natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(6) if the European arrest warrant has been issued for the purposes of execution of a custodial sentence or detention order, where the requested person is staying in, or is a national or a resident of the executing Member State and that State undertakes to execute the sentence or detention order in accordance with its domestic law’.
6. în cazul în care mandatul european de arestare a fost emis în scopul executării unei pedepse sau a unei măsuri de siguranță privative de libertate, atunci când persoana căutată rămâne în statul membru de executare, este resortisant sau rezident al acestuia, iar acest stat se angajează să execute această pedeapsă sau măsură de siguranță în conformitate cu dreptul său intern;”.
Article 5 of the Framework Decision, entitled ‘Guarantees to be given by the issuing Member State in particular cases’, is worded as follows:
Articolul 5 din deciziacadru, intitulat „Garanții pe care trebuie să le ofere statul membru emitent în cazuri speciale”, are următorul cuprins:
‘The execution of the European arrest warrant by the executing judicial authority may, by the law of the executing Member State, be subject to the following conditions:
„Executarea mandatului european de arestare de către autoritatea judiciară de executare poate fi subordonată prin dispozițiile dreptului statului membru de executare următoarelor condiții:
(3) where a person who is the subject of a European arrest warrant for the purposes of prosecution is a national or resident of the executing Member State, surrender may be subject to the condition that the person, after being heard, is returned
3. atunci când persoana care face obiectul unui mandat european de arestare în scopul urmăririi penale este resortisant sau rezident al statului membru de executare, predarea poate fi supusă condiției ca persoana, după ce a fost audiată, să fie returnată în statul membru de executare pentru a executa acolo pedeapsa sau măsura de siguranță privativă de libertate care a fost pronunțată împotriva sa în statul membru emitent.”
Article 6 of the Framework Decision, entitled ‘Determination of the competent judicial authorities’, provides:
Articolul 6 din deciziacadru, intitulat „Stabilirea autorităților judiciare competente”, prevede:
‘(1) The issuing judicial authority shall be the judicial authority of the issuing Member State which is competent to issue a European arrest warrant by virtue of the law of that State.
„(1) Autoritatea judiciară emitentă este autoritatea judiciară a statului membru emitent care este competentă să emită un mandat european de arestare, în conformitate cu dreptul acestui stat.
(2) The executing judicial authority shall be the judicial authority of the executing Member State which is competent to execute the European arrest warrant by virtue of the law of that State.
(2) Autoritatea judiciară de executare este autoritatea judiciară a statului membru de executare, care este competentă să execute mandatul european de arestare, în conformitate cu dreptul acestui stat.
(3) Each Member State shall inform the General Secretariat of the Council of the competent judicial authority under its law.’
(3) Fiecare stat membru informează Secretariatul General al Consiliului despre autoritatea judiciară competentă, în conformitate cu dreptul intern.”
It is apparent from the information concerning the date of entry into force of the Treaty of Amsterdam, published in the Official Journal of the European Communities of 1 May 1999 (OJ 1999 L 114, p.
Din Informarea privind data intrării în vigoare a Tratatului de la Amsterdam, publicată în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene din 1 mai 1999 (JO L 114, p.
56), that the Federal Republic of Germany made a declaration on the basis of Article 35(2) EU by which it accepted the jurisdiction of the Court to give preliminary rulings in accordance with the arrangements laid down in Article 35(3)(b) EU.
56), reiese că Republica Federală Germania a făcut o declarație în temeiul articolului 35 alineatul (2) UE, prin care aceasta acceptă competența Curții de a hotărî cu titlu preliminar în conformitate cu modalitățile prevăzute la articolul 35 alineatul (3) litera (b) UE.
The Framework Decision was transposed into the German legal system by Paragraphs 78 to 83k of the Law on international mutual legal assistance in criminal matters (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) of 23 December 1982, as amended by the Law on the European arrest warrant (Europäisches Haftbefehlsgesetz) of 20 July 2006 (BGBl. 2006 I, p.
Deciziacadru a fost transpusă în dreptul intern german prin articolele 78-83k din Legea privind asistența judiciară internațională în materie penală (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) din 23 decembrie 1982, astfel cum a fost modificată prin Legea privind mandatul european de arestare (Europäisches Haftbefehlsgesetz) din 20 iulie 2006 (BGBl. 2006 I, p.
1721; ‘the IRG’), while retaining the usual German legal terminology — a ‘surrender’ within the meaning of the Framework Decision being described as an ‘extradition’.
1721, denumită în continuare „IRG”), păstrând terminologia obișnuită în dreptul german, care desemnează o „predare” în sensul deciziei-cadru prin termenul „extrădare”.
The IRG distinguishes between the decision concerning the admissibility of the extradition request and the decision to grant or refuse extradition.
IRG distinge între decizia privind admisibilitatea cererii de extrădare și decizia care are ca obiect soluționarea acestei cereri și acordarea sau nu a extrădării.
According to Articles 29 to 32 of the IRG, it is in any event for the Oberlandesgerichte (Higher Regional Courts) to examine the admissibility of the extradition request, on application by the executing judicial authority.
Conform articolelor 29-32 din IRG, este de competența Oberlandesgerichte (instanțe superioare regionale) să examineze în toate situațiile admisibilitatea cererii de extrădare, la cererea autorității judiciare de executare.
By contrast, the decision to grant or refuse extradition, in the case of extradition requests submitted by an issuing judicial authority of another Member State, is a matter for the executing judicial authority.
În schimb, decizia de a acorda sau de a nu acorda extrădarea, în ceea ce privește cererile de extrădare prezentate de o autoritate judiciară emitentă dintr-un stat membru, este de competența autorității judiciare de executare.
Article 4(6) of the Framework Decision was transposed, in relation to persons other than German nationals — whether nationals of another Member State or of a third State — by Article 83b(2)(b) of the IRG.
Articolul 4 punctul 6 din deciziacadru a fost transpus, în ceea ce privește alte persoane decât resortisanții germani, resortisanți ai unui alt stat membru decât Republica Federală Germania sau ai unui stat terț, prin articolul 83b alineatul 2 litera b) din IRG.
According to that provision, entitled ‘Grounds for non-execution’:
Conform acestei dispoziții, intitulate „Motive de neexecutare”:
‘The extradition of a foreign national whose habitual residence is in Germany may also be refused, if
„Extrădarea unui resortisant străin a cărui reședință obișnuită se află pe teritoriul național poate fi de asemenea refuzată atunci când
(b) in the case of extradition for the purpose of execution of sentence, he does not consent to such extradition after being informed of his rights (such information being minuted by the judge) and if he has an interest in execution of the sentence in Germany that deserves protection and predominates …’
[…] b) în cazul extrădării în vederea executării unei pedepse, acesta nu își exprimă consimțământul, fapt menționat, după informarea sa corespunzătoare, în procesul-verbal al audierii, și când prevalează interesul legitim al acestuia de a executa pedeapsa pe teritoriul național […]”
Paragraph 79(2) of the IRG lays down the procedures for the ruling on the extradition request as follows:
În plan procedural, articolul 79 alineatul 2 din IRG reglementează procedura de soluționare a cererii de extrădare astfel:
‘Before the Oberlandesgericht has ruled on the admissibility of the [extradition] request, the body competent to grant or refuse the request [the ‘Generalstaatsanwaltschaften’ — General Prosecutor’s Offices] shall indicate whether it intends to raise any grounds of nonexecution under Paragraph 83b.
„Înainte ca Oberlandesgericht [să se pronunțe asupra admisibilității cererii de extrădare], autoritatea competentă pentru a soluționa cererea [«Generalstaatsanwaltschaften»] trebuie să arate dacă intenționează să invoce motive de neexecutare în temeiul articolului 83b.
Reasons shall be given for a decision not to raise any such ground.
Decizia de a nu invoca niciun motiv de neexecutare trebuie să fie motivată.
That decision is subject to review by the Oberlandesgericht … ’
Oberlandesgericht este competentă să exercite controlul asupra acestei decizii […]”
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Procedura principală și întrebările preliminare
By judgment of 28 May 2002 of the Sąd Rejonowy w Tucholi (Local Court of Tuchola, Poland), Mr Kozłowski was sentenced to five months’ imprisonment for destruction of another person’s property.
Prin Hotărârea pronunțată la 28 mai 2002 de Sąd Rejonowy w Tucholi (Tribunalul de arondisment din Tuchola) (Polonia), domnul Kozłowski a fost condamnat la o pedeapsă de cinci luni de închisoare pentru distrugerea proprietății altei persoane.
The sentence imposed by that judgment has become final, but has not yet been executed.
Pedeapsa aplicată prin hotărârea menționată a devenit definitivă, însă nu a fost încă executată.
Since 10 May 2006, Mr Kozłowski has been imprisoned in Stuttgart (Germany), where he is serving a custodial sentence of three years and six months, to which he
De la data de 10 mai 2006, domnul Kozłowski este deținut la penitenciarul din Stuttgart (Germania) unde execută o pedeapsă privativă de libertate de trei ani și șase luni,
KOZŁOWSKI was sentenced by two judgments of the Amtsgericht Stuttgart, dated 27 July 2006 and 25 January 2007, in respect of 61 fraud offences committed in Germany.
KOZŁOWSKI la care a fost condamnat prin două hotărâri ale Amtsgericht Stuttgart din 27 iulie 2006 și din 25 ianuarie 2007, pentru 61 de fapte de înșelăciune comise în Germania.
The Polish issuing judicial authority requested the German executing judicial authority, by a European arrest warrant issued on 18 April 2007, to surrender Mr Kozłowski for the purposes of execution of the sentence of imprisonment of five months imposed on him by the Sąd Rejonowy w Tucholi.
Autoritatea judiciară emitentă poloneză a solicitat autorității judiciare de executare germane, printr-un mandat european de arestare emis la 18 aprilie 2007, predarea domnului Kozłowski în vederea executării pedepsei de cinci luni de închisoare aplicate acestuia de Sąd Rejonowy w Tucholi.
On 5 June 2007, Mr Kozłowski was heard on the matter by the Amtsgericht Stuttgart.
La 5 iunie 2007, domnul Kozłowski a fost audiat cu privire la acest aspect de către Amtsgericht Stuttgart.
He stated to the latter, in the course of that hearing, that he did not consent to his surrender to the Polish issuing judicial authority.
În cursul acestei audieri, domnul Kozłowski a arătat acestei instanțe că nu era de acord cu predarea sa către autoritatea judiciară emitentă poloneză.
On 18 June 2007, the German executing judicial authority informed Mr Kozłowski that it did not intend to raise any ground for nonexecution.
La 18 iunie 2007, autoritatea judiciară de executare germană la informat pe domnul Kozłowski că nu intenționa să invoce niciun motiv de neexecutare.
According to that authority, there is no ground for nonexecution within the meaning of Paragraph 83b of the IRG and, in particular, Mr Kozłowski does not have his habitual residence in Germany.
În fapt, potrivit acestei autorități, nu ar exista niciun motiv de neexecutare conform articolului 83b din IRG și, în special, domnul Kozłowski nu ar avea reședința obișnuită în Germania.
His successive periods of presence on German territory were characterised by the commission of several crimes, without any lawful activity.
Perioadele succesive de ședere ale acestuia pe teritoriul german ar fi fost caracterizate prin comiterea mai multor infracțiuni, excluzând orice activitate legală.
Consequently, since it considered that it was not necessary to initiate enquiries in order to discover where, with whom and why Mr Kozłowski was staying in Germany, the executing judicial authority requested the Oberlandesgericht Stuttgart to authorise the execution of the European arrest warrant in question.
În consecință, apreciind că nu era necesar să înceapă cercetări pentru a stabili unde, la cine și în ce scop locuia domnul Kozłowski în Germania, autoritatea judiciară de executare germană a solicitat Oberlandesgericht Stuttgart să autorizeze executarea respectivului mandat european de arestare.
With regard to Mr Kozłowski’s personal situation, the order for reference indicates that, according to the convictions against him in Germany, he is single and childless.
În ceea ce privește situația personală a domnului Kozłowski, din decizia de trimitere reiese că, potrivit hotărârilor de condamnare pronunțate împotriva sa în Germania, acesta este celibatar și nu are copii.
He has little or even no command of the German language.
El ar vorbi puțin, chiar deloc limba germană.
He grew up, then worked, in Poland until the end of 2003.
Domnul Kozłowski ar fi crescut și ulterior ar fi lucrat în Polonia, până la sfârșitul anului 2003.
Thereafter, for approximately one year, he drew unemployment benefit in that Member State.
În continuare, pentru o perioadă de aproximativ un an, ar fi primit în acest stat membru indemnizații de șomaj.
The national court proceeds on the assumption that from February 2005 until 10 May 2006, the date of his arrest in Germany, Mr Kozłowski lived predominantly in Germany.
Instanța de trimitere pornește de la ipoteza că, din februarie 2005 până la 10 mai 2006, data arestării acestuia în Germania, domnul Kozłowski a locuit preponderent pe teritoriul german.
That stay was interrupted during the 2005 Christmas holidays, and possibly even in the month of June 2005 and the months of February and March 2006.
Această ședere ar fi fost întreruptă pe perioada concediului de Crăciun în anul 2005 și chiar în luna iunie 2005, precum și în lunile februarie și martie 2006.
He worked occasionally on building sites but earned his living essentially by committing crimes.
Domnul Kozłowski ar fi lucrat ocazional în domeniul construcțiilor, însă partea cea mai importantă a mijloacelor de subzistență și-ar fi asigurat-o prin comiterea de infracțiuni.
Finally, the national court explains that, in the course of the review which it is required to carry out under Paragraph 79(2) of the IRG, it is called upon to ascertain whether Mr Kozłowski’s ‘habitual residence’ within the meaning of Article 83b(2) of that law was, at the time of the request for surrender, in Germany, and whether it is still there.
În sfârșit, instanța de trimitere arată că, în cadrul controlului efectiv pe care este obligată să îl efectueze în temeiul articolului 79 alineatul 2 din IRG, trebuie să stabilească dacă, în sensul articolului 83b alineatul 2 din aceeași lege și la data la care a fost solicitată predarea, „reședința obișnuită” a domnului Kozłowski se afla pe teritoriul german și dacă se mai află pe acest teritoriu.
If that question is answered in the negative, the national court must according to German law authorise the execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under that law are fulfilled.
În cazul unui răspuns negativ la această întrebare, instanța menționată ar trebui să autorizeze executarea mandatului european de arestare în temeiul dreptului german, toate celelalte condiții impuse de acesta fiind de altfel îndeplinite.
In those circumstances, the Oberlandesgericht Stuttgart decided to stay the proceedings and to refer to the Court of Justice the following questions for a preliminary ruling:
În aceste condiții, Oberlandesgericht Stuttgart a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
‘(1) Do the following facts preclude the assumption that a person is a ‘resident’ of or is ‘staying’ in a Member State in the sense of Article 4(6) of Council Framework Decision … :
„1) În vederea aplicării articolului 4 punctul 6 din deciziacadru […], se poate considera că o persoană „rămâne” sau „este rezidentă” întrun stat membru [de executare], în condițiile în care această persoană a) nu locuiește neîntrerupt în statul membru [de executare]; b) nu locuiește în acest stat conform legislației naționale privind intrarea și șederea străinilor; c) comite în mod regulat infracțiuni în acest stat și/sau
(d) he is in detention there serving a custodial sentence?
KOZŁOWSKI d) este deținut în acest stat în scopul executării unei pedepse privative de libertate?
(2) Is transposition of Article 4(6) of the Framework Decision … in such a way that the extradition of a national of the [executing] Member State against his will for the purpose of execution of sentence is always impermissible, whereas extradition of nationals of other Member States against their will can be authorised at the discretion of the authorities, compatible with Union law, in particular with the principle of nondiscrimination and with Union citizenship under Article 6(1) EU, read in conjunction with Articles 12 EC and 17 EC et seq., and if so, are those principles at least to be taken into account in the exercise of that discretion?’
2) O transpunere a articolului 4 punctul 6 din deciziacadru […] care exclude în orice situație predarea împotriva voinței sale, în scopul executării unei pedepse, a unui resortisant al statului membru [de executare], în condițiile în care conferă autorităților statului respectiv o putere de apreciere în vederea autorizării executării unui mandat european de arestare emis împotriva unor resortisanți ai altor stat membre care se opun predării lor, este conformă dreptului Uniunii, în special principiului nediscriminării și instituirii cetățeniei Uniunii, conform articolului 6 alineatul (1) UE coroborat cu articolele 12 CE, precum și 17 CE și următoarele și, în cazul unui răspuns afirmativ, trebuie cel puțin să se țină seama de aceste principii în cadrul exercitării puterii de apreciere menționate?”
As a preliminary point, it should be recalled that, as noted in paragraph 12 of this judgment, the Court has jurisdiction, in the present case, to rule on the interpretation of the Framework Decision under Article 35 EU.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, astfel cum reiese de la punctul 12 din prezenta hotărâre, Curtea este competentă, în speță, să se pronunțe cu privire la interpretarea deciziei-cadru în temeiul articolului 35 UE.
By its first question, the national court seeks, in essence, to ascertain what is the scope of the terms ‘resident’ and ‘staying’ contained in Article 4(6) of the Framework Decision and, in particular, whether in circumstances such as those in the main proceedings, a requested person in proceedings relating to the execution of a European arrest warrant can be considered as covered by that provision.
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească înțelesul termenilor „este rezident” și „rămâne” prevăzuți la articolul 4 punctul 6 din deciziacadru și, mai exact, dacă, în împrejurări precum cele din acțiunea principală, se poate considera că o persoană căutată în cadrul unei proceduri privind executarea unui mandat european de arestare intră sub incidența acestei dispoziții.
In order to reply to that question, it should be recalled that the objective of the Framework Decision, as made clear in particular by Article 1(1) and (2) and by recitals 5 and 7 in its preamble, is to replace the multilateral system of extradition between Member States by a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, that system of surrender being based on the principle of mutual recognition (see C-303/05 Advocaten voor de Wereld [2007] ECR I-3633, paragraph 28).
Pentru a răspunde la această întrebare, trebuie amintit că deciziacadru, astfel cum reiese în special din articolul 1 alineatele (1) și (2), precum și din considerentele (5) și (7) ale acesteia, are ca obiect înlocuirea sistemului multilateral de extrădare între statele membre cu un sistem de predare între autoritățile judiciare a persoanelor condamnate sau bănuite, în scopul executării sentințelor de condamnare sau a urmăririlor, acest sistem fiind bazat pe principiul recunoașterii reciproce (a se vedea Hotărârea din 3 mai 2007, Advocaten voor de Wereld, C-303/05, Rep., p. I-3633, punctul 28).
According to Article 1(2) of the Framework Decision, Member States are to execute any European arrest warrant on the basis of the principle of mutual recognition and in accordance with the provisions of that Framework Decision.
Conform articolului 1 alineatul (2) din deciziacadru, statele membre trebuie să execute orice mandat european de arestare pe baza principiului recunoașterii reciproce și în conformitate cu dispozițiile acestei decizii-cadru.
In that regard, Article 4(6) of the Framework Decision sets out a ground for optional nonexecution of the European arrest warrant pursuant to which the executing judicial authority may refuse to execute such a warrant issued for the purposes of execution of a sentence where the requested person ‘is staying in, or is a national or a resident of, the executing Member State’, and that State undertakes to execute that sentence in accordance with its domestic law.
În această privință, articolul 4 punctul 6 din deciziacadru prevede un motiv de neexecutare facultativă a unui mandat european de arestare în temeiul căruia autoritatea judiciară de executare poate refuza executarea unui astfel de mandat emis în scopul executării unei pedepse atunci când persoana căutată „rămâne în statul membru de executare, este resortisant sau rezident al acestuia”, iar acest stat se angajează să execute această pedeapsă în conformitate cu dreptul său intern.
Thus, according to Article 4(6) of the Framework Decision, the scope of that ground for optional nonexecution is limited to persons who, if not nationals of the executing Member State, are ‘staying’ or ‘resident’ there.
Astfel, potrivit articolului 4 punctul 6 din deciziacadru, domeniul de aplicare al acestui motiv de neexecutare facultativă este limitat la persoanele care, dacă nu sunt resortisanți ai statului membru de executare, „rămân” în acest stat sau „sunt rezidenți” ai acestuia.
However, the meaning and scope of those two terms are not defined in the Framework Decision.
Cu toate acestea, conținutul și înțelesul acestor termeni nu sunt definite în decizia-cadru.
The Commission of the European Communities, while conceding that, in some linguistic versions of the Framework Decision, the wording of Article 4(6) could suggest that the term ‘staying’ is on the same level of importance as the criteria of residence or nationality, contends that, in any case, that provision must be interpreted as meaning that the fact that the requested person is staying in the executing Member State is a necessary but not sufficient condition for invoking the ground for optional nonexecution referred to in Article 4(6).
Comisia Comunităților Europene, deși admite că, în anumite versiuni lingvistice ale decizieicadru, modul de redactare a articolului 4 punctul 6 din aceasta poate indica faptul că termenul „rămâne” se situează la același nivel ca și criteriile reprezentate de reședință sau de cetățenie, arată că, în orice caz, această dispoziție trebuie interpretată în sensul că faptul că persoana căutată rămâne în statul membru de executare este o condiție necesară însă nu suficientă pentru a invoca motivul de neexecutare facultativă prevăzut la articolul 4 punctul 6 menționat.