natgillin/translations-raw huggingface dataset:
JUDGMENT OF THE COURT (Fourth Chamber)
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a patra)
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Bundesfinanzhof (Germany), made by decision of 2 March 2006, received at the Federal Finance Court on 22 June 2006, in the proceedings
În cauza C-271/06, având ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată în temeiul articolului 234 CE de Bundesfinanzhof (Germania), prin Decizia din 2 martie 2006, primită de Curte la 22 iunie 2006, în procedura
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, G. Arestis, (Rapporteur), E. Juhász, J. Malenovský and T. von Danwitz, Judges,
CURTEA (Camera a patra), compusă din domnul K. Lenaerts, președinte de cameră, domnii G. Arestis, (raportor), E. Juhász, J. Malenovský și T. von Danwitz, judecători,
Advocate General: J. Mazák, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
HOTĂRÂREA DIN 21.2.2008 — CAUZA C-271/06 avocat general: domnul J. Mazák, grefier: domnul R. Grass, având în vedere procedura scrisă, luând în considerare observațiile prezentate:
— Netto Supermarkt GmbH & Co. OHG, by V. Booten and J. Sprado, Rechtsanwälte, — the German Government, by M. Lumma and C. Blaschke, acting as Agents,
— pentru Netto Supermarkt GmbH & Co. OHG, de V. Booten și J. Sprado, Rechtsanwälte; — pentru guvernul german, de domnii M. Lumma și C. Blaschke, în calitate de agenți;
— the Polish Government, by E. Ośniecka-Tamecka, acting as Agent,
— pentru guvernul polonez, de doamna E. Ośniecka-Tamecka, în calitate de agent;
— the Commission of the European Communities, by D. Triantafyllou, acting as Agent, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 25 October 2007,
— pentru Comisia Comunităților Europene, de domnul D. Triantafyllou, în calitate de agent, după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 25 octombrie 2007,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 15(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p.
Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 15 punctul 2 din A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară de evaluare (JO L 145, p.
1), as amended by Council Directive 95/7/EC of 10 April 1995 (OJ 1995 L 102, p.
1), astfel cum a fost modificată prin Directiva 95/7/CE a Consiliului din 10 aprilie 1995 (JO L 102, p.
18, ‘the Sixth Directive’).
18, denumită în continuare „A șasea directivă”).
The reference was made in the course of proceedings between Netto Supermarkt GmbH & Co. OHG (‘Netto Supermarkt’) and Finanzamt Malchin (Tax Office, Malchin, ‘the Finanzamt’) regarding the refusal of the latter to grant Netto Supermarkt exemption from value added tax (‘VAT’) for the years 1995 to 1998. Legal context
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Netto Supermarkt GmbH & Co. OHG (denumită în continuare „Netto Supermarkt”), pe de o parte, și Finanzamt Malchin (administrația financiară, denumită în continuare „Finanzamt”), pe de altă parte, în legătură cu refuzul acesteia din urmă de ai acorda scutirea de taxa pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA-ul”) corespunzătoare anilor 1995-1998. Cadrul juridic
Article 15 of the Sixth Directive, headed ‘Exemption of exports from the Community and like transactions and international transport’, provides:
Articolul 15 din A șasea directivă, intitulat „Scutirea operațiunilor la export în afara Comunității, a operațiunilor asimilate și a transportului internațional”, prevede:
2. the supply of goods dispatched or transported to a destination outside the Community by or on behalf of a purchaser not established within the territory of the country, with the exception of goods transported by the purchaser himself for the equipping, fuelling and provisioning of pleasure boats and private aircraft or any other means of transport for private use;
(2) livrarea de bunuri expediate sau transportate la o destinație din afara Comunității, de către un client nestabilit în statul respectiv sau în contul acestuia, cu excepția bunurilor transportate de client însuși pentru echiparea, alimentarea ambarcațiunilor de agrement și a aeronavelor private sau a altor mijloace de transport de uz privat;
— the traveller is not established within the Community,
— pasagerul nu este stabilit în Comunitate;
— the goods are transported to a destination outside the Community before the end of the third month following that in which the supply is effected,
— bunurile sunt transportate în afara Comunității înainte de sfârșitul celei dea treia luni următoare celei în care a fost efectuată livrarea;
— the total value of the supply, including value added tax, is more than the equivalent in national currency of [EUR] 175, fixed in accordance with Article 7(2) of Directive 69/169/EEC …; however, Member States may exempt a supply with a total value of less than that amount.
— valoarea totală a livrării, inclusiv TVA, este mai mare decât echivalentul în moneda națională a 175 [de euro], stabilit în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din Directiva 69/169/CEE […]; cu toate acestea, statele membre pot scuti o livrare cu valoare totală inferioară acestei sume.
— a traveller not established within the Community shall be taken to mean a traveller whose domicile or habitual residence is not situated within the Community.
— «un călător care nu este stabilit în Comunitate» înseamnă un călător al cărui domiciliu permanent sau a cărui reședință obișnuită nu este situată în Comunitate.
— proof of exportation shall be furnished by means of the invoice or other document in lieu thereof, endorsed by the customs office where the goods left the Community.
— dovada exportului este furnizată prin factură sau prin alt document înlocuitor, avizate de biroul vamal prin care au ieșit bunurile din Comunitate.
The Commission shall transmit this information to the tax authorities in the other Member States.
Comisia transmite informațiile respective autorităților fiscale ale celorlalte state membre.
As regards supplies within the Community, Paragraph 6a(4) of the 1993 Law on Turnover Tax (Umsatzsteuergesetz 1993, BGBl. 1993 I, p.
În ceea ce privește livrările intracomunitare, articolul 6a alineatul 4 din Legea din 1993 privind impozitul pe cifra de afaceri (Umsatzsteuergesetz 1993, BGBI. 1993 I, p.
565, ‘the UStG’) contains a provision on the protection of legitimate expectations, which is worded as follows:
565, denumită în continuare „UStG”) cuprinde o dispoziție referitoare la protecția încrederii legitime, care are următorul cuprins:
‘If the operator treats a supply as exempt from tax even though the conditions under paragraph 1 are not met, the supply is nevertheless to be regarded as taxexempt if the claiming of the tax exemption is based on incorrect statements by the purchaser and the operator was not able to recognise the incorrectness of those statements, even by exercising due commercial care.
„În cazul în care antreprenorul a considerat o livrare ca fiind scutită de impozit, deși nu sunt îndeplinite condițiile menționate la alineatul 1, livrarea trebuie considerată de asemenea scutită atunci când scutirea este întemeiată pe indicațiile inexacte ale clientului și când antreprenorul nu era în măsură să descopere inexactitatea acestor indicații, chiar dând dovadă de diligența unui comerciant avizat.
As regards export supplies from the Community, German tax law contains no such provision on the protection of legitimate expectations.
În reglementarea fiscală germană nu există o astfel de prevedere referitoare la protecția încrederii legitime în ceea ce privește livrările la export în afara Comunității.
In addition, Paragraph 227 of the 1977 Tax Code (Abgabenordnung 1977) provides:
În plus, articolul 227 din Codul fiscal din 1977 (Abgabenordnung 1977) prevede:
‘The tax authorities may waive, in whole or in part, claims arising from a liability to tax where it would be unfair to pursue them in the circumstances of the particular case; on the same conditions, amounts which have already been paid may be reimbursed or set off.’
„Autoritățile fiscale pot acorda o scutire în tot sau în parte de taxele rezultate dintr-o datorie fiscală dacă într-o situație dată perceperea acesteia este neechitabilă; în aceleași condiții, sumele achitate pot fi rambursate sau deduse.”
The main proceedings and the question referred for a preliminary ruling
Acțiunea principală și întrebarea preliminară
From 1992 to 1998 Netto Supermarkt, which operates several discount supermarkets in the German Land of Mecklenburg-Western Pomerania, refunded to its customers several thousand German marks which they had paid in the form of VAT.
În perioada 1992-1998, Netto Supermarkt, care gestionează supermagazine „discount” în landul Mecklenburg-Vorpommern, a rambursat clienților săi mii de mărci germane pe care aceștia le achitaseră cu titlu de TVA.
It had decided to make those reimbursements to nationals of nonmember countries if they were able to show proof of export outside the Community of goods bought on the occasion of non-commercial trips, with such proof consisting, first, of the impression of the customs stamp half on the voucher and half on the customs form and, second, of the foreign national presenting his passport.
Aceasta a hotărât să efectueze astfel de rambursări către resortisanții statelor terțe, cu condiția ca aceștia din urmă să fie în măsură să facă dovada exportului în afara Comunității a mărfurilor cumpărate cu ocazia unor călătorii cu scop necomercial, o astfel de probă rezultând, pe de o parte, din faptul că ștampila biroului vamal era imprimată jumătate pe bonul de casă și jumătate pe formularul vamal, precum și, pe de altă parte, din prezentarea pașaportului de către cetățeanul străin.
In 1998 Netto Supermarkt asked the Hauptzollamt Neubrandenburg (Principal Customs Office, Neubrandenburg) to check whether the customs stamp No 73 and the customs forms on which it appeared were counterfeit.
În 1998, Netto Supermarkt a solicitat Hauptzollamt Neubrandenburg (vama centrală din Neubrandenburg) să verifice dacă ștampila vamală nr. 73, precum și formularele vamale pe care apărea aceasta erau falsificate.
The Principal Customs Office initially gave a negative answer, but later informed Netto Supermarkt that the documents submitted to it by Netto Supermarkt had been examined again and been found to be falsified.
După un prim răspuns negativ al biroului principal menționat, acesta a informat Netto Supermarkt că, în urma unei noi examinări, se descoperise că înscrisurile depuse de aceasta din urmă erau false.
Subsequently, the tax investigation office found that, between 1993 and 1998, a substantial proportion of the proofs of export of goods had been counterfeited by Polish nationals with the help of forged customs forms or that the alleged proofs of export had been marked with a forged customs stamp.
În consecință, serviciul de investigații fiscale a stabilit că, în perioada 1993-1998, un număr mare de probe privind exportul mărfurilor fuseseră fabricate cu formulare vamale false de către resortisanți polonezi sau că pe aceste pretinse probe fusese aplicată o ștampilă vamală falsă.
By this means, Polish nationals claimed reimbursement of VAT from Netto Supermarkt, which the latter refunded to them.
Astfel, aceștia au solicitat rambursarea TVA-ului de către Netto Supermarkt, iar aceasta la restituit.
In 1999 the Finanzamt assessed Netto Supermarkt to payment of the additional VAT due for the years 1993 to 1998, corresponding to the turnover actually generated during those years.
În 1999, Finanzamt a pretins plata de către Netto Supermarkt a TVA-ului suplimentar datorat pentru anii 1993-1998, corespunzător cifrei de afaceri realizate efectiv în cursul acestor ani.
By decision of 14 February 2000, the Finanzamt refused Netto Supermarkt’s request for exemption from the VAT retrospectively demanded for those years.
Prin Decizia din 14 februarie 2000, Finanzamt a respins cererea de scutire de TVA-ul solicitat ulterior pentru anii respectivi formulată de Netto Supermarkt.
Netto Supermarkt objected to that refusal decision.
Împotriva acestei decizii de respingere, Netto Supermarkt a formulat un recurs grațios.
By decision of 3 May 2000, the Finanzamt upheld only part of the objection.
Prin Decizia din 3 mai 2000, Finanzamt a admis numai în parte acest recurs.
It granted an exemption from VAT for the years 1993 and 1994, on the basis that the tax assessments for those years could no longer be amended, and remitted the interest for the years 1993 to 1997.
Finanzamt a acordat o scutire de TVA pentru anii 1993 și 1994, întrucât avizele de impunere nu mai puteau fi modificate în ceea ce privește acești ani, și a acordat o remitere de dobânzi pentru anii 1993-1997.
The Finanzamt rejected the remainder of Netto Supermarkt’s objection by holding that the latter owed the tax because it had not been able to produce proper proof of the export which gave rise to the VAT exemption.
Pentru restul capetelor de cerere, Finanzamt a respins recursul grațios formulat de Netto Supermarkt, considerând că aceasta din urmă avea obligația de a plăti taxa respectivă, deoarece nu fusese în măsură să aducă probe ale exportului conforme cerințelor legale care să fundamenteze scutirea de TVA.
According to the Finanzamt, Netto Supermarkt should have examined the genuineness of the proofs of export earlier and, by showing proper care, could have prevented a fraud lasting for years.
În opinia Finanzamt, Netto Supermarkt ar fi trebuit să verifice mai curând autenticitatea probelor exportului și, dând dovadă de diligența corespunzătoare, ar fi putut evita o fraudă care a durat mai mulți ani.
In addition, the Finanzamt considered that the fact that Netto Supermarkt had contributed to elucidating the facts did not affect the amount of VAT payable by that company.
În plus, acesta a considerat că faptul că Netto Supermarkt contribuise la elucidarea faptelor nu influența valoarea TVA-ului datorat de această societate.
Netto Supermarkt subsequently challenged that decision to refuse in part of 3 May 2000 by application to the Finanzgericht (Finance Court), seeking an exemption from the VAT retrospectively demanded for the years 1995 to 1998.
În continuare, Netto Supermarkt a introdus o acțiune în fața Finanzgericht împotriva acestei decizii de respingere parțială din 3 mai 2000, urmărind să obțină scutirea de TVA-ul pretins a posteriori pentru anii 1995-1998.
The Finanzgericht rejected the application.
Această acțiune a fost respinsă de Finanzgericht.
Netto Supermarkt brought an appeal before the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court), in which it submitted that the Finanzgericht should have considered the supplies of goods to Polish purchasers to be exempt, by applying — by analogy — the national rule on the protection of legitimate expectations referred to in Paragraph 6a(4) of the UStG, which is a rule that applies to intra-Community supplies.
Netto Supermarkt a formulat un recurs în fața Bundesfinanzhof, în care susține că Finanzgericht ar fi trebuit să considere scutite livrările de bunuri către clienții polonezi, întemeindu-se, prin analogie, pe norma națională privind protecția încrederii legitime, vizată la articolul 6a alineatul 4 din UStG, normă aplicabilă într-un context intracomunitar.
In its appeal, Netto Supermarkt also relies on the principle of fairness laid down in Paragraph 227 of the 1977 Tax Code.
În acțiunea formulată, Netto Supermarkt invocă totodată principiul echității prevăzut la articolul 227 din Codul fiscal din 1977.
Having regard to the principle of the protection of legitimate expectations, the Bundesfinanzhof considers that, in any event, it is in doubt whether — under Community law — export supplies from the Community can be exempt if the operator making the supply was unable — even by exercising due commercial care — to recognise that the export proofs provided by the purchaser had been falsified, even where the conditions of exemption of an export supply are objectively absent because, as in this case, the documents submitted as bearing proof of export had been forged.
Având în vedere principiul protecției încrederii legitime, Bundesfinanzhof consideră că, în orice caz, există o îndoială cu privire la aspectul dacă, în temeiul dreptului comunitar, o livrare la export în afara Comunității poate fi scutită în cazul în care prestatorul care a efectuat livrarea nu era în măsură, chiar dând dovadă de toată diligența unui comerciant avizat, să descopere falsificarea probei exportului prezentată de client și aceasta chiar atunci când, în mod obiectiv, nu sunt îndeplinite condițiile de scutire pentru o astfel de livrare din cauza falsificării înscrisurilor prezentate pentru a justifica exportul, astfel cum este cazul în speță.
In those circumstances, the Bundesfinanzhof decided to stay the proceedings and to request a preliminary ruling from the Court of Justice on the following question:
În aceste condiții, Bundesfinanzhof a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
By its question the Bundesfinanzhof asks, essentially, whether Article 15(2) of the Sixth Directive must be interpreted as precluding a Member State from granting an exemption from VAT on the supply of goods for export to a destination outside the Community, where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Prin intermediul întrebării preliminare, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 15 punctul 2 din A șasea directivă trebuie interpretat în sensul că se opune scutirii de către un stat membru de TVA-ul corespunzător unei livrări de bunuri la export în afara Comunității atunci când nu sunt îndeplinite condițiile unei astfel de scutiri, dar persoana impozabilă nu era în măsură să își dea seama de acest fapt, chiar dând dovadă de toată diligența unui comerciant avizat, din cauza falsificării probei exportului prezentate de client.
As is clear from the first part of the first sentence of Article 15 of the Sixth Directive, it is for the Member States to lay down the conditions for the application of the exemption for the supply of goods for export to a destination outside the Community.
Astfel cum rezultă din prima teză a articolului 15 din A șasea directivă, este de competența statelor membre să stabilească condițiile de aplicare a scutirii unei livrări de bunuri la export în afara Comunității.
That provision also provides that Member States must lay down those conditions in particular for the purpose ‘of preventing any evasion, avoidance or abuse’.
Această dispoziție precizează totodată că statele respective adoptă aceste condiții în special în scopul „prevenirii oricăror posibile cazuri de evaziune, fraudă sau abuz”.
In particular, as regards the principle of proportionality, the Court has already held that, in accordance with that principle, the Member States must employ means which, whilst enabling them effectively to attain the objectives pursued by their domestic laws, cause the least possible detriment to the objectives and principles laid down by the relevant Community legislation (see Molenheide and Others, paragraph 46, and Case C-409/04 Teleos and Others [2007] ECR I-7797, paragraph 52).
În special, în ceea ce privește principiul proporționalității, Curtea sa pronunțat deja în sensul că, potrivit acestui principiu, statele membre trebuie să recurgă la mijloace care, deși permit să se atingă în mod eficient obiectivul urmărit de dreptul intern, aduc totuși cât mai puțin atingere obiectivelor și principiilor stabilite de legislația comunitară în cauză (a se vedea Hotărârea Molenheide și alții, citată anterior, punctul 46, precum și Hotărârea din 27 septembrie 2007, Teleos și alții, C-409/04, Rep., p. I-7797, punctul 52).
Therefore, whilst it is legitimate for the measures adopted by the Member State to seek to preserve the rights of the public exchequer as effectively as possible, such measures must not go further than is necessary for that purpose (see, in particular, Molenheide and Others, paragraph 47, and Federation of Technological Industries and Others, paragraph 30).
Astfel, dacă este legitim ca măsurile adoptate de către statele membre să urmărească să protejeze cât mai eficient posibil drepturile Trezoreriei publice, acestea nu trebuie să depășească ceea ce este necesar în acest scop (a se vedea în special Hotărârile citate anterior Molenheide și alții, punctul 47, precum și Federation of Technological Industries și alții, punctul 30).
In this respect, it must be noted that, in the field of VAT, suppliers act as tax collectors for the State and in the interest of the public exchequer (see Case C-10/92 Balocchi [1993] ECR I-5105, paragraph 25).
În această privință, este necesar să se sublinieze că, în domeniul TVA-ului, furnizorii acționează în calitate de colectori de taxe în contul statului și în interesul autorităților fiscale (a se vedea Hotărârea din 20 octombrie 1993, Balocchi, C-10/92, Rec., p. I-5105, punctul 25).
Those suppliers are liable to payment of VAT even though VAT, as a tax on consumption, is ultimately borne by the final consumer (see Case C-475/03 Banca popolare di Cremona [2006] ECR I-9373, paragraphs 22 and 28).
Acești furnizori sunt obligați la plata TVA-ului, deși acesta, ca impozit pe consum, este în cele din urmă suportat de consumatorul final (a se vedea Hotărârea din 3 octombrie 2006, Banca popolare di Cremona, C-475/03, Rec., p. I-9373, punctele 22 și 28).
This is why the objective of preventing tax evasion referred to in Article 15 of the Sixth Directive sometimes justifies stringent requirements as regards suppliers’ obligations.
Este motivul pentru care obiectivul de prevenire a fraudei fiscale justifică uneori cerințe ridicate în ceea ce privește obligațiile furnizorilor.
However, any sharing of the risk between the supplier and the tax authorities, following fraud committed by a third party, must be compatible with the principle of proportionality (Teleos and Others, paragraph 58).
Cu toate acestea, orice repartizare a riscului între aceștia din urmă și administrația financiară, ca urmare a unei fraude săvârșite de către un terț, trebuie să fie compatibilă cu principiul proporționalității (Hotărârea Teleos și alții, citată anterior, punctul 58).
That will not be the case if a tax regime imposes the entire responsibility for the payment of VAT on suppliers, regardless of whether or not they were involved in the fraud committed by the purchaser (see, to that effect, Teleos and Others, paragraph 58).
Acest lucru nu ar fi valabil în cazul unui regim care plasează toată responsabilitatea plății TVA-ului în sarcina furnizorului, independent de implicarea sau neimplicarea acestuia în frauda săvârșită de persoana care achiziționează bunurile (a se vedea în acest sens Hotărârea Teleos și alții, citată anterior, punctul 58).
As the Advocate General has pointed out in point 45 of his Opinion, it would clearly be disproportionate to hold a taxable person liable for the shortfall in tax caused by fraudulent acts of third parties over which he has no influence whatsoever.
Întradevăr, astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 45 din concluzii, ar fi vădit disproporționat ca unei persoane impozabile să i se impute pierderea încasărilor fiscale cauzată de manevrele frauduloase ale terților asupra cărora aceasta nu are nicio influență.