natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In this connection, it first rejected, in Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 112 to 116, the argument that the acts in question affected individuals, who were moreover nationals of a Member State, whereas Articles 60 EC and 301 EC authorised the Council to take measures against third countries only.
În această privință, mai întâi, Tribunalul a respins, la punctele 112-116 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, argumentul potrivit căruia prin măsurile în cauză se impun sancțiuni unor particulari, care sunt pe deasupra resortisanți ai unui stat membru, deși articolele 60 CE și 301 CE ar autoriza Consiliul să ia măsuri numai în privința unor țări terțe.
In paragraph 115 of that judgment, the Court of First Instance held that, just as economic or financial sanctions may legitimately be directed specifically at the rulers of a third country, rather than at the country as such, they may be directed at the persons or entities associated with those rulers or directly or indirectly controlled by them, wherever they may be.
La punctul 115 din această hotărâre, Tribunalul a statuat că, astfel cum sancțiunile economice sau financiare pot afecta în mod legitim și specific mai degrabă conducerea unei țări terțe decât această țară în sine, ele trebuie să îi poată viza și pe indivizii și entitățile care sunt asociate acestei conduceri sau care sunt controlate direct sau indirect de către aceasta, indiferent de locul în care s-ar afla.
According to paragraph 116, that interpretation, which is not contrary to the letter of Article 60 EC or Article 301 EC, is justified both by considerations of effectiveness and by humanitarian concerns.
Potrivit punctului 116 din hotărârea menționată, această interpretare, care nu este contrară literei articolelor 60 CE și 301 CE, este justificată atât prin considerente de eficacitate, cât și prin preocupări de ordin umanitar.
Next, in Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 117 to 121, the Court of First Instance rejected the argument that the measures at issue in that case were not intended to interrupt or reduce economic relations with a third country but to combat international terrorism and, more particularly, Usama bin Laden.
Tribunalul a respins în continuare, la punctele 117-121 din Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, argumentul potrivit căruia măsurile în cauză nu urmăresc să întrerupă sau să reducă relațiile economice cu o țară terță, ci să lupte împotriva terorismului internațional și în special împotriva lui Osama ben Laden.
Finally, in paragraphs 122 and 123 of that judgment, it rejected the argument that those measures were disproportionate to the objective pursued by Articles 60 EC and 301 EC.
În sfârșit, la punctele 122 și 123 din aceeași hotărâre, Tribunalul a respins argumentul potrivit căruia măsurile respective erau disproporționate în raport cu obiectivul urmărit prin articolele 60 CE și 301 CE.
With regard, next, to the challenge to the legal basis of the contested regulation, the Court of First Instance first held, that, as the Council and the Commission have maintained, Articles 60 EC and 301 EC did not constitute in themselves a sufficient
În continuare, în ceea ce privește criticile îndreptate împotriva temeiului juridic al regulamentului în litigiu, Tribunalul a statuat în primul rând că, astfel cum au susținut Consiliul și Comisia, articolele 60 CE și 301 CE nu constituie singure un
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION legal basis for that regulation (Kadi, paragraphs 92 to 97, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 128 to 133).
KADI ȘI AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION/CONSILIUL ȘI COMISIA temei juridic suficient pentru a fundamenta acest regulament (Hotărârile atacate Kadi, punctele 92-97, și Yusuf și Al Barakaat, punctele 128-133).
It found, in particular, that that regulation was intended to enforce what are known as ‘smart’ sanctions of a new kind, a feature of which is that there is nothing at all to link the sanctions to the territory or the governing regime of a third country, for after the collapse of the Taliban regime the measures at issue, as provided for by Resolution 1390 (2002), were aimed directly at Usama bin Laden, the Al-Qaeda network and the persons and entities associated with them.
Tribunalul a constatat în special că acest regulament urmărește punerea în aplicare a sancțiunilor așa-zis „inteligente” („smart sanctions”) de tip nou, caracterizate prin absența oricărei legături între acestea și teritoriul sau regimul aflat la conducerea unei țări terțe, întrucât după prăbușirea regimului taliban, măsurile în cauză, precum cele prevăzute prin Rezoluția 1390 (2002), au fost îndreptate direct împotriva lui Osama ben Laden, a rețelei Al-Qaida, precum și a persoanelor și a entităților asociate acestora.
According to the Court of First Instance, in the light of the wording of Articles 60 EC and 301 EC, and especially of the expressions ‘as regards the third countries concerned’ and ‘with one or more third countries’ appearing there, it is not possible to have recourse to those articles to impose that new kind of sanction.
Potrivit Tribunalului, având în vedere modul de redactare a articolelor 60 CE și 301 CE și în special expresiile „în raport cu țările terțe respective” și „cu una sau mai multe țări terțe” din cuprinsul acestora, nu este posibilă recurgerea la aceste articole pentru a impune sancțiuni de tip nou.
They in fact authorise only the adoption of measures against a third country, which may include the rulers of such a country and the individuals and entities associated with them or controlled by them, directly or indirectly.
Întradevăr, acestea nu ar permite decât adoptarea de măsuri împotriva unei țări terțe, care pot să includă conducerea unei astfel de țări, precum și pe indivizii și entitățile care sunt asociate acestei conduceri sau care sunt controlate direct sau indirect de către aceasta.
When, however, the regime targeted by those measures has disappeared, there no longer exists a sufficient link between those individuals or entities and the third country concerned.
Totuși, atunci când regimul la care se referă astfel de măsuri dispare, nu ar mai exista o legătură suficientă între acești indivizi sau entități și țara terță respectivă.
The Court of First Instance held, secondly, that the Council had rightly considered that Article 308 EC did not on its own constitute an adequate legal basis for the adoption of the contested regulation (Kadi, paragraphs 98 to 121, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 134 to 157).
Tribunalul a statuat, în al doilea rând, că în mod justificat Consiliul considerase că articolul 308 CE nu constituie singur un temei juridic adecvat pentru a permite adoptarea regulamentului în litigiu (Hotărârile atacate Kadi, punctele 98-121, și Yusuf și Al Barakaat, punctele 134-157).
In that regard it decided that the fight against international terrorism, particularly by the imposition of economic and financial sanctions, such as the freezing of funds, in respect of individuals and entities suspected of contributing to the funding of terrorism, cannot be made to refer to one of the objects which Articles 2 EC and
În această privință, Tribunalul a decis că lupta împotriva terorismului internațional, în special prin impunerea de sancțiuni economice și financiare, precum înghețarea fondurilor, împotriva indivizilor sau entităților bănuite că ar contribui la finanțarea terorismului internațional, nu poate fi asociată niciunuia dintre obiectivele atribuite
3 EC expressly entrust to the Community (Kadi, paragraph 116, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 152).
HOTĂRÂREA DIN 3.9.2008 — CAUZELE CONEXATE C-402/05 P ȘI C-415/05 P în mod explicit Comunității prin articolele 2 CE și 3 CE (Hotărârile atacate Kadi, punctul 116, și Yusuf și Al Barakaat, punctul 152).
According to the Court of First Instance, the measures provided for by the contested regulation could not be authorised by the object of establishing a common commercial policy (Article 3(1)(b) EC), since the Community’s commercial relations with a third country are not at issue in a situation such as that in the cases before it.
Potrivit Tribunalului, măsurile prevăzute prin regulamentul în litigiu nu își pot găsi, astfel, justificarea în obiectivul care urmărește instituirea unei politici comerciale comune [articolul 3 alineatul (1) litera (b) CE], de vreme ce relațiile comerciale ale Comunității cu o țară terță nu sunt avute în vedere într-un context precum cel din cauzele cu care era sesizat.
Nor could the objective of creating a system ensuring that competition in the internal market is not distorted (Article 3(1)(g) EC) be validly relied on, for in any event the elements presented to the Court of First Instance provided no grounds for considering that the contested regulation actually helps to avoid the risk of impediments to the free movement of capital or of appreciable distortion of competition.
Nu ar putea fi reținut nici obiectivul privind instituirea unui sistem care să împiedice denaturarea concurenței pe piața internă [articolul 3 alineatul (1) litera (g) CE], având în vedere în special că, în orice caz, elementele de apreciere prezentate Tribunalului nu iau permis să considere că acest regulament contribuie efectiv la prevenirea unui risc de împiedicare a liberei circulații a capitalurilor sau de denaturare sensibilă a concurenței.
The Court of First Instance held, thirdly, that the Council was competent to adopt the contested regulation which sets in motion in the Community the economic and financial sanctions provided for by Common Position 2002/402, on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC (Kadi, paragraph 135, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 170).
În al treilea rând, potrivit Tribunalului, Consiliul era totuși competent să adopte regulamentul în litigiu, care instituie, în cadrul Comunității, sancțiunile economice și financiare prevăzute prin Poziția comună 2002/402, în temeiul articolelor 60 CE, 301 CE și 308 CE coroborate (Hotărârile atacate Kadi, punctul 135, și Yusuf și Al Barakaat, punctul 170).
On this point, the Court of First Instance considered that account had to be taken of the bridge, explicitly established at the time of the revision caused by the Maastricht Treaty, between Community actions imposing economic sanctions under Articles 60 EC and 301 EC and the objectives of the Treaty on European Union in the sphere of external relations (Kadi, paragraph 123, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 159).
În această privință, Tribunalul a considerat că trebuie să țină seama de pasarela creată în mod specific, cu ocazia revizuirii operate prin Tratatul de la Maastricht, între acțiunile Comunității având ca obiect sancțiuni economice adoptate în temeiul articolelor 60 CE și 301 CE și obiectivele Tratatului UE în domeniul relațiilor externe (Hotărârile atacate Kadi, punctul 123, și Yusuf și Al Barakaat, punctul 159).
According to the Court of First Instance, Articles 60 EC and 301 EC are wholly special provisions of the EC Treaty, in that they expressly contemplate situations in which action by the Community may prove to be necessary in order to achieve not one of the objects of the Community as fixed by the EC Treaty but rather one of
Potrivit Tribunalului, articolele 60 CE și 301 CE sunt dispoziții cu totul speciale ale Tratatului CE, întrucât prevăd expres că o acțiune a Comunității se poate dovedi necesară în vederea realizării nu a unuia dintre obiectivele Comunității, astfel cum sunt stabilite acestea prin Tratatul CE, ci a unui obiectiv atribuit în mod specific
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION the objectives specifically assigned to the European Union by Article 2 EU, namely, the implementation of a common foreign and security policy (‘CFSP’) (Kadi, paragraph 124, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 160).
Uniunii Europene prin articolul 2 UE, și anume punerea în aplicare a unei politici externe și de securitate comune (denumită în continuare „PESC”) (Hotărârile atacate Kadi, punctul 124, și Yusuf și Al Barakaat, punctul 160).
Under Articles 60 EC and 301 EC, action by the Community is in actual fact, according to the Court of First Instance, action by the Union, the implementation of which finds its basis in the Community pillar after the Council has adopted a common position or a joint action under the CFSP (Kadi, paragraph 125, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 161).
În cadrul articolelor 60 CE și 301 CE, acțiunea Comunității este în realitate, potrivit Tribunalului, o acțiune a Uniunii pusă în aplicare în temeiul pilonului comunitar după adoptarea de către Consiliu a unei poziții comune sau a unei acțiuni comune în temeiul PESC (Hotărârile atacate Kadi, punctul 125, precum și Yusuf și Al Barakaat, punctul 161).
Observance of Article 249 EC
Cu privire la respectarea articolului 249 CE
In Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance then went on to examine a plea raised only in the case giving rise to that judgment, alleging that the contested regulation, in so far as it directly prejudiced the rights of individuals and prescribed the imposition of individual sanctions, had no general application and therefore contravened Article 249 EC.
În Hotărârea Yusuf și Al Barakaat atacată, Tribunalul a examinat în continuare un motiv invocat exclusiv în cauza în care sa pronunțat această hotărâre, potrivit căruia regulamentul în litigiu, în măsura în care aduce atingere în mod direct drepturilor particularilor și prevede aplicarea de sancțiuni individuale, nu are o aplicabilitate generală și contravine astfel articolului 249 CE.
That regulation could not, as a result, be understood to be a regulation, but rather a bundle of individual decisions.
Acest regulament nu ar trebui considerat în consecință un regulament, ci un ansamblu de decizii individuale.
In paragraphs 184 to 188 of that judgment the Court of First Instance rejected that plea.
La punctele 184-188 din această hotărâre, Tribunalul a respins acest motiv.
In paragraph 186 of that judgment, it held that the contested regulation unarguably had general application within the meaning of the second paragraph of Article 249 EC, since it prohibits anyone to make available funds or economic resources to certain persons.
La punctul 186 din hotărârea amintită, Tribunalul sa pronunțat în sensul că, în mod incontestabil, regulamentul în litigiu are o aplicabilitate generală în sensul articolului 249 al doilea paragraf CE, întrucât interzice oricui să pună la dispoziția anumitor persoane fonduri sau resurse economice.
The Court of First Instance added that the fact that those persons are expressly named in Annex I to the regulation, so that they appear to be directly and individually concerned by it, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, in no way affects the general nature of that prohibition which is effective erga omnes, as is made clear, in particular, by Article 11 of the regulation.
Tribunalul a adăugat că menționarea nominală a acestor persoane în cuprinsul anexei I la regulament, astfel încât ele apar ca fiind în mod direct și individual vizate prin regulament, în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE, nu afectează nicidecum caracterul general al interdicției, care se aplică erga omnes, după cum rezultă în special din articolul 11 din același regulament.
Concerning respect of certain fundamental rights
Cu privire la respectarea anumitor drepturi fundamentale
As regards, last, the pleas alleging, in both cases, breach of the applicants’ fundamental rights, the Court of First Instance considered it appropriate to consider, in the first place, the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic or Community legal order, and also the extent to which the exercise by the Community and its Member States of their powers is bound by resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
În sfârșit, în ceea ce privește, în cele două cauze, încălcarea drepturilor fundamentale ale reclamanților, Tribunalul a apreciat că este oportun să examineze mai întâi raportul dintre ordinea juridică internațională creată de Națiunile Unite și ordinile juridice naționale sau ordinea juridică comunitară, precum și măsura în care competențele Comunității și ale statelor membre trebuie să respecte rezoluțiile Consiliului de Securitate adoptate în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite.
This consideration would effectively determine the scope of the review of lawfulness, particularly having regard to fundamental rights, which that court must carry out in respect of the Community acts giving effect to such resolutions.
Astfel, această examinare ar stabili întinderea controlului de legalitate, în special din perspectiva respectării drepturilor fundamentale, pe care Tribunalul trebuie să îl exercite cu privire la actele comunitare care pun în aplicare astfel de rezoluții.
It is only if it should find that they fall within the scope of its judicial review and that they are capable of leading to annulment of the contested regulation that the Court of First Instance would have to rule on those alleged breaches (Kadi, paragraphs 178 to 180, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 228 to 230).
Tribunalul ar trebui să se pronunțe cu privire la pretinsele încălcări ale drepturilor fundamentale invocate numai în măsura în care s-ar constata că aceste încălcări intră întradevăr sub incidența controlului său jurisdicțional și că ele pot avea ca efect anularea regulamentului în litigiu (Hotărârile atacate Kadi, punctele 178-180, și Yusuf și Al Barakaat, punctele 228-230).
Examining first the relationship between the international legal order under the United Nations and the domestic legal orders or the Community legal order, the Court of First Instance ruled that, from the standpoint of international law, the Member States, as Members of the United Nations, are bound to respect the principle of the primacy of their obligations ‘under the Charter’ of the United Nations, enshrined in Article 103 thereof, which means, in particular, that the obligation, laid down in Article 25 of the Charter, to carry out the decisions of the Security Council prevails over any other obligation they may have entered into under an international agreement (Kadi, paragraphs 181 to 184, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 231 to 234).
Astfel, examinând întro primă etapă raportul dintre ordinea juridică internațională creată de Națiunile Unite și ordinile juridice naționale sau ordinea juridică comunitară, Tribunalul sa pronunțat în sensul că, din punctul de vedere al dreptului internațional, statele membre, în calitate de membre ale ONU, sunt obligate să respecte principiul caracterului prioritar al obligațiilor „decurgând din Carta” Națiunilor Unite, consacrat la punctul 103 din aceasta, ceea ce presupune în special că obligația, prevăzută la punctul 25 din această cartă, de a executa hotărârile Consiliului de Securitate prevalează în raport cu orice altă obligație convențională pe care acestea ar fi contractat-o (Hotărârile atacate Kadi, punctele 181-184, și Yusuf și Al Barakaat, punctele 231-234).
According to the Court of First Instance, that obligation of the Member States to respect the principle of the primacy of obligations undertaken by virtue of the Charter of the United Nations is not affected by the EC Treaty, for it is an obligation arising from an agreement concluded before the Treaty, and so falling within the scope of Article 307 EC.
Potrivit Tribunalului, această obligație a statelor membre de a respecta principiul caracterului prioritar al obligațiilor asumate prin Carta Națiunilor Unite nu este afectată prin Tratatul CE, întrucât este vorba de o obligație care decurge dintr-o convenție anterioară acestuia și care, prin urmare, se încadrează în prevederile articolului 307 CE.
What is more, Article 297 EC is intended to ensure that that principle is observed (Kadi, paragraphs 185 to 188, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 235 to 238).
Mai mult, articolul 297 CE ar urmări asigurarea respectării acestui principiu (Hotărârile atacate Kadi, punctele 185-188, și Yusuf și Al Barakaat, punctele 235-238).
The Court of First Instance concluded that resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations are binding on all the Member States of the Community which must therefore, in that capacity, take all measures necessary to ensure that those resolutions are put into effect and may, and indeed must, leave unapplied any provision of Community law, whether a provision of primary law or a general principle of Community law, that raises any impediment to the proper performance of their obligations under that Charter (Kadi, paragraphs 189 and 190, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 239 and 240).
Tribunalul a conchis din aceasta că rezoluțiile adoptate de Consiliul de Securitate în temeiul capitolului VII din Carta Națiunilor Unite au efect obligatoriu pentru statele membre, care sunt obligate, în această calitate, să ia toate măsurile necesare pentru a asigura executarea acestor rezoluții și au posibilitatea, chiar obligația, să lase neaplicată orice normă de drept comunitar, fie că e o dispoziție de drept primar sau un principiu general al dreptului comunitar, care ar împiedica corecta executare a obligațiilor contractate în temeiul cartei menționate (Hotărârile atacate Kadi, punctele 189 și 190, și Yusuf și Al Barakaat, punctele 239 și 240).
However, according to the Court of First Instance, the mandatory nature of those resolutions stemming from an obligation under international law does not bind the Community, for the latter is not, as such, directly bound by the Charter of the United Nations, not being a Member of the United Nations, or an addressee of the resolutions of the Security Council, or the successor to the rights and obligations of the Member States for the purposes of public international law (Kadi, paragraph 192, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 242).
Totuși, potrivit Tribunalului, acest efect obligatoriu al rezoluțiilor respective, care rezultă dintr-o obligație de drept internațional, nu se impune Comunității, întrucât aceasta nu este, în această calitate, obligată în mod direct în temeiul Cartei Națiunilor Unite, nefiind nici membră a ONU, nici destinatară a rezoluțiilor Consiliului de Securitate, nici succesoare în drepturi și obligații a statelor membre ale acesteia în sensul dreptului internațional public (Hotărârile atacate Kadi, punctul 192, și Yusuf și Al Barakaat, punctul 242).
Nevertheless, that mandatory force binds the Community by virtue of Community law (Kadi, paragraph 193, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 243).
În schimb, un astfel de efect obligatoriu s-ar impune Comunității în temeiul dreptului comunitar (Hotărârile atacate Kadi, punctul 193, și Yusuf și Al Barakaat, punctul 243).
In that regard, the Court of First Instance referring, by analogy, to Joined Cases 21/72 to 24/72 International Fruit Company and Others [1972] ECR 1219, paragraph 18, in particular, held that, in so far as under the EC Treaty the Community has assumed powers previously exercised by Member States in the area governed by the Charter
În această privință, făcând trimitere prin analogie în special la punctul 18 din Hotărârea din 12 decembrie 1972, International Fruit Company și alții (21/72-24/72, Rec., p. 1219), Tribunalul a statuat că, în măsura în care, în temeiul Tratatului CE, Comunitatea a dobândit competențe care erau exercitate anterior de către statele membre