natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(5) Do Article 9 of the [Framework Directive], the second subparagraph of Article 5(2) and Article 7(3) of the Authorisation Directive, and Article 4 of the [Competition Directive], require the Member States to arrange for the cessation, at least as from 25 July 2003 (see Article 17 of the Authorisation Directive), of a situation of de facto use of frequencies (use of facilities without grant of rights or authorisations issued following a selection procedure), on the basis of the broadcasting system already in place, so that broadcasting cannot be undertaken where there is no proper planning in regard to matters concerning the airwaves and no logical increase in pluralism, in contravention of rights awarded by the Member State following a public procedure?
5) Articolul 9 din [directiva-cadru], articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf și articolul 7 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea și articolul 4 din [Directiva «concurență»] impuneau statelor membre să pună capăt, cel puțin începând de la 25 iulie 2003 (articolul 17 din Directiva privind autorizarea) unei situații de ocupare de fapt a frecvențelor radio (exploatarea unor instalații fără concesiune sau autorizație acordată ca urmare a unei proceduri de selecție), având în vedere activitatea de difuzare a programelor de televiziune astfel cum era desfășurată, astfel încât să nu permită ca această activitate să se desfășoare în lipsa oricărei planificări corecte a difuzării hertziene, în pofida oricărei logici de dezvoltare a pluralismului și în contradicție cu aceleași concesiuni pe care statul membru le-a acordat prin intermediul unei proceduri publice?
(6) Is the derogation in the second subparagraph of Article 5(2) of the … Authorisation Directive, and in Article 4 of the [Competition Directive], available to be relied on by the Member State solely in order to protect pluralism of information and to guarantee the protection of cultural or linguistic diversity and not in favour of operators of networks in breach of the antitrust limits laid down in national competition legislation?
6) Derogarea prevăzută la articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din […] Directiva privind autorizarea și la articolul 4 din [Directiva «concurență»] putea și poate fi invocată de statul membru exclusiv în favoarea pluralismului informației și pentru a garanta protejarea diversității culturale sau lingvistice, iar nu în beneficiul exploatanților de canale care depășesc limitele antitrust prevăzute deja de reglementarea națională?
(7) In order to benefit from the derogation under Article 5 of [the Authorisation Directive], does the Member State have to indicate the objectives actually pursued by the national derogatory rules?
7) Statul membru trebuie să indice, pentru a invoca derogarea prevăzută la articolul 5 din Directiva [privind autorizarea], care sunt obiectivele urmărite efectiv de prevederea derogatorie națională?
(8) May that derogation be applied, in addition to the case of the concessionary of the public broadcasting service (RAI in Italy), in favour also of private operators who have been unsuccessful in competitive procedures and to the detriment of undertakings who may have duly been granted rights following a competitive procedure?
8) Această derogare se poate aplica, în afara cazului concesionarului serviciului public de difuzare a programelor de televiziune (RAI în Italia), și în beneficiul operatorilor privați care nu au participat cu succes la proceduri de selecție și în detrimentul întreprinderilor care, dimpotrivă, au obținut o concesiune prin intermediul unei proceduri de achiziție publică?
(10) Lastly, is the pluralism of sources of information and of competition in the broadcasting sector, which is guaranteed by European law, secured by national rules, such as Law No 112/2004 providing for a new limit of 20 per cent of resources linked to a new very wide criterion (the ICS — integrated communications system — Article 2(g) and Article 15 of Law No 112/2004)?
10) În sfârșit, protejarea pluralismului surselor de informare și a concurenței în sectorul difuzării programelor de televiziune, garantată de dreptul european, este asigurată de o legislație națională – precum Legea nr. 112/2004 – care prevede o nouă limită de 20 % a resurselor, calculată pe o nouă bază [SCI, a se vedea articolul 2 litera (g) și articolul 15 din Legea nr.
This criterion also brings in activities which do not affect media pluralism, whereas under antitrust law the “relevant market” is constructed normally by differentiating the markets in the broadcasting sector by drawing a distinction between pay TV and non-pay TV operating via the airwaves (reference is made inter alia to [Commission Decision of 21 March 2000 declaring a concentration to be compatible with the common market (Case No COMP/JV.
112/2004] foarte largă, care include de asemenea activități care nu au niciun impact asupra pluralismului surselor de informare, în timp ce, pentru a defini «piața relevantă», în dreptul concurenței se face în mod normal distincție între piețele din sectorul televiziunii și chiar între televiziunea cu plată și televiziunea fără plată [a se vedea, între altele, Decizia Comisiei din 21 martie 2000 privind declararea compatibilității cu piața comună a unei concentrări în Cazul COMP/JV.37 – BSkyB/KirchPayTV în temeiul Regulamentului (CEE) nr.
37 — BSKYB/Kirch Pay TV], based on [Council Regulation (EEC) No 4064/89 of 21 December 1989 on the control of concentrations between undertakings] Merger Procedure 21/03/2000 and [Commission Decision of 2 April 2003 declaring a concentration to be compatible with the common market and the EEA Agreement (Case No COMP/M. 2876 — Newscorp/Telepiù), based on [Regulation No 4064/89].’
4064/89 al Consiliului și Decizia Comisiei din 2 aprilie 2003 privind declararea unei concentrări drept compatibilă cu piața comună și cu Acordul SEE, cazul COMP/M.2876 – Newscorp/Telepiù]?”
The questions
Cu privire la întrebările preliminare
By its questions, the national court asks the Court, essentially, to rule on the interpretation of the provisions of the Treaty on freedom to provide services and competition, the Framework Directive, the Authorisation Directive, the Competition Directive and Article 10 of the ECHR, in so far as Article 6 EU refers thereto.
Prin intermediul întrebărilor formulate, instanța de trimitere solicită Curții, în esență, să se pronunțe cu privire la interpretarea prevederilor tratatului referitoare la libertatea de a presta servicii și la libera concurență, a prevederilor directivei-cadru, ale Directivei privind autorizarea, ale Directivei „concurență”, precum și ale articolului 10 din CEDO, în măsura în care articolul 6 UE face trimitere la aceasta.
The jurisdiction of the Court and the admissibility of the questions
Cu privire la competența Curții și la admisibilitatea întrebărilor preliminare
As a preliminary point, it must be stated, first, that by some of its questions the national court is inviting the Court to give a ruling on the compatibility with Community law of certain provisions of the Italian legislation relevant in this case.
Cu titlu preliminar, trebuie să se constate în primul rând că, prin intermediul unora dintre întrebările sale, instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la conformitatea cu dreptul comunitar a anumitor prevederi din legislația italiană pertinentă în prezenta cauză.
The Court has, however, repeatedly held that it is competent to give the national court full guidance on the interpretation of Community law in order to enable it to determine the issue of compatibility for the purposes of the case before it (see, inter alia, Case C-292/92 Hünermund and Others [1993] ECR I-6787, paragraph 8, and Enirisorse, paragraph 24).
Totuși, Curtea a statuat în mod repetat că este competentă să furnizeze instanței de trimitere toate elementele de interpretare a dreptului comunitar care îi pot permite acesteia să aprecieze o asemenea conformitate în vederea soluționării cauzei cu care este sesizată (a se vedea în special Hotărârea din 15 decembrie 1993, Hünermund și alții, C-292/92, Rec., p. I-6787, punctul 8, și Hotărârea Enirisorse, citată anterior, punctul 24).
It is therefore appropriate for the Court, in the present case, to restrict its analysis to the provisions of Community law by providing an interpretation of them which will be of use to the national court, which has the task of determining the compatibility of the provisions of national law with Community law, for the purposes of deciding the dispute before it.
Curtea este competentă, așadar, în prezenta cauză, să își limiteze analiza la prevederile dreptului comunitar, furnizând o interpretare a acestora care să fie utilă instanței de trimitere, căreia îi revine obligația de a aprecia conformitatea actelor legislative naționale cu dreptul comunitar în vederea soluționării litigiului pendinte în fața sa.
None the less, the Court has no jurisdiction to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court where it is quite obvious that the ruling sought by that
Cu toate acestea, Curtea nu se poate pronunța asupra unei întrebări preliminare adresate de o instanță națională atunci când este evident că interpretarea unei norme
In that regard, the decision making the reference must set out the precise reasons why the national court was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling.
În această privință, decizia de trimitere trebuie să indice motivele exacte care au determinat instanța națională să reflecteze asupra interpretării dreptului comunitar și să aprecieze ca necesar să adreseze întrebări preliminare Curții.
It must be stated, however, that as regards its tenth question, the national court does not give any indication as to the Community provisions which it requires to be interpreted or any explanation of the link it establishes between those provisions and the dispute in the main proceedings or the subject-matter of that dispute.
Or, trebuie să se constate că, în ceea ce privește cea de a zecea întrebare a sa, instanța de trimitere nu furnizează nicio indicație referitoare la prevederile de drept comunitar a căror interpretare o solicită și nicio explicație cu privire la legătura pe care o stabilește între aceste prevederi și legislația națională aplicabilă litigiului din cauza principală sau obiectul litigiului respectiv.
The tenth question is for that reason inadmissible.
În consecință, cea de a zecea întrebare este inadmisibilă.
Thirdly, the need to provide an interpretation of Community law which will be of use to the national court makes it necessary that the referring court should define the factual and legislative context of the questions it is asking or, at the very least,
În al treilea rând, trebuie amintit că necesitatea de a ajunge la o interpretare a dreptului comunitar care să îi fie utilă instanței naționale presupune ca aceasta din urmă să definească situația de fapt și contextul legislativ în care se încadrează întrebările
Those requirements are of particular importance in the area of competition, which is characterised by complex factual and legal situations (see Telemarsicabruzzo and Others, paragraph 7; Bettati, paragraph 68; and Albany International, paragraph 39).
Aceste cerințe sunt valabile în special în domeniul concurenței, care se caracterizează prin situații de fapt și de drept complexe (Hotărârile citate anterior Telemarsicabruzzo și alții, punctul 7, Bettati, punctul 68, și Albany Internațional, punctul 39).
In this case, as the Advocate General notes in point 27 of his Opinion, it seems that, by asking for an interpretation of the provisions of the Treaty on competition in its second question, the referring court has in mind, essentially, Article 86(1) EC, read in conjunction with Article 82 EC.
Or, în prezenta cauză, după cum arată avocatul general la punctul 27 din concluzii, se pare că, solicitând interpretarea dispozițiilor tratatului privind concurența în cea de a doua întrebare, instanța de trimitere a avut în vedere, în esență, articolul 86 alineatul (1) CE coroborat cu articolul 82 CE.
However, the decision making the reference does not contain any indication regarding, inter alia, the definition of the relevant market, the calculation of the market shares held by the various undertakings operating on that market, and the supposed abuse of a dominant position.
Totuși, decizia de trimitere nu cuprinde nicio indicație privind, în special, definiția pieței relevante, calculul cotelor de piață deținute de diferitele întreprinderi care activează pe piața respectivă și presupusul abuz de poziție dominantă.
Consequently, it must be held that, in so far as it relates to the Treaty provisions on competition, the second question is inadmissible (see, to that effect, Case C-134/03 Viacom Outdoor [2005] ECR I-1167, paragraphs 25 to 29).
În consecință, trebuie să se considere că, în măsura în care se referă la dispozițiile tratatului privind concurența, cea de a doua întrebare este inadmisibilă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 17 februarie 2005, Viacom Outdoor, C-134/03, Rec., p. I-1167, punctele 25-29).
The ninth question must be regarded as being inadmissible on the same grounds.
Pentru aceleași motive, trebuie să se considere că a noua întrebare este inadmisibilă.
Fourthly, it is necessary to determine whether the Court has jurisdiction in the present case to give a ruling on Article 49 EC, since it is common ground that all aspects of the main proceedings are confined within only one Member State.
În al patrulea rând, trebuie să se verifice în ce măsură Curtea este competentă în prezenta cauză pentru a se pronunța cu privire la articolul 49 CE, din moment ce este cert că toate elementele litigiului din cauza principală se limitează la interiorul unui singur stat membru.
The finding of a link with intra-Community trade will be presumed if the market in question has a certain crossborder interest (Case C-507/03 Commission v Ireland [2007] ECR I-9777, paragraph 29), which it is for the national court to determine.
Constatarea unei legături cu schimburile intracomunitare se va prezuma în cazul în care piața în cauză prezintă un interes transfrontalier cert (Hotărârea din 13 noiembrie 2007, Comisia/Irlanda, C-507/03, Rep., p. I-9777, punctul 29), aspect a cărui verificare este de competența instanței de trimitere.
In any event, it is necessary to answer the second question referred to the Court in this case since it relates to Article 49 EC.
În orice caz, trebuie să se răspundă la cea de a doua întrebare adresată Curții în prezenta cauză în măsura în care aceasta vizează articolul 49 CE.
Consequently, the Court has jurisdiction to give a ruling on the interpretation of Article 49 EC.
În consecință, Curtea are competența de a se pronunța cu privire la interpretarea articolului 49 CE.
The second question is therefore admissible in so far as it relates to Article 49 EC.
Prin urmare, cea de a doua întrebare este admisibilă în măsura în care se referă la articolul 49 CE.
The second, fourth and fifth questions
Cu privire la a doua, la a patra și la a cincea întrebare
The second, fourth and fifth questions all relate, essentially, to whether the provisions of Article 49 EC or the NCRF preclude, in television broadcasting matters, national
A doua, a patra și a cincea întrebare se referă, toate, în esență, la problema dacă prevederile articolului 49 CE sau ale NCRC se opun, în materie de difuzare a
It is true that, in respect of the second question, the Court can answer from the point of view of Article 49 EC only in so far as that question relates to Italian legislation, namely Article 3(7) of Law No 249/1997, which pre-dates the application of the NCRF, as is clear from Article 28(1) of the Framework Directive, Article 18(1) of the Authorisation Directive and Article 9 of the Competition Directive.
Desigur, în cadrul celei de a doua întrebări, Curtea nu ar putea răspunde în lumina articolului 49 CE decât în măsura în care această întrebare are în vedere legislația italiană, și anume articolul 3 alineatul 7 din Legea nr. 249/1997, care este anterioară aplicării NCRC, după cum rezultă din articolul 28 alineatul (1) din directiva-cadru, din articolul 18 alineatul (1) din Directiva privind autorizarea și din articolul 9 din Directiva „concurență”.
Likewise, the fourth and fifth questions refer only to the NCRF, since they concern national legislation subsequent to the date of application of the NCRF, namely the provisions of Law No 112/2004.
De asemenea, a patra și a cincea întrebare nu au în vedere decât NCRC, din moment ce acestea se referă numai la legislația națională posterioară datei aplicării acestuia, și anume la prevederile Legii nr. 112/2004.
First, however, the second question also relates to Italian legislation subsequent to the applicability of the NCRF, namely Article 1 of Decree-Law No 352/2003.
Totuși, pe de o parte, cea de a doua întrebare are în vedere de asemenea legislația italiană posterioară aplicării NCRC, și anume articolul 1 din Decretullege nr. 352/2003.
Secondly, as pointed out by the Commission in its observations to the Court, the NCRF implemented provisions of the Treaty, in particular those on freedom to provide services, in the area of electronic communications networks and services, as defined in Articles 2(a) and (c) of the Framework Directive, Article 2(1) of the Authorisation Directive and points 1 and 3 of Article 1 of the Competition Directive.
Pe de altă parte, după cum a arătat Comisia în observațiile prezentate Curții, NCRC a pus în aplicare prevederile tratatului, în special cele referitoare la libertatea de a presta servicii, în domeniul rețelelor și serviciilor de comunicații electronice, astfel cum sunt definite la articolul 2 literele (a) și (c) din directiva-cadru, la articolul 2 alineatul (1) din Directiva privind autorizarea și la articolul 1 punctele 1 și 3 din Directiva „concurență”.
The second, fourth and fifth questions must therefore be dealt with together, since the answers relating to the NCRF are relevant only from its date of application, as set out in Article 28(1) of the Framework Directive, Article 18(1) of the Authorisation Directive and Article 9 of the Competition Directive.
A doua, a patra și a cincea întrebare trebuie să fie analizate, așadar, împreună, întrucât sa precizat că răspunsurile date cu privire la NCRC nu sunt pertinente decât începând de la data aplicării acestuia, astfel cum este prevăzută la articolul 28 alineatul (1) din directiva-cadru, la articolul 18 alineatul (1) din Directiva privind autorizarea și la articolul 9 din Directiva „concurență”.
In order to provide an answer which is of use to the national court, it should be recalled that the Treaty does not require national monopolies having a commercial character to be abolished completely, but requires them to be adjusted in such a way as to ensure that no discrimination regarding the conditions under which goods are procured and marketed exists between nationals of Member States (Case C-189/95 Franzén [1997] ECR I-5909, paragraph 38 and the caselaw cited).
Pentru a răspunde acestei întrebări într-un mod util pentru instanța de trimitere, trebuie amintit că tratatul nu impune abolirea totală a monopolurilor naționale cu caracter comercial, ci prevede organizarea acestora astfel încât să se asigure excluderea oricărei discriminări între resortisanții statelor membre cu privire la condițiile de aprovizionare și de desfacere (Hotărârea din 23 octombrie 1997, Franzén, C-189/95, Rec., p. I-5909, punctul 38 și jurisprudența citată).
However, Article 49 EC precludes the application of any national rules which have the effect of making the provision of services between Member States more difficult than the provision of services purely within one Member State (Joined Cases C-544/03 and C-545/03 Mobistar and Belgacom Mobile [2005] ECR I-7723, paragraph 30).
Totuși, articolul 49 CE se opune aplicării oricăror reglementări naționale care conduc la o prestare de servicii între statele membre mai dificilă decât cea realizată exclusiv în cadrul unui stat membru (Hotărârea din 8 septembrie 2005, Mobistar și Belgacom Mobile, C-544/03 și C-545/03, Rec., p. I-7723, punctul 30).
In the area of electronic communications networks and services, those principles were implemented by the NCRF.
În domeniul rețelelor și serviciilor de comunicații electronice, aceste principii au fost puse în aplicare prin NCRC.
Article 8 of the Framework Directive places on the Member States the obligation to ensure that the national regulatory authorities take all reasonable measures aimed at promoting competition in the provision of electronic communications services, ensuring that there is no distortion or restriction of competition in the electronic communications sector and removing remaining obstacles to the provision of those services at European level.
Întradevăr, articolul 8 din directiva-cadru impune statelor membre obligația de a se asigura că autoritățile naționale de reglementare iau toate măsurile rezonabile care vizează promovarea concurenței în furnizarea serviciilor de comunicații electronice, garantând că nu există niciun fel de denaturare sau de restricție a concurenței în sectorul comunicațiilor electronice și eliminând obstacolele rămase în ceea ce privește furnizarea serviciilor respective la nivel european.
Likewise, Article 2(2) of the Competition Directive requires the Member States to take all measures necessary to ensure that any undertaking is entitled to provide electronic communications services or to establish, extend or provide electronic communications networks.
De asemenea, articolul 2 alineatul (2) din Directiva „concurență” impune statelor membre să adopte toate măsurile necesare pentru a se asigura că orice întreprindere are dreptul de a furniza servicii de comunicații electronice sau de a instala, de a extinde sau de a furniza rețele de comunicații electronice.
Article 3(1) of the Authorisation Directive also enjoins the Member States to ensure the freedom to provide electronic communications networks and services and prohibits them from preventing an undertaking from providing those networks or services, except where this is necessary for the reasons set out in Article 46(1) EC.
Articolul 3 alineatul (1) din Directiva privind autorizarea impune, pe de altă parte, statelor membre să garanteze libertatea de a furniza rețele și servicii de comunicații electronice și le interzice să împiedice o întreprindere să furnizeze aceste rețele și servicii, cu excepția cazului în care acest lucru este necesar pe baza motivelor stabilite la articolul 46 alineatul (1) CE.
For that purpose, Article 3(2) of the Authorisation Directive states that the provision of electronic communications networks or electronic communications services may be subject only to a general authorisation.
În acest scop, articolul 3 alineatul (2) din Directiva privind autorizarea prevede că furnizarea de rețele sau de servicii de comunicații electronice poate să fie supusă numai unei autorizări generale.
On that point, it must be stated that, in the area of television broadcasting, freedom to provide services, as enshrined in Article 49 EC and implemented in this area by the NCRF, requires not only the grant of broadcasting authorisations, but also the grant of broadcasting radio frequencies.
Cu privire la acest aspect, trebuie să se precizeze că, în domeniul emisiunilor radiotelevizate, libertatea de a presta servicii, astfel cum este consacrată la articolul 49 CE și pusă în aplicare în acest domeniu prin NCRC, impune nu numai concesionarea de autorizații de emisie, ci și acordarea de frecvențe radio de emisie.
An operator cannot exercise effectively the rights which it derives from Community law in terms of access to the television broadcasting market without broadcasting radio frequencies.
Întradevăr, un operator nu și-ar putea exercita în mod efectiv drepturile conferite de dreptul comunitar în ceea ce privește accesul pe piața difuzării programelor de televiziune în lipsa unor frecvențe radio de emisie.