natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Anexa stipulează că informaţiile care trebuie comunicate asiguratului trebuie să fie furnizate într-un mod clar şi corect, în scris, într-o limbă oficială a statului membru al angajamentului.
The Annex states that the information to be communicated to the policyholder must be provided in a clear and accurate manner, in writing, in an official language of the Member State of the commitment.
Secţiunea A din această anexă enumerează informaţiile care trebuie comunicate asiguratului înainte de încheierea contractului, în timp ce Secţiunea B enumerează informaţiile care trebuie oferite asiguratului pe durata contractului.
Section A of that annex lists the information that must be communicated to the policyholder before the contract is concluded, whereas Section B lists the information that must be given to the policyholder during the term of the contract.
În conformitate cu articolul 36 alineatul 3 din Directivă, statul membru al angajamentului poate impune companiei de asigurări să furnizeze informaţii suplimentare faţă de cele specificate în Anexă, „ doar dacă acest lucru este necesar pentru o înţelegere corectă, de către asigurat, a elementelor esenţiale ale angajamentului ”.
Under Article 36(3) of the Directive, the Member State of commitment may require the insurance company to furnish additional information to that specified in the Annex " only if it is necessary for a proper understanding by the policyholder of the essential elements of the commitment ".
Pagina 88. susţine că cerinţele minime de confidenţialitate prevăzute în directivă sunt suficient de precise şi, astfel, acordă drepturi persoanelor în raport cu companiile de asigurări, care pot fi aplicate din momentul introducerii lor în legislaţia naţională.
Page 88. contends that the minimum disclosure requirements laid down in the Directive are sufficiently precise and thus grant rights to individuals vis-à-vis insurance companies, which may be enforced once implemented into national law.
Cu toate acestea, Directiva 2002/83/CE nu prevede căi de atac prevăzute prin contract în favoarea asiguraţilor.
However, Directive 2002/83/EC does not itself provide for any contractual remedies in favour of policyholders.
În consecinţă, “căile de atac aflate la dispoziţie pentru încălcarea articolului 36 sunt cele prevăzute de legislaţia naţională” (ES 3
Hence, " the remedies available for breach of Article 36 are those provided by national law " (ES 3
Pagina 89. ).
Page 89. ).
Aşa cum s-a arătat la punctul VI 2 litera a.), cerinţele de confidenţialitate în Regatul Unit sunt mai extinse şi mai precise decât cele de la articolul 36 din Directivă.
As was shown under point VI 2 a.), UK disclosure requirements are more extensive and specific than Article 36 of the Directive.
Dispoziţiile acesteia acesteia din urmă, de exemplu, nu par suficient de precise în sine pentru a servi drept bază pentru dreptul pe care îl are un asigurat non-RAG al Equitable de a fi informat de riscul RAG, în timp ce, în conformitate cu legislaţia britanică, asemenea riscuri trebuie să fi fost dezvăluite.
The latter for instance appears in itself insufficiently specific to serve as a basis for a right on the part of a non-GAR Equitable policyholder to have the GAR risk disclosed, whereas under UK law such risks ought to have been disclosed.
Cu toate acestea, ES 3 precizează că, teoretic, în cazul în care Regatul Unit nu impune unei companii de asigurări să dezvăluie o informaţie necesară în conformitate cu directiva, asiguratul poate avea dreptul la despăgubiri din partea statului, dacă acesta/aceasta a suferit o pierdere ca urmare a neîndeplinirii acelei obligaţii.
However, ES 3 makes clear that in theory, had the UK failed to require an insurance company to make a disclosure required under the Directive, the policyholder may have a right to reparation against the state, if he/she has suffered loss as a consequence of that failure.
Condiţiile pentru obligaţia de supraveghere, în conformitate cu legislaţia comunitară, sunt analizate în detaliu în cele ce urmează.
The conditions for supervisory liability under EU law will be further explored below.
Merită observat faptul că informaţiile care trebuie furnizate includ „aranjamentele pentru examinarea reclamaţiilor cu privire la contracte formulate de titularii poliţelor de asigurare, asiguraţii cu asigurări de viaţă sau beneficiarii contractelor, inclusiv, după caz, existenţa unui serviciu de reclamaţii, fără a aduce atingere dreptului de a iniţia procedurile judiciare” (Anexa III, Secţiunea A, punctul (a)15 din Directiva 2002/83/CE).
It is worthwhile noting that the information to be provided includes " the arrangements for handling complaints concerning contracts by policyholders, lives assured or beneficiaries under contracts including, where appropriate, the existence of a complaints body without prejudice to the right to take legal actions " (Annex III, Section A, point (a)15 of Directive 2002/83/EC).
Aşadar, conform acestor prevederi, Equitable Life ar fi trebuit să fie obligată să informeze asiguraţii, inclusiv clienţii sucursalelor germană şi irlandeză, cu privire la aranjamentele şi serviciile responsabile cu examinarea reclamaţiilor lor.
Hence, according to these provisions, Equitable Life should have been obliged to inform policyholders, including customers of German and Irish branches, of arrangements and bodies responsible for handling their complaints.
Comisia a căutat să examineze dacă ELAS a respectat această cerinţă în toate cazurile.
The committee has sought to examine whether ELAS complied with this requirement in all instances.
Domnul LLOYD, fost agent de vânzări al ELAS în Regatul Unit, a spus, în H5, că „[personalul britanic de vânzări era] bine informat cu privire la respectarea cerinţelor de reglementare, de genul «atunci când te întâlneşti cu un client, trebuie să le oferi un formular de analiză a necesităţilor; trebuie să le prezinţi caracteristicile principale».
Mr LLOYD former ELAS salesman in the UK said in H5 that " [ UK sales staff was] well briefed on compliance with regulatory requirements, as in ‘when you see a client you must give them a fact-find; you must give them the key features’.
Desigur, în cadrul documentaţiei, trebuie să fi existat referiri la mediator şi modul în care se poate depune o reclamaţie şi informaţii aproape standard de vânzări.
Certainly within the documentation there would have been references to the ombudsman and how to complain and the sort of standard sales information.
Am înţeles întotdeauna, şi de fapt cred că acest lucru este adevărat, că Equitable era la fel de bună ca orice forţă de vânzări a agenţiilor britanice de asigurări de viaţă în acordarea informaţiilor potrivite clienţilor noştri”.
I always understood, and in fact I believe it to be true, that Equitable was as good as any UK life office sales force in giving the right information to our clients ".
Cu toate acestea, dată fiind confuzia din rândul asiguraţilor din Irlanda şi Germania cu privire la organismul căruia îi puteau adresa reclamaţiile, comisia a căutat informaţii dacă ELAS le furnizase acestora toate informaţiile relevante.
However, given the confusion among policyholders from Ireland and Germany about which body they could turn to with their complaints, the committee sought information as to whether they have been given all relevant information by ELAS.
Domnul THOMSON, în H8, a dat următorul răspuns: „Procedura societăţii în ceea ce priveşte reclamanţii irlandezi era să ofere detalii referitoare la mediatorul irlandez al asigurărilor, atunci când societatea dădea răspunsul final reclamantului.
Mr THOMSON in H8 gave the following reply: " The Society’s procedure as regards Irish complainants was to provide details of the Insurance Ombudsman of Ireland when the Society issued its final response to the complainant.
În ceea ce priveşte asiguraţii germani, societatea nu cunoaşte să existe un serviciu al mediatorului echivalent, deci reclamaţiile erau tratate de către societate”.
As regards German policyholders, the Society is not aware of there being any equivalent ombudsman service, so complaints were dealt with by the society ".
WE-CONF 21 informează că, în Germania, „termenii poliţelor precizează şi faptul că asiguraţii se pot adresa instanţelor locale, dacă doresc să intenteze o acţiune pentru despăgubire”.
WE-CONF 21 informs that in Germany, " policy terms also state that policyholders may have recourse to the local courts should they wish to bring a claim ".
Dimpotrivă, domnişoara KNOWD (H3) a susţinut că „Equitable a informat membrii irlandezi că [ei] nu puteau beneficia de serviciile FOS” , deşi s-a dovedit că acest lucru nu era adevărat (cel puţin în cazul dumneaei).
By contrast, Ms KNOWD (H3) claimed that " Equitable informed Irish members that [they] could not avail of the services of the FOS " while it proved that this was not true (at least in her case).
Aşa cum am afirmat deja, practica noastră normală era să îndreptăm asiguraţii irlandezi care nu erau mulţumiţi de răspunsul nostru la reclamaţia lor către mediatorul irlandez al asigurărilor.
As I have just said, our normal practice was to refer Irish policyholders who are dissatisfied with our response to their complaint to the Insurance Ombudsman of Ireland .
Acest lucru se întâmpla deoarece noi credeam că acesta era cel mai potrivit organism să trateze reclamaţiile formulate de asiguraţii irlandezi cu privire la poliţele vândute în Irlanda” (H8).
That is because we believed that to be the most suitable body to deal with complaints from Irish policyholders about policies that were sold in Ireland " (H8).
Introducerea cerinţelor de informare prevăzute în articolul 36 în legătură cu Anexa III la Directivă este de competenţa şi responsabilitatea statului membru al angajamentului.
The implementation of the information requirements laid down in Article 36 in connection with Annex III of the Directive falls within the competence and responsibility of the Member State of the commitment.
IFSRA a informează comisia, în WE 80, că „Anexa III la Directiva 2002/83/CE a fost transpusă în legislaţia irlandeză prin intermediul Statutory Instrument 360 din 1994.
IFSRA informs the committee in WE 80 that " Annex III of Directive 2002/83/EC was transposed into Irish legislation by way of Statutory Instrument 360 of 1994.
Articolul 45 din Partea 5 impune ca un asigurător să ofere anumite informaţii unui asigurat, înainte de încheierea unui contract, informaţii specificate detaliat în Anexa III la Regulamente.
Article 45 of Part 5, requires that an insurer should provide to a policyholder before the conclusion of a contract certain information, specified in greater detail in Annex III of the Regulations.
Informaţiile referitoare la examinarea reclamaţiilor ... sunt incluse la punctul 15 din Anexa III.
The complaints handling information ... is included at point 15 of Annex III.
Equitable Life Society se supunea acestei prevederi. ”
The Equitable Life Society was bound by this provision. "
În ceea ce priveşte situaţia din Germania, domnul WESTPHAL susţine, în WS 2, că legislaţia germană nu fusese în conformitate cu cerinţele prevăzute în Anexa III la Directiva consolidată privind asigurarea de viaţă.
As regards the situation in Germany, Mr WESTPHAL, claims in WS 2 that German law had not been in compliance with the requirements laid down in Annex III of the consolidated Life Directive.
Impactul concret al legislaţiei germane care guverna încheierea contractelor de asigurări – aşa-numitul Policenmodell – este acela că un contract de asigurare se consideră încheiat chiar dacă asiguratul nu a primit încă toate informaţiile necesare conform directivei comunitare privind asigurarea de viaţă.
The practical impact of the German legislation governing the conclusion of insurance contracts - the so-called Policenmodell - is that the insurance contract is deemed concluded even if the policyholder has not yet received all the information required by the EU Life Directive.
Acest lucru contravine principiului prevăzut în directivă, care stipulează că asiguraţii trebuie să fie informaţi în mod corespunzător înainte de a-şi asuma o obligaţie contractuală.
This would be contrary to the principle laid down in the Directive stating that policyholders must be duly informed before they enter into a contractual obligation.
Conform domnului WESTPHAL, asociaţia consumatorilor germani a depus astfel o reclamaţie la Comisie în 1994, reclamaţie care, susţine acesta, nu a fost tratată ulterior.
According to Mr WESTPHAL, the German consumer association therefore lodged a complaint to the Commission in 1994, which he claimed was not pursued further.
Domnul WESTPHAL a informat comisia despre faptul că s-a declanşat procedura privind încălcarea dreptului comunitar
Mr WESTPHAL informed the committee that the Commission has started infringement procedures
Un comunicat de presă al Comisiei din 12 octombrie 2006 indică faptul că a fost trimisă o scrisoare de notificare oficială guvernului german din partea Comisiei. împotriva Germaniei, de către Comisie, doar după ce a fost depusă o altă reclamaţie din aceleaşi motive, 11 ani mai târziu, în 2005.
A Commission press release of 12 October 2006 indicates that the Commission sent a letter of formal notice to the German Government. against Germany only after another complaint was lodged for the same reasons 11 years later in 2005.
Comisia a trimis guvernului german o opinie întemeiată, în octombrie 2006.
The Commission sent a reasoned opinion to the German Government in October 2006.
Domnul WESTPHAL a indicat faptul că legislaţia germană este acum în conformitate cu cerinţele directivei privind asigurarea de viaţă.
Mr WESTPHAL indicated that German legislation will now be brought into compliance with the requirements of the Life Directive.
Fiindcă cerinţele de confidenţialitate din anexa III la directivă nu sunt relevante în legătură cu principalele acuze de subscriere înşelătoare împotriva ELAS, acest punct nu este analizat mai mult în această parte a raportului.
Since the disclosure requirements in Annex III of the Directive are not relevant in connection with the main mis-selling allegations against ELAS, this point is not examined further in this part of the report.
În timp ce asiguraţii trebuie să fie informaţi despre procedurile şi serviciile de reclamaţii, dacă acestea există, nici directivele privind asigurarea de viaţă, nici un alt document de legislaţie comunitară nu impune statelor membre să asigure căi de atac, fie pentru clienţii interni, fie pentru cei ai sucursalelor din UE.
While policyholders have to be informed about complaints procedures and bodies, where they exist, neither the Life Directives nor any other piece of EU legislation requires Member States to provide for redress mechanisms, be it for domestic or EU branch customers.
Domnul TERTÁK a subliniat acest lucru în declaraţia sa dată în faţa comisiei: „Nu există, în prezent, obligaţia conform legislaţiei europene de a avea fie un serviciu al mediatorului pentru servicii financiare, care poate impune plata de compensaţii, fie o schemă de garantare pentru a plăti cererile de despăgubire în cazul falimentului unei întreprinderi de asigurări” (H1).
Mr TERTÁK underlined this in his statement before the committee: " There is currently no obligation under European law to have either a financial services ombudsman service that can require the payment of compensation or a guarantee scheme to pay claims in the event of the failure of an insurance undertaking " (H1).
În consecinţă, autorităţile britanice au subliniat în faţa comisiei faptul că Regatul Unit „ a avut ca principală preocupare asigurarea căilor de atac pentru asiguraţi şi a depăşit, în multe rânduri, cerinţele europene în asigurarea schemelor de mediere şi de despăgubire” (domnul MAXWELL, H4), deşi nu par să fie disponibile pentru clienţii sucursalelor înfiinţate în alte state membre.
Therefore, the UK authorities stressed before the committee that the UK " has been at the forefront of providing redress mechanisms for policyholders and has consistently gone beyond European requirements in providing ombudsmen and compensation schemes " (Mr MAXWELL, H4), even though they do not seem to be available to customers of branches established in other Member States.
Aşa cum s-a declarat anterior, schemele de mediere există şi în Irlanda şi Germania.
As stated previously, Ombudsman schemes also exist in Ireland and Germany.
Domnul MERRICKS accentuează, în WE 56, faptul că actualele scheme de mediere din Regatul Unit şi Irlanda sunt mai cuprinzătoare şi au mai multe puteri extinse de decizie faţă de majoritatea schemelor similare din alte state membre UE, inclusiv Germania.
Mr MERRICKS emphasises in WE 56 that current Ombudsmen schemes in the UK and Ireland are more comprehensive and have more extensive powers to adjudicate than most comparable schemes in other EU Member States, including Germany.
Aşa cum s-a menţionat mai sus, regimurile de despăgubire există, în prezent, în Regatul Unit şi Germania, dar nu şi în Irlanda.
As mentioned above, compensation schemes currently exist in the UK and Germany but not in Ireland.
Conform domnului SEYMOUR, aceasta „este o violare gravă a celei de-a treia şi celei de-a patra directivă privind asigurarea de viaţă”.
According to Mr SEYMOUR this " is a serious violation of the Third and Fourth Life Directives ".
Răspunzând acestei afirmaţii, domnul BEVERLY de la Comisie a precizat că referirea la „remediere” din acest articol nu înseamnă plata de despăgubiri: „Articolul în cauză tratează puterile controlorilor.
Responding on this point, Mr BEVERLY from the Commission made it clear that the reference to 'remedy' in this Article does not mean the payment of compensation: " The Article in question deals with powers of the supervisors.
Autorităţile competente trebuie să aibă puterea de a preveni, stopa sau îndrepta orice neregularităţi care aduc prejudicii interesului persoanelor asigurate.
The competent authorities must have the power to prevent, stop, or put right any irregularities prejudicial to the interest of the assured persons.
Şi mai simplu, prevederea nu se referă la plata de despăgubiri.
Put simply, that provision does not deal with the payment of compensation.
Din cunoştinţele mele, nu există prevederi în niciuna din directivele privind asigurarea de viaţă, care tratează plata de daune sau despăgubiri.
To my knowledge, there are no provisions in any of the Life Directives that are concerned with the payment of damages or compensation.
Aceasta este, în prezent, o chestiune ce ţine de legislaţia naţională” (H7).
That is currently a matter for national law " (H7).
Comisarul McCREEVY a reiterat această afirmaţie în H8: „Directivele privind asigurarea de viaţă nu tratează sau fac referire la problema compensaţiei.”
Commissioner McCREEVY reiterated this point in H8: " The insurance Directives do not deal with or make any reference to the question of compensation. "
Domnul ALEXANDER îşi exprimă părerea că „legislaţia europeană ar trebui să joace un rol în definirea suplimentară a căilor de atac aflate la dispoziţia asiguraţilor pentru a solicita despăgubiri pentru pierderile ce rezultă din încălcarea legislaţiei comunitare, împotriva firmelor terţe”.
Mr ALEXANDER expresses the view that " European law should have a role to play in further defining the remedies available to policyholders to bring claims for losses arising from breach of EU legislation against third party firms ".
Asemenea căi de atac nu vor înlocui, ci vor completa căile de atac existente în conformitate cu legislaţia naţională.(WE-FILE 31
Such remedies would not replace but complement existing remedies under national law.(WE-FILE 31
Conform spuselor sale, trebuie definit cu exactitate ce pierderi trebuie despăgubite şi modul de calculare a despăgubirii.
According to him, it should be defined exactly what losses should be compensated and how compensation is calculated.
De asemenea, legislaţia trebuie „să abordeze elementele necesare pentru ca un asigurat să poată intenta o acţiune pentru despăgubire sau să definească cerinţele pentru ca un asigurat să intenteze proces civil împotriva unei firme sau a unei persoane care a încălcat legislaţia comunitară” (WE-FILE 31).
Legislation should also " address the elements required for a policyholder to bring a claim or define requirements for a policyholder to bring ... civil action against a firm or an individual in breach of EU law " (WE-FILE 31).
Legislaţia comunitară primară
Primary EU law
Dreptul la petiţie şi reclamaţii către Comisia Europeană
The right to petition and complaints to the European Commission
Conform articolului 194 din Tratatul CE, orice cetăţean al Uniunii Europene sau rezident într-un stat membru, poate depune, individual sau în asociere cu alte persoane, o petiţie la Parlamentul European cu privire la un subiect care intră în domeniile de activitate ale Uniunii Europene şi care îi afectează în mod direct.
Under Article 194 of the EC Treaty, any citizen of the European Union, or resident in a Member State, may, individually or in association with others, submit a petition to the European Parliament on a subject which comes within the European Union's fields of activity and which affects them directly.
Petiţia poate prezenta o cerere individuală, o reclamaţie sau o observaţie cu privire la aplicarea legislaţiei comunitare sau un apel către Parlamentul European pentru a lua poziţie referitor la o anumită chestiune.
The petition may present an individual request, a complaint or observation concerning the application of EU law or an appeal to the European Parliament to adopt a position on a specific matter.
Asemenea petiţii oferă Parlamentului European oportunitatea de a atrage atenţia asupra oricărei încălcări a drepturilor unui cetăţean european de către un stat membru sau de către autorităţile locale sau de către altă instituţie.
Such petitions give the European Parliament the opportunity of calling attention to any infringement of a European citizen's rights by a Member State or local authorities or other institution.
În funcţie de situaţie, Comisia pentru petiţii poate solicita, de exemplu, Comisiei Europene să desfăşoare o anchetă preliminară şi să ofere informaţii despre respectarea legislaţiei comunitare relevante.
Depending on the circumstances, the Committee on Petitions may, for instance, ask the European Commission to conduct a preliminary investigation and provide information regarding compliance with relevant Community legislation.
În anumite cazuri excepţionale, comisia poate înainta Parlamentului un raport spre votare în sesiune plenară sau poate face o vizită de constatare.
In some exceptional cases, the committee may submit a report to Parliament to be voted upon in plenary or conduct a fact-finding visit.
De asemenea, aceasta poate coopera cu autorităţile naţionale sau locale din statele membre la rezolvarea unei probleme ridicate de un petiţionar.
It may also seek to cooperate with national or local authorities in Member States to resolve an issue raised by a petitioner.
Cu toate acestea, Comisia pentru petiţii nu poate să nu ţină cont de deciziile luate de autorităţile competente de pe teritoriul statelor membre.
The Petitions Committee cannot, however, override decisions taken by competent authorities within Member States.
Deoarece Parlamentul European nu este o autoritate judiciară, el nu poate da hotărâri şi nici revoca decizii luate de instanţele din statele membre.
As the European Parliament is not a judicial authority, it cannot pass judgement on, nor revoke decisions taken by the Courts of law in Member States.
În mod similar, Parlamentul European nu are puterea de a acorda despăgubiri petiţionarilor care au suferit o pierdere ca urmare a transpunerii incorecte a legislaţiei comunitare.
Similarly, the European Parliament does not have the power to award compensation to petitioners who have suffered loss as a consequence of incorrect transposition of EU law.