natgillin/translations-raw huggingface dataset:
De aceea, ar trebui instituit un mecanism corespunzător de consultare pentru a asista acest comitet de asistenţă medicală transfrontalieră.
Therefore, an appropriate mechanism of consultation should be set up in order to assist this “cross-border healthcare committee".
Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabileşte la trei luni.
The period laid down in Article 5(6) of Decision 1999/468/EC shall be set at 3 months.
Autoritatea europeană pentru protecţia datelor poate fi consultată în cazul în care măsurile de aplicare privesc procesarea datelor personale.
Where implementing measures relate to the processing of personal data the European Data Protection Supervisor may be consulted.
Aşa cum se recomandă în avizul AEPD, este important ca AEPD să fie consultată în privinţa acestor subiecte.
As recommended in the EDPS opinion, it is important the EDPS is consulted on these matters.
În termen de cinci ani de la data menţionată la articolul 22 alineatul (1), Comisia întocmeşte un raport privind aplicarea prezentei directive, pe care îl înaintează Parlamentului European şi Consiliului.
The Commission shall within five years after the date referred to in Article 22(1) draw up a report on the operation of this Directive and submit it to the European Parliament and to the Council.
În termen de cinci ani de la data menţionată la articolul 22 alineatul (1), Comisia întocmeşte un raport privind aplicarea prezentei directive , care include date statistice referitoare la fluxurile de pacienţi, înspre şi dinspre statele membre, determinate de prezenta directivă, pe care îl înaintează Parlamentului European şi Consiliului.
The Commission shall within five years after the date referred to in Article 22(1) draw up a report on the operation of this Directive , including statistics on patient outflows and inflows resulting from this Directive, and submit it to the European Parliament and to the Council.
(Niciun poet nu a interpretat natura atât de liber precum interpretează juristul realitatea.)
(No poet ever interpreted nature as freely as a lawyer interprets the truth.)
Raţiune şi sensibilitate
Sense and Sensitivity
Avocaţi sau politicieni.
Lawyers or politicians.
În decursul ultimilor zece ani, după hotărârea din 1998 a Curţii Europene de Justiţie (CEJ) în cauza Kohll şi Dekker, juriştii europeni s-au ocupat de stabilirea politicii privind mobilitatea pacienţilor, întrucât politicienii europeni nu au reuşit să facă acest lucru.
For the past ten years, since the 1998 Kohll and Dekker judgement at the European Court of Justice (ECJ), the lawyers of Europe have been deciding policy on patient mobility, because the politicians of Europe have failed to do so.
Dacă nu întreprindem nimic, Curtea va continua să interpreteze tratatele în cazurile în care sunt vizate drepturile pacienţilor.
If we do nothing, the Court will continue to interpret the Treaties, where patient mobility rights are concerned.
Aceasta va asigura claritatea pe care noi, politicienii, nu am reuşit să o asigurăm.
They will provide the clarity that we politicians have failed to provide.
Dacă ne mulţumim să lăsăm elaborarea politicilor în seama juriştilor, atunci noi nu mai trebuie să facem nimic – bineînţeles, cu excepţia faptului că va mai trebui să achităm facturile imprevizibile ce vor apărea ca rezultat.
If we are content to leave policymaking to lawyers, then we need do nothing - except of course pay the resulting unpredictable bills.
Dar dacă noi considerăm că ţine de datoria noastră, în calitate de politicieni aleşi, să oferim certitudine juridică şi politică, atunci ar trebui să ne punem pe treabă fără întârziere.
But if we believe it is our job, as elected politicians to give legal and policy certainty, then we should do so without further delay.
Alegătorilor noştri le place ideea mobilităţii pacienţilor ca opţiune; însă ei doresc şi se aşteaptă la o gestionare corespunzătoare a acesteia şi doresc şi se aşteaptă la îndrumări competente în ceea ce priveşte politicile şi procedurile în cauză.
Our electors like the idea of patient mobility as an option; but they want and expect it to be properly managed and they want and expect to be offered sound guidance on policy and procedures.
Mult aşteptata propunere a Comisiei, care urmează votului majorităţii covârşitoare a Parlamentului în favoarea raportului nostru din 2005 privind mobilitatea pacienţilor ( A6-0129/2005 ), este binevenită, inclusiv dispoziţiile sale inovatoare care depăşesc hotărârile CEJ privind reţelele europene de referinţă pentru boli rare.
The Commission’s long-awaited proposal, following the overwhelmingly majority in the Parliament for our Patient Mobility Report of 2005 ( A6-0129/2005 ), is welcome, including its imaginative provisions that go beyond the ECJ judgements on European Reference Networks for rarer diseases.
Cu toate acestea, rămân câteva domenii incerte pe care prezentul raport încearcă să le clarifice şi să le abordeze.
It does however leave some areas of uncertainty that this Report seeks to clarify and address.
Oportunităţi pentru pacienţi.
Opportunity for Patients.
Trebuie să spunem foarte clar că propunerea în cauză constituie o oportunitate pentru pacienţi.
We should make it crystal clear that this is an opportunity for patients.
Ea este centrată pe pacient; aspectele privind mobilitatea personalului medical şi a serviciilor medicale vor fi abordate ulterior.
It is patient centred; issues about the mobility of health professionals and of health services are for another day.
Tot ulterior, din păcate, va fi abordată şi propunerea de o necesitate stringentă privind siguranţa pacienţilor.
So, regrettably, is the urgently needed proposal on patient safety.
Propunerea examinată, după cum se specifică, nu modifică şi nici nu aduce atingere sistemului de securitate socială, care rămâne valabil, deşi poate că am avea nevoie de mai multe clarificări cu privire la situaţiile în care devine aplicabilă fiecare dintre aceste două opţiuni.
Nor, as it makes clear, does this proposal amend or touch the Social Security route, which remains in place, although perhaps we need greater clarity as to when each would apply.
Ar trebui să spunem la fel de clar că aceasta este o oportunitate pentru pacienţi, având la bază nevoile, nu mijloacele, precum şi alegerea în cunoştinţă de cauză, nu din obligaţie.
We should make it no less clear that it is an opportunity for patients, based on need and not means and on informed choice and not compulsion.
Hotărârile Curţii.
Court Judgements.
De asemenea, este cert faptul că nu abordăm problema de la zero; nu este momentul potrivit pentru iniţiative legislative absolut noi.
It is equally clear we are not starting with a clean sheet of paper; this is not a time for 'blue sky' drafting.
Tratatele au oferit CEJ baza juridică pentru hotărârile sale, iar Curtea a elaborat, în consecinţă, varianta sa de proiect pentru politica din domeniu.
The Treaties have provided the ECJ with the legal basis for its judgements and the Court has written its draft of consequent policy.
Curtea a pus în mişcare un proces care are potenţialul de a conferi pacienţilor noi puteri şi de a îmbunătăţi sănătatea cetăţenilor europeni.
They have set in motion a process which has the potential to empower patients and enhance the health of Europe’s citizens.
În interpretarea originală a CEJ s-a confirmat faptul că pacienţii, în cazul cărora tratamentul nu este asigurat într-un termen rezonabil, au dreptul să se deplaseze într-un alt stat membru pentru a beneficia de tratament, iar cheltuielile respective să fie suportate de finanţatorul sectorului de sănătate din ţara de origine, atâta timp cât sunt îndeplinite două condiţii: tratamentul trebuie să fie, în mod normal, disponibil în ţara de origine, iar costul trebuie să fie comparabil.
In its original ECJ essence, this confirmed that patients, facing 'undue delay' for treatment, have the right to go to another Member State for treatment and have the bill paid by the home country’s health funder, so long as two conditions apply :- the treatment must normally be available in the home country and the cost must be comparable.
Într-o serie de hotărâri, CEJ a stabilit că pacientului nu trebuie să i se ceară o autorizare prealabilă pentru tratamentul nespitalicesc sau pentru alte ajutoare medicale, cum ar fi ochelarii şi tratamentul ortodontic.
In a series of ECJ judgements it has been established that there can be no requirement on the patient to seek prior approval for non-hospital treatment or other health benefits, such as the original spectacles and orthodontics.
Cu toate acestea, rămâne deschisă posibilitatea unei anumite forme de autorizare sau notificare prealabilă în cazul tratamentului spitalicesc, dacă ţara de origine („statul membru de afiliere”) poate demonstra că, fără acest lucru, ar fi afectată gestionarea asistenţei medicale în cazul altor pacienţi.
It leaves open however the possibility of some form of prior authorisation or notification when in-patient hospital treatment is concerned, if the home country ('Member State of Affiliation') can show that, without it, the management of healthcare for other patients would suffer.
Hotărârile nu vizau procesul de autorizare ci, mai degrabă, utilizarea nejustificată a acestuia în vederea refuzării sau împiedicării persoanelor de a se deplasa în alt stat membru pentru a beneficia de tratament.
The judgements were not so much about the authorisation process but about the use of this process unreasonably to decline or place obstacles in the way of a person’s right to travel for treatment.
Din acest motiv, am urmărit înfiinţarea unui sistem de autorizare prealabilă cu un grad minim de stricteţe, în ceea ce priveşte pacienţii, dar şi a unui sistem raţional de avertizare prealabilă cu privire la costurile excepţionale, în ceea ce priveşte administratorii serviciilor de asistenţă medicală.
For that reason we have sought to put in place a system of prior authorisation that has a light touch, where patients are concerned, but a sensible advance warning of exceptional costs, where healthcare managers are concerned.
Nevoi, nu mijloace.
Needs not Means.
Atunci când afirmăm că politica ar trebui să se refere la pacienţii cu nevoi, şi nu la cei cu mijloace, ar trebui să clarificăm faptul că nu ne dorim să vedem pacienţi care trebuie să călătorească în străinătate, fiind nevoiţi să plătească în avans din bani proprii costurile adesea ridicate ale tratamentului spitalicesc.
When we say the policy should be about patients with needs, not patients with means, we should make it clear we do not wish to see patients having to travel, clutching cash or credit card to pay upfront for often expensive in-hospital treatment.
Ar trebuim să construim un sistem de rambursare directă din partea finanţatorului din statul de origine către spitalul gazdă, fie prin intermediul unei case centrale de compensare care să gestioneze complicaţiile generate de natura transfrontalieră, de sistemele monetare diferite şi de sistemele de asistenţă medicală diferite (Beveridge/Bismark), fie prin intermediul unui sistem de notificare prealabilă facultativă, urmată de confirmarea în scris a sumei maxime care urmează să fie plătită.
We should put in place a system of reimbursement direct from home funder to receiving hospital, either through a Central Clearing House to manage the cross-border, cross-currency, cross-system (Beveridge/Bismark) complications, or a system of voluntary prior notification, followed by a written confirmation of the maximum amount that will be paid.
Această confirmare scrisă poate fi depusă ulterior la spitalul în care se acordă tratamentul, rambursarea urmând astfel să fie efectuată direct spitalului respectiv de către statul membru de afiliere.
That written confirmation could then be taken to the hospital of treatment and reimbursement would then be made directly to that hospital by the Member State of affiliation..
Se pune problema dacă hotărârea CEJ privind costurile presupune că un stat membru de afiliere poate fi responsabil doar pentru costul real al tratamentului.
The question arises of whether the ECJ's ruling with regard to cost means a Member State of Affiliation can only be liable for the actual cost of treatment.
Un pachet de tratament, care include servicii suplimentare precum convalescenţa sau fizioterapia, ar putea fi oferit la un cost total mai mic decât cel plătit pentru simplul tratament realizat acasă.
A package of treatment, with extras such as convalescence or physiotherapy, could be offered at a total cost less than would have been paid for the treatment alone at home.
Dacă astfel de pachete aduc beneficii medicale suplimentare pacientului, de exemplu prin diminuarea probabilităţii ca boala să recidiveze, atunci ele ar fi binevenite, atât timp cât întregul pachet nu depăşeşte costul care ar fi fost plătit pentru tratamentul oferit în ţara de origine.
If such packages bring added health benefit to the patient, for example making relapse less likely, that must be good and should be welcomed, so long as the whole package is within the cost that would have been paid for treatment in the home country.
Statele membre ar trebui să fie cât se poate de flexibile în această privinţă.
Member States should be as flexible as possible on this.
„Brokerii din domeniul medical”.
'Health Brokers'.
Este probabil că vom asista la o creştere a numărului „brokerilor din domeniul medical”, care vizează consilierea independentă a pacienţilor cu privire la pachetele de tratament şi asistenţă medicală, la fel cum un broker din domeniul asigurărilor studiază piaţa în numele clientului său pentru a găsi cele mai bune soluţii care corespund necesităţilor acestuia.
It is likely that we will see an increase in the number of ‘health brokers’ setting up to give patients independent advice on packages of treatment and care, in the same way as an insurance broker shops around on behalf of his client to find the best options to meet his or her needs.
Bineînţeles, fiecare stat membru trebuie să îşi stabilească propria politică în domeniu şi fiecare stat membru va trebui să decidă, de asemenea, dacă rolul sau formarea brokerului din domeniul medical trebuie să fie reglementată sau dacă se autoreglementează într-un fel sau altul.
Clearly it is for each Member State to decide its policy in this area and each Member State will in due course also have to decide whether the role or training of the health broker needs to be regulated or self-regulated in some way.
Completarea sumei.
Topping Up.
De asemenea, este probabil ca, în anumite ţări, opţiunea de a se deplasa în străinătate să fie posibilă doar dacă pacientul este pregătit să completeze suma pe care o plăteşte ţara de origine.
It is also likely that, in some countries, the option of going abroad will be only possible if the patient is prepared to top up the amount payable by the home country.
Nu este nimic, în mod intrinsec, în neregulă cu acest lucru.
There is nothing intrinsically wrong with that.
Nu este nimic diferit de situaţia în care pacienţii plătesc pentru un pat confortabil într-un spital local sau în care părinţii plătesc taxe de şcolarizare suplimentare pentru copilul lor.
It is no different from patients paying for an amenity bed in a local hospital or to parents paying for extra tuition for their child at school.
Dar aceasta ar fi doar o opţiune.
But it will only be an option.
Pacientul nu ar trebui forţat să plătească mai mult şi niciun spital nu ar trebui să solicite taxe mai mari pentru pacienţii străini, în comparaţie cu cei naţionali, pentru acelaşi tratament.
No pressure should be put on the patient to pay more and no hospital should charge more for foreign than domestic patients for the same treatment.
Se preconizează că această cale nu va fi aleasă de un număr mare de pacienţi.
The expectation is that we shall not see large numbers of patients seeking to use this route.
Majoritatea persoanelor preferă să beneficieze de tratament cât mai aproape de casă, astfel încât să poată fi vizitaţi de prieteni şi de rude.
Most people prefer to have treatment near their home, where friends and family can visit.
Dacă este necesar, aceştia se vor deplasa pe teritoriul ţării de origine – nu în ultimul rând din cauza limbii.
If necessary they will go elsewhere within their home country – not least because language.
Dacă decid să se deplaseze în străinătate, probabil că vor opta iniţial pentru acordurile care au fost deja bine stabilite la nivel bilateral şi trilateral între statele membre, regiuni şi oraşe.
If they do decide to go abroad, they will probably opt first for the managed arrangements already well established bilaterally and trilaterally between Member States, regions or cities.
Cu toate acestea, dacă doresc o mai mare flexibilitate – poate din cauza rudelor sau a prietenilor care trăiesc în altă parte a Uniunii Europene, la care pot sta pentru perioada de refacere de după tratament, sau datorită faptului că au auzit de o echipă foarte bună de medici sau de un alt furnizor de servicii de asistenţă medicală – atunci aceştia pot opta pentru asistenţa medicală transfrontalieră în cauză.
If they want more flexibility however – perhaps because of family or friends in another part of the EU, where they can stay to convalesce after treatment, or because they have heard of a particularly good hospital team or other healthcare provider – then they may choose to use this Cross Border Health opportunity.
Bineînţeles, dacă un stat membru doreşte să evite utilizarea de către cetăţenii săi a acestei noi oportunităţi şi, odată cu aceasta, scurgerea din ţară a resurselor, acesta va ridica standardele de asistenţă medicală şi va reduce timpii de aşteptare, astfel încât niciun individ să nu simtă nevoia de a merge în altă parte.
Of course, if a Member State wishes to avoid its citizens using this new opportunity and with it the outflow of resources, it will raise its standards of healthcare and waiting times, so that no one feels the need to go elsewhere.
Dacă un stat membru atrage pacienţi din străinătate – poate datorită tarifelor mai mici pentru serviciile de asistenţă medicală şi tratament – acesta va atrage resurse, care pot fi investite din nou în domeniul medical spre beneficiul tuturor pacienţilor.
If it attracts patients from abroad – perhaps because its care and treatment are less expensive – it will attract resources into the country, which can be ploughed back into healthcare for the benefit of all patients.
Peste cinci ani ar trebui să analizăm experienţa privind fluxurile de ieşire şi cele de intrare pentru a vedea impactul produs şi dacă trebuie să relaxăm sau să înăsprim politica în cauză.
After five years we should review the experience of outflows and inflows to see what the impact has been and whether we need to relax or tighten the policy.
Informarea va fi esenţială şi fiecare stat membru va trebui să înfiinţeze centre de informare (puncte de contact naţionale), în care pacientul şi consilierii medicali ai acestuia pot afla ce este disponibil, dacă se aplică anumite criterii de eligibilitate, ce proceduri sunt necesare, ce proceduri de contestaţie şi de atac sunt în vigoare şi ce ajutor poate fi obţinut cu privire la costurile de călătorie.
Information will be key and each Member State will be expected to establish information centres (national contact points), where the patient and his or her medical advisers can find out what is available, whether eligibility criteria apply, what processes are necessary, what complaints and appeals procedures are in force and what help there may be with travel costs.
Chestiunea delicată privind standardele de asistenţă medicală este, de asemenea, relevantă în acest context.
The sensitive issue of healthcare standards is also relevant in this context.
Cu siguranţă, dacă un stat membru este de acord, în mod explicit sau implicit prin acceptarea hotărârilor CEJ, ca cetăţenii săi să meargă în străinătate pentru a beneficia de tratament, acesta este responsabil de îngrijirea lor.
Clearly, if a Member State authorises, explicitly or implicitly by accepting the ECJ Judgements, its citizens to go abroad for treatment, it has a duty of care to its citizens.
Cu siguranţă, statul respectiv va dori să dispună de asigurări reciproce privind siguranţa pacienţilor.
It will certainly want to have in place mutual assurances about patient safety.
Calitatea scăzută a serviciilor de asistenţă medicală poate determina unul dintre riscurile pentru siguranţa pacientului.
One risk to patient safety can result from poor quality healthcare.
Statele membre sunt responsabile de prestarea serviciilor de asistenţă medicală şi nimeni nu sugerează că Uniunea Europeană ar trebui să prescrie standarde în acest sens.
Member States are responsible for their healthcare delivery and no-one suggests the European Union should prescribe standards for this.
Ceea ce statul membru în care are loc tratamentul poate face şi ar trebui să facă este să garanteze descrierea publică a acestor standarde.
What the Member State of Treatment can and should do is ensure that such standards are described publicly.
Datoria statului membru de afiliere este de garanta că cetăţenii săi au acces la informaţii, astfel încât pacienţii şi consilierii lor medicali să ştie la ce standarde să se aştepte, dacă aleg să meargă în altă ţară.
The duty of the Member State of Affiliation is to ensure that its citizens have access to information, so that patients and their medical advisers can know what standards to expect, if they choose to go to another country.
Nici mai mult, nici mai puţin.
No more; no less.
O problemă ridicată de propunere se referă la recunoaşterea reciprocă a prescripţiilor.
One issue raised by the proposal concerns the mutual recognition of prescriptions.
Cu siguranţă, ar fi de dorit ca o farmacie din ţara de origine să recunoască şi să onoreze o prescripţie emisă de un doctor din altă ţară.
Clearly it is desirable that a pharmacy in the home country should recognise and act upon a prescription issued by a doctor in another.
Acest lucru ar necesita accesul la un registru al medicilor calificaţi şi care au dreptul de a emite prescripţii.
This will need access to a register of medical practitioners qualified and permitted to issue prescriptions.
Cu toate acestea, problema este mai profundă.
The problem however goes deeper.
În general, este ştiut faptul că statele membre sunt cele care decid ce medicamente să fie disponibile pe bază de prescripţie.
It is broadly acknowledged that it is for member States to decide what drugs are available on prescription.
În consecinţă, dacă pacientul merge în străinătate şi i se prescrie o serie de medicamente care nu sunt disponibile în ţara de origine, pacientul va trebuie fie să se descurce cu ceea ce este efectiv disponibil, fie să se întoarcă în ţara în care are loc tratamentul – sau, cu riscurile de rigoare, să le obţină prin intermediul internetului.
If therefore a patient goes abroad and is prescribed a course of drugs that are not available in the home country, that patient will either have to make do with what is available or return to the treating country – or, riskily, obtain them over the internet.
Se pare că ar fi preferabil ca statele membre să accepte, pe baza unei liste suplimentare a medicamentelor eliberate pe bază de prescripţie, medicamentele prescrise pentru tratament în cadrul asistenţei medicale transfrontaliere.
It would seem to be preferable that member States should accept, as part of a supplementary prescription list, drugs prescribed as part of treatment within the Cross Border Health context.
Aceasta reprezintă o problemă ce ţine de competenţa statelor membre, dar care ar putea genera provocări viitoare pentru CEJ dacă nu este gestionată cu grijă şi în mod raţional.
That is a matter for Member States, but could be the source of future challenges to the ECJ, if not handled sensitively and sensibly.
Raţiune şi sensibilitate.
Sense and Sensitivity.