natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The word ‘obligations’ in Article 22(3) of Directive 97/13 is distinct from the word ‘terms’ used in Article 22(2) and should be read independently of the latter.
Termenul „obligații” prevăzut la articolul 22 alineatul (3) din Directiva 97/13 ar fi diferit de termenul „condiții” utilizat la alineatul (2) al aceluiași articol și ar trebui citit independent de acesta din urmă.
It thus provides a means for a Member State to impose, for financial reasons, a charge such as the charge at issue in the main proceedings until 31 December 1998.
Astfel, acesta ar permite unui stat membru să impună, din motive financiare, până la 31 decembrie 1998, o obligație pecuniară precum redevența în discuție în acțiunea principală.
In that respect, it should be pointed out that it is for the national court to determine whether the charge at issue in the main proceedings, which it is not denied is based on Article 188 of the Codice Postale, is linked to the exclusive right relating to the public telecommunications service granted to Telecom Italia before the entry into force of Directive 97/13.
În această privință, trebuie arătat că este de competența instanței naționale să stabilească dacă redevența în discuție în acțiunea principală, cu privire la care nu se contestă faptul că se întemeiază pe articolul 188 din codice postale, are legătură cu dreptul exclusiv privind serviciul de telecomunicații publice acordat prin concesiune în favoarea Telecom Italia anterior intrării în vigoare a Directivei 97/13.
Assuming that a charge such as the charge at issue in the main proceedings is not linked to an exclusive right granted before the entry into force of Directive 97/13, it must be examined whether such a charge constitutes an obligation within the meaning of Article 22(3) of that directive, eligible for the derogation laid down in that provision.
Presupunând că o obligație pecuniară precum această redevență nu ar avea legătură cu un drept exclusiv acordat anterior intrării în vigoare a Directivei 97/13, trebuie să se analizeze dacă o astfel de obligație pecuniară constituie o obligație în sensul articolului 22 alienatul (3) din această directivă, care ar putea beneficia de derogarea prevăzută de această dispoziție.
In that regard, the Italian Government’s interpretation is based on the premise that the ‘obligations’ referred to in Article 22(3) are distinct from the ‘terms’ in Article 22(2).
În această privință, interpretarea guvernului italian se bazează pe premisa că noțiunea „obligații” vizată la articolul 22 alineatul (3) menționat este distinctă de noțiunea „condiții” prevăzută la alineatul (2) al aceluiași articol.
The latter notion refers only to the advantages granted to the undertaking in its interest, whereas the word ‘obligations’ includes the charges imposed on undertakings, including those imposed, as in the case in the main proceedings, solely in the financial interest of the Member State concerned, irrespective of the ‘terms’ of the authorisation.
Această din urmă noțiune ar viza doar avantajele conferite întreprinderii în interesul său, în timp ce termenul „obligații” ar cuprinde obligațiile pecuniare impuse întreprinderilor, inclusiv cele impuse, precum în acțiunea principală, exclusiv în interesul financiar al statului membru vizat, independent de „condițiile” autorizației.
That analysis cannot, however, be accepted.
Cu toate acestea, analiza de mai sus nu ar putea fi reținută.
First, according to the scheme of Article 22(2) and (3), and the use of the word ‘terms’, in particular in Articles 3, 4 and 8 of Directive 97/13 read in conjunction with the annex thereto, in order to describe the conditions which may be attached to authorisations, that word covers the notion of ‘obligations’ within the meaning of Article 22(3) of that directive.
În primul rând, rezultă din structura articolului 22 alineatele (2) și (3), precum și din folosirea termenului „condiții” în special la articolele 3, 4 și 8 din Directiva 97/13 coroborate cu anexa la aceasta, pentru prezentarea condițiilor care pot fi prevăzute pentru autorizații, că acest termen cuprinde noțiunea „obligații” în sensul articolului 22 alineatul (3) din această directivă.
The conditions which may be attached to authorisations as set out in the annex to that directive cover many obligations, including the condition in point 4.3 of that annex, relating to environmental and town and country planning requirements.
Întradevăr, condițiile care pot fi prevăzute pentru autorizații, astfel cum au fost prevăzute în anexa la directiva menționată, cuprind numeroase obligații, între care condiția prevăzută la punctul 4.3 din această anexă, referitoare la cerințele în materie de mediu, de urbanism și de amenajare a teritoriului.
Secondly, only Articles 6 and 11 of Directive 97/13 deal with the charges applicable to undertakings which hold authorisations in the telecommunications services sector (see, to that effect, Albacom and Infostrada, cited above, paragraph 26).
În al doilea rând, trebuie amintit că doar articolele 6 și 11 din Directiva 97/13 reglementează obligațiile pecuniare aplicabile întreprinderilor titulare de autorizații în domeniul serviciilor de telecomunicații (a se vedea în acest sens Hotărârea Albacom și Infostrada, citată anterior, punctul 26).
As to individual licences, Article 11(1) of that directive provides that the fees imposed by the Member States on undertakings which hold those licences seek only to cover the administration costs generated by the work involved in implementing those licences (Albacom and Infostrada, paragraph 25, and Joined Cases C-392/04 and C-422/04 i-21 Germany [2006] ECR I-8559, paragraph 28).
Cu privire la licențele individuale, articolul 11 alineatul (1) din această directivă prevede că taxele impuse de către statele membre întreprinderilor titulare ale acestor licențe au drept unic scop acoperirea cheltuielilor administrative aferente activității determinate de punerea în aplicare a licențelor menționate (Hotărârea Albacom și Infostrada, citată anterior, punctul 25, precum și Hotărârea din 19 septembrie 2006, i-21 Germany, C-392/04 și C-422/04, Rec., p. I-8559, punctul 28).
The same consideration applies to the fees imposed by the Member States for general authorisations pursuant to Article 6 of Directive 97/13, which provides in addition for only one other form of financial contribution, namely contributions to the provision of universal service.
Același raționament se aplică taxelor impuse de către statele membre pentru autorizațiile generale în temeiul articolului 6 din Directiva 97/13, care prevede în plus o singură altă formă de contribuție financiară, și anume contribuțiile privind furnizarea serviciului universal.
Accordingly, the notion of ‘conditions attached to authorisations’ within the meaning of Directive 97/13 covers different rights and obligations without, however, covering charges imposed on telecommunications undertakings which hold authorisations.
În consecință, noțiunea „condiții aferente autorizațiilor”, în sensul Directivei 97/13, vizează diferite drepturi și obligații, fără a include, cu toate acestea, obligațiile pecuniare impuse întreprinderilor de telecomunicații titulare de autorizații.
It follows that the word ‘obligations’ within the meaning of Article 22(3) of Directive 97/13 does not cover a pecuniary charge, such as the charge at issue in the main proceedings, which is imposed on a telecommunications undertaking without any link to the conditions of exercise of the authorisation granted to it, for the sole purpose of assisting financially the Member State concerned.
Rezultă că termenul „obligații”, în sensul articolului 22 alineatul (3) din Directiva 97/13, nu vizează o obligație pecuniară precum redevența în discuție în acțiunea principală, care ar fi impusă unei întreprinderi de telecomunicații fără legătură cu condițiile de exercitare a autorizației acordate acesteia, cu singurul scop de a ajuta financiar statul membru vizat.
Having regard to the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Articles 6, 11, 22 and 25 of Directive 97/13 preclude a Member State from requiring an operator, formerly the holder of an exclusive right to provide public telecommunications services and then the holder of a general authorisation, to pay a pecuniary charge such as the charge in the main proceedings, corresponding to the amount previously demanded for that exclusive right, for one year from the final date laid down for transposition of that directive into national law, namely 31 December 1998.
Având în vedere aprecierile de mai sus, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolele 6, 11, 22 și 25 din Directiva 97/13 se opun ca un stat membru să solicite unui operator, fost titular al unui drept exclusiv asupra serviciilor de telecomunicații publice, devenit titular al unei autorizații generale, plata timp de un an începând de la data limită prevăzută pentru transpunerea acestei directive în dreptul național, și anume până la 31 decembrie 1998, a unei obligații pecuniare precum redevența în discuție în acțiunea principală, corespunzătoare cuantumului anterior solicitat drept contraprestație pentru acordarea dreptului exclusiv menționat.
Articles 6, 11, 22 and 25 of Directive 97/13/EC of the European Parliament and of the Council of 10 April 1997 on a common framework for general authorisations and individual licences in the field of telecommunications services preclude a Member State from requiring an operator, formerly the holder of an exclusive right to provide public telecommunications services and then the holder of a general authorisation, to pay a pecuniary charge such as the charge in the main proceedings, corresponding to the amount previously demanded for that exclusive right, for one year from the final date laid down for transposition of that directive into national law, namely 31 December 1998.
Articolele 6, 11 și 25 din Directiva 97/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 aprilie 1997 privind un cadru comun pentru autorizațiile generale și licențele individuale în domeniul serviciilor de telecomunicații se opun ca un stat membru să solicite unui operator, fost titular al unui drept exclusiv asupra serviciilor de telecomunicații publice, devenit titular al unei autorizații generale, plata timp de un an începând de la data limită prevăzută pentru transpunerea acestei directive în dreptul național, și anume până la 31 decembrie 1998, a unei obligații pecuniare precum redevența în discuție în acțiunea principală, corespunzătoare cuantumului anterior solicitat drept contraprestație pentru acordarea dreptului exclusiv menționat.
Case C-348/06 P
Cauza C-348/06 P
Commission of the European Communities v Marie-Claude Girardot
Comisia Comunităților Europene împotriva Marie-Claude Girardot
(Appeal — Temporary staff — Action for damages — Loss of an opportunity to be recruited — Actual and certain damage — Determination of extent of reparation for damage)
„Recurs — Agent temporar — Acțiune în despăgubiri — Pierderea unei șanse de a fi recrutat — Prejudiciu real și cert — Determinarea întinderii reparării prejudiciului”
Opinion of Advocate General Mengozzi delivered on 22 November 2007 . .
Concluziile avocatului general P. Mengozzi prezentate la 22 noiembrie 2007 . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 21 February 2008 . . . . . . .
I - 836Hotărârea Curții (Camera a treia) din 21 februarie 2008 . . . . . . . . . . . I - 863
Officials — Actions — Unlimited jurisdiction — Reparation for material damage arising from the loss of a chance as a result of unlawful rejection of a candidature
Funcționari — Acțiune — Competență de fond — Repararea prejudiciului material legat de pierderea unei șanse care decurge din respingerea ilegală a unei candidaturi
(Staff Regulations, Art. 91(1))
91 alin. (1)]
SUMMARY — CASE C-348/06 P
SUMAR — CAUZA C-348/06 P
Appeals — Grounds — Mere repetition of the pleas and arguments put forward before the Court of First Instance — Inadmissibility
Recurs — Motive — Simplă repetare a motivelor și a argumentelor prezentate în fața Tribunalului — Inadmisibilitate
being recruited in order to weight that loss, necessarily leads the Community judicature to rely on a series of suppositions, by their nature uncertain, but which fall within that appraisal of the facts by the Court of First Instance and the discretion at its disposal.
vederea ponderării pierderii menționate, conduce în mod necesar instanța comunitară să se bazeze pe o serie de ipoteze incerte prin natura lor, dar care se circumscriu dreptului suveran de apreciere a faptelor ce aparține Tribunalului și marjei de apreciere de care dispune acesta.
Under Article 91(1) of the Staff Regulations, the Court of First Instance has, in disputes of a financial character, unlimited jurisdiction, pursuant to which it has the power, if need be of its own motion, to order the defendant to pay compensation for the damage caused by the defendant’s wrongful act and, in such a case, taking account of the circumstances of the case, to assess the damage suffered ex aequo et bono.
Sesizat cu un litigiu de natură financiară în sensul articolului 91 alineatul (1) din statut, Tribunalul dispune de o competență de fond, în cadrul căreia este învestit cu puterea de a condamna, dacă este cazul, din oficiu pârâtul la plata unei indemnizații pentru prejudiciul cauzat din vina sa și, într-o astfel de situație, de a evalua ex aequo et bono, ținând cont de toate circumstanțele proprii cauzei, prejudiciul suferit.
In addition, when the Court of First Instance has determined that there is damage, it alone has jurisdiction to decide, within the confines of the claim and subject to compliance with the obligation to state reasons, how and to what extent reparation for the damage should be provided.
În plus, de îndată ce Tribunalul a constatat existența unui prejudiciu, acesta este unicul competent să evalueze, în limitele stabilite prin cerere și cu condiția respectării obligației de motivare, modalitatea și întinderea reparării acestui prejudiciu.
(see paras 45, 58, 59, 61, 62, 64, 72-74)
(a se vedea punctele 45, 58, 59, 61, 62, 64 și 72-74)
In that regard, the method used to determine the extent of reparation for the damage resulting from the loss of a chance for a member of the temporary staff whose candidature has been unlawfully rejected of being recruited to a post within a Community institution, adopted in the domestic law of several Member States, based on a criterion relating to loss of earnings, establishing the difference between the earnings aspired to and the earnings actually received, then assessing, as a percentage, the chance of
Sub acest aspect, în ceea ce privește determinarea întinderii reparării prejudiciului care rezultă din pierderea, de către un agent temporar a cărui candidatură a fost respinsă ilegal, a unei șanse de a fi recrutat pentru un post în cadrul unei instituții comunitare, aplicarea unei metode, reținute de mai multe sisteme de drept național, bazate pe criteriul pierderii de remunerație, determinând diferența între remunerația sperată și remunerația pe care a perceput-o efectiv, iar apoi, evaluând sub forma unui procent șansa pe care o avea acest agent temporar de a fi recrutat, în
It follows from Article 225 EC, the first paragraph of Article 58 of the Statute of the Court of Justice and Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of Justice that an appeal must indicate precisely the contested elements of the judgment which the appellant seeks to have set aside and also the legal arguments specifically advanced in support of the appeal.
Din articolul 225 CE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție și din articolul 112 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de procedură al Curții rezultă că o cerere de recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod specific această cerere.
COMMISSION v GIRARDOT assessment of facts which that Court undertook in that judgment.
COMISIA/GIRARDOT de către această instanță în cadrul hotărârii respective.
That requirement is not satisfied by an appeal which seeks not to identify errors of law allegedly vitiating the reasoning of the Court of First Instance in the judgment under appeal but rather, by repeating arguments relied on at first instance and putting forward supposed new evidence, seeks to challenge the
Nu îndeplinește această condiție recursul care nu urmărește să identifice existența erorilor de drept care ar fi viciat raționamentul Tribunalului din hotărârea atacată, ci să repună în discuție, pe de o parte, reiterând argumentele invocate în fața instanței de fond, și, pe de altă parte, prevalându-se de pretinse probe noi, aprecierea faptelor efectuată
(see paras 88, 91)
(a se vedea punctele 88 și 91)
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-348/06 P
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL MENGOZZI — CAUZA C-348/06 P
Article 29(1) of the Staff Regulations of Officials of the European Communities (‘the Staff Regulations’), in the version applicable to the facts giving rise to the dispute at first instance, provides that:
Statutul funcţionarilor Comunităţilor Europene (denumit în continuare „statutul”), în versiunea aplicabilă situaţiei de fapt în primă instanţă, prevede, la articolul 29 alineatul (1):
(a) whether the post can be filled by promotion or transfer within the institutions;
(a) posibilităţile de promovare și de transfer în cadrul instituţiei;
I — The legal background
I — Cadrul juridic
(b) whether to hold competitions internal to the institution;
(b) posibilităţile de a organiza concursuri interne în cadrul instituţiei;
Under Article 236 EC, the Court of Justice is to have jurisdiction in any dispute between the Community and its servants within the limits and under the conditions laid down in the Staff Regulations or the Conditions of Employment.
Potrivit articolului 236 CE, Curtea de Justiţie este competentă să hotărască asupra oricărui litigiu dintre Comunitate și agenţii săi, în limitele și în condiţiile stabilite prin statut sau care rezultă din regimul care se aplică acestora din urmă.
(c) what applications for transfer have been made by officials of other institutions of the three European Communities;
(c) cererile de transfer ale funcţionarilor din alte instituţii ale celor trei Comunităţi Europene
Article 47 of the Conditions of Employment provides: and then follow the procedure for competitions on the basis either of qualifications or of tests, or of both qualifications and tests.
Articolul 47 din RAA prevede: iniţiază procedura de concurs pe bază de dosare, pe bază de examene sau atât pe bază de dosare, cât și de examene. Procedura de concurs este stabilită în anexa III.
‘Apart from cessation on death, the employment of temporary staff shall cease:
„În afară de cazul încetării raporturilor de muncă ale agentului temporar ca urmare a decesului acestuia, contractul său de muncă poate înceta:
Article 2(d) of the Conditions of Employment of Other Servants of the European Communities (‘the Conditions of Employment’), in the version applicable to the facts giving rise to the dispute at first instance, provides that for the purposes of those Conditions of Employment, ‘temporary staff’ means ‘staff engaged to fill temporarily a permanent post paid from research and investment appropriations and included in the list of posts appended to the budget relating to the institution concerned’.
Regimul aplicabil celorlalţi agenţi ai Comunităţilor Europene (denumit în continuare „RAA”), în versiunea aplicabilă situaţiei de fapt în primă instanţă, prevede la articolul 2 litera (d) că, în sensul acestui regim, este considerat agent temporar „agentul angajat în vederea ocupării, cu titlu temporar, a unui post permanent, remunerat din creditele pentru cercetare și investiţii și inclus în schema de personal anexată la bugetul instituţiei respective” [traducere neoficială].
at the end of the period of notice stipulated in the contract… In the case of a servant within the meaning of Article 2 [(d) of the Conditions of Employment] the period of notice shall not be less than one month for each completed year of service, subject to a minimum of three months and a maximum of 10 months …;
la sfârșitul perioadei de preaviz prevăzute în contract […]. În privinţa agentului menţionat la articolul 2 [litera (d) din RAA], preavizul nu poate să fie mai mic de o lună pentru fiecare an lucrat, fiind de cel puţin trei luni și de cel mult zece luni […];
(b) at the end of the month in which the servant reaches the age of 65 years.’
(b) la sfârșitul lunii în cursul căreia agentul împlinește vârsta de 65 de ani.” [traducere neoficială]
The fourth and fifth paragraphs of Article 8 of the Conditions of Employment provide, in particular, that temporary staff in Category A or B to whom Article 2(d) of the Conditions of Employment applies, who are required to perform duties necessitating scientific or technical qualifications, are to be engaged for not more than five years and that their contracts may be renewed only once for a fixed period. Any further renewal is to be for an indefinite period.
Articolul 8 al patrulea și al cincilea paragraf din RAA prevede, printre altele, că acel contract de muncă al unui agent menţionat la articolul 2 litera (d) din RAA, din categoria A sau B, însărcinat cu îndeplinirea unor funcţii care necesită competenţe știinţifice și tehnice se încheie pentru o perioadă ce nu poate depăși cinci ani și că acest contract poate fi prelungit o singură dată pe perioadă determinată.
According to the account of the facts by the Court of First Instance, Ms Girardot entered the service of the Commission on 1 February 1996 as a seconded national expert.
Potrivit reconstituirii faptelor, efectuată de Tribunal, doamna Girardot a intrat în serviciul Comisiei la 1 februarie 1996, în calitate de expert naţional detașat.
She retained that status until 31 January 1999.
Aceasta a păstrat acest statut până la 31 ianuarie 1999.
On 9 and 12 February 2001, the ‘Personnel and Administration’ Directorate-General published two vacancy notices for permanent posts remunerated on research credits.
La 9 și, respectiv, la 12 februarie 2001, Direcţia Generală Personal și Administraţie a publicat două anunţuri pentru ocuparea unor posturi permanente vacante, remunerate din creditele pentru cercetare.
By letter of 20 February 2001, Ms Girardot expressed her interest in a Category A post, published in vacancy notice COM/2001/CCR/16/R of 9 February 2001 and also in seven other Category A posts, published in the vacancy notice of 12 February 2001.
Prin scrisoarea din 20 februarie 2001, doamna Girardot și-a exprimat interesul, pe de o parte, pentru un post din categoria A publicat în anunţul pentru ocuparea unor posturi vacante din 9 februarie 2001, COM/2001/CCR/16/R, și, pe de altă parte, pentru alte șapte posturi din categoria A, publicate în anunţul pentru ocuparea unor posturi vacante din 12 februarie 2001.
By contract of 15 January 1999, concluded for a period of two years and subsequently renewed by means of a supplementary agreement for a period of one year, Ms Girardot was employed as a member of the temporary staff within the meaning of Article 2(d) of the Conditions of Employment.
Printrun contract din 15 ianuarie 1999, încheiat pentru o perioadă de doi ani și ulterior prelungit prin act adiţional pentru o perioadă de un an, doamna Girardot a fost angajată ca agent temporar în sensul articolului 2 litera (d) din RAA.
In that capacity, she was transferred successively to the ‘Industry’ Directorate-General and then to the ‘Information Society’ Directorate-General of the Commission.
În această calitate, a fost repartizată în mod succesiv la Direcţia Generală Industrie și apoi la Direcţia Generală Societatea informaţională din cadrul Comisiei.
By letter of 15 March 2001, the Commission informed Ms Girardot that it ‘[had been] unable to accept her application’ for the post published on 9 February 2001.
Prin scrisoarea din 15 martie 2001, Comisia a informat-o pe doamna Girardot că „nu a putut accepta candidatura” acesteia pentru postul publicat la 9 februarie 2001.