natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Cred că implicaţia identificată de autori din aceasta este că, ignorând nivelarea, suma cotelor individuale de active aferente poliţelor individuale este egală cu valoarea de piaţă a fondului.
I believe that the implication the authors draw from this is that, ignoring smoothing, the sum of individual asset shares for individual policies equals the market value of the fund.
Aceasta înseamnă că egalizarea trebuie să reprezinte un concept total echilibrat conform căruia orice sumă suplimentară achitată unui grup de asiguraţi trebuie echilibrată în mod egal de o sumă inferioară achitată unui alt grup.
This means that smoothing must be a totally balanced concept that any over-payment to one group of policyholders must be equally and oppositely balanced by an under-payment to another group.
Nerealizarea acestei cerinţe conduce în mod inevitabil la insolvabilitate pe termen lung în cazul în care restul teoriei rămâne intact.”
Failure to achieve this must inevitably lead to insolvency in the long run if the rest of the theory is left intact."
Examinând acuzaţiile aduse deficienţelor operaţionale ale autorităţilor de reglementare, Guvernul britanic a detaliat în WE32
Countering accusations of regulators' operational shortcomings, the UK Government detailed in WE32
A se vedea WE32, alineatele 66-67. motivul pentru care, în opinia acestuia, toate cerinţele 3LD au fost incorect puse în aplicare în practică şi a menţionat că, în supravegherea Equitable Life, toate standardele prudenţiale impuse de Directivă au fost aplicate.
see WE32, para.66-67. why, in their opinion, all requirements of 3LD were correctly implemented in practice and that in the supervision of Equitable Life all prudential standards required by the Directive had been applied.
În special, acesta a declarat că 3LD „ impunea calcularea rezervelor tehnice ale unei societăţi de asigurare de viaţă în baza principiilor actuariale, comune tuturor statelor membre, recomandate de «Groupe Consultatif des Associations d’Actuaires dans les Pays des Communautés Européennes».
In particular they stated that 3LD " required the calculation of the technical reserves of a life insurance company to be based on actuarial principles, common to all member states, and as recommended by the 'Groupe Consultatif des Associations d’Actuaires dans les Pays des Communautés Européennes'.
Aceste principii includeau limitarea ratelor dobânzii care puteau fi utilizate la evaluare, dar nu prevedeau metoda de evaluare care trebuia aplicată, selectarea acesteia fiind lăsată la latitudinea statelor membre
These principles included limiting the rates of interest that could be used in the valuation, but did not prescribe the valuation method to be used, the choice of which was left open to member states to decide
A se vedea articolul 18 3LD, transpus de reglementările 58-75 din Regulamentul Societăţilor de Asigurări 1994 .
see Art.18 3LD, transposed by Regulations 58-75 of Insurance Companies Regulations 1994 . .
Directiva introducea o cerinţă pentru «limitele de admisibilitate» cu privire la active, dar interzicea statelor membre să le solicite societăţilor să investească în anumite active.
The Directive introduced a requirement for “admissibility limits” in relation to assets but prevented member states from requiring companies to invest in particular assets.
Amenda regulile de potrivire şi localizare a activelor puse în aplicare de Prima directivă privind asigurarea de viaţă astfel încât acestea erau aplicate în toate statele membre
It amended the asset matching and localisation rules introduced by the First Life Directive so that these applied across all member states
De asemenea permitea pentru prima dată ca marja impusă de solvabilitate să fie acoperită ... de capital din credite subordonate
It also permitted the required solvency margin to be covered ... by subordinated loan capital for the first time
A se vedea articolul 25 alineatul 1 din 3LD .
see Art.25, para.1 3LD. .
Acest fapt nu făcea obiectul acordului autorităţii prudenţiale competente conform directivei, ci acest acord reprezenta o cerinţă în Regatul Unit, implementată din nou prin intermediul emiterii de către autoritatea prudenţială competentă a unui ordin, conform secţiunii 68 din Legea Societăţilor de Asigurare din 1982.”
This was not subject to the consent of the prudential competent authority under the Directive but such consent was nonetheless made a requirement in the UK , again implemented by means of the issuance by the prudential competent authority of an order under section 68 of the Insurance Companies Act 1982."
Autorităţile britanice au mai explicat în WE32 că 3LD „ interzicea aprobarea prealabilă de către autoritatea prudenţială competentă a produselor sau ratelor de primă
The UK authorities further explained in WE32 that 3LD " prohibited the prior approval by the prudential competent authority of products or premium rates
A se vedea articolele 29 şi 39 din 3LD , bazându-se însă pe marja impusă de solvabilitate, pe regulile privind rezervele tehnice şi evaluarea activelor.... pentru a permite o protecţie adecvată a asiguraţilor...
see Art.29 and 39 3LD. , instead relying on the required solvency margin, the rules concerning the technical reserves and the valuation of assets.... to afford adequate protection to policyholders...
În timp ce a Treia directivă privind asigurarea de viaţă permitea statelor membre să impună cerinţe explicite de rezervă pentru primele finale, aceasta nu reprezenta o obligaţie.
Whilst the Third Life Directive permitted Member states to impose explicit reserving requirements for terminal bonus, it did not require this.
A se vedea articolul 18 din 3LD ”
see Art.18 3LD. "
În WE43 Domnul VINALL, asigurat, susţinea că „ autoritatea de reglementare nu şi-a îndeplinit obligaţia şi apoi complicat problema comunicând asiguraţilor informaţii înşelătoare.”
In WE43 policyholder Mr. VINALL claimed that " the regulator failed in his duty and then compounded the problem by giving policyholders misleading information."
Acesta îşi reaminteşte în detaliu experienţa frustrantă legată de contactarea FSA în anul 2001, ca urmare a numărului sporit de rapoarte privind Equitable Life, în vederea obţinerii unor informaţii sigure şi aflării adevărului cu privire la situaţia financiară a societăţii.
He recalls in large detail his frustrating experience in contacting the FSA in 2001, following the increasing number of reports on Equitable Life, in order to obtain some reliable information and to establish the truth about the Company's financial position.
Ulterior pretinsei afirmaţii a unui membru al echipei de supraveghere Equitable din cadrul FSA că, în ceea ce priveşte nivelurile de solvabilitate şi rezerve ale Equitable „ nu vedeau nici un motiv de îngrijorare” , domnul VINALL a raportat că personalul FSA nu i-au luat în serios întrebarea şi chiar i-au închis telefonul.
After allegedly having been told by a member of the FSA Equitable supervisory team that in relation to the solvency and reserve levels of Equitable " they could see no cause for concern ", Mr. VINALL reported that the FSA staff would not take his questions seriously and had even hung up on him.
La reclamaţiile scrise i se răspundea afirmându-se că nu avea motive pentru a reclama reacţia neprofesională a FSA, o constatare repetată de comisarul de reclamaţii FSA.
Written complaints were answered concluding that he had no grounds to claim the FSA had acted unprofessionally, a finding repeated by the FSA Complaints Commissioner.
În opinia sa, refuzul FSA de a furniza informaţii exacte asiguraţilor l-a determinat să rămână asigurat al societăţii mai mult decât ar fi trebuit, fapt care a condus la obligaţia achitării unei penalităţi de 20% la data prăsirii societăţii.
In his view, the FSA's refusal to provide accurate information to the policyholder led him to stay with the company longer than he should have, with the consequence of having to pay a 20% penalty when leaving the company.
Într-un e-mail din 7 iunie 2006 (anexa la WE43), Biroul mediatorului parlamentar britanic îi confirmă domnului VINALL că erau „conştienţi de reclamaţiile depuse de numeroase persoane... că fuseseră asiguraţi de către FSA că nu existau motive de îngrijorare cu privire la solvabilitatea societăţii.”
In an e-mail of 7 June 2006 (annex to WE43) the Office of the UK Parliamentary Ombudsman confirms to Mr. VINALL they were "aware of the complaints having been made by many individuals ... that they had been reassured by the FSA that there was no reason to be alarmed as to the solvency of the Society."
Printre alte afirmaţii conform cărora autorităţile britanice de reglementare (în particular Trezoreria Majestăţii Sale şi FSA) cunoşteau deja în 1998 o potenţială problemă GAR în cadrul Equitable, dar nu au întreprins nici o acţiune, un articol din revista SAGA
Among a number of allegations that UK regulators (in particular HM Treasury and FSA) knew already in 1998 of a potential GAR problem at Equitable but took no action, an article in SAGA magazine
Informaţiile primite până la acea dată erau neconvingătoare şi ridicau semne serioase de întrebare privind solvabilitatea documentului
The information received to date is unconvincing and raises serious questions about the company's solvency
A se vedea WE53 anexa N-1. .”
see WE53 annex N-1. ."
În WE-FILE17, domnul HARDING subliniază în mod specific pretinsul eşec de reglementare ulterior deciziei Camerei Lorzilor (20 iulie 2000), că „poate nu era prea târziu pentru salvarea Equitable în absenţa unei injecţii de numerar din partea Guvernului, (dar) nu era prea târziu pentru asigurarea faptului că drepturile non-GAR urmau să fie de asemenea avute în vedere anterior transferării bunăstării de la un asigurat la altul.”
In WE-FILE17, Mr. HARDING specifically points out alleged regulatory failure subsequent to the House of Lords ruling (20 July 2000), as "it may have been too late to save the Equitable in the absence of a cash injection from the Government, (but) it was not too late to ensure that the rights of non-GARs were also considered before transferring wealth from one policyholder to another."
Comentând reducerile controversate ale poliţelor din 2000/2001, WE-CONF8 afirmă că „ decizia privind reducerea poliţelor, şi modalitatea de distribuire a acestora, trebuia adoptată de consiliul societăţii.
Commenting on the controversial policy cuts in 2000/2001, WE-CONF8 states that " the decision on the policy cuts, and how these were to be distributed, was one for the Society's board to make.
FSA ar fi avut motive să intervină numai dacă propusele reduceri ar fi încălcat fie drepturile contractuale fie aşteptările rezonabile ale asiguraţilor în general sau a oricărei clase de asiguraţi...
The FSA would only have grounds to intervene if the proposed cuts breached either the contractual rights or the reasonable expectations of policyholders in general or any class of policyholder ...
Dar «valoarea poliţei» puse la EL la dispoziţia asiguraţilor săi reprezenta o combinaţie între valoarea contractuală şi prima finală ( discreţionară ) ...
But the 'policy value' EL made available to its policyholders were a combination of the contractual value and the ( discretionary ) final bonus ...
În acest caz, reducerea reflecta randamentul redus al investiţiilor în 2000 2001 şi erau în linie cu scăderile înregistrate în acea perioadă pe pieţele majore de investiţii.”
In this case the cuts reflected the poor investment returns over 2000 and 2001 and were broadly in line with the falls in that period that occurred in the major investment markets."
Referindu-se la susţinerile legate de neevaluarea la timp a posibilelor consecinţe ale litigiului Hyman, WE-CONF8 menţionează că „ FSA a considerat decizia solicitării judecării în instanţă a unui caz tipic ca fiind rezonabilă, deoarece EL se confrunta cu un număr sporit de reclamaţii din partea asiguraţilor GAR.
Referring to allegations of untimely assessment of possible consequences of the Hyman litigation, WE-CONF8 states that " the FSA considered the decision to seek judgement on a test case in the courts was reasonable, given that EL was faced with an increasing number of complaints from GAR policyholders.
În locul soluţionării acestor reclamaţii în mod individual, EL dorea siguranţa unui precedent ”, reamintind cum a constatat şi Lordul Penrose „ lipsa oricăror motive de criticare a consiliului sau conducerii executive a societăţii pentru adoptarea de măsuri de testare a aspectelor legale survenite
Rather than dealing with these complaints individually, EL wanted the certainty of a precedent ", recalling how Lord Penrose had also found " no reasons to criticize the Society's board or executive management for taking steps to test the legal issues that had arisen
WE16, capitolul 1 alineatul 120. ”
WE16, chapter 1, para.120. "
Acesta concluziona afirmând că consiliul EL a „ derulat planuri de rezervă pentru o gamă vastă de posibile rezultate, identificând necesitatea găsirii unui cumpărător pentru societate, în cel mai nefericit caz.”
It concluded saying that the EL board had " carried out contingency planning for a wide range of possible outcomes, identifying that in the worst case it would have to seek a buyer for the business."
În final, susţinând eşecul de reglementare al autorităţilor britanice de reglementare, WE-CONF25 menţionează, şi susţine cu argumente juridice detaliate, cp autorităţile britanice de reglementare „ puteau şi ar fi trebuit să intervină, atât anterior cât şi ulterior lunii iulie 1994, exercitând puterile prevăzute de secţiunea 45 din LSA 82 ”, pentru remedierea deficienţelor serioase de desfăşurare a activităţii EL datorită supra-evaluării primelor şi GAR.
Finally, alleging regulatory failure by UK Regulators, WE-CONF25 claims, with the support of detailed legal arguments, that the UK regulators " could and should have intervened, both before and after July 1994, resorting to powers provided under Section 45 of ICA 82 ", to rectify the serious deficiencies in EL's conduct of business due to over-bonusing and provision of GARs.
În particular, ulterior datei de 1 iulie 1994, ar fi putut „să considere că deficienţele legate de desfăşurarea activităţii societăţii erau atât de grave încât justificau emiterea unei instrucţiuni conform secţiunii 11 a Legii (modificate), în temeiul absenţei unui management sigur şi prudent.
In particular, after 1 July 1994, they could have "taken the view that the deficiencies in the conduct of the Society’s business were so grave as to justify the giving of a direction under section 11 of the Act (as amended), on the ground of the absence of sound and prudent management.
Astfel, autoritatea de reglementare ar fi putut... exercita drepturile conferite de secţiunea 45 alineatul (2) litera (a) pentru prevenirea sau restricţionarea plăţii primelor finale.
Having done this, the regulator could ... have made use of the power conferred by section 45(2)(a) to prevent or restrict the payment of final bonuses.
Emiterea unei instrucţiuni în baza secţiunii 11 ar fi reprezentat o măsură extrem de drastică; dar este una pe care autorităţile de reglementare ar fi putut să o aibă în consideraţie, în baza faptului că ...
The giving of a section 11 direction to Equitable would have been a very drastic step; but it is one the regulators might well have considered taking, on the basis that ...
Equitable vota şi achita prime care depăşeau cu mult activele (şi anume asiguraţilor li se achitau sume mai mari decât procentul de active care li se cuvenea în mod adecvat), bazându-se pe «fondul de comerţ» şi/sau previzionata generare de flux de numerar pentru acoperirea diferenţelor...
Equitable was voting and paying bonuses well in excess of assets (that is, outgoing policyholders were being paid more than the proportion of the assets properly attributable to them), relying on “goodwill” and/or the expected generation of future cash-flows to bridge the gap ...
Fiind clar faptul că GAR au dat naştere unei răspunderi legale a Equitable, trebuiau avuţi în vedere cu ocazia oricărei examinări de către autorităţile de reglementare a secţiunii 45 alineatul (2) litera (d) şi a secţiunii...
As there seems to be no doubt that GARs gave rise to a legal liability on the part of Equitable, they would therefore have had to be taken into account in any consideration by the regulators of section 45(2)(d) and section 35A ...
Acţiunea cea mai evidentă pe care autorităţile de reglementare ar fi trebuit să o impună Equitable, neimplicând interdicţia prevăzută de sub-punctul 45 alineatul (2), ar fi constat în a impune societăţii stoparea practicii care genera aşteptările rezonabile ale asiguraţilor.”
The most obvious action which the regulators could have required Equitable to take, not involving the prohibition in sub-section 45(2), would have been to require the Society to put a stop to the very practice that was producing the reasonable expectations on the part of policyholders."
A se vedea WE-CONF25, alineatele 9-12, 18-20.
see WE-CONF25, para.9-12, 18-20.
Pe scurt, mi se pare că dacă autorităţile de reglementare, recunoscând problema serioasă a supra-evaluării primelor, ar fi agitat un mare băţ îndreptat către consiliul Equitable, este puţin probabil să nu se fi întreprins nimic pentru soluţionarea problemei.”
All in all, it seems to me that had the regulators, in recognition of a serious problem of over-bonusing, waved a big stick at the Equitable board it is very unlikely indeed that nothing would or could have been done about the problem."
1b) Pretinsa obstrucţionare de către autorităţile britanice de reglementare şi înţelegea secretă cu EL
1b) Alleged obstruction by UK regulators and collusion with EL
O poziţie şi mai dură a fost adoptată de asiguraţii Domnul CHASE GREY (WE9) şi domnul WEIR (WE6), argumentând că, în opinia acestora, exista înşelăciunea şi obstrucţionare din partea autorităţilor de reglementare pentru ascunderea eşecului de reglementare şi responsabilităţilor acestora.
An even tougher stance was taken by policyholders Mr. CHASE GREY (WE9) and Mr. WEIR (WE6), arguing that, in their opinion, there was collusion and obstruction by the regulators to conceal their regulatory failure and responsibilities.
În particular, Domnul CHASE GREY (WE9) susţinea că „ aplicarea poliţei negarantate generatoare de profit în 1987a reprezentat o conspiraţie la înşelăciune, astfel cum este definită de dreptul comun britanic.
In particular, Mr. CHASE GREY (WE9) claimed that " the introduction of the non-guaranteed with-profits policy in 1987constituted a conspiracy to defraud, as defined by English Common Law.
Situaţia deficitară de capital a ELAS şi conspiraţia la înşelăciune puteau fi descoperite de Trezorerie şi/sau FSA printr-o anchetă rezonabilă.
The deficient capital position of ELAS and the conspiracy to defraud were discoverable by the Treasury and/or FSA by reasonable inquiry.
Guvernul britanic ... a acţionat în mod constant prin confuzie şi obstrucţii pentru ascunderea eşecului său de reglementare .”
The British Government ... has consistently acted by obfuscation and obstruction to conceal its failure of regulation ."
WE-CONF6 menţiona că „ termen de aproximativ 15 ani (1987-2001) atât societatea, cât şi autorităţile de reglementare aferente, au acţionat în mod constant în moduri destinate creării confuziei şi înşelării asiguraţilor, fie aceştia existenţi sau potenţiali.”
WE-CONF6 claimed that " over a period of approximately 15 years (1987-2001) both the Society and the regulatory organisations set over it, consistently acted in ways designed to confuse and deceive policyholders, whether actual or prospective."
Domnul NASSIM (WE7) menţiona că „neluând în considerare riscurile brute de insolvabilitate din 1990-92, autoritatea de reglementare a adoptat ulterior o politică auto-protectoare de negare, pentru ascunderea proastei administrări din anii anteriori, şi pentru a se absolvi de responsabilitate în momentul manifestării colapsului Fondului WP.
Mr. NASSIM (WE7) specified that "having turned a blind eye to gross solvency risks in 1990-92, the Regulator adopted thereafter a self-protective policy of denial, to conceal the maladministration that had taken place in previous years, and to absolve itself of responsibility when the collapse of the WP Fund eventually manifested itself.
A complotat în perioada 1996-2002 privind atribuirea circumstanţelor care au condus la închiderea Fondului WP unor probleme cu garanţiile de anuitate, şi nu supra-evaluării anterioare şi m,ult mai grave din perioada 1982-87.”
It colluded throughout the period 1996-2002 in attributing the circumstances leading to the closure of the WP Fund to problems with Annuity Guarantees, rather than the earlier and far more serious over-bonusing of 1982-87."
În WE8 Domnul NASSIM concluziona că „atunci când criza GAR s-a precipitat datorită deciziei pronunţate de Camera Lorzilor, a existat o consternare largă a părţilor responsabile în domeniu.
In WE8 Mr. NASSIM concluded that "when the GAR crisis was precipitated by the House of Lords judgement, there was widespread consternation among the many parties with an interested responsibility in the matter.
În mod natural, nici una dintre acestea nu a dorit să fie ţinută răspunzătoare pentru situaţie mai mult decât dictau cele mai recente fapte survenite.
Naturally enough, none of them can have wished to be held any more accountable for the situation than the emergent facts might ultimately dictate.
Tiparul general al evenimentelor sugerează că primele instincte au fost de a verifica şi a-şi acoperi respectivele poziţii, astfel încât obligaţia acestora de a gestiona situaţia în mod pozitiv să se poată situa pe locul doi.
The overall pattern of events strongly suggests that their first instincts were to review and cover their respective positions, such that their obligations to manage the situation positively may have taken second place.
Cazul Guvernului, Trezoreriei şi autorităţilor de reglementare era deosebit de nefericit ...”.
In the case of the Government, Treasury and the regulators this was particularly unfortunate ...".
Afirmaţii suplimentare de incompetenţă şi/sau înşelăciune au fost făcute de domnul JOSEPHS (WE69), susţinând „ fraude multiple deliberate din partea Equitable Life împotriva clienţilor acesteia, termen de aproximativ 15 ani.
Additional allegations of incompetence and/or collusion were made by Mr. JOSEPHS (WE69) claiming a " multiple deliberate frauds on the part of Equitable Life against its customers, over a period of approximately 15 years.
Deoarece informaţiile cheie legate de aceste fraude erau disponibile în declaraţiile de reglementare o perioadă îndelungată de timp, trebuie de asemenea să concluzionăm că autorităţile de reglementare se făceau vinovate de reglementare neadecvată gravă, neatrăgând atenţia miniştrilor cu privire la ceea ce se întâmpla şi neexercitându-şi drepturile extensive pentru remedierea situaţiei.”
Since the key information pointing to those frauds was available in the Regulatory Returns over an extended period of years, we must also conclude that the Regulators were guilty of gross regulatory failure, in failing to draw Ministers’ attention to what was happening and in failing to use their extensive powers to correct the situation."
Astfel, se susţine că frauda a fost permisă de către autorităţile de reglementare fie „datorită incompetenţei absolute, generate de structura organizatorică disfuncţională în care autorităţile de reglementare trebuiau să îşi desfăşoare activitatea, combinată cu o instruire şi o supraveghere inadecvate, fie datorită înşelăciunii, cel mai probabil sub forma unei instrucţiuni ministeriale informale şi inadecvat considerate de a acorda Equitable Life o anumită exceptare temporară de la aplicarea strictă a regulamentelor prudenţiale...
Thus, fraud was allegedly permitted to happen by regulators either "due to sheer incompetence, flowing from the dysfunctional organisation structure under which the regulators were required to work, combined with inadequate training and supervision, or due to collusion, most probably in the form of an informal and inadequately considered Ministerial instruction to afford Equitable Life some temporary exemption from the strict application of the prudential regulations ...