natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domnul LAKE, tot în H1, susţine că articolele 23 alineatul (1), 23 alineatul (2) şi 23 alineatul (3) din 1DAV aşa cum a fost modificată prin 3DAV (articolul 10) prevăd conturi anuale şi rapoarte periodice, însoţite de documentele statistice, necesare în scopul supravegherii, care trebuie să permită autorităţilor competente să ia măsurile necesare şi adecvate pentru a se asigura că activităţile întreprinderilor continuă să respecte legile din fiecare stat membru, inclusiv din statul membru de origine.
Mr. LAKE, also in H1, argues that Articles 23(1), 23(2) and 23(3) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10) require annual accounts and the periodical returns, together with statistical documents, necessary for the purposes of supervision, which must enable the competent authorities to take any measures that are appropriate and necessary to ensure that the undertaking's business continues to comply with the laws in each Member State, including the home Member State.
Domnul LAKE afirmă, de asemenea, că Regatul Unit pur şi simplu nu a pus în aplicare cerinţele legale pentru a da posibilitatea autorităţilor să monitorizeze aplicarea propriilor legi în ceea ce priveşte ARA, în ciuda faptului că aceasta era adecvată şi necesară, şi, prin urmare a încălcat dreptul comunitar.
Mr. LAKE also claims that the UK simply did not implement the legal requirements to enable the authorities to monitor the application of its own law in respect of PRE, despite its being appropriate and necessary, and thus breaching Community law.
Conformitatea regimului de reglementare din Regatul Unit, opinii care diferă
Adequacy of UK regulatory regime, differing views
Contrar opiniei celorlalţi martori, Charles THOMSON, în prezent Director General al ELAS declară în H2 că „ timp de mulţi ani autorităţile de reglementare britanice au avut puteri foarte extinse pentru a interoga societăţile şi puteri considerabile pentru a interveni în cazuri excepţionale.
Contrary to other witnesses, Charles THOMSON, current CEO of ELAS states in H2 that " for many years the Regulators in the UK had very extensive powers to raise questions with companies and considerable powers to intervene in exceptional cases.
În mod special, Secretariatul de Stat a avut puterea de a interveni în cazul în care nu erau îndeplinite aşteptările rezonabile ale asiguraţilor sau ale viitorilor asiguraţi.
Specifically, the Secretary of State had the power to intervene if the reasonable expectations of policyholders or prospective policyholders were not being met.
Pe scurt, opinia mea este că autorităţile de reglementare relevante din Regatul Unit, atât înainte cât şi după schimbările efectuate ca urmare a directivei consolidate privind asigurarea de viaţă, au avut puteri suficiente pentru a reglementa în mod eficient”.
In short, my view is that the relevant regulators in the UK both before and after the changes made as a consequence of the consolidated life directive had sufficient powers to regulate effectively. "
Domnul Clive MAXWELL din cadrul HMT în H4 confirmă faptul că au existat „ probleme cu sistemul de reglementare pus în aplicare în momentul respectiv.
Mr Clive MAXWELL from HMT in H4 acknowledges the fact that there were "problems with the regulatory system in place at the time.
Nu este vorba de faptul că directivele individuale – a treia directivă privind asigurarea de viaţă, de exemplu – nu au fost transpuse în mod corespunzător; mai degrabă, cu beneficiul înţelegerii ulterioare, sistemul pus în aplicare nu a fost modernizat: nu era în mod necesar sistemul optim de pus în practică”.
It is not that individual directives – the Third Life Directive, for example – were not transposed properly; rather, with the benefit of hindsight, the system in place was not modernised: it was not necessarily the optimum system to be in place."
Finanţarea slabă a autorităţilor de reglementare nu înseamnă în mod necesar că abordarea din Regatul Unit a fost necorespunzătoare
Under-resourcing of regulators not necessarily means UK approach was inappropriate
Articolul 10 din 3DAV prevede că autorităţile competente trebuie să dispună de „puterea şi mijloacele necesare pentru luarea măsurilor în vederea prevenirii sau remedierii neregularităţilor care prejudiciază interesele persoanelor asigurate”.
Article 10 of the 3LD states that competent authorities must have ‘the power and the means to take any measures to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons’.
Opinia domnului MCELWEE referitoare la constatările lui Lord Penrose este că „ autorităţile de reglementare britanice nu au fost (…) în unele perioade bine finanţate”.
Mr MCELWEE believes, referring to Lord Penrose’s findings, that UK “ regulators were not (…) in some periods well-funded.”
Acest punct de vedere a fost susţinut de Clive MAXWELL în H4, care, când a făcut comentarii în legătură cu aspectele referitoare la finanţarea autorităţilor de reglementare, afirmă că „în raportul său, Lord Penrose atrage atenţia asupra unor probleme cum ar fi finanţarea anumitor aspecte ale sistemului de reglementare pus în aplicare în diverse perioade de timp.
This view was supported by Clive MAXWELL in H4, who, when commenting on resourcing issues of the regulators, says that "in his report, Lord Penrose draws attention to some issues such as the resourcing of certain aspects of the regulatory system in place at various points in time.
Dar, consider că este corect să afirm că aceste comentarii au fost făcute cu beneficiul înţelegerii ulterioare şi din multe puncte de vedere reflectă propriile opinii preferitoare la necesitatea unei forme de reglementare mai puternice. [...]
However, I think it is fair to say that his comments were made with the benefit of hindsight and in many ways reflected his own views about the need for a stronger form of regulation. [...]
Prin urmare, acest tip de comentarii în legătură cu finanţarea trebuie să fie luate în considerare în lumina respectivă”.
So those sorts of comments about resourcing need to be seen in that light".
Articolul 18 – dispoziţii tehnice; Articolul 25 – marjă de solvabilitate
Article 18 – Technical provisions; Article 25 – Solvency margin
Sistemul din Regatul Unit nu respectă intenţia directivei
UK system not respecting intention of the Directive
Domnul JOSEPHS (H2) este de părere că scopul directivei a fost ca aceste contracte de asigurări să fie evaluate foarte atent pentru a se calcula obligaţiile financiare.
Mr JOSEPHS (H2) believes that the intention of the Directive was that contracts of insurance should be very carefully valued to compute the liabilities.
Acest fapt trebuie să se bazeze pe o formulare precisă a fiecărei clase de contract.
This should be based on the precise wording of each class of contract.
Domnul JOSEPHS consideră că „ sistemul din Regatul Unit nu a făcut deloc acest lucru, dacă luăm în considerare evidenţele perioadelor lungi de timp acordate diverselor aspecte – de exemplu, ce a văzut personalul de reglementare, ce a făcut acesta şi aşa mai departe ”.
Mr JOSEPHS believes that " the UK system was not doing that at all, judging by the evidence of the amount of time given to various things - i.e., what the regulator's staff saw, what they did and so on ".
Articolele 18 şi 25 din 3DAV nu sunt respectate?
Articles 18 and 25 of 3LD not respected?
Diverse modalităţi de calcul al solvabilităţii
Different ways to calculate solvency
Domnul JOSEPHS, în H2, consolidează această opinie susţinând că articolul 18 din 3DAV privind dispoziţiile tehnice nu a fost respectat dat fiind faptul că „ Equitable a insistat să trateze toate poliţele în acelaşi mod, indiferent dacă erau sub forma unor contracte cu « beneficiu definit », sau sub forma ulterioară a unor contracte de « investiţii »”.
Mr. JOSEPHS, in H2, also reinforces this view by claiming that Article 18 of the 3LD on technical provisions was not respected given that " Equitable insisted on treating all policies alike, whether they were written as ‘defined benefit’ contracts, or in the later form as ‘investment’ contracts ."
Articolul 18 prevede ca acest drept să fie reflectat în obligaţiile calculate pentru aceste poliţe, ceea ce, conform opiniei domnului JOSEPHS, nu era cazul.
Article 18 makes it an obligation that this right be reflected in the calculated liabilities for those policies, which, according to Mr. JOSEPHS, was not the case.
Acesta concluzionează că a „ dat posibilitatea transferului continuu al activelor de la posesorii poliţelor mai noi la grupurile favorizate”.
He concludes that it " enabled the continued transfer of assets from holders of the newer policies to the favoured cohorts. "
Dar, Christopher DAYKIN, Actuarul Guvernamental, Şeful GAD, susţine în H4 că „în ceea ce priveşte baza pentru crearea de rezerve, Equitable Life a adoptat o abordare de creare de rezerve din primele brute, care era diferită de abordarea utilizată de majoritatea restului societăţilor, dar a trebuit să demonstreze că aceasta era echivalentă cu cerinţa privind rezerva din prima netă.
However, Christopher DAYKIN, Government Actuary, Head of GAD, claims in H4 that "as regards the reser ving basis, Equitable Life adopted a gross premium reserving approach, which was different to the approach used by most other companies but it had to demonstrate the equivalence of what it was doing to the net premium reserve requirement.
Întotdeauna a reuşit acest lucru în mod satisfăcător.
It always succeeded in doing that satisfactorily.
Astfel, rezervele sale – cel puţin până în anul 1998 – au respectat întotdeauna cerinţele reglementărilor”.
So its reserves – at least up until 1998 – were always in line with the requirements of the regulations."
Articolul 25 privind cerinţa solvabilităţii minime prevede ca activele unei societăţi să depăşească pasivele acesteia, iar diferenţa dintre acestea să fie cel puţin egală cu cerinţa privind marja de solvabilitate.
Article 25 on the minimum solvency requirement requires a company to have an excess of assets over liabilities, at least equivalent to the solvency margin requirement.
Dar, se pare că există modalităţi diferite de calcul al solvabilităţii.
However, it seems there are different ways of calculating solvency.
David STRACHAN, FSA încearcă să clarifice acest aspect în H4 afirmând că „Equitable a fost întotdeauna solvabilă şi în rapoartele sale de reglementare a raportat întotdeauna faptul că în prezent îndeplineşte cerinţele de reglementare privind solvabilitatea.
David STRACHAN, FSA tries to clarify the issue in H4 by saying that "Equitable has always been solvent and in its regulatory returns it has always reported that it is currently meeting its regulatory solvency requirements.
De fapt, există cel puţin trei baze diferite care sunt utilizate: abordarea Chris Daykin a descris baza care a caracterizat regimul pentru majoritatea anilor 90 şi a respectat a treia directivă privind asigurarea de viaţă; există o bază de calcul care a fost elaborată de Lord Penrose în raportul său şi care se baza pe cifrele furnizate de Equitable în scopuri proprii – aceste cifre nu au fost furnizate autorităţii de reglementare; a treia bază, care este baza utilizată în prezent, reprezintă noile cerinţe realiste privind solvabilitatea ale FSA”.
There are, in fact, at least three different bases that are used: the approach Chris Daykin has described which characterised the regime for much of the 1990s and was consistent with the Third Life Directive; there is a basis of calculation which was produced by Lord Penrose in his report that was based on figures produced by Equitable for its own purposes – those figures were not provided to the regulator; the third basis, which is the current basis, is the FSA’s new realistic solvency requirements".
Dar, răspunzând întrebării unui membru în timpul H5, Stuart BAYLISS, Director Executiv al Annuity Direct, afirmă că autorităţile de reglementare britanice „au crezut povestea lui Equitable privind marja de solvabilitate pentru o perioadă foarte îndelungată de timp.
However, answering a Member's question during H5, Stuart BAYLISS, Managing Director of Annuity Direct, says that the UK regulators "had been buying Equitable’s story on solvency margins for a very long time.
Aceasta revine la ilustraţia asupra noilor vânzări: atât timp cât generezi noi vânzări cărora să le faci faţă, eşti OK.
It goes back to that illustration on new sales: as long as you are generating new sales to cope with it, then you are OK.
Dacă noua ta afacere este destul de mare, poţi umple golul.
If your new business is big enough, you can backfill the hole.
Asta au făcut ei şi, într-o anumită măsură, unele dintre autorităţile de reglementare probabil că trebuie să fi observat.
That is what they were doing and, to a certain extent, some of the regulators presumably must have seen that.
Nu îmi pot imagina că nu ar fi putut să observe, deoarece era ceva a cărei creştere era impusă de şablonul de creştere al societăţii”.
I cannot imagine that they could not have done, because it was something that the growth pattern of the company required them to keep growing".
Alan BEVERLY, din cadrul Comisiei, dezbate asupra acestui punct în H6, cu referire la schemele de garanţie de asigurare: „problema în cazul Equitable Life este că Equitable Life nu a devenit insolvabilă, nu a înregistrat un eşec.
Alan BEVERLY, from the Commission, also builds on this point in H6, with reference to insurance guarantee schemes: "the point on the Equitable Life case is that Equitable Life did not become insolvent, it did not fail.
Prin urmare, chiar şi schemele existente de compensare – schema de garanţie de asigurare în Regatul Unit – nu au intrat în schemă în cazul Equitable Life. [...]
Therefore, even the existing compensation scheme – the insurance guarantee scheme in the UK – did not come into play in the case of Equitable Life. [...]
De aceea, chiar dacă ar fi existat o directivă la nivel european care să stabilească un sistem de scheme de garanţie de asigurare, este foarte clar că ar fi fost relevantă în cazul Equitable Life deoarece nu exista nici o insolvabilitate sau eşec”.
Therefore, even if there had been a directive at European level setting up a harmonised insurance guarantee scheme system, it is far from clear that would have been relevant in the case of Equitable Life because there was no insolvency or failure as such".
Deficitul persistent de active din cauza rezervelor puţine
Persistent asset shortfall due to poor reserving
În ceea ce priveşte articolul 18 privind dispoziţiile tehnice, WE 79 (Raportul Asociaţiei Investitorilor privind deficitul de active) furnizează o imagine utilă a ceea ce acesta susţine că a fost cauza situaţiei ELAS.
On the issue of Article 18 on Technical provisions, WE 79 (Paper by Investors Association on asset shortfall) gives useful insight into what it claims were the causes for ELAS' situation.
Raportul afirmă că „punctul slab cheie din regimul prudenţial aplicat în Regatul Unit a fost că nu a existat nicio dispoziţie privind plata veniturilor ulterioare obţinute din investiţii persoanelor care aveau dreptul la aceste venituri, adică asiguraţii « poliţelor de investiţii ».
The paper states that "the key weakness in the prudential regime as operated in the UK was that it made no provision for paying future investment returns to the people who were entitled to those returns, namely the policyholders of ‘investment policies’.
Normele aveau în mod deliberat un caracter ambiguu în ceea ce priveşte decizia privind furnizarea bonusurilor ulterioare lăsate în voia actuarului.
The rules were deliberately left vague with the decision on provision for future bonuses left at the whim of the Actuary.
Dar, consecinţele nestipulării unor astfel de dispoziţii nu erau deloc ambigue, deoarece în lipsa acestor dispoziţii, fondul cu profit era aproape sigur că nu va funcţiona”.
However the consequences of not making such provisions were not vague at all, since in the absence of those provisions the with-profits fund would almost certainly fail."
Raportul consideră că problema ELAS era deficitul acut de active, în comparaţie cu pasivele reale.
The report is of the opinion that the overarching problem at ELAS was a massive shortage of assets, as measured against the realistic liabilities.
Acest deficit de active a persistat din anul 1985 până când Equitable a închis noile afaceri la sfârşitul lui 2000.
This asset shortage persisted from 1985 at the latest, up until the point when Equitable closed to new business at the end of 2000.
Acesta era alcătuit din următoarele elemente:
It was made up of the following elements:
„A) Imposibilitatea de a permite în mod corespunzător bonusuri garantate ulterioare la care posesorii poliţelor de investiţii aveau dreptul prin contract;
"A) Failure to allow properly for future guaranteed bonuses to which holders of investment policies were contractually entitled;
B) Imposibilitatea de a prevedea garanţii în cadrul contractelor (cum ar fi celebra rentă garantată);
B) Failure to make proper provision for guarantees in the contracts (such as the notorious GARs);
C) Imposibilitatea de a avea o dispoziţie privind bonusurile negarantate deja alocate;
C) Failure to make any visible provision for non-guaranteed bonuses already allotted;
D) O interpretare excesiv de libertină şi în interesele proprii a normelor legale (şi posibil a îndrumării profesionale)”.
D) An excessively liberal and self-serving interpretation of the Statutory Rules (and possibly the Professional Guidance)."
Raportul concluzionează că, în perioada 1990 - 2000, a existat un deficit persistent de active care varia de la aproximativ 5 miliarde £ la aproximativ 7 miliarde £, excluzând „ orice provizion pentru « majorările gratuite », care se susţine că „nu erau gratuite”, în ciuda faptului că asiguraţii au fost făcuţi să creadă că aceste bonusuri vor fi, de asemenea, plătite, numai în funcţie de starea pieţei în momentul renunţării la Fond.
The report concludes that, throughout the period 1990 to 2000, there was a persistent asset shortage ranging from around £5 billion to around £7 billion excluding "any provision for the ‘Final Bonuses’, which it was claimed were ‘non-guaranteed’, despite the fact that policyholders had been led to expect that those bonuses would also be paid, depending only on the state of the markets at the time of leaving the Fund.
De fapt, întreaga majorare gratuită nu a fost acoperită de active în toată perioada în cauză. [...]
In effect, the whole of final bonus was uncovered by any assets throughout the period in question. [...]
Sumele în cauză erau substanţiale, şi estimăm că au crescut de la aproximativ 3 miliarde £ în anul 1990 la 11 miliarde £ în anul 2000, reprezentând aproximativ 45% din active în cei 11 ani în cauză”.
The sums in question were substantial, and we estimate them to have increased from around £3 billion in 1990 to £11 billion in 2000, averaging about 45% of assets over the 11 years in question."
Nicio rezervă pentru majorările gratuite: alegerea opţiunii în Legislaţia din Regatul Unit aducea prejudicii
No reserves for terminal bonuses: choice of option in UK law was detrimental
Nicholas BELLORD afirmă în H2 că „ în momentul elaborării celei de-a treia directive privind asigurarea de viaţă, s-a constatat că au fost propuse cerinţe mai stricte privind crearea de rezerve iar delegaţia din Regatul Unit a susţinut aceste cerinţe mai stricte.
Nicholas BELLORD states in H2 that " w hen it came to the third life directive being drafted, it was found that stricter reserving requirements were being proposed, and the UK delegation was supporting these stricter requirements.
Totuşi, Treasury, autorităţile de reglementare au realizat că dacă această directivă va continua aşa cum a fost elaborată, s-ar putea afla adevărul în legătură cu Equitable şi, prin urmare, au reprimat ideea făcând crearea de rezerve opţională (…).
However, the Treasury, the regulators, realised that if this directive went ahead as drafted, it might reveal the truth about Equitable and therefore they scotched the idea by making the reserving optional (…).
Aşadar, opţiunea de a avea o creare de rezerve corespunzătoare a existat însă autorităţile de reglementare britanice nu au profitat în mod intenţionat de această opţiune”.
So the option existed to have proper reserving but the UK regulators deliberately did not take advantage of that option."
În ceea ce priveşte acest aspect, WE Conf 11 susţine de asemenea că 3DAV, aşa cum a fost adoptată, a avut un defect major, adică faptul menţionat mai sus, acela că acordarea bonusurilor ulterioare a devenit opţională în versiunea finală a textului (vezi, de asemenea, secţiunea privind articolul 18 din 3DAV).
In this regard, WE Conf 11 also claims that the 3LD, as adopted, had a major flaw, namely the abovementioned fact that allowance of future bonuses was made optional in the final version of the text (see also the section on Article 18 of the 3LD).
WE Conf-11 afirmă că acest lucru a fost făcut sub presiunea exercitată de Regatul Unit de-a lungul negocierilor pentru adoptarea directivei.
WE Conf-11 claims this was done under pressure from the UK throughout the negotiations to adopt the directive.
Aşa cum a fost explicat în altă parte, într-adevăr, Regatul Unit nu a declarat ulterior că nu optează pentru această dispoziţie.
As has been explained elsewhere, the UK did indeed subsequently opt out of this provision.
În WE-Conf 11 se explică modalitatea în care neacordarea de majorări gratuite, unul dintre motivele pentru care societatea nu a avut suficiente active când Camera Lorzilor a forţat-o să plătească asiguraţilor cu rentă garantată bonusurile promise, a devenit legală pentru ELAS.
WE-Conf 11 explains how this in turn made it legal for ELAS not to make allowances for terminal bonuses, which was one of the reasons why the company did not have enough assets when the House of Lords forced them to pay GAR policyholders their promised bonuses.
WE 26 (Raportul Burgess Hodgson pentru GAME) explică, de asemenea, modalitatea în care nicio rezervă nu a fost alocată majorărilor gratuite şi consecinţele acestui fapt.
WE 26 (Burgess Hodgson report for EMAG) also explains how no reserves were put aside for terminal bonuses and the consequences thereof.
Acesta explică modalitatea în care cifrele contabile furnizate Autorităţii de Reglementare de către ELAS nu au inclus provizioanele pentru majorările gratuite.
It explains how the accounting figures supplied to the Regulator by ELAS did not include any provision for terminal bonuses.
Cifrele erau suficiente pentru a acoperi marja minimă prevăzută în scopul raportării statutare (din anul 1994 până în anul 1999, marja era în jur de 7%).
The figures were enough to cover the required minimum margin for statutory reporting purposes (from 1994 to 1999, the margin averaged around 7%).
Dar, raportul susţine că „trebuia să fi fost clar autorităţii de reglementare, în calitate de expert actuarial, că era imposibil să fie suficient pentru a acoperi majorările gratuite.
However, the report claims that "it must have been clear to the Regulator, as an actuarial expert, that it could not possibly be enough to cover terminal bonuses.
Aceasta ar fi putut estima în mod rezonabil că în acest scop marja ar fi trebuit să fie de aproximativ 20%.
He might reasonably have estimated that for this purpose the margin would need to be nearer 20%.
Pe scurt, autoritatea de reglementare trebuie să fie întrebată dacă a ştiut (sau ar fi trebuit să ştie) că activele Equitable Life nu acopereau declaraţiile privind bonusurile ale administratorului în niciun an după anul 1993.
In short, the Regulator must be asked whether he knew (or should have known) that Equitable Life’s assets did not cover the Director’s bonus declarations in any year after 1993.
Autoritatea de reglementare ar fi trebuit să ştie că majorările gratuite au fost utilizate: a) pentru a indica membrilor valorile poliţelor; b) pentru a efectua plăţi la scadenţă sau renunţare; c) pentru a încuraja noi vânzări de poliţe prin intermediul declaraţiilor performanţelor anterioare.
The Regulator would have known that terminal bonuses were used: a) to indicate policy values to members; b) to make payments on maturity or surrender; c) to encourage new policy sales through statements of past performance.