natgillin/translations-raw huggingface dataset:
În H8, Domnul THOMSON îşi explica declaraţia: " Există două condiţii suspensive aferente achitării de către guvern a compensaţiei în urma raportului Mediatorului Parlamentar: în primul rând ca Mediatorul să constate proasta administrare care a condus la nedreptăţirea asiguraţilor; şi, în al doilea rând, ca Guvernul să accepte aceste constatări şi recomandările de compensare.
In H8 Mr THOMSON explained his statement: " There are two preconditions to the payment of government compensation arising from the Parliamentary Ombudsman’s report: firstly that the Ombudsman should find maladministration leading to injustice to policyholders; and secondly that the Government accepts those findings and the recommendation for compensation.
Comentariul meu reflecta faptul că a doua condiţie nu rezultă în mod automat din prima ."
My comment reflected that the second does not automatically follow from the first ."
Publicarea raportului Mediatorului a fost prevăzută iniţial a avea loc în primăvara anului 2006 (a se vedea WE 12).
The publication of the Ombudsman's report was originally foreseen for spring 2006 (see WE 12).
Ulterior, publicarea raportului a fost amânată la finele anului 2006.
Subsequently, publication of the report was postponed until the end of 2006.
Prin scrisoarea din 16 octombrie 2006, Mediatorul Parlamentar a anunţat o prelungire suplimentară, anunţând că raportul nu va fi publicat anterior lunii mai 2007 (a se vedea WE-FILE 19).
By letter of 16 October 2006, the Parliamentary Ombudsman announced a further delay, announcing that the report will not be published before May 2007 (see WE-FILE 19).
Judiciare – acţiuni în justiţie la instanţe
Judicial - proceedings before the court
Asiguraţii afectaţi puteau de asemenea să iniţieze acţiuni în justiţie împotriva autorităţii de reglementare, la instanţele britanice.
Aggrieved policyholders could also take legal action against the regulator before the UK courts.
Cu toate acestea, astfel cum a subliniat Domnul LAKE (H1), " obstacolele aflate în calea ... unui cetăţean privind obţinerea de reparaţii în instanţele britanice sunt enorme ". "
However, as Mr LAKE (H1) pointed out, " the obstacles in the way of ... a citizen obtaining redress in the UK courts are formidable ". "
Împotriva autorităţii de reglementare, cetăţeanul trebuie să probeze abuzul de putere, ceea ce este extrem de dificil ", afirma acesta.
Against the regulator, the citizen must prove misfeasance, which is a very high hurdle ", he said.
În mod similar, Domnul SEMOUR menţiona în H7 că " organismele publice cum ar fi autoritatea de reglementare beneficiază de imunitate, şi că acţiunea în pretenţii în cadrul statului membru, împotriva Guvernului, ar trebui să beneficieze de probe solide de abuz de putere ". "
Likewise, Mr SEMOUR noted in H7 that " public bodies such as the regulator have Crown immunity from prosecution, and that action within the Member State against the Government for remedy would have to pass a high legal hurdle of proof of misfeasance ". "
Abuzul de putere desemnează că Guvernul poate greşi, şi nu este răspunzător, decât dacă se poate proba reaua intenţie.
Misfeasance means effectively that the Government could do something wrong, and is not liable, unless it can be proven it was done maliciously.
Este o sarcină majoră şi dificilă " (Mr SEYMOUR, H7).
It is a major hurdle to get over " (Mr SEYMOUR, H7).
În plus, Domnul LAKE (H1) sublinia că acţiunea în justiţie îndreptată împotriva autorităţii de reglementare ar implica un risc financiar considerabil pentru asiguraţii afectaţi, similar celui menţionat cu privire la posibilele acţiuni în justiţie împotriva societăţii.
In addition, Mr LAKE (H1) stressed that court action against the regulator would entail a considerable financial risk for aggrieved policyholders, similar to what has been noted above in relation to possible court proceedings against the Society.
WE 44 a EMAG face următoarele observaţii în acest sens: " Ne putem încrede în Guvernul britanic privind maximizarea cheltuielilor de judecată şi utilizării fiecărui proces de apel disponibil – cu riscul intimidant al obligaţiei reclamanţilor de a suporta cheltuielile de judecată ale Guvernului.
WE 44 by EMAG makes the following observation in this regard: " The British Government can be relied upon both to maximise its legal costs and to use every available appeal process - with the intimidating risk of the Government’s legal costs being awarded against complainants.
Ne-ar trebui zeci de milioane de Euro pentru acţionarea în judecată a Guvernului britanic, iar acest fapt este probat de cazurile BCCI împotriva Bank of England
Tens of millions of euros would be needed to sue the UK Government and this is evidenced by the cases of BCCI against the Bank of England
Informaţii detaliate privind acest caz pot fi găsite în ES 3, pagina 94. şi de acţionarii Railtrack care, anterior obţinerii dreptului de a acţiona în judecată Guvernul britanic pentru abuz de putere, au trebuit să achite instanţei 3,3 milioane Euro - lucru posibil cu ajutorul unei instituţii financiare majore, ceea ce în mod evident nu va fi posibil în cazul Equitable ."
Detailed information on this case can be found in ES 3, page 94. and by the shareholders in Railtrack who, before being permitted to sue the UK Government for misfeasance, had to pay into Court €3.3m - only made possible with the help of a major financial institution, which would certainly not be available in Equitable’s case ."
Astfel cum s-a menţionat la punctul IV.1.
As mentioned under point IV.1.
ELAS a solicitat asistenţa unei societăţi de avocatură privind fondul unor posibile acţiuni ale societăţii şi asiguraţilor împotriva diverselor autorităţi de reglementare a societăţii, ulterior publicării raportului Penrose.
ELAS instructed a law firm to advise it on the merits of possible claims by the Society and policyholders against the various regulators of the Society, after the Penrose Report was published.
În urma opiniei juridice, pusă la dispoziţia comisiei în WE 71, s-a decis neintentarea acţiunilor.
Following the advice, which was made available to the committee in WE 71, it decided not to pursue such claims.
WE 71 a identificat o serie de posibile acţiuni împotriva autorităţilor de reglementare prudenţială
WE 71 identified a number of potential claims against the prudential regulators
Autorităţile de reglementare prudenţială de la acea dată erau Secretarul de Stat pentru Comerţ şi Industrie, prin intermediul Departamentului de Comerţ şi Industrie (până la 5 ianuarie 1998), iar ulterior Trezoreria Majestăţii Sale, funcţii relevante contractate Autorităţii Serviciilor Financiare (FSA). şi a evaluat posibilitatea câştigării acestora:
Prudential regulators at the relevant time were the Secretary of State for Trade and Industry acting through the Department of Trade and Industry (up to 5th January 1998) and thereafter HM Treasury, the relevant functions of which were contracted out to the Financial Services Authority (FSA). and assessed the likelihood that these could be successful:
· Încălcarea obligaţiei legale conform Legii Societăţilor de Asigurare din 1982 (LSA).
· Breach of statutory duty under the Insurance Companies Act 1982 (ICA).
WE 71 consideră că societatea nu deţine acţiuni fondate în acest sens, " deoarece (i) nu se poate afirma că autoritatea de reglementare nu a examinat posibilitatea exercitării drepturilor sale de intervenţie conform LSA 1982 sau că nici o autoritate raţională de reglementare prudenţială nu ar fi acţionat astfel; şi (ii) LSA 1982 nu conferă societăţii măsuri reparatorii de drept privat ".
WE 71 considers that the Society does not have any claim in this regard, " since (i) it cannot be said that the regulator failed to consider whether to exercise its powers of intervention under the ICA 1982 or that no rational prudential regulator could have acted in the way in which it did; and (ii) the ICA 1982 does not confer private law remedies on the Society ".
· Conform WE 71, societatea nu ar deţine o acţiune fondată nici cu privire la neglijenţa de drept comun, " deoarece (i) nimic din raport nu sugerează o acţiune sau o omisiune a autorităţilor de reglementare prudenţială s-ar fi aflat în afara incidenţei puterilor acestora; şi (ii) autorităţile de reglementare nu aveau obligaţia de a apăra societatea împotriva oricăror pierderi suferite ca urmare a neajunsurilor reglementării prudenţiale identificate în Raport ".
· According to WE 71, the Society would not have a claim in common law negligence either, " since (i) there is nothing in the Report to indicate that anything which the prudential regulators did, or forbore from doing, fell outside the ambit of their powers; and (ii) the regulators had no duty to hold the Society harmless from any loss which it might have suffered as a result of the shortcomings in prudential regulation identified in the Report ".
· Nici pretenţiile de abuz în serviciu public nu aveau şanse de câştig, conform WE 71: " Nimic ... nu sugerează că unul sau mai mulţi angajaţi de autorităţile de reglementare prudenţială şi-au exercitat atribuţiile în mod nelegal, cu intenţia vădită de a afecta societatea, sau cu indiferenţă neglijentă privind posibilitatea acestei afectări. "
· Claims for misfeasance in public office would also be unlikely to succeed, according to WE 71: " There is nothing ... to suggest that any one or more of the individuals employed by the prudential regulators exercised power unlawfully, specifically intending to injure the Society, or with reckless indifference to the possibility of such injury. "
Conform Legii Serviciilor Financiare din 1986 (FSA), autoritatea de reglementare privind desfăşurarea activităţii
Pursuant to the Financial Services Act 1986 (FSA), the conduct of business regulator
Autoritatea de reglementare a desfăşurării activităţii de la acea dată era Autoritatea Investiţiilor Personale, funcţiile relevante fiind contractate FSA. are o imunitate legală limitată.
The conduct of business regulator at the relevant time was the Personal Investment Authority, the relevant functions of which were contracted out to the FSA. has limited statutory immunity.
Astfel, acţiunile împotriva acesteia împiedicate de FSA 1986 cu excepţia acţiunilor sau omisiunilor dovedite a fi fost comise cu rea credinţă (a se vedea ES 3
Thus, claims against it are precluded by the FSA 1986 unless the act or omission is shown to have been done in bad faith (see ES 3
Pagina 92. ).
Page 92. ).
Pagina 18. concluzionează că " un asigurat afectat va avea sarcina herculeană de a proba cel puţin cunoaşterea de către autoritatea de reglementare a ilegalităţii şi a posibilităţii afectării ".
Page 18. concludes that " an aggrieved policyholder would face a Herculean task as he would have to prove, at the very least, knowledge of illegality and of probability of injury on the part of the regulator ".
Autorii WE 71 subliniază că " nu considerăm că există aspecte ... care să susţină o acţiune de rea credinţă. "
The authors of WE 71 point out that " we do not consider there to be anything ... to support a claim of bad faith. "
Astfel, în baza legii britanice, nu există perspective realiste ca asiguraţii afectaţi să câştige cu ocazia încercării de a face autorităţile de reglementare răspunzătoare pentru pierderile acestora.
Hence, on the basis of UK law, there does not appear to be any realistic prospect for aggrieved policyholders to be successful in making the regulatory authorities liable for their losses.
Nesurprinzător, probele obţinute sugerează că nu a fost iniţiată nici o acţiune împotriva autorităţii de reglementare până în prezent.
Unsurprisingly, the evidence obtained suggests that no case has been brought against the regulator so far.
Pagina 105. , există motive pentru care răspunderea de reglementare ar trebui recunoscută numai în circumstanţe excepţionale: " Reglementarea sectorului serviciilor financiare este un aspect deosebit de complex... iar autoritatea de reglementare are obligaţia de a urmări şi echilibra o serie de obiective divergente şi uneori contradictorii, incluzând protecţia investitorilor, stabilitatea pieţei şi eficienţa acesteia.
Page 105. , there are good reasons why regulatory liability should be recognised only in exceptional circumstances: " The regulation of the financial services industry is a highly complex matter ... and the regulator is called upon to pursue and balance a number of divergent and sometimes contradictory objectives, including investor protection, market stability and market efficiency.
De aceea trebuie să ne bucurăm de libertate în exercitarea acestor funcţii pentru a putea stabili prioritatea obiectivelor concurente impuse de interesul public.
It must therefore enjoy wide discretion in the exercise of its functions so as to be able to prioritize competing objectives as the public interest requires.
Această libertate nu trebuie încătuşată de teama că, în cazul în dare o politică se va dovedi incorectă sau nelegală, va putea fi răspunzătoare pentru daune. ...
Its discretion should not be fettered by the fear that, in case a policy choice proves wrong or unlawful, it may be liable in damages. ...
În plus, în cazul câştigării unei acţiuni în daune, tot contribuabilul suportă costurile. "
Furthermore, where an action in damages is successful, it is ultimately the taxpayer who is called upon to cover the costs. "
De aceea răspunderea de reglementare este limitată în toate statele membre, deşi cu grade diferite.
For these reasons, supervisory liability is restricted in all EU Member States, albeit to varying degrees.
Cu toate acestea, autorii ES 3 consideră că în ciuda punctelor de mai sus, o imunitate totală de reglementare a autorităţilor de reglementare a serviciilor financiare nu ar fi de dorit.
The authors of ES 3, however, believe that despite the points made above, complete regulatory immunity of financial services regulators would not be desirable.
În acest context ES 3 declară că " conceptul de culpă gravă sau desconsiderare manifestă sau gravă a puterilor discreţionare asigură un criteriu mai adecvat decât conceptul de rea credinţă [aplicabil conform legii britanice] deoarece nu se bazează pe motivele autorităţii de reglementare şi poate fi determinat în mod obiectiv " (ES 3
In this context ES 3 states that " the concept of gross negligence or manifest and grave disregard of discretionary powers provides a better criterion than the concept of bad faith [which applies under UK law] because it is not reliant on the motives of the regulator and is more susceptible to objective determination " (ES 3
Pagina 106. ).
Page 106. ).
De asemenea se menţionează că " o diferenţiere ... poate fi realizată între funcţiile de reglementare şi funcţiile de supraveghere; pare mai uşoară tragerea la răspundere a unei autorităţi de reglementare pentru deciziile adoptate la nivelul operaţional de supraveghere decât pentru deciziile care implică opţiuni ale politicii de reglementare. "
He also notes that " a distinction may ... be drawn between regulatory functions and supervisory functions; it would appear easier to hold a regulator liable for decisions made at the operational level of supervision rather than for decisions involving regulatory policy choices. "
Regatul Unit deţine un fond legal de ultimă instanţă pentru clienţii societăţilor autorizate de servicii financiare, înfiinţate de Legea Serviciilor şi Pieţelor Financiare (FSMA).
The UK has a statutory fund of last resort for customers of authorised financial services firms, set up by the Financial Services and Markets Act (FSMA).
Acesta este Planul de Compensare al Serviciilor Financiare (FSCS), care poate achita compensaţii în cazul culpei unui asigurător, şi anume dacă acesta deţine active insuficiente pentru onorarea obligaţiilor sau este insolvabil.
This is the Financial Services Compensation Scheme (FSCS), which can pay compensation if an insurer is in default, i.e. has insufficient assets to meet claims or is insolvent.
FSCS este finanţat din impozite aplicate societăţilor autorizate de FSA.
The FSCS is funded by levies on firms authorised by the FSA.
În WE 6
In WE 6
Pagina 5. , Secretarul Financiar al Trezoreriei de la acea dată, Ruth Kelly, este citat ca afirmând: “În cazul în care Equitable Life ar face obiectul acţiunilor de insolvabilitate, există în prezent o reţea legală de siguranţă, asigurată de planul de compensare a serviciilor financiare, care va achita 90 de procente din valorile poliţelor garantate ".
Page 5. , the then Financial Secretary to the Treasury, Ruth Kelly, is quoted as saying: “ In the event that Equitable Life were to be subject to insolvency proceedings, there is now a statutory safety net, provided by the financial services compensation scheme, which would pay out 90 per cent of guaranteed policy values ".
Cu toate acestea, planul nu le-a fost disponibil victimelor Equitable Life, deoarece societatea nu a fost niciodată declarată insolvabilă.
However, the scheme was not available to Equitable Life victims, since the company was never declared insolvent.
Asiguraţii au susţinut că guvernul britanic a intenţionat " să menţină Equitable Life pe linia de plutire cu orice preţ ... evitând orice cost aferent Planului de Compensare a Serviciilor Financiare; evitând orice cost pentru restul sectorului serviciilor financiare ", şi astfel " evitând cu orice preţ insolvabilitatea ... pentru a se asigura că pierderile ... sunt suportate de investitori " (Dl WEIR, H2).
Policyholders alleged that it has been the intention of the UK government " to keep Equitable Life afloat at any price ... avoiding any cost to the Financial Services Compensation Scheme; avoiding any cost to the rest of the financial services industry ", and thus " avoiding insolvency at any price ... to ensure that the losses ... are borne by the investors " (Mr WEIR, H2).
Domnul WEIR (H2) susţinea că la data compromisului, la începutul anului 2002, ELAS era de fapt " insolvabilă din punct de vedere tehnic ", dar " era menţinută pe linia de plutire pentru a evita costurile guvernului sau sectorului serviciilor financiare ". "
Mr WEIR (H2) claimed that at the time of the compromise in early 2002, ELAS was actually " technically insolvent ", but " it was being kept on life support to avoid the government or the financial services industry having to bail it out ". "
De fapt, strategia consta în păstrarea oii în turmă până la tăiere " (Domnul WEIR, H2).
Effectively, the strategy was to keep the sheep in the pen long enough for them to be slaughtered " (Mr WEIR, H2).
Domnul SEYMOUR a depus o notă similară în H7: " Când s-a realizat că ELAS nu îşi putea onora obligaţiile contractuale imediate în baza activelor deţinute, au început dezbaterile legate de fondul de rezervă pentru asigurări, ceea ce ar fi condus la o taxă sau un impozit aplicat tuturor celorlalte societăţi de asigurări în vederea compensării asiguraţilor ELAS.
Mr SEYMOUR struck a similar note in H7: " When it was realised that ELAS could not match its immediate contractual liabilities to its assets, discussions started as to the insurance rescue fund, which would have entailed a tax or levy on all other insurance companies to compensate ELAS policyholders.
Autoritatea britanică de reglementare a aprobat atunci un sistem de includere a profitului viitor teoretic pe următorii cinci ani pentru echilibrarea registrelor unei societăţi închise – ELAS – făcând astfel imposibil accesul la fondul de compensare ."
The UK regulator then approved a system of including five years of theoretical future profits to balance the books of a closed company – ELAS – thus rendering impossible access to the compensation fund ."
ELAS respinge aceste afirmaţii, declarând că fondul nu a fost niciodată „insolvabil din punct de vedere tehnic” (a se vedea WE-CONF 5
ELAS rejects these allegations, stating that the fund has never been 'technically insolvent' (see WE-CONF 5
Domnul DAYKIN şi Domnul STRACHAN (H4) subliniază de asemenea că societatea a fost permanent solvabilă.
Mr DAYKIN and Mr STRACHAN (H4) also emphasised that the company has always been solvent.
Domnul THOMSON a subliniat că " problema insolvabilităţii se referă la capacitatea societăţii de a-şi achita garanţiile;în timp ce poziţia solvabilităţii societăţii a fost extrem de fragilă o perioadă îndelungată de timp până în anul 2003, cred că nu a fost insolvabilă în nici un moment pe care să îl pot identifica (H8)."
Mr THOMSON pointed out that " the insolvency question relates to the capacity of the company to pay its guarantees; while the solvency position of the company was extremely thin for quite a long period up until about 2003, I still believe that it was never insolvent at any point in time that I can identify (H8)."
În H2 Domnul THOMSON mai sugerează că a existat " un interes comun ca societatea să nu ajungă insolvabilă ".
In H2 Mr THOMSON furthermore suggested that there has been " a common interest that we do not want to see the company to become insolvent ".
Conform acestuia, dacă societatea devenea insolvabilă, perspectivele asiguraţilor ar fi fost semnificativ mai grave.
According to him, had the company become insolvent, the prospects for policyholders would have looked substantially worse.
În H8 repetă această opinie: " Există sugestia că ar fi fost mai bine dacă societatea ar fi devenit insolvabilă.
In H8 he repeated this view: " There is the suggestion that it would have been better for the Society to become insolvent.
Această opţiune a fost examinată în documentaţia pentru Planul de Compromis din 2001 şi a fost evident atunci, ca şi acum, că lichidarea ar fi produs un rezultat mult mai nesatisfăcător pentru asiguraţi ."
This option was dealt with in the documentation for the Compromise Scheme in 2001 and it was obvious then, and it remains so now, that liquidation would have produced a much less satisfactory outcome for policyholder ."
Cu privire la decizia de a nu închide Equitable Life, Domnul STRACHAN (H4) sublinia că FSA a considerat că " în schimb, interesele celor un milion de asiguraţi existenţi Equitable erau mai bine deservite în cazul în care societăţii i se permitea ... să continue noi activităţi ".
Regarding the decision not to close Equitable Life, Mr STRACHAN (H4) pointed out that the FSA considered that " on balance, the interests of the one million or so existing Equitable policyholders were better served by allowing the company ... to continue for new business ".
În acest sens, Lordul PENROSE menţionează următoarele: " Ulterior deciziei Camerei Lorzilor, cu ocazia examinării necesităţii închiderii societăţii, autorităţile de reglementare s-au confruntat cu interese contrare.
In this respect, Lord PENROSE notes the following: " Following the House of Lords' decision, when considering whether the Society should close, regulators were faced with competing interests.
Echilibrarea intereselor asiguraţilor existenţi şi potenţiali reprezintă o parte legitimă şi necesară a reglementării prudenţiale, şi nu consider o culpă a autorităţii de reglementare ajungerea la concluzia la care au ajuns, deşi mă tem că FSA şi GAD nu au deţinut suficiente informaţii independente şi nu au înţeles activitatea societăţii astfel încât să se justifice convingerea acestora privind perfectarea unei vânzări.
It is a legitimate and necessary part of prudential regulation that the interests of existing and potential policyholders may need to be balanced, and I do not find fault with the regulators for arriving at the conclusion that they did, although I am concerned that FSA and GAD did not have sufficient independent knowledge and understanding of the Society's business to justify their confidence that a sale could be achieved.
Nu consider nici că decizia reflecta un conflict între obiectivele prudenţiale şi de desfăşurare a activităţii, o sugestie care se bazează pe o neînţelegere a naturii reglementării prudenţiale.
Nor do I consider that the decision reflected a conflict between prudential and conduct of business objectives, a suggestion that is based on a misunderstanding of the nature of prudential regulation.