party may, within one month (paragraph 5), appeal against the decision on the application for a declaration of enforceability (paragraph 1) and that the appeal is to ‘be dealt with in accordance with the rules governing procedure in contradictory matters’ (meaning, it is clear from other language versions, adversarial proceedings, according to the audi alteram partem rule).
Articolul 33 prevede că oricare dintre părți poate exercita, în termen de o lună [alineatul (5)], o cale de atac împotriva hotărârii privind cererea de încuviințare a executării [alineatul (1)] și că o astfel de acțiune se soluționează în conformitate cu normele ce reglementează procedura contradictorie [alineatul (3)].
Article 21 of the Regulation forms part of Chapter III, Section 1, entitled ‘Recognition’.
Articolul 21 din regulament face parte din capitolul III secțiunea 1, intitulat „Recunoaștere”.
Article 21(1) provides that judgments given in a Member State are to be ‘recognised in the other Member States without any special procedure being required’.
Alineatul (1) al acestui articol prevede că hotărârile judecătorești pronunțate întrun stat membru „se recunosc în celelalte state membre fără a fi necesar să se recurgă la vreo procedură”.
However, according to Article 21(3) (without prejudice to Section 4 — which, as I have indicated, is not relevant for decisions awarding custody), ‘any interested party may, in accordance with
Cu toate acestea, potrivit alineatului (3) (fără a aduce atingere secțiunii 4 – care, astfel cum am indicat deja, nu este relevantă în materia hotărârilor de încredințare a copilului), „orice
According to Article 21(3), it seems that the person against whom a decision might be enforced (who is quite clearly an ‘interested party’) may apply
Potrivit articolului 21 alineatul (3), se pare că persoana împotriva căreia s-ar putea executa hotărârea (care, în mod evident,
RINAU for a declaration that the decision should not be recognised, but Article 31(1) appears to exclude any possibility for that person 23to make submissions on the application at that stage.
RINAU este o „persoană interesată”) poate solicita o hotărâre de refuz al recunoașterii primei hotărâri, însă articolul 31 alineatul (1) pare să excludă posibilitatea ca această persoană 23 să prezinte observații în această fază.
It is clear that the Community legislature intended all such judgments to enjoy, systematically, automatic recognition on the basis of the principle of mutual trust (see recitals 21 and 23 in the preamble).
Este clar că legiuitorul comunitar a dorit ca toate aceste hotărâri să beneficieze în mod sistematic de o recunoaștere automată întemeiată pe principiul încrederii reciproce [a se vedea considerentele (21) și (23) ale regulamentului].
However, Article 21(3) allows an application for a decision that a judgment should, or should not, be recognised ‘in accordance with the procedures provided for in Section 2 of this Chapter’.
Alineatul (3) al aceluiași articol permite totuși formularea unei cereri de recunoaștere sau de refuz al recunoașterii „în conformitate cu procedurile prevăzute de secțiunea 2”.
Since Section 2 concerns applications for a declaration of enforceability, I infer that it deals with situations in which recognition and enforcement are both required.
Întrucât secțiunea 2 privește cererile de încuviințare a executării, deducem că este vorba despre situații în care recunoașterea și punerea în executare sunt, ambele, necesare.
That is the case with the award of custody to the father in the present case, since the mother does not agree.
Astfel se întâmplă, precum în prezenta cauză, când copilul este încredințat tatălui, deoarece mama se opune.
It is, moreover, clear from Article 31 of the Regulation that the procedure for obtaining a declaration of enforceability (which thus covers applications for recognition and non-recognition) must be simplified and expeditious.
Pe de altă parte, din articolul 31 din regulament reiese în mod clar că procedura de încuviințare a executării (care acoperă prin urmare și cererile de recunoaștere și de refuz al recunoașterii) trebuie să fie rapidă și simplificată.
That appears perfectly in accordance with the principle of automatic recognition on the basis of mutual trust.
Această cerință pare să fie întru totul în concordanță cu principiul recunoașterii automate pe baza încrederii reciproce.
To resolve the dilemma, we must in my view take account of the distinction between ‘recognition’ and ‘declaration of enforceability’ of a judgment.
Pentru a soluționa această dilemă, în opinia noastră, este necesar să se țină seama de deosebirea dintre „recunoaștere” și „încuviințarea executării” unei hotărâri.
In some contexts, those two concepts necessarily go hand in hand.
În anumite contexte, cele două sunt în mod obligatoriu interdependente.
That is so, for example, of a judgment entailing a child’s return, where it would make no sense to recognise the judgment without making it enforceable.
Astfel, se întâmplă, spre exemplu, în cazul unei hotărâri care presupune înapoierea unui copil, în cazul căreia recunoașterea validității fără încuviințarea executării nu ar avea niciun sens.
By contrast, there is no need to confer ‘enforceability’ on a divorce judgment in order to allow one of the former spouses to remarry; mere recognition that the judgment is valid will suffice.
În schimb, nu este nicidecum nevoie de „încuviințarea executării” în cazul unei hotărâri de divorț pentru ai permite unuia dintre foștii soți să se recăsătorească, fiind suficientă o simplă recunoaștere a validității hotărârii.
As regards a decision on the exercise of parental responsibility, it will depend on the circumstances.
În ceea ce privește exercitarea răspunderii părintești, totul depinde de circumstanțele concrete.
If the parent to whom the exercise of that responsibility is not awarded is recalcitrant, a declaration of enforceability will be needed.
În cazul unui dezacord din partea părintelui căruia nu ia fost încredințată exercitarea răspunderii, o încuviințare a executării va fi necesară.
If the parents are in agreement, mere recognition will be enough.
În cazul acordului dintre părinți, o simplă recunoaștere este de ajuns.
Chapter III, Section 1, of the Regulation concerns recognition.
Capitolul III secțiunea 1 din regulament privește recunoașterea.
Article 21(1) provides for automatic recognition for any judgment falling within the scope of the
Articolul 21 alineatul (1) prevede caracterul automat al acestei recunoașteri în cazul oricărei hotărâri ce intră
23 — Even if it may seem a little odd, when a decision awards custody to one parent, to speak of enforcing that decision against the other parent, it seems to me clear from the scheme of Chapter III, Section 2, of the Regulation that the concept of ‘person against whom enforcement is sought’ covers a parent to whom custody was not awarded.
23 — Chiar dacă poate părea oarecum straniu, în cazul în care o hotărâre prevede încredințarea copilului, să se vorbească despre executarea acestei hotărâri împotriva celuilalt părinte, considerăm că reiese cu claritate din economia generală a capitolului III secțiunea 2 din regulament că noțiunea „persoană împotriva căreia se solicită executarea” include părintele căruia nu ia fost încredințat copilul.
Thus, any request for recognition or nonrecognition of a decision awarding custody of a child must comply with the procedures of Section 2.
Astfel, orice solicitare a recunoașterii sau a refuzului recunoașterii unei hotărâri prin care se dispune încredințarea unui copil trebuie să fie conformă cu procedurile instituite în secțiunea 2.
The problem which appears to arise in a context such as that of the present case is the apparent inequality of arms as between the parties, in the light of the wording of Article 31(1).
Problema care pare să apară întrun context precum cel din speță este aceea a aparentei inegalități de forțe dintre cele două părți, prin prisma textului articolului 31 alineatul (1).
If the parent awarded custody wishes to have the decision recognised and enforced, that parent may make such submissions as he or she sees fit,
În cazul în care părintele căruia ia fost încredințat copilul dorește să obțină recunoașterea și executarea hotărârii, are posibilitatea de a formula
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU whereas the same opportunity is not available to the other parent.
LUARE DE POZIŢIE A AVOCATULUI GENERAL SHARPSTON — CAUZA C-195/08 PPU observațiile care i se par oportune, în timp ce aceeași posibilitate este exclusă în cazul celuilalt părinte.
However, if the other parent seeks a decision of non-recogni-tion, the situation is not reversed, at least on a literal reading of the provision.
În schimb, atunci când celălalt părinte cere o hotărâre de recunoaștere, situația nu stă invers, cel puțin în cazul în care prevederea în cauză este interpretată literal.
event verify whether any of the grounds of nonrecognition referred to in Article 31(2) are present.
sesizată trebuie în orice caz să verifice eventuala existență a motivelor de refuz al recunoașterii la care face trimitere articolul 31 alineatul (2).
And those are the only grounds which the other parent could have raised.
Or, acestea reprezintă singurele motive pe care ar putea să le invoce celălalt părinte.
That parent is deprived therefore only of the possibility of developing his or her arguments concerning the grounds for refusal.
Acesta nu este, prin urmare, privat de posibilitatea de a-și prezenta argumentele privind motivele de refuz.
In the submissions to the Court, it has been suggested that Article 31(1), which appears to be directed above all at applications for recognition or enforcement, should be interpreted either as applicable to applications for nonrecognition mutatis mutandis (that is to say, by reading ‘the person against whom enforcement is sought’ as ‘the person opposing the application’) or as inapplicable to such applications.
În cuprinsul observațiilor formulate în fața Curții, sa sugerat să se interpreteze articolul 31 alineatul (1), care pare să aibă în vedere cu precădere cererile de recunoaștere sau de încuviințare a executării, fie drept aplicabil mutatis mutandis cererilor de refuz al recunoașterii (mai exact prin interpretarea formulării „persoana împotriva căreia se solicită executarea”), fie ca inaplicabil în cazul unor astfel de cereri.
On the other hand, when it is the latter parent who seeks nonrecognition of the decision, the application must necessarily be made by a document which sets out the grounds of nonrecognition adduced.
Pe de altă parte, în cazul în care acest din urmă părinte este cel care solicită refuzul recunoașterii hotărârii, cererea nu poate fi introdusă decât prin intermediul unui înscris care expune motivele pentru un refuz al recunoașterii.
Even if that parent cannot expand further on those grounds at that stage of the proceedings, whereas the parent awarded custody may make such submissions as seem appropriate, his or her point of view will in any event be taken into account by the court seised.
Chiar dacă acest părinte nu poate să își dezvolte motivele în această fază a procedurii, în timp ce părintele căruia ia fost încredințat copilul poate prezenta observațiile pe care le crede utile, punctul său de vedere va fi în orice caz luat în considerare de instanța sesizată.
The situation is, in fact, one of a procedure limited to a single exchange of arguments between the parties, and it is hardly extraordinary in the context of a simplified and expeditious procedure.
În realitate, suntem în prezența unei proceduri limitate la un singur schimb de argumente între părți, ceea ce nu este ieșit din comun în cazul unei proceduri rapide și simplificate.
In both cases, either party can appeal under adversarial rules, by virtue of Article 33 of the Regulation.
În ambele cazuri, cele două părți pot declara apel potrivit normelor care reglementează procedura contradictorie, în temeiul articolului 33 din regulament.
I do not, however, consider that there is any overriding reason to reject a literal interpretation and application.
În ceea ce ne privește, considerăm că nu există niciun motiv imperativ pentru a îndepărta o interpretare și o aplicare literale.
The inequality of arms cannot be denied, but it accords with the primacy attached to mutual trust and recognition, it is less significant than one might suppose, and it is not such as to deprive the disadvantaged party of any possibility of presenting his or her arguments.
Existența unei inegalități de forțe nu poate fi negată, însă este conformă cu primatul acordat încrederii și recunoașterii reciproce, este mai puțin importantă decât s-ar putea crede și nu este de natură să priveze partea dezavantajată de posibilitatea de a-și susține argumentele.
The system established thus provides a reasonable balance between the aim of ensuring the recognition and enforcement of judgments, on the basis of the principle of mutual trust, by means of a simplified and expeditious procedure, and the right to a fair hearing, which, in fact, is denied to neither
Sistemul instituit asigură astfel un echilibru rezonabil între obiectivul de asigurare a recunoașterii și executării hotărârilor, în temeiul principiului încrederii reciproce, printr-o procedură rapidă și simplificată, și dreptul la un proces echitabil, de care, în
On the one hand, in the case of an application for recognition and enforceability brought by the parent awarded custody, it is clear that the court seised must in any party.
Pe de o parte, în cazul unei cereri de recunoaștere și de încuviințare a executării introduse de părintele căruia ia fost încredințat copilul, este evident că instanța definitiv, nicio parte nu este privată.
— the adoption of a decision ordering the return of the child by the court of the Member State of habitual residence after the court of the Member State where the child is actually present has ordered his or her return is in no way incompatible with the aims and procedural rules of the Regulation;
— pronunțarea unei hotărâri de înapoiere a copilului de către instanța din statul membru al reședinței obișnuite după ce a fost adoptată o hotărâre de întoarcere de către instanța din statul membru în care se găsește copilul nu este nicidecum incompatibilă cu obiectivele și cu procedurile instituite prin regulament;
— in principle, the issue of a certificate under Article 42 of the Regulation by the court of the Member State of habitual residence, in respect of a return order which it has made after the court of the Member State where the child is actually present has itself ordered his or her return does not comply with the procedural rules of the Regulation;
— în principiu, eliberarea certificatului prevăzut la articolul 42 din Regulamentul nr. 2201/2003 de către instanța din statul membru al reședinței obișnuite a copilului, privind o hotărâre de neînapoiere pe care a pronunțat-o după ce instanța din statul membru în care se găsește copilul a pronunțat ea însăși o hotărâre de înapoiere, nu este conformă cu procedurile instituite de regulament;
— the fact that a nonreturn decision is issued by a court of the Member State where the child is actually present is sufficient to trigger the procedures provided for in Article 11(6) to (8) of the Regulation, whatever the subsequent fate of the decision, and in particular even if it is later appealed against or quashed;
— faptul că o hotărâre de neînapoiere este pronunțată de instanța din statul membru în care se găsește copilul este suficient pentru a declanșa procedurile prevăzute la articolul 11 alineatele (6)-(8) din Regulamentul nr. 2201/2003, oricare ar fi viitorul acestei hotărâri, și mai cu seamă în cazul în care este ulterior atacată în apel sau anulată;
— when a court of a Member State has issued a judgment ordering the return of a child and has certified that judgment in accordance with the provisions of Article 42(2) of the Regulation, its competence to do so can be challenged only by appealing against the decision to the appropriate higher court of the same Member State, which precludes any possibility of review by the courts of the requested Member State;
— în cazul în care o instanță dintr-un stat membru a pronunțat o hotărâre prin care dispune înapoierea unui copil și a certificat această hotărâre în conformitate cu prevederile articolului 42 alineatul (2) din Regulamentul nr. 2201/2003, competența sa de a acționa ca atare nu poate fi contestată decât prin declararea unui apel împotriva hotărârii pronunțate în fața instanței superioare competente în același stat membru, ceea ce exclude orice verificare din partea instanțelor din statul membru solicitat;
— when such a certificate has been issued, it is not possible to oppose recognition of the certified decision or, a fortiori, to make a separate application for a declaration that it should not be recognised;
— în cazul în care a fost eliberat un astfel de certificat, nu este posibil să se facă opoziție la recunoașterea hotărârii certificate și nici, a fortiori, să se introducă o cerere de sine stătătoare prin care se urmărește obținerea unei declarații de refuz al recunoașterii;
— in the case of other judicial decisions, opposition to which is not precluded by Article 42 of the Regulation, an interested party within the meaning of Article 21 may request nonrecognition without any prior application for recognition having been brought;
— în ceea ce privește alte hotărâri judecătorești pentru care nu se exclude opoziția la recunoaștere în temeiul articolului 42 din Regulamentul nr. 2201/2003, o parte interesată în sensul articolului 21 din regulamentul menționat poate solicita refuzul recunoașterii acestora, fără a fi nevoie să fi fost formulată în prealabil o cerere de recunoaștere;
— in such a case, Article 31(1) of the Regulation allows such a party to set out the grounds for nonrecognition adduced in the application, but not to respond to the arguments of the other party at that stage in the proceedings.
2201/2003 acordă părții respective dreptul să expună în cadrul cererii sale introductive motivele pentru refuzul recunoașterii solicitat, însă nu și să răspundă la argumentele prezentate de cealaltă parte în această fază a procedurii.”
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lithuania), made by decision of 30 April 2008, received at the Court on 14 May 2008, in the proceedings brought by
În cauza C-195/08 PPU, având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lituania), prin Decizia din 30 aprilie 2008, primită de Curte la 14 mai 2008, în procedura inițiată de