natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Salzgitter contends that application of the ZRFG to steel undertakings did not, in any event, constitute a ’plan’ to ’grant or alter aid’ within the meaning of that article, since aid was granted to border regions under the ZRFG long before the Third Steel Aid Code came into force.
Salzgitter subliniază că aplicarea ZRFG întreprinderilor siderurgice nu constituia, în orice caz, un „proiect” de natură să „urmărească instituirea sau modificarea de ajutoare” în sensul acestui articol, întrucât ajutorul acordat regiunilor limitrofe prevăzut de ZRFG sa acordat cu mult înainte de intrarea în vigoare a celui de al treilea cod privind ajutoarele acordate siderurgiei.
Salzgitter also contends that Article 6 of the Third Steel Aid Code did not apply to aid granted while the ZRFG remained in force because that aid, granted under an authorised aid scheme, constituted existing aid (C-47/91 Italy v Commission [1994] ECR I-4635).
Salzgitter subliniază de asemenea că articolul 6 din al treilea cod privind ajutoarele acordate siderurgiei nu se aplica ajutoarelor acordate în temeiul ZRFG, întrucât acestea, fiind acordate în temeiul unei scheme de ajutor autorizate, reprezentau ajutoare existente (Hotărârea din 5 octombrie 1994, Italia/Comisia, C-47/91, Rec., p. I-4635).
Salzgitter contends that, by notifying the ZRFG to the Commission in 1971 under the EEC Treaty, the Federal Republic of Germany had, in any event, also brought it to the knowledge of the Commission in accordance with Article 67 CS and that, by authorising the tax measures notified under the EC Treaty, the Commission implicitly declared that the measure at issue did not have any ’appreciable repercussions on conditions of competition’ in the coal or the steel industry within the meaning of Article 67(1) CS.
Salzgitter consideră că, prin notificarea ZRFG către Comisie în 1971, în cadrul Tratatului CEE, Republica Federală Germania o adusese în orice caz la cunoștința Comisiei conform articolului 67 CO și că, prin autorizarea măsurilor fiscale notificate în temeiul Tratatului CE, Comisia declarase în mod implicit că măsura în cauză nu producea nicio „urmare semnificativă asupra condițiilor de concurență” în industriile cărbunelui și oțelului în sensul articolului 67 alineatul (1) CO.
In essence, the German Government puts forward the same arguments as Salzgitter.
Guvernul german susține, în esență, aceleași argumente ca și Salzgitter.
As a preliminary point, it must be recalled — as held earlier in paragraph 39 of the present judgment — that the Court of First Instance did not commit an error of law in finding that the aid covered by the contested decision fell within the scope of the prohibition laid down in Article 4(c) CS.
În prealabil, trebuie amintit că, astfel cum sa hotărât la punctul 39 din prezenta hotărâre, Tribunalul nu a comis o eroare de drept atunci când a apreciat că ajutoarele vizate prin decizia în litigiu intrau sub incidența interdicției prevăzute la articolul 4 litera (c) CO.
Consequently, the Federal Republic of Germany cannot rely on an implicit authorisation of the aid allegedly granted by the Commission on the basis of Article 67 CS.
Prin urmare, Republica Federală Germania nu s-ar putea prevala de o pretinsă autorizare implicită de către Comisie cu privire la aceste ajutoare în temeiul articolului 67 CO.
As regards the reasoning of the Court of First Instance that the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code constituted a partial withdrawal by the Commission of the 1971 decision not to object to the application of the ZRFG which led to uncertainty as to the legal regime concerning the ZRFG, it must be held that Article 305(1) EC states that ’the provisions of the … [EC] Treaty shall not affect the provisions of the [ECSC] Treaty, in particular as regards the rights and obligations of Member States, the powers of the institutions of that Community and the rules laid down by that Treaty for the functioning of the common market in coal and steel.’
În ceea ce privește raționamentul Tribunalului potrivit căruia Comisia ar fi retras parțial, începând cu cel de al doilea și cu cel de al treilea cod privind ajutoarele acordate siderurgiei, Decizia din 1971 de a nu se opune aplicării ZRFG, ceea ce ar fi creat o incertitudine cu privire la regimul juridic al acesteia, trebuie amintit că articolul 305 alineatul (1) CE prevede că „dispozițiile […] [Tratatului] [CE] nu le modifică pe cele ale [Tratatului] [CECO], în special în ceea ce privește drepturile și obligațiile statelor membre, atribuțiile instituțiilor acestei Comunități și normele stabilite de respectivul tratat cu privire la funcționarea pieței comune a cărbunelui și a oțelului”.
It follows from this that the EC Treaty and the ECSC Treaty are independent treaties and that, consequently, the EC Treaty and the secondary legislation enacted on the basis of it cannot produce effects in areas that fall within the scope of the ECSC Treaty (see, to that effect, Joined Cases 188/80 to 190/80 France and Others v Commission [1982] ECR 2545, paragraph 31).
Rezultă că Tratatele CE și CECO sunt autonome și că Tratatul CE, precum și dreptul derivat adoptat în temeiul acestuia nu pot produce efecte în domeniul de aplicare al Tratatului CECO (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 iulie 1982, Franța și alții/Comisia, 188/80-190/80, Rec., p. 2545, punctul 31).
The provisions of the EC Treaty only apply in the alternative, in situations in which there is no specific rule under the ECSC Treaty (see, in particular, Case 328/85 Deutsche Babcock [1987] ECR 5119, paragraphs 6 to 14).
Dispozițiile Tratatului CE nu se aplică decât în subsidiar, în lipsa unei reglementări specifice în Tratatul CECO (a se vedea în special Hotărârea din 15 decembrie 1987, Deutsche Babcock Handel, 328/85, Rec., p. 5119, punctele 6-14).
Consequently, given that Article 1 of the Third Steel Aid Code prohibited both aid that was and aid that was not specific to the steel sector, the Commission could not implicitly withdraw the 1971 Decision.
În consecință, prin interzicerea, la articolul 1 din al treilea cod privind ajutoarele acordate siderurgiei, atât a ajutoarelor specifice sectorului oțelului, cât și a ajutoarelor nespecifice acestui sector, Comisia nu a putut realiza o retragere implicită a Deciziei din 1971.
As regards the Court of First Instance’s finding that the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code led to ambiguity as to whether subsequent application of the ZRFG had to be notified as a ’plan’ within the meaning of Article 6 of that third code, it must, first, be held that that article expressly provides that there is an obligation to inform the Commission of plans to grant aid to the steel industry under schemes on which it has already taken a decision under the EC Treaty.
În ceea ce privește constatarea Tribunalului potrivit căreia adoptarea celui de al doilea și a celui de al treilea cod privind ajutoarele acordate siderurgiei ar fi reprezentat o ambiguitate ca urmare a incertitudinii cu privire la aspectul dacă aplicarea ulterioară a ZRFG trebuia notificată ca „proiect” în sensul articolului 6 din al treilea cod menționat, trebuie să se constate în primul rând că acest articol prevede în mod expres obligația de a informa Comisia în legătură cu proiectele prin care se urmărește să se aplice sectorului siderurgic schemele de ajutor cu privire la care aceasta sa pronunțat deja în temeiul dispozițiilor Tratatului CE.
Moreover, in contrast to the EC Treaty, the ECSC Treaty does not distinguish between new aid and existing aid. Article 4(c) CS prohibits, purely and simply, aid granted by Member States in any form whatsoever.
În plus, spre deosebire de Tratatul CE, Tratatul CECO nu face deosebirea între ajutoarele noi și ajutoarele existente, articolul 4 litera (c) CO interzicând pur și simplu ajutoarele acordate de statele membre, oricare ar fi forma acestora.
The Court has also held that the compatibility of aid with the common market can be assessed, in the context of the Steel Aid Codes, only in the light of the rules in force on the date on which it is actually paid (Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraph 117).
Curtea a mai hotărât că nu se poate aprecia compatibilitatea ajutoarelor cu piața comună, în contextul codurilor privind ajutoarele acordate siderurgiei, decât prin raportare la normele în vigoare la momentul acordării efective a acestora (Hotărârea Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia, citată anterior, punctul 117).
It follows, as the Commission submits, that Article 6 of the Third Steel Aid Code provided clearly and unequivocally that there was an obligation to notify to the Commission aid that might be granted to Salzgitter under the ZRFG as soon as that code came into force.
Rezultă, astfel cum susține Comisia, că articolul 6 din al treilea cod privind ajutoarele acordate siderurgiei prevedea în mod clar și neechivoc obligația de notificare către Comisie a ajutoarelor susceptibile de a fi acordate Salzgitter în temeiul ZRFG ulterior intrării în vigoare a codului menționat.
Consequently, the Court of First Instance committed an error of law in holding, first, that the adoption of the Third Steel Aid Code led, implicitly, to a partial withdrawal of the authorisation of the ZRFG granted by the 1971 Decision and, second, that Article 6 of that code did not make it possible to determine clearly whether application of the ZRFG after adoption of that code was covered by the obligation to notify ’plans’ laid down in that article.
Prin urmare, hotărând, pe de o parte, că adoptarea celui de al treilea cod privind ajutoarele acordate siderurgiei realizase o retragere parțială implicită a autorizării acordate pentru ZRFG prin Decizia din 1971 și, pe de altă parte, că articolul 6 din acest cod nu permitea să se determine cu claritate dacă aplicarea ZRFG ulterior adoptării acestui cod intra sub incidența obligației de notificare a „proiectelor” prevăzute la acest articol, Tribunalul a comis erori de drept.
The Commission’s late reaction
În ceea ce privește termenul de reacție al Comisiei
The Commission contests that it had knowledge, prior to the start of 1998, of Salzgitter receiving aid under the ZRFG and, therefore, that it had been slow to react.
Comisia contestă faptul că ar fi avut cunoștință de aplicarea ZRFG față de Salzgitter înainte de începutul anului 1998 și că ar fi întârziat, prin urmare, să reacționeze.
The Commission submits that undertakings to which aid has been granted cannot entertain a legitimate expectation that the aid is lawful unless it has been notified and a diligent businessman is normally able to determine whether that procedure has been followed (C-24/95 Alcan Deutschland [1997] ECR I-1591, paragraph 25).
Comisia susține că întreprinderile beneficiare ale unui ajutor nu ar putea avea o încredere legitimă în legalitatea ajutorului decât dacă acesta a fost notificat, un operator economic diligent fiind în mod normal în măsură să se asigure că această procedură a fost respectată (Hotărârea din 20 martie 1997, Alcan Deutschland, C-24/95, Rec., p.
Moreover, the approach adopted by the Court of First Instance undermines legal certainty and favours beneficiaries of illegal aid.
I-1591, punctul 25), și că soluția reținută de Tribunal aduce atingere securității juridice și îi favorizează pe beneficiarii unor ajutoare ilegale.
Salzgitter and the German Government contend that the situation in the case that led to the judgment in Alcan Deutschland is different, because the question here is not whether a diligent business man was fully entitled to rely on the legality of measures taken by a national authority, but to determine whether or not the Commission acted in sufficient time.
Salzgitter și guvernul german susțin că situația din cauza în care sa pronunțat Hotărârea Alcan Deutschland, citată anterior, este diferită, întrucât nu este vorba despre faptul dacă un operator economic a putut în mod justificat să considere legale actele unei autorități naționale, ci despre a se stabili dacă Comisia a acționat sau nu a acționat în timp util.
In annulling the part of the contested decision relating to the Federal Republic of Germany’s obligation to recover the aid received by Salzgitter, the Court of First Instance again held that the Commission had known of that aid since the end of 1988 and that, given that it did not react until 1998, it had, in taking that decision, breached the principle of legal certainty.
Pentru a hotărî anularea părții din decizia în litigiu referitoare la obligația Republicii Federale Germania de a recupera ajutoarele primite de Salzgitter, Tribunalul a mai considerat că Comisia avusese cunoștință despre aceste ajutoare încă de la sfârșitul anului 1988 și că, întrucât nu reacționase înainte de 1998, Comisia încălcase, prin adoptarea acestei decizii, principiul securității juridice.
It must be held that the reasoning followed by the judgment under appeal as regards breaching the principle of legal certainty is incorrect, and there is no need to rule on whether the Court of First Instance was entitled to hold that the Commission had knowledge of the aid in issue since the end of 1988, which the latter disputes.
Fără a fi necesară pronunțarea cu privire la aspectul dacă Tribunalul a considerat în mod întemeiat că Comisia avusese cunoștință de ajutoarele în cauză încă de la sfârșitul anului 1988, fapt contestat de către aceasta din urmă, trebuie să se constate că raționamentul urmat de hotărârea atacată în ceea ce privește încălcarea principiului securității juridice este eronat.
Admittedly, the Court has held that, even if the Community legislature has not laid down any period of limitation, the fundamental requirement of legal certainty has the effect of preventing the Commission from indefinitely delaying the exercise of its powers (see, to that effect, 52/69 Geigy v Commission [1972] ECR 787, paragraph 21, and, as regards State aid falling within the scope of the ECSC Treaty, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraphs 140 and 141).
Întradevăr, Curtea a hotărât că, fie și în lipsa unui termen de prescripție stabilit de legiuitorul comunitar, cerința fundamentală de securitate juridică se opune ca Comisia să poată întârzia la nesfârșit exercitarea competențelor sale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 14 iulie 1972, Geigy/Comisia, 52/69, Rec., p. 787, punctul 21, precum și, în ceea ce privește ajutoarele de stat ce intră sub incidența Tratatului CECO, Hotărârea Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia, citată anterior, punctele 140 și 141).
1) provides that, where the Commission has in its possession information from whatever source regarding alleged unlawful aid, it is to examine that information without delay.
41) prevede că, în cazul în care deține informații privind un ajutor pretins ilegal, indiferent de sursa acestora, Comisia va examina aceste informații fără întârziere.
Moreover, Article 15 of Regulation No 659/1999 provides that recovery of illegal aid is subject to a limitation period of 10 years, beginning on the day it is granted.
659/1999 prevede că recuperarea ajutoarelor ilegale este supusă unui termen de prescripție de 10 ani, care curge din ziua în care acestea au fost acordate.
As stated in recital 14 of the preamble to that regulation, this limitation period has been established for reasons of legal certainty.
Astfel cum se arată în considerentul (14) al acestui regulament, acest termen de prescripție este stabilit din considerente de securitate juridică.
Even though it is true that, for the purposes of the ECSC Treaty, those rules do not apply as such, they were based, in the domain of State aid, on the fundamental requirement of legal certainty.
Deși este adevărat că aceste norme nu sunt aplicabile ca atare în domeniul de aplicare al Tratatului CECO, ele se inspiră, în materia ajutoarelor de stat, din cerința fundamentală a securității juridice.
It follows that, even in a situation in which the Community legislature has not expressly laid down any period of limitation, the Commission cannot indefinitely delay the exercise of its power.
Rezultă că, inclusiv în situația în care legiuitorul comunitar nu ar fi stabilit în mod expres un termen de prescripție, Comisia nu poate întârzia la nesfârșit exercitarea competențelor sale.
However, it must not be forgotten that the notification of State aid is a central element of Community rules for supervising that aid and that undertakings to which such aid has been granted may not entertain a legitimate expectation that the aid is
Totuși, nu trebuie să se piardă din vedere faptul că notificarea ajutoarelor de stat este un element central al mecanismului comunitar de control privind aceste ajutoare și
It must also be taken into consideration that the particularly strict nature of the State aid regime under the ECSC Treaty sets it apart from the State aid regime under the EC Treaty (see, in this respect, Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraphs 101 and 102).
În plus, trebuie luat în considerare faptul că regimul ajutoarelor de stat prevăzut de Tratatul CECO se deosebește, prin caracterul său deosebit de strict, de cel prevăzut de Tratatul CE (a se vedea în acest sens Hotărârea Falck și Acciaierie di Bolzano, citată anterior, punctele 101 și 102).
It follows from the above that, where aid was granted under the ECSC Treaty without having been notified, a delay by the Commission in exercising its supervisory powers and ordering recovery of the aid does not render that recovery decision unlawful, except in exceptional cases which show that the Commission manifestly failed to act and clearly breached its duty of diligence.
Rezultă că, atunci când, în cadrul Tratatului CECO, un ajutor de stat a fost acordat fără a fi notificat, întârzierea cu care Comisia își exercită competențele de control și dispune recuperarea ajutorului nu atrage nelegalitatea deciziei de recuperare decât în cazuri excepționale, care evidențiază o abținere vădită a Comisiei și o încălcare evidentă a obligației sale de diligență.
Consequently, even though the Court of First Instance was entitled to hold that a beneficiary of State aid can rely on the principle of legal certainty to support an action for annulment of a decision ordering recovery of that aid, it wrongly applied this principle in the case before it when it failed to examine whether the Commission had manifestly failed to act and clearly breached its duty of diligence in the exercise of its supervisory powers, the sole grounds which, in exceptional cases, can render illegal a Commission decision ordering recovery, under the ECSC Treaty, of non-notified aid.
În consecință, dacă Tribunalul a putut în mod întemeiat să hotărască faptul că beneficiarul unui ajutor de stat poate invoca principiul securității juridice în sprijinul unei acțiuni în anularea unei decizii care impune recuperarea acestui ajutor, el a aplicat greșit acest principiu în cauza cu care a fost sesizat, întrucât nu a verificat dacă Comisia dovedise o abținere vădită și o încălcare evidentă a obligației sale de diligență în exercitarea competențelor de control, aceste aspecte fiind singurele care, în cazuri excepționale, pot atrage nelegalitatea unei decizii prin care Comisia dispune recuperarea, în cadrul Tratatului CECO, a unui ajutor care nu a fost notificat.
It follows from the above that the main appeal must be upheld and that the judgment under appeal must be set aside to the extent that it annuls Articles 2 and 3 of the contested decision.
Din cele de mai sus rezultă că recursul principal trebuie admis și că hotărârea atacată trebuie să fie anulată în măsura în care anulează articolele 2 și 3 din decizia în litigiu.
Referral of the case to the Court of First Instance
Cu privire la trimiterea cauzei la Tribunal
It follows from the present judgment that the Court of First Instance rightly held in the judgment under appeal that, for the purposes of the ECSC Treaty, Salzgitter received illegal aid, but that, on the other hand, that judgment is vitiated by an error of law in so far as it annuls the part of the contested decision ordering recovery of the aid in question.
Din prezenta hotărâre rezultă că Tribunalul a hotărât în mod temeinic în hotărârea atacată că Salzgitter a primit ajutoare ilegale din punctul de vedere al Tratatului CECO, dar că, în schimb, această din urmă hotărâre este viciată de o eroare de drept în măsura în care hotărăște anularea părții din decizia în litigiu prin care se dispune recuperarea ajutoarelor în cauză.
Therefore, the Court of First Instance must rule on the question whether, in the circumstances of the present case, the Commission manifestly failed to act and breached its duty of diligence and, if necessary, examine the other pleas which, quite lawfully, it declined to rule on since it had already annulled Articles 2 and 3 of the contested decision, and which alleged, respectively, that the Commission wrongly considered certain investments as falling under the ECSC Treaty, that part of the aid at issue should have been regarded as aid for environmental protection and that the decisive discount rate selected was wrong.
Prin urmare, Tribunalul trebuie, pe de o parte, să se pronunțe cu privire la întrebarea dacă, în împrejurările din speță, Comisia a dovedit o abținere vădită și o încălcare evidentă a obligației sale de diligență și, pe de altă parte, dacă este cazul, să analizeze celelalte motive asupra cărora putuse în mod legal să nu se pronunțe în condițiile în care hotărâse anularea articolelor 2 și 3 din decizia în litigiu, motive întemeiate pe faptul că în mod greșit Comisia ar fi considerat că anumite investiții intrau sub incidența Tratatului CECO, pe faptul că o parte din ajutoarele în cauză ar fi trebuit să fie considerate ajutoare în favoarea protecției mediului și, respectiv, pe faptul că rata de actualizare determinantă reținută ar fi fost greșită.
Those different aspects of the case require examination of complex questions of fact based on elements which the Court of First Instance did not assess and which were not discussed before the Court of Justice, so that, as regards those points, the case cannot be decided.
Aceste diferite aspecte ale litigiului implică, întradevăr, analiza unor împrejurări de fapt complexe pe baza unor elemente care nu au fost analizate de către Tribunal și nici dezbătute în fața Curții, astfel încât, cu privire la aceste aspecte, cauza nu este în stare de a fi judecată.
Therefore, the case has to be referred back to the Court of First Instance.
Prin urmare, cauza trebuie trimisă Tribunalului.
Case C-201/05
Cauza C-201/05
(First subparagraph of Article 104(3) of the Rules of Procedure — Freedom of establishment — Free movement of capital — Direct taxation — Corporation tax — Share dividends paid to a resident company by a nonresident company — Rules on controlled foreign companies (‘CFCs’) — Situation as regards a nonmember country — Classification of claims brought against the tax authority — Liability of a Member State for breach of Community law)
[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division] „Articolul 104 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul de procedură — Libertatea de stabilire — Libera circulație a capitalurilor — Fiscalitate directă — Impozit pe profit — Dividende din acțiuni, plătite unei societăți rezidente de către o societate nerezidentă — Regimul societăților străine controlate (SSC) — Situația cu privire la o țară terță — Calificarea acțiunilor îndreptate împotriva administrației fiscale — Răspunderea unui stat membru pentru încălcarea dreptului comunitar”
Order of the Court (Fourth Chamber), 23 April 2008 . . . . . . . . . . . .
Ordonanța Curții (Camera a patra) din 23 aprilie 2008 . . . . . . . . . . . .
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Tax legislation — Corporation tax — Exemption of nationally-sourced dividends
Libera circulație a persoanelor — Libertatea de stabilire — Legislație fiscală — Impozit pe profit — Scutirea dividendelor de origine națională
SUMMARY — CASE C-201/05
SUMAR — CAUZA C-201/05
Free movement of capital — Restrictions — Tax legislation — Corporation tax — Exemption of nationally-sourced dividends
Libera circulație a capitalurilor — Restricții — Legislație fiscală — Impozit pe profit — Scutirea dividendelor de origine națională