natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Law of 20 December 2002 cannot be assigned to any of the categories listed in Article 3(1) of Directive 96/71; rather it goes beyond the nucleus of terms and conditions of employment prescribed by Community law.
2002 nu poate fi inclusă în nicio categorie enumerată în articolul 3 alineatul (1) din Directiva 96/71, depășind mai degrabă limitele din nucleul condițiilor comunitare de muncă și de încadrare în muncă.
Since the power established by Article 3(10) of Directive 96/71 constitutes the basis for that requirement, the latter must be examined in the light of the concept of public policy as provided for by Declaration No 10 which in content essentially reproduces the Court’s caselaw on Article 49 EC. 31
Deoarece se întemeiază pe autorizarea prevăzută la articolul 3 alineatul (10) din Directiva 96/71, se impune verificarea acesteia în raport cu noțiunea de ordine publică în sensul Declarației nr. 10, al cărei conținut redă în esență jurisprudența Curții cu privire la articolul 49 CE 31.
Moreover, the Court has held that the freedom to provide services, as one of the fundamental principles of the Treaty, may be restricted only by rules justified by overriding requirements relating to the public interest and applicable to all persons and businesses operating in the territory of the State where the service is provided, in so far as that interest is not safeguarded by the rules to which the provider of such a service is subject in the Member State where he is established. 33
În plus, Curtea a constatat că restricțiile privind libera prestare a serviciilor, ca principiu fundamental consacrat în tratat, pot fi impuse numai prin reglementări justificate prin motive imperative de interes general și dacă se aplică pentru toate persoanele sau întreprinderile care își desfășoară activitatea pe teritoriul statului membru gazdă, în măsura în care interesul respectiv nu este protejat prin norme aplicabile pentru prestator în statul membru în care se află sediul său 33.
It is settled caselaw that Article 49 EC requires not only the elimination of all discrimination on grounds of nationality against service providers who are established in another Member State, but also the abolition of any restriction, even if it applies without distinction to national providers of services and to those of other Member States, which is liable to prohibit, impede or render less advantageous the activities of a service provider established in another Member State, where he lawfully provides similar services.
Potrivit unei jurisprudențe constante, articolul 49 CE impune nu numai eliminarea oricărei discriminări pe considerente de naționalitate față de prestatorul de servicii stabilit în alt stat membru, ci, în egală măsură, și suprimarea oricărei restricții, chiar dacă aceasta se aplică fără a distinge între prestatorii naționali și cei din alte state membre, atunci când este de natură să interzică, să împiedice sau să facă mai puțin atractive activitățile prestatorului stabilit în alt stat membru, unde acesta furnizează în mod legal servicii similare 32.
32 According to that definition, in order to constitute a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC it is sufficient that the Luxembourg rules on parttime and fixedterm work are stricter than those applying in the
În sensul acestei definiții, pentru a fi clasificate ca restricție privind libera prestare a serviciilor, în sensul articolului 49 CE, este suficient dacă reglementările luxemburgheze în materia muncii cu timp parțial și a muncii pe durată determinată sunt mai stricte în comparație cu cele aplicabile în statul de detașare, astfel încât prestarea servi-
According to the Luxembourg Government, point (8) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 aims to secure the equal treatment and remuneration of workers and accordingly pursues the objective — regarded as legitimate in Community law — of worker protection.
În opinia guvernului luxemburghez, articolul 1 alineatul (1) punctul 8 din Legea din 20 decembrie 2002 are ca scop garantarea egalității lucrătorilor salariați și eliminarea diferențelor de remunerație între aceștia, urmărind astfel realizarea obiectivului legitim comunitar al protecției lucrătorilor.
It contends that this rule aims to protect worker rights that are already guaranteed in the Community legal order by
Conform argumentelor guvernului luxemburghez, această reglementare urmărește protejarea drepturilor lucrătorilor salariați, consacrate prin ordinea juridică comunitară,
31 — See point 45.
I-8453, punctul 34).
33 — Joined Cases C-49/98, C-50/98, C-52/98 to C-54/98 and C-68/98 to C-71/98 Finalarte and Others [2001] ECR I-7831, paragraph 31, and Joined Cases C-369/96 and C-376/96 Arblade and Others [1999] ECR I-8453, paragraph 34.
I-3899, punctul 18), Hotărârea Portugaia Construções (citată la nota de subsol 25, punctul 16) și Hotărârea din 19 ianuarie 2006, Comisia/Germania (C-244/04, Rec., p. I-885, punctul 30).
Directives 97/81/EC 34 and 1999/70/EC. 35
35 în Directivele 97/81/CE 34 și 99/70/CE
36 Accordingly, the interests embodied therein are already protected by legislation to which the service provider is subject in the Member State in which he is established.
În consecință, interesele urmărite de acestea sunt protejate deja prin norme care trebuie respectate de prestator în statul membru în care este stabilit.
As a result, the Luxembourg Government cannot rely on overriding reasons in the public interest to declare the national rules at issue to be public policy provisions.
Astfel, guvernul luxemburghez nu poate invoca existența de motive imperative de interes general pentru a include dispozițiile naționale în litigiu în sfera ordinii publice.
— Compliance agreements
— Respectarea convențiilor colective de muncă
I cannot support that view.
Nu achiesăm la această opinie juridică.
The fact that the Community legislature did not include in Article 3(1) of Directive 96/71 the matters governed by the said directives, that is to say, the regulation of parttime and fixedterm work, points to the conclusion that this area of European employment law specifically does not fall within the scope of the Community’s public policy.
Faptul că legiuitorul comunitar nu a preluat în articolul 3 alineatul (1) din Directiva 96/71 obiectul de reglementare al directivelor menționate, în speță reglementarea muncii cu timp parțial și a muncii pe durată determinată, demonstrează că acest domeniu al dreptului european al muncii nu face parte, în special, din ordinea juridică comunitară.
Moreover, as the Luxembourg Government itself concedes, the rules at issue in that regard are already addressed by Directives 97/81 and 1999/70 and, therefore, must be implemented by all Member
În plus, este vorba despre reglementări care, așa cum susține și guvernul luxemburghez, fac deja obiectul Directivelor 97/81 și 99/70 la nivel comunitar, astfel încât se impune transpunerea acestora de către toate statele
As regards the reference made in point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to collective labour agreements as ’mandatory provisions falling under national public policy’, first of all the question arises as to the compatibility of that provision with Article 3(1) and (10) of Directive 96/71.
Cu privire la trimiterea din articolul 1 alineatul (1) punctul 11 din Legea din 20 decembrie 2002 la „dispoziții imperative de drept național în convențiile colective de muncă”, se pune în primul rând problema compatibilității acestei reglementări cu articolul 3 alineatele (1) și (10) din Directiva 96/71.
The Commission has doubts as to the legality of the transposition and in essence alleges that Luxembourg — contrary to the terms of the power granted by Article 3(10) of Directive 96/71 — is seeking to elevate a category of instruments to mandatory provisions falling
Comisia își exprimă îndoielile cu privire la transpunerea corespunzătoare și reproșează în principal guvernului luxemburghez că intenționează să includă în sfera dispozițiilor naționale o categorie de acte fără a lua în considerare natura lor juridică și
The directive guarantees to workers affected by new forms of flexible working the same treatment as full-time workers and workers with open-ended contracts.
Directiva garantează lucrătorilor vizați de noile forme flexibile de muncă egalitatea de tratament cu lucrătorii cu normă întreagă și cu lucrătorii cu contracte de muncă pe perioadă nedeterminată.
Access to parttime work should be made easier; recommendations are to be made to employers suggesting how they can take account of workers’ wishes as regards the structuring of flexible forms of work.
Este necesară facilitarea accesului la munca cu timp parțial; sunt formulate recomandări pentru angajatori cu privire la modalitatea de transpunere în practică a cerințelor lucrătorilor cu privire la formele mai flexibile de lucru.
The directive contains minimum requirements with regard to fixedterm work in order to ensure the equal treatment of workers and to prevent abuse through the use of successive fixedterm employment contracts or relationships.
Directiva conține recomandări minime pentru munca pe perioadă determinată în scopul de a asigura egalitatea de tratament pentru lucrători și de a preveni abuzurile de această natură prin contracte de muncă sau raporturi de muncă succesive.
It calls upon the Member States to provide for sanctions in the event of a failure to comply with the minimum requirements.
Directiva impune statelor membre adoptarea de sancțiuni în caz de nerespectare a acestor recomandări minime.
Further, it provides for derogation clauses in order to limit the administrative burden on small and medium-sized enterprises which might result from the application of those new provisions.
În plus, aceasta include clauze speciale pentru limitarea efortului administrativ care ar putea rezulta pentru întreprinderile mici și mijlocii prin aplicarea acestor dispoziții noi.
COMMISSION v LUXEMBOURG under national public policy irrespective of their legal nature or substantive content.
COMISIA/LUXEMBURG conținutul lor material, cu încălcarea autorizării conferite prin articolul 3 alineatul (10) din Directiva 96/71.
A different aspect to that question concerns the elevation of a particular category of instruments to the status of public policy provisions irrespective of their legal nature or material content.
Un alt aspect se referă la clasificarea unei anumite categorii de acte ca dispoziții de ordine publică, fără a lua în considerare natura lor juridică și conținutul lor material.
In order to be able to decide whether a particular rule established by collective agreement may be regarded as mandatory within the meaning of Declaration No 10, it is necessary in my view that the Member State concerned indicates precisely which rules established by collective agreement are at issue.
Pentru a putea aprecia dacă o anumită reglementare prevăzută în convențiile colective poate fi considerată de natură imperativă în sensul Declarației nr. 10, apreciem că statul membru în cauză trebuie să menționeze precis reglementările prevăzute în convențiile colective 38.
38However, the general reference to ’collective labour agreements’ under point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 exhibits the characteristics of a blanket rule in which a minimum degree of certainty and clarity is lacking.
Trimiterea generală la „convențiile colective de muncă” în sensul articolului 1 alineatul (1) punctul 11 din Legea din 20 decembrie 2002 prezintă pe de altă parte caracterul unei norme generale, care nu este suficient de precisă și clară.
That clarity is absolutely necessary, since one cannot exclude the possibility of circumstances existing in which the application of collective agreements to posted workers is incompatible with the freedom to provide services.
Această ultimă cerință este necesară în mod obligatoriu, deoarece nu se poate exclude existența unor împrejurări care să justifice incompatibilitatea aplicării reglementărilor prevăzute în convențiile colective asupra lucrătorilor detașați cu libera prestare a serviciilor 39.
39Therefore, an examination on a case-by-case basis is always necessary to determine whether, when viewed objectively, the rule in question promotes the protection of posted workers and whether it confers a genuine benefit on the workers concerned which significantly augments their social protection. However, precisely that possibil-
Din acest motiv, se impune o examinare în situația concretă pentru a determina dacă, în condițiile unei aprecieri obiective, reglementarea în speță garantează protecția lucrătorilor detașați și dacă asigură lucrătorilor vizați un avantaj efectiv, care contribuie
Thus, the Commission finds fault with two aspects of that provision which must be examined separately.
Astfel, Comisia reproșează două aspecte ale acestei reglementări care impun o examinare separată.
First, I agree with the Commission that different meanings attach to the term ’collective labour agreements’ as mentioned in the opening sentence of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 and in point (11) of that provision.
Trebuie susținut în primul rând argumentul Comisiei în sensul că noțiunea „convenții colective de muncă” din teza introductivă a articolului 1 alineatul (1) din Legea din 20 decembrie 2002 prezintă o semnificație diferită față de cea menționată la punctul 11 al acestei dispoziții.
Whereas in the first situation universally applicable collective agreements are at issue, point (11) makes a general reference to ’collective agreements’.
În timp ce în primul caz este vorba despre „convenții colective de generală aplicare”, la punctul 11 se face referire generală la „convențiile colective de muncă”.
However, the latter situation can only be taken to concern collective agreements not declared universally applicable.
În ultima situație pot fi avute în vedere numai convenții colective care nu au fost declarate de generală aplicare.
As such, however, given the unambiguous wording of the second indent of Article 3(1) of Directive 96/71, which refers only to ’collective agreements … which have been declared universally applicable’, they cannot fall within the Directive’s scope, with the result that those collective agreements cannot be regarded as belonging to the nucleus of Community terms and conditions of employment. 37
Datorită conținutului fără echivoc al articolului 3 alineatul (1) a doua liniuță din Directiva 96/71, care face referire numai la „convenții colective […] de generală aplicare”, convențiile colective în cauză nu pot intra în domeniul de aplicare al acestei dispoziții, astfel încât acestea pot fi considerate ca aflându-se în afara nucleului condițiilor comunitare de muncă și de încadrare în muncă 37.
38 — That conclusion follows, moreover, from the general obligation on Member States to implement a directive’s provisions in a manner fully satisfying the requirements of clarity and certainty in the legal situations targeted by the directive (see Case 300/81 Commission v Italy [1983] ECR 449, paragraph 10, and Case 239/85 Commission v Belgium [1986] ECR 3645, paragraph 7).
38 — Această concluzie este justificată de obligația generală a statelor membre de a transpune prevederile unei directive astfel încât să fie respectate deplin cerințele de claritate și precizie ale cadrului juridic urmărite de directivă (a se vedea Hotărârea din 1 martie 1983, Comisia/Italia, 300/81, Rec., p.
In my view, the same principle must apply with regard to collective agreements.
449, punctul 10, și Hotărârea din 2 decembrie 1986, Comisia/Belgia, 239/85, Rec., p.
122, take the view that not every term of a collective labour agreement applicable to domestic undertakings can be extended to service providers from other Member States.
122, susțin că nu este permisă sub nicio formă extinderea tuturor condițiilor de muncă prevăzute în convențiile colective pentru întreprinderile interne asupra prestatorilor de servicii din alte state membre.
The latter author considers that the mandatory extension to foreign contracts of employment of the terms of collective labour agreements which as a matter of domestic law have not been declared universally applicable even constitutes an act of overt discrimination against foreign undertakings.
Cel de al doilea autor consideră că extinderea imperativă a acordurilor colective naționale care nu sunt de generală aplicare asupra contractelor de muncă externe ar reprezenta chiar o discriminare evidentă a întreprinderilor externe.
The second complaint ity of carrying out a detailed examination is denied to the Court in the light of the general reference to ’collective labour agreements’.
Cu privire la al doilea motiv semnificativ la securitatea lor socială. Prin trimiterea generală la „convențiile colective de muncă” nu se permite o examinare detaliată din partea Curții.
In its letter of formal notice the Commission first drew the attention of the Luxembourg Government to the fact that Article 3(1)(a) of Directive 96/71 obliges Member States to ensure that undertakings established in another Member State observe national requirements on maximum work periods and minimum rest periods.
Prin scrisoarea de punere în întârziere, Comisia a atenționat inițial guvernul luxemburghez că articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Directiva 96/71 ar obliga statele membre să asigure respectarea de către întreprinderile stabilite într-un alt stat membru a perioadelor maxime de lucru și a perioadelor minime de odihnă.
It pointed out that point (3) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 limits the protection concerning minimum rest periods to the weekly rest period.
Comisia a atras atenția că articolul 1 alineatul (1) punctul 3 din Legea din 20 decembrie 2002 limitează protecția perioadelor minime de odihnă la perioada de odihnă săptămânală.
However, the term ’minimum rest periods’ includes not only the weekly rest period but also other rest periods such as, for example, the daily rest period or rest breaks as are provided for in Articles 3 and 4 of Directive 2003/88/EC. 41
Noțiunea „perioade minime de odihnă” nu include doar perioada de odihnă săptămânală, ci și alte perioade de odihnă, de exemplu repausul zilnic sau timpul de pauză, prevăzute la articolele 3 și 4 din Directiva 2003/88/CE 41.
In procedural terms, in referring in its defence to the collective labour agreements enclosed with its letter of reply of 30 August 2004, 40the Luxembourg Government has failed to adequately fulfil its obligation to defend itself in substance and in detail against the charges raised.
Din punct de vedere procesual, guvernul luxemburghez nu și-a respectat sarcina de a se apăra bine documentat și detaliat împotriva argumentelor prezentate, prin faptul că a făcut referire la convențiile colective de muncă în memoriul anexat la răspunsul său din 30 august 2004 40.
As the Commission correctly observes, the instruments concerned are in fact collective agreements declared universally applicable by Grand-Ducal Order within the meaning of the opening sentence of Article 1(1) and not other ’collective labour agreements’ as are at issue here to which reference is made in point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002.
Conform argumentului întemeiat al Comisiei, este vorba despre convenții colective de generală aplicare în sensul articolului 1 alineatul (1) teza introductivă din regulamentul Marelui Ducat, și nu despre alte „convenții colective de muncă” care fac obiectul litigiului, la care se referă articolul 1 alineatul (1) punctul 11 din Legea din 20 decembrie 2002.
Accordingly, point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is not in conformity with Article 3(1) and (10) of Directive 96/71.
Din aceasta rezultă că articolul 1 alineatul (1) punctul 11 din Legea din 20 decembrie 2002 nu este conform cu articolul 3 alineatele (1) și (10) din Directiva 96/71.
42 — In that letter it announced the preparation of a draft law by which it was intended to insert in point (3) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 a reference to the daily rest period and to rest breaks. According to Luxembourg’s defence that was effected by Article 4 of the Law of 19 May 2006 on the transposition of Directives 2003/88 and 96/71 (Loi du 19 mai 2006 (1) transposant la directive 2003/88/CE du Parlement européen et du Conseil du 4 novembre 2003 concernant certains aspects de l’aménagement du temps de travail; (2) modifiant la loi modifiée du 7 juin 1937 ayant pour objet la réforme de la loi du 31 octobre 1919 portant règlement légal du louage de services des employés privés; (3) modifiant la loi modifiée du 9 décembre 1970 portant réduction et réglementation de la durée de travail des ouvriers occupés dans les secteurs public et privé de l’économie; (4) modifiant la loi modifiée du 17 juin 1994 concernant les services de santé au travail; (5) modifiant la loi du 20 décembre 2002 portant 1. transposition de la directive 96/71/CE du Parlement européen et du Conseil du 16 décembre 1996 concernant le détachement de travailleurs effectué dans le cadre d’une prestation de service; 2. réglementation du contrôle de l’application du droit du travail (Mémorial A — No 97 of 31 May 2006, p. 1806)).
42 — În acest răspuns, a menționat pregătirea unui proiect de lege care urmărea preluarea în articolul 1 alineatul (1) punctul 3 din Legea din 20 decembrie 2002 a unei referințe la repausul zilnic și la timpul de pauză. Conform memoriului în apărare, acest demers a fost realizat prin articolul 4 din Legea din 19 mai 2006 de transpunere a Directivelor 2003/88 și 96/71 [Loi du 19 mai 2006 1) transposant la directive 2003/88/CE du Parlement européen et du Conseil du 4 novembre 2003 concernant certains aspects de l’aménagement du temps de travail; 2) modifiant la loi modifiée du 7 juin 1937 ayant pour objet la réforme de la loi du 31 octobre 1919 portant règlement légal du louage de services des employés privés; 3) modifiant la loi modifiée du 9 décembre 1970 portant réduction et réglementation de la durée de travail des ouvriers occupés dans les secteurs public et privé de l’économie; 4) modifiant la loi modifiée du 17 juin 1994 concernant les services de santé au travail; 5) modifiant la loi du 20 décembre 2002 portant 1. transposition de la directive 96/71/CE du Parlement européen et du Conseil du 16 décembre 1996 concernant le détachement de travailleurs effectué dans le cadre d’une prestation de service; 2. réglementation du contrôle de l’application du droit du travail (Mémorial A nr.
COMMISSION v LUXEMBOURG monitoring purposes’ does not, however, concern the transposition of Directive 96/71 but relates directly to Article 49 EC.
COMISIA/LUXEMBURG referă însă la transpunerea Directivei 96/71, ci direct la articolul 49 CE.
Thus, only at a date after expiry of the two-month period laid down in the Commission’s reasoned opinion of 12 October 2005 did the Luxembourg Government fulfil its obligations.
Astfel, acesta și-a îndeplinit obligația numai după expirarea termenului de două luni, acordat de Comisie prin avizul motivat din 12 octombrie 2005.
According to the Court’s consistent caselaw the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation prevailing in the Member State at the end of the period laid down in the reasoned opinion.
Potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, existența unei neîndepliniri a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de situația din statul membru astfel cum aceasta se prezenta la momentul expirării termenului stabilit în avizul motivat, schimbările intervenite ulterior neputând fi luate în considerare de către Curte 43.
43 As the Luxembourg Government does not contest the fact that that transposition was late, on that ground alone this complaint is well founded.
Deoarece guvernul luxemburghez nu contestă transpunerea cu întârziere, acest motiv este întemeiat și din această cauză.