natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Therefore, Telecom Italia is right to assert that, since it ceased to be the sole provider of telecommunications services in Italy on 1 January 1998, its obligation to pay the licence fee to the Italian Treasury ended on that date, and there are no grounds de lege lata or delege ferenda which would justify the extension of that fee.
În consecință, Telecom Italia consideră în mod întemeiat că, întrucât, la 1 ianuarie 1998 a încetat să fie singurul prestator de servicii de telecomunicații din Italia, de la această dată nu mai are obligația de a plăti la bugetul statului suma corespunzătoare redevenței pentru concesiune, din moment ce nimic nu justifică prelungirea de lege data sau de lege ferenda a acestei obligații.
Neither the wording nor the spirit of the provision support any exemptions.
Nici redactarea directivei, nici spiritul acesteia nu susțin o teză contrară.
First of all, the second possibility should be discounted because, far from ‘affecting the rights of other undertakings’, the temporary extension of the payment by the former monopoly assists the activities of such undertakings because it imposes an additional charge on the former concession holder.
De la bun început, trebuie să se înlăture cea de a doua posibilitate, deoarece, întradevăr, prorogarea provizorie a obligației de a plăti pentru monopolul decăzut, departe de a aduce „atingere intereselor altor întreprinderi”, le ușurează sarcina, întrucât vechiul concesionar trebuie să suporte o obligație suplimentară.
Directive 97/13 forms part of the Community’s efforts to liberalise the market for electronic communications, through the promotion of competition by means of not imposing on operators more restrictions or charges than are necessary, 26thereby limiting the power of the Member States to impose financial charges and prohibiting
Directiva 97/13 se înscrie în eforturile Comunității de a liberaliza piața comunicațiilor electronice, favorizând concurența prin interdicția de a impune întreprinderilor mai multe restricții sau obligații decât este necesar 26, limitând atribuțiile fiscale ale statelor membre, care sunt obligate să nu impună alte obligații decât cele prevăzute de legiuitorul comunitar 27. În
26 — Opinions in Nuova Società di Telecomunicazioni (point 11), ISIS Multimedia and Firma 02 (point 9), and i-21 Germany and Arcor (point 10).
26 — Concluziile prezentate în cauzele Nuova società di telecomunicazioni (punctul 11), ISIS Multimedia și Firma 02 (punctul 9) și i-21 Germany și Arcor (punctul 10).
It might be argued that the first possibility should also be discounted because the contested measure does not give ‘special or exclusive rights’ but merely provides for payment in respect of such rights.
Prima posibilitate ar avea aceeași soartă, deoarece măsura în litigiu nu acordă „drepturi speciale sau exclusive” și se limitează să asigure remunerarea acestora; totuși, ar fi absurd ca dezbaterea să se oprească aici, întrucât încasarea este strâns legată de această situație privilegiată căreia noua reglementare înțelege să îi pună capăt.
However, it would be absurd to conclude the analysis at that point since the payment is closely linked to that situation of privilege which
Cu alte cuvinte, articolul 22 din Directiva 97/13 interzice prestarea, după data de 31 decembrie 1997, a serviciilor de telecomunicații de către o întreprindere sau de către mai multe
For the purposes of ensuring, in accordance with the principles of transparency, nondiscrimination and proportionality, that all competitors were treated equally in the most sensitive stage, that is, at the time they entered the sector, and with a view to overturning the status quo inherited from the past, 28it would have been possible to impose on Telecom Italia in 1998 the fee corresponding to the former concession only if it enjoyed an advantage which needed to be counteracted and that payment was the only method capable of offsetting it.
TELECOM ITALIA perspectiva de ai pune pe picior de egalitate, datorită principiilor transparenței, nediscriminării și proporționalității, pe toți concurenții, în cel mai dificil moment, și anume acela al intrării în domeniu, și de a înlătura, astfel, acel statu quo moștenit din trecut 28, plata taxei corespunzătoare vechii concesiuni nu ar putea fi solicitată de la Telecom Italia în 1998, decât dacă această întreprindere s-ar bucura de un avantaj care ar trebui echilibrat și dacă această plată ar fi singurul mijloc care l-ar putea echilibra.
elements (the payment of a fee) of an institution (the exclusive concession) which the Community legislation abolishes 29 but rather to rely on other methods created by that legislation to achieve equality, by imposing specific (‘asymmetrical’ to quote the representative of Italia Telecom at the hearing in the present proceedings) obligations on dominant undertakings.
elementele (plata contribuției) unei instituții (concesiunea exclusivă) pe care ordinea juridică comunitară le interzice 29, ci, dimpotrivă, ar fi acela de a se sprijini pe alte mijloace instituite de această ordine juridică pentru a ajunge la echilibru, impunând obligații specifice („asimetrice”, potrivit expresiei pe care a folosit-o reprezentantul Italia Telecom în cadrul ședinței privind această întrebare preliminară) întreprinderilor dominante.
One useful example is Article 4a of Directive 90/388, inserted by Directive 96/19, which requires the Member States to ensure that undertakings which hold special or exclusive rights provide interconnection to their public network and their voice telephony services to other undertakings authorised to provide such networks or services. 30
Pentru a ilustra acest fapt, articolul 4a din Directiva 90/388, modificat prin Directiva 96/19, este un bun exemplu pentru că obligă statele membre să se asigure că întreprinderile titulare ale unor drepturi speciale sau exclusive furnizează interconectarea la serviciul lor telefonic vocal și la rețeaua lor publică oricărei alte întreprinderi autorizate să furnizeze astfel de servicii sau de rețele 30.
29 — For that reason, the Commission’s concerns are unnecessary, since it argues in favour of disregarding cases where the national court finds that an undertaking which enjoyed special or exclusive rights before Directive 97/13 now has a dominant position.
29 — Pentru acest motiv, argumentele Comisiei sunt inoperante, aceasta considerând că trebuie să se facă abstracție de cazurile în care instanța națională constată o poziție dominantă a întreprinderii care, anterior Directivei 97/13, avea drepturi exclusive sau speciale.
The judgment in Joined Cases C-544/03 and C-545/03 Mobistar and Belgacom Mobile [2005] ECR I-7723 is irrelevant in that connection, since it concerned a communal tax on telecommunications infrastructure (pylons, masts and transmission antennae for mobile telephones) which was lawful in principle but liable, in certain circumstances, to affect competition and, therefore, to infringe Article 3c of Directive 90/388, inserted by Commission Directive 96/2/EC of 16 January 1996 (OJ 1996 L 20, p.
Hotărârea din 8 septembrie 2005, Mobistar și Belgacom Mobile (C-544/03 și C-545/03, Rec., p. I-7723), este lipsită de relevanță în această privință, deoarece se referă la o taxă municipală pe infrastructura de telecomunicații (turnuri, stâlpi și antene de difuzare pentru telefonia mobilă), taxă admisă în principiu, în dreptul comunitar, dar care poate, în anumite împrejurări, să afecteze concurența și, în consecință, să încalce prevederile articolului 3c din Directiva 96/2/CE a Comisiei din 16 ianuarie 1996 (JO L 20, p.
59), whereas, in the present case, the Court must give a ruling on a fee which is manifestly contrary to the law of the European Union.
59) în timp ce, în speță, instanța este confruntată cu o taxă în mod evident contrară dreptului Uniunii Europene.
Although it is a point which the referring court must clarify, it has not been proved that, at the relevant time (1 January 1998), the undertaking which held the former Italian monopoly enjoyed a position of superiority vis-à-vis its competitors.
Or, deși este vorba despre o chestiune care trebuie elucidată de instanța de trimitere, nu sa stabilit că exact la acest moment (și anume la 1 ianuarie 1998) întreprinderea titulară a vechiului monopol italian se afla într-o poziție de superioritate față de concurenții săi.
Furthermore, in my opinion, if that were the case, the most appropriate method of ensuring that competitors are on an equal footing at the outset would not be to retain one of the
În plus, din punctul nostru de vedere, dacă aceasta ar fi situația, cel mai bun mijloc de a echilibra raporturile de forță nu ar fi acela de a păstra unul dintre
27 — Paragraph 38 of the judgment in Albacom and Infostrada and point 52 of my Opinion in that case.
28 — Punctele 25 și 26 din Concluziile prezentate în cauza ISIS Multimedia și Firma 02.
30 — The so-called ‘new regulatory framework’ for telecommunications in the Community (Directives of the European Parliament and of the Council 2002/19/EC on access to, and interconnection of, electronic communications networks and associated facilities (Access Directive); 2002/20/EC on the authorisation of electronic communications networks and services (Authorisation Directive); 2002/21/EC on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (Framework Directive); and 2002/22/EC on universal service and users’ rights relating to electronic communications networks and services (Universal Service Directive), all adopted on 7 March 2002 (OJ 2002 L 108, pp. 7, 21, 33 and 51) imposes special obligations on undertakings which dominate the market, including the successors to the former monopolies.
30 — „Noul cadru de reglementare” menționat privind telecomunicațiile în Comunitate [Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul), Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea), Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) și Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (Directiva privind serviciul universal), adoptate la 7 martie 2002 — JO L 108, p.
28 — Points 25 and 26 of the Opinion in ISIS Multimedia and Firma 02.
7, 21, 33 și 51, Ediție specială, 13/vol. 35, p.
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court of Justice replies to the Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio as follows:
Ținând cont de considerațiile ce precedă, sugerăm Curții să răspundă Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio astfel:
Directive 97/13/EC of the European Parliament and of the Council of 10 April 1997 on a common framework for general authorisations and individual licences in the field of telecommunications services, and specifically Articles 11, 22 and 25 thereof, preclude Member States from requiring a former holder of an exclusive concession or a holder of special rights which have been terminated, which currently has an individual licence, to pay, until 31 December 1998, fees and charges other than those provided for in Article 11.
„Directiva 97/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 aprilie 1997 privind un cadru comun pentru autorizațiile generale și licențele individuale în domeniul serviciilor de telecomunicații și în special articolele sale 11, 22 și 25 se opun ca statele membre să solicite unui fost concesionar exclusiv sau unui titular de drepturi speciale stinse, care în prezent dispune de o licență individuală, să plătească până la 31 decembrie 1998 taxe și redevențe, altele decât cele prevăzute la articolul 11 sus-menționat.”
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Italy), made by decision of 10 May 2006, received at the Court on 3 July 2006, in the proceedings
În cauza C-296/06, având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Italia), prin Decizia din 10 mai 2006, primită de Curte la 3 iulie 2006, în procedura
Advocate General: D. Ruiz-Jarabo Colomer, Registrar: L. Hewlett, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 4 October 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
CURTEA (Camera a treia), compusă din domnul A. Rosas, președinte de cameră, domnii U. Lõhmus, J. Klučka, A. Ó Caoimh și doamna P. Lindh (raportor), judecători, avocat general: domnul D. Ruiz-Jarabo Colomer, grefier: doamna L. Hewlett, administrator principal, având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 4 octombrie 2007, luând în considerare observațiile prezentate:
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, assisted by P. Gentili, Avvocato dello Stato,
— pentru guvernul italian, de domnul I. M. Braguglia, în calitate de agent, asistat de domnul P. Gentili, avvocato dello Stato;
— the Commission of the European Communities, by E. Traversa and M. Shotter, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 25 October 2007,
— pentru Comisia Comunităților Europene, de domnii E. Traversa și M. Shotter, în calitate de agenți, după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 25 octombrie 2007,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 11, 22 and 25 of Directive 97/13/EC of the European Parliament and of the Council of 10 April 1997 on a common framework for general authorisations and individual licences in the field of telecommunications services (OJ 1997 L 117, p. 15).
Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolelor 11, 22 și 25 din Directiva 97/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 aprilie 1997 privind un cadru comun pentru autorizațiile generale și licențele individuale în domeniul serviciilor de telecomunicații (JO L 117, p. 15).
The reference was made in proceedings between Telecom Italia SpA (‘Telecom Italia’) on the one hand and the Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministry of the Economy and Finance) and the Ministero delle Comunicazioni (Ministry of Communications) on the other concerning the obligation imposed on Telecom Italia to pay a fee based on a year’s turnover from the final date laid down for transposition into national law of Directive 97/13.
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Telecom Italia SpA (denumită în continuare „Telecom Italia”), pe de o parte, și Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministerul Economiei și Finanțelor), Ministero delle Comunicazioni (Ministerul Comunicațiilor), pe de altă parte, având ca obiect obligația impusă Telecom Italia de a plăti o redevență bazată pe cifra sa de afaceri, pe o durată de un an, începând de la data limită prevăzută pentru transpunerea Directivei 97/13 în dreptul intern.
Articles 6 and 11(1) of Directive 97/13 concerning the fees and charges for general authorisations procedures and individual licences respectively provide that the
Articolul 6 și articolul 11 alineatul (1) din Directiva 97/13, referitoare la taxele și la redevențele aplicabile procedurilor pentru autorizații generale și, respectiv, licențelor
Member States are to ensure that any fees imposed on undertakings as part of authorisation procedures seek only to cover the administrative costs incurred in the issue, management, control and, as appropriate, enforcement of the system of general authorisations or the applicable individual licences.
HOTĂRÂREA DIN 21.2.2008 — CAUZA C-296/06 individuale, prevăd că statele membre se asigură că taxele impuse întreprinderilor pentru procedurile de autorizare au drept unic scop acoperirea cheltuielilor administrative aferente eliberării, gestionării, controlului și, după caz, punerii în aplicare a regimului de autorizații generale sau instituirii licențelor individuale aplicabile.
The general timelimit provided for the entry into force of Directive 97/13 is set out in the first paragraph of Article 25 thereof, which reads as follows:
Termenul general prevăzut pentru punerea în aplicare a Directivei 97/13 este indicat la articolul 25 primul paragraf, care are următorul cuprins:
‘Member States shall bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive and publish the conditions and procedures attached to authorisations as soon as possible and, in any event, not later than 31 December 1997.
„Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive și publică cât mai repede posibil și în orice caz până la 31 decembrie 1997 condițiile și procedurile privind autorizațiile.
They shall immediately inform the Commission thereof.’
Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor dispoziții.” [traducere neoficială]
Article 22 of Directive 97/13 contains a specific provision regarding authorisations existing at the date of its entry into force:
Articolul 22 din Directiva 97/13 cuprinde o dispoziție specifică în ceea ce privește autorizațiile existente la data intrării în vigoare a acesteia:
TELECOM ITALIA of terms, other than those giving special or exclusive rights which have been or are to be terminated under Community law, provided that this can be done without affecting the rights of other undertakings under Community law, including this Directive.
TELECOM ITALIA durata de validitate a condițiilor, cu excepția celor care conferă drepturi speciale sau exclusive ce au fost retrase sau ce trebuie retrase în temeiul dreptului comunitar, cu condiția ca acest fapt să nu aducă atingere drepturilor altor întreprinderi prevăzute de dreptul comunitar, inclusiv de prezenta directivă.
In such cases, Member States shall notify the Commission of the action taken to that end and shall state the reasons therefor.
Într-o astfel de situație, statele membre notifică Comisiei măsurile adoptate în acest scop și le motivează.
The Postal and Telecommunications Code
Codul poștal și al telecomunicațiilor
Article 188 of the Codice Postale provides that ‘concession holders are required to pay the State an annual charge in the amount prescribed in the present Decree or in the instrument granting the concession’.
Conform articolului 188 din codice postale „[c]oncesionarul are obligația să plătească statului o redevență anuală în cuantumul stabilit în prezentul decret, în regulament sau în actul de concesiune”.
That charge was calculated in proportion to the gross receipts or profits obtained from the service licensed, less the amounts paid to the operator of the public network.
Această redevență era calculată proporțional cu veniturile sau cu profitul brut aferente serviciului care face obiectul concesiunii, cu scăderea sumelor plătite concesionarului rețelei publice.
Presidential Decree No 318 of 22 September 1997
Decretul Președintelui Republicii nr. 318
Article 2(3) to (6) of that decree provide as follows:
Articolul 2 alineatele 36 din acest decret prevede următoarele:
Until 1 January 1998, the special and exclusive rights for the provision of voice telephony services and the related installation and supply of public telecommunications networks shall be maintained. …
Până la data de 1 ianuarie 1998 se mențin drepturile speciale și exclusive pentru furnizarea serviciului de telefonie vocală și pentru instalarea și furnizarea de rețele publice de telecomunicații aferente acestora. […]
The licences for public use and the authorisations referred to in Article 184(1) of the Codice Postale existing at the time of the entry into force of these regulations shall be amended, on the initiative of the [national regulatory authority], before 1 January 1999, with a view to bringing them into line with the provisions contained herein.
Până la data de 1 ianuarie 1999 se modifică, la inițiativa [autorității naționale de reglementare], concesiunile pentru uz public și autorizațiile prevăzute la articolul 184 alineatul 1 din Codul poștal existente la momentul intrării în vigoare a prezentului regulament în vederea realizării conformității cu dispozițiile cuprinse în acest regulament.
Where application of the provisions of these regulations makes amendments to the terms of existing licences and authorisations, terms other than those giving special or exclusive rights which have been abolished or are to be abolished under these regulations, shall remain valid, subject to the rights which other undertakings derive, in particular, from Community law.
În cazul în care aplicarea dispozițiilor prezentului regulament produce modificări ale condițiilor concesiunilor și ale autorizațiilor existente, aceste condiții rămân valide, cu excepția celor care conferă drepturi speciale sau exclusive, retrase sau care trebuie retrase în temeiul prezentului regulament, fără a aduce atingere drepturilor celorlalte întreprinderi conferite în special de dreptul comunitar.
Except for subparagraphs (4) and (5), obligations arising from licences and authorisations existing on the date on which these regulations came into force which have not been brought into line with the provisions of the latter shall be void from 1 January 1999.’
Cu excepția dispozițiilor alineatelor 4 și 5, obligațiile care rezultă din concesiunile și din autorizațiile existente la data intrării în vigoare a prezentului regulament, fără a fi conforme cu acesta, sunt nule începând de la data de 1 ianuarie 1999.”
Article 6(20) of Decree No 318/1997 provides:
Articolul 6 alineatul 20 din Decretul nr. 318/1997 prevede:
‘… the contribution payable by undertakings in respect of the procedures for the grant of individual licences shall cover solely the administrative costs incurred in the preliminary investigation, control of the management of the service and maintenance of the conditions imposed for the licences themselves…’
„[…] contribuția solicitată întreprinderilor pentru procedurile privind licențele individuale este destinată exclusiv acoperirii costurilor administrative efectuate, aferente verificării, controlului gestionării serviciului și menținerii condițiilor prevăzute pentru licențele propriu-zise. […]”
Article 21(2) of Decree No 318/1997 reads as follows:
Articolul 21 alineatul 2 din Decretul nr. 318/1997 are următorul cuprins:
‘Unless otherwise provided in these regulations, the provisions in force in the field of telecommunications shall continue to apply.
„Cu excepția unor dispoziții exprese din prezentul regulament, dispozițiile în vigoare în materie de telecomunicații continuă să se aplice.
In particular, the provisions referred to in Article 188 of the Codice Postale shall continue to apply, for the purposes referred to in Article 6(20) and (21) and pending a decision to the contrary by the [national regulatory authority].’
Continuă în special să se aplice dispozițiile prevăzute la articolul 188 din codice postale în scopurile prevăzute la articolul 6 alineatele 20 și 21 și până la adoptarea unei decizii diferite de către [autoritatea națională de reglementare].”
Pursuant to Article 20(4) of that law, Article 21(2) of Decree No 318/1997 has been repealed.
În temeiul articolului 20 alineatul 4 din legea menționată, se abrogă articolul 21 alineatul 2 din Decretul nr. 318/1997.
Telecom Italia, a company incorporated under Italian law, is the former holder of exclusive rights, in the form of an exclusive licence, to provide public telecommunications services in Italy.
Telecom Italia, societate de drept italian, este fostul titular al unui drept exclusiv, sub forma unei concesiuni exclusive, asupra serviciilor de telecomunicații publice în Italia.