natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Rashes occur alone or in the context of hypersensitivity reactions, characterised by rash with constitutional symptoms such as fever, arthralgia, myalgia and lympadenopathy, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction.
Erupţiile cutanate apar singure sau în contextul reacţiilor de hipersensibilitate caracterizate prin erupţii cutanate cu simptome sistemice cum sunt febră, artralgii, mialgii şi limfadenopatie plus afectări viscerale cum sunt hepatită, eozinofilie, granulocitopenie şi disfuncţie renală.
Severe and life-threatening skin reactions have occurred in patients treated with VIRAMUNE, including Stevens-Johnson syndrome (SJS) and toxic epidermal necrolysis (TEN).
Reacţii cutanate severe şi care pun viaţa în pericol au apărut la pacienţii trataţi cu VIRAMUNE, incluzând cazuri de sindrom Stevens- Johnson (SSJ) şi necroliză epidermică toxică (NET).
Fatal cases of SJS, TEN and hypersensitivity reactions have been reported.
S- au raportat cazuri letale de NET, SSJ şi reacţii de hipersensibilitate.
The majority of severe rashes occurred within the first 6 weeks of treatment and some required hospitalisation, with one patient requiring surgical intervention (see section 4.4).
17 primele 6 săptămâni de tratament şi unele au necesitat spitalizare, iar un pacient a necesitat intervenţie chirurgicală (vezi pct. 4. 4).
Cases of jaundice have been reported.
S- au raportat cazuri de icter.
Cases of hepatitis (severe and life-threatening hepatoxicity, including fatal fulminant hepatitis) have been reported in patients treated with VIRAMUNE.
La pacienţii trataţi cu VIRAMUNE s- au raportat cazuri de hepatită (hepatotoxicitate severă şi care a pus în pericol viaţa, incluzând cazuri letale de hepatită fulminantă).
Based on clinical trial experience of 361 paediatric patients the majority of which received combination treatment with ZDV or/ and ddI, the most frequently reported adverse events related to VIRAMUNE were similar to those observed in adults.
Bazându- se pe experienţa clinică la 361 copii şi adolescenţi, în majoritate trataţi cu tratament asociat cu ZDV sau/ şi ddI, cele mai frecvente evenimente adverse legate de VIRAMUNE raportate au fost similare cu cele observate la adulţi.
In an open-label clinical trial (ACTG 180) granulocytopenia assessed as drug- related occurred in 5/ 37 (13.5%) of patients.
În cadrul unui studiu clinic deschis (ACTG 180) granulocitopenia, apărută ca interacţiune medicamentoasă, a apărut la 5/ 37 (13, 5%) dintre pacienţi.
Isolated cases of Stevens- Johnson syndrome or Stevens-Johnson/ toxic epidermal necrolysis transition syndrome have been reported in this population.
10 La acest grup populaţional s- au raportat cazuri izolate de sindrom Stevens - Johnson sau un sindrom de tranziţie Stevens- Johnson/ necroliză epidermică toxică.
There is no known antidote for VIRAMUNE overdosage.
Nu se cunoaşte antidotul pentru supradozajul cu VIRAMUNE.
Cases of VIRAMUNE overdose at doses ranging from 800 to 6000 mg per day for up to 15 days have been reported.
S- au raportat cazuri de supradozaj cu VIRAMUNE la doze cuprinse între 800 – 6000 mg pe zi, pentru o perioadă de până la 15 zile.
All of these effects subsided following discontinuation of VIRAMUNE.
Toate aceste efecte se ameliorează în momentul în care se întrerupe tratamentul cu VIRAMUNE.
NNRTI (non-nucleoside reverse transcriptase inhibitors), ATC code J05AG01.
J05AG01
Mechanism of Action Nevirapine is a NNRTI of HIV-1.
Mecanism de Acţiune Nevirapina este un INNRT al HIV- 1.
Nevirapine binds directly to reverse transcriptase and blocks the RNA-dependent and DNA-dependent DNA polymerase activities by causing a disruption of the enzyme's catalytic site.
Nevirapina se leagă direct de revers transcriptază şi blochează activitatea ADN polimerazei ADN – dependentă şi ARN – dependentă, prin determinarea unei disfuncţii a situsului catalitic enzimatic.
The activity of nevirapine does not compete with template or nucleoside triphosphates.
Activitatea nevirapinei nu intră în competiţie cu matricea sau nucleozide trifosfat.
HIV-2 reverse transcriptase and eukaryotic DNA polymerases (such as human DNA polymerases α, β, γ, or δ) are not inhibited by nevirapine.
HIV- 2 revers transcriptaza şi ADN polimerazele eucariote (cum sunt ADN polimerazele umane α, β, γ, sau δ) nu sunt inhibate de nevirapină.
16 In vitro HIV susceptibility:
Susceptibilitate HIV in vitro:
The in vitro antiviral activity of nevirapine has been measured in a variety of cell lines including peripheral blood mononuclear cells, monocyte derived macrophages, and lymphoblastoid cell lines.
In vitro, activitatea virală a nevirapinei a fost măsurată într- o varietate de linii de celule, incluzând celule sanguine mononucleare periferice, macrofage derivate din monocite şi linii celulare limfoblastice.
In recent studies using human cord blood lymphocytes and human embryonic kidney 293 cells, EC50 values (50% inhibitory concentration) ranged from 14-302 nM against laboratory and clinical isolates of HIV-1.
În studii 18 recente pe limfocite sanguine din cordonul ombilical uman şi pe celule renale 293 embrionare umane, valorile CI50 (concentraţie inhibitoare 50%) au fost între 14- 302 nM comparativ cu valorile de laborator şi clinice ale izolatelor HIV- 1.
Nevirapine exhibited antiviral activity in vitro against group M HIV-1 isolates from clades A, B, C, D, F, G, and H, and circulating recombinant forms (CRF), CRF01_AE, CRF02_AG and CRF12_BF (median EC50 value of 63 nM).
Nevirapina potenţează activitatea antivirală in vitro comparativ cu grupul de izolate M HIV- 1 de tipurile A, B, C, D, E, F, G şi H şi formele circulante recombinate (CRF), CRF01_ AE, CRF02_ AG şi CRF12_ BF (valoarea mediană CI50 de 63 nM).
Nevirapine had no antiviral activity in vitro against isolates from group O HIV-1 and HIV-2.
Nevirapina nu are activitate antivirală in vitro faţă de izolatele din grupurile O HIV- 1 şi HIV- 2.
Nevirapine in combination with efavirenz exhibited a strong antagonistic anti-HIV-1 activity in vitro (see section 4.5) and was additive to antagonistic with the protease inhibitor ritonavir or the fusion inhibitor enfuvirtide. Nevirapine exhibited additive to synergistic anti-HIV-1 activity in combination with the protease inhibitors amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, nelfinavir, saquinavir and tipranavir, and the NRTIs abacavir, didanosine, emtricitabine, lamivudine, stavudine, tenofovir and zidovudine.
Nevirapina în asociere cu inhibitorii de protează amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, nelfinavir, saquinavir şi tipranavir, şi cu INRT abacavir, didanozidă, emtricitabină, lamivudină, stavudină, tenofovir şi zidovudină, potenţează activitatea sinergică anti HIV- 1.
The anti-HIV-1 activity of nevirapine was antagonized by the anti-HBV drug adefovir and by the anti-HCV drug ribavirin in vitro.
Activitatea anti- HIV- 1 a nevirapinei a fost antagonizată in vitro de medicamentul anti- VHB adefovir şi de medicamentul anti- VHC ribavirin.
Resistance HIV isolates with reduced susceptibility (100 to 250-fold) to nevirapine emerge in vitro.
Rezistenţă In vitro au apărut tulpini izolate HIV cu reducerea sensibilităţii (de 100 până la 250 ori) la nevirapină.
Phenotypic and genotypic changes occur in HIV isolates from patients treated with VIRAMUNE or VIRAMUNE + zidovudine over one to 12 weeks.
Modificări fenotipice şi genotipice au apărut la tulpini izolate HIV de la pacienţi trataţi cu VIRAMUNE sau VIRAMUNE + zidovudină timp de 1 până la 12 săptămâni.
By week 8 of VIRAMUNE monotherapy, 100% of the patients tested had HIV isolates with a > 100-fold decrease in susceptibility to nevirapine, regardless of dose.
Începând cu săptămâna a 8- a de monoterapie cu VIRAMUNE, 100% din pacienţii testaţi au prezentat tulpini izolate HIV cu o micşorare de peste 100 ori a sensibilităţii la nevirapină, indiferent de doză.
VIRAMUNE + zidovudine combination therapy did not alter the emergence rate of nevirapine- resistant virus.
Tratamentul cu VIRAMUNE + zidovudină nu a modificat rata de apariţie a virusului nevirapino- rezistent.
Genotypic and phenotypic resistance was examined for patients receiving VIRAMUNE in triple and double therapy drug combination therapy, and in the non-VIRAMUNE comparative group from the INCAS study.
Rezistenţa genotipică şi fenotipică a fost examinată în studiul INCAS la pacienţii cărora li s- a administrat VIRAMUNE în tripla sau dubla terapie asociată şi la cei din grupul de control netrataţi cu VIRAMUNE.
Antiretroviral naive subjects with CD4 cells counts of 200-600/ mm3 were treated with either VIRAMUNE + zidovudine (n = 46), zidovudine + didanosine (n = 51) or VIRAMUNE + zidovudine + didanosine (n = 51) and followed for 52 weeks or longer on therapy.
Pacienţi netrataţi anterior cu antiretrovirale, cu un număr de limfocite CD4 de 200- 600 / mm3 au fost trataţi fie cu VIRAMUNE + zidovudină (n = 46), zidovudină + didanozină (n = 51) sau VIRAMUNE + zidovudină + didanozină (n=51) şi urmăriţi pe o perioadă de 52 de săptămâni de terapie sau mai mult.
Virologic evaluations were performed at baseline, six months and 12 months.
Evaluarea virologică s- a făcut la început, la 6 luni şi la 12 luni.
The phenotypic resistance test performed required a minimum of 1000 copies/ ml HIV RNA in order to be able to amplify the virus.
Testele de rezistenţă fenotipică efectuate au necesitat un minim de 1000 copii/ ml ARN HIV, pentru a fi posibilă amplificarea virusului.
Of the three study groups, 16, 19 and 28 patients respectively had evaluable baseline isolates and subsequently remained in the study for at least 24 weeks.
Din cele 3 grupuri de studiu, 16, 19 şi respectiv 28 pacienţi au avut iniţial un nivel măsurabil de tulpini izolate şi ulterior au rămas în studiu pentru cel puţin 24 săptămâni.
At baseline, there were five cases of phenotypic resistance to nevirapine; the IC50 values were 5 to 6.5-fold increased in three and > 100 fold in two.
Iniţial, au fost 5 cazuri de rezistenţă fenotipică la nevirapină; valorile CI50 au fost crescute de 5 până la 6, 5 ori la 3 cazuri şi > de 100 ori la 2 cazuri.
At 24 weeks, all available isolates recoverable from patients receiving nevirapine were resistant to this agent, while 18/ 21 (86%) patients carried such isolates at 30-60 weeks.
Toate tulpinile izolate disponibile obţinute de la pacienţii cărora li s- a administrat nevirapină, au fost rezistente la acest agent la 24 săptămâni, în timp ce 18/ 21 (86%) din pacienţii care au prezentat astfel de tulpini izolate, la 30- 60 de săptămâni.
In 16 subjects viral suppression was below the limits of detection (< 20 copies/ ml = 14, < 400 copies/ ml = 2).
La 16 subiecţi, supresia virală a fost sub limita de detecţie (< 20 copii/ ml = 14, < 400 copii/ ml = 2).
Assuming that suppression below < 20 copies/ ml implies nevirapine susceptibility of the virus, 45% (17/ 38) of patients had virus measured or imputed to be susceptible to nevirapine.
Presupunând că supresia sub < 20 copii/ ml implică sensibilitatea nevirapinei la virus, 45% (17/ 38) din pacienţi sunt purtători de viruşi cărora li s- a stabilit sau li s- a atribuit sensibilitatea la nevirapină.
All 11 subjects receiving VIRAMUNE + zidovudine who were tested for phenotypic resistance were resistant to nevirapine by six months.
Toţi cei 11 pacienţi trataţi cu VIRAMUNE + zidovudină, care au fost testaţi pentru determinarea rezistenţei fenotipice au fost rezistenţi la nevirapină până la 6 luni.
Over the entire period of observation, one case of didanosine resistance was seen.
Pe durata întregii perioade de observaţie, s- a văzut un singur caz de rezistenţă la didanozină.
Zidovudine resistance emerged as more frequent after 30 – 60 weeks, especially in patients receiving double combination therapy.
Rezistenţa la zidovudină apare mai frecvent după 30 – 60 săptămâni, în special la pacienţi supuşi unei duble terapii.
Based on the increase in IC50, zidovudine resistance appeared lower in the VIRAMUNE + zidovudine + didanosine group than the other treatment groups.
Pe baza unei creşteri a CI50, rezistenţa la zidovudină pare mai mică la grupul tratat cu VIRAMUNE + zidovudină + didanozină, decât la grupurile cu alt tratament.
With respect to nevirapine resistance, all isolates that were sequenced carried at least one mutation associated with resistance, the most common single changes being K103N and Y181C.
Ţinând cont de rezistenţa la nevirapină, toate tulpinile izolate care au fost determinate succesiv au purtat cel puţin o mutaţie asociată cu rezistenţă, cele mai frecvente modificări individuale fiind K103N şi Y181C.
Combinations of mutations were found in nine of the 12 patients observed.
S- au găsit asocieri de mutaţii la 9 din 12 pacienţi observaţi.
These data from INCAS illustrate that the use of highly active drug therapies is associated with a delay in the development of antiretroviral drug resistance.
Aceste date provenite din studiul INCAS arată că utilizarea medicamentelor puternic active este asociată cu o întârziere a dezvoltării rezistenţei la medicamentele antiretrovirale.
The clinical relevance of phenotypic and genotypic changes associated with VIRAMUNE therapy has not been established.
Nu a fost stabilită relevanţa clinică a modificărilor fenotipice şi genotipice asociate tratamentului cu VIRAMUNE.
17 In addition to the data presented above, there exists a risk of rapid emergence of resistance to NNRTIs in case of virological failure.
19 Suplimentar datelor prezentate mai sus, există un risc al apariţiei rapide a rezistenţei la INNRT în caz de eşec virologic.
Cross-resistance Rapid emergence of HIV strains which are cross-resistant to NNRTIs has been observed in vitro.
Rezistenţă încrucişată In vitro s- a observat apariţia rapidă a tulpinilor de HIV care prezintă rezistenţă încrucişată la INNRT.
Data on cross-resistance between the NNRTI nevirapine and NRTIs are very limited.
Datele privind rezistenţa încrucişată între INNRT, nevirapină şi INRT sunt foarte limitate.
In four patients, zidovudine-resistant isolates tested in vitro retained susceptibility to nevirapine and in six patients, nevirapine-resistant isolates were susceptible to zidovudine and didanosine.
La 4 pacienţi, tulpinile izolate zidovudino- rezistente testate in vitro şi- au păstrat sensibilitatea la nevirapină şi la 6 pacienţi, tulpinile izolate nevirapino- rezistente au fost sensibile la zidovudină şi didanozină.
Cross-resistance between nevirapine and HIV PIs is unlikely because the enzyme targets involved are different.
Rezistenţa încrucişată între nevirapină şi IP HIV este puţin probabilă, deoarece enzimele ţintă implicate sunt diferite.
Cross-resistance among the currently registered NNRTIs is broad.
Rezistenţă încrucişată printre INNRT înregistrate curent este extinsă.
Some genotypic resistance data indicate that in most patients failing NNRTI, viral strains express cross-resistance to the other NNRTIs.
Anumite date asupra rezistenţei genotipice indică faptul că la majoritatea pacienţilor care nu au răspuns la INNRT, tulpinile virale dezvoltă rezistenţă încrucişată la alte INNRT.
The currently available data do not support sequential use of NNRTIs.
Datele disponibile sunt insuficiente pentru a recomanda utilizarea secvenţială a INNRT.
Pharmacodynamic Effects VIRAMUNE has been evaluated in both treatment naive and treatment experienced patients.
Efecte Farmacodinamice VIRAMUNE a fost evaluat atât la pacienţii netrataţi anterior, cât şi la pacienţii trataţi anterior.
Results from a trial (ACTG 241) evaluated triple therapy with VIRAMUNE, zidovudine and didanosine compared to zidovudine + didanosine, in 398 HIV-1 infected patients (mean baseline 153 CD4+ cells/ mm3; plasma HIV1 RNA 4.59 log10 copies/ ml), who had received at least 6 months of NRTI therapy prior to enrolment (median 115 weeks).
Rezultatele dintr- un studiu (ACTG 241) evaluează tripla terapie cu VIRAMUNE, zidovudină şi didanozină, comparativ cu zidovudină + didanozină, la 398 pacienţi infectaţi cu HIV- 1 (nivelul mediu iniţial de limfocite CD4+ de 153 celule/ mm3; ARN HIV- 1 plasmatic de 4, 59 log10 copii/ ml), care au fost trataţi cu INRT cel puţin 6 luni înainte de înrolare în studiu (în medie 115 săptămâni).
These heavily experienced patients demonstrated a significant improvement of the triple therapy group over the double therapy group for one year in both viral RNA and CD4+ cell counts.
Aceşti pacienţi supuşi unui experiment dificil au demonstrat o ameliorare semnificativă evidenţiată prin determinarea atât ARN viral cât şi a numărului de limfocite CD4+ în grupul cu tripla terapie, comparativ cu grupul cu dublă terapie, pentru un an.
A durable response for at least one year was documented in a trial (INCAS) for the triple therapy arm with VIRAMUNE, zidovudine and didanosine compared to zidovudine + didanosine or VIRAMUNE + zidovudine in 151 HIV-1 infected, treatment naive patients with CD4+ cell counts of 200- 600 cells/ mm3 (mean 376 cells/ mm3) and a mean baseline plasma HIV-1 RNA concentration of 4.41 log10 copies/ ml (25,704 copies/ ml).
Într- un studiu (INCAS) cu 3 braţe de terapie cu VIRAMUNE, zidovudină şi didanozină comparativ cu zidovudină + didanozină sau VIRAMUNE + zidovudină la 151 pacienţi infectaţi cu HIV- 1, netrataţi anterior, cu un număr de limfocite CD4+ de 200- 600 celule/ mm3 (media 376 celule/ mm3) şi o concentraţie plasmatică iniţială a ARN HIV- 1 de 4, 41 log10 copii/ ml (25. 704 copii/ ml), s- a obţinut un răspuns durabil, pentru cel puţin un an.
Treatment doses were VIRAMUNE, 200 mg daily for two weeks, followed by 200 mg twice daily, or placebo; zidovudine, 200 mg three times daily; didanosine, 125 or 200 mg twice daily (depending on the weight).
Dozele de tratament folosite au fost VIRAMUNE, 200 mg pe zi timp de 2 săptămâni, urmate de 200 mg de 2 ori pe zi sau placebo; zidovudină 200 mg de 3 ori pe zi; didanozină, 125 sau 200 mg de 2 ori pe zi (în funcţie de greutate).
Two studies evaluated the efficacy of VIRAMUNE to prevent vertical transmission of HIV-1 infection.
Două studii au evaluat eficacitatea VIRAMUNE în ceea ce priveşte transmiterea verticală a infecţiei HIV - 1.
Mothers received only study antiretroviral therapy during these trials.
În timpul acestor studii, mamele au fost tratate numai cu medicaţia antiretrovirală studiată.
In the HIVNET 012 study in Kampala (Uganda) mother-infant pairs were randomised to receive oral VIRAMUNE (mother:
În studiul HIVNET 012 făcut în Kampala (Uganda), cuplurile mamă- copil au fost tratate oral cu VIRAMUNE, prin randomizare (mama:
200 mg at the onset of labour; infant:
200 mg nevirapină la începutul travaliului; copil:
2 mg/ kg within 72 hours of birth), or an ultra-short oral zidovudine regimen (mother:
2 mg/ kg în primele 72 de ore de la naştere) sau un regim ultra - scurt oral cu zidovudină (mama:
600 mg at the onset of labour and 300 mg every 3 hours until delivery; infant:
600 mg la începutul travaliului şi 300 mg din 3 în 3 ore până la naştere; copil:
4 mg/ kg twice daily for 7 days).
4 mg/ kg oral, de 2 ori pe zi, în primele 7 zile după naştere).
The cumulative HIV-1 infant infection rate at 14-16 weeks was 13.1% (n = 310) in the VIRAMUNE group, versus 25.1% (n = 308 in the ultra-short zidovudine group (p = 0.00063).
Ratele cumulative ale infecţiei HIV- 1 la copil la 14- 16 săptămâni au fost 13, 1% (n = 310) în grupul VIRAMUNE, comparativ cu 25, 1% (n = 308) în grupul cu zidovudină în regim ultra – scurt (p = 0, 00063).
In the SAINT study conducted in South Africa, mother-infant pairs were randomised to receive oral VIRAMUNE (mother:
În studiul SAINT efectuat în Africa de Sud, cuplurile mamă- copil au fost tratate oral cu VIRAMUNE prin randomizare (mama:
200 mg during labor and 200 mg 24 to 48 hours postdelivery; infant:
200 mg nevirapină în timpul travaliului şi 200 mg între 24 până la 48 ore după naştere; copil:
6 mg 24 to 48 hours postdelivery); or a short oral zidovudine plus lamivudine regimen (mother: zidovudine 600 mg, then 300 mg every 3 hours during labour, followed by 300 mg b. i. d. for 7 days postdelivery plus lamivudine 150 mg b. i. d. during labour and for 7 days postdelivery; infant: zidovudine 12 mg b. i. d. plus lamivudine 6 mg b. i. d. for 7 days [if infant weight < 2 kg, zidovudine 4 mg/ kg b. i. d. plus lamivudine 2 mg/ kg b. i. d. for 7 days]).
6 mg în 24 până la 48 ore după naştere); sau un tratament oral de scurtă durată cu zidovudină plus lamivudină (mama: zidovudină 600 mg, apoi 300 mg la fiecare 3 ore, în timpul travaliului, urmate de 300 mg de 2 ori pe zi timp de 7 zile după naştere plus lamivudină 150 mg de 2 ori 20 pe zi în timpul travaliului şi timp de 7 zile după naştere; copil: zidovudină 12 mg de 2 ori pe zi, plus lamivudină 6 mg de 2 ori pe zi timp de 7 zile [dacă greutatea nou- născutului < 2 kg, zidovudină 4 mg/ kg de 2 ori pe zi plus lamivudină 2 mg/ kg de 2 ori pe zi timp de 7 zile]).
There was no significant difference in HIV-1 transmission rates through 6 to 8 weeks between the VIRAMUNE group (5.7%, n = 652) and the zidovudine plus lamivudine group (3.6%, n = 649).
Nu s- au semnalat diferenţe semnificative în ceea ce priveşte procentul de transmitere a HIV- 1 timp de 6- 8 săptămâni între grupul tratat cu VIRAMUNE (5, 7%, n = 652) şi grupul tratat cu zidovudină plus lamivudină (3, 6%, n = 649).
There was greater risk of HIV-1 transmission to babies whose mothers received their VIRAMUNE or their zidovudine plus lamivudine doses less than 2 hours before delivery.
A fost un risc mai mare de transmitere a infecţiei HIV- 1 la copiii ale căror mame au primit tratamentul cu VIRAMUNE sau cu zidovudină plus lamivudină cu mai puţin de 2 ore înainte de naştere.
In the SAINT study 68% of nevirapine-exposed mothers had resistant strains at
În studiul SAINT, 68% din mamele tratate cu nevirapină au dezvoltat rezistenţă la aproximativ 4 săptămâni după naştere.
The clinical relevance of these data in European populations has not been established.
Nu a fost stabilită relevanţa clinică a acestor date la populaţiile europene.
Furthermore, in the case VIRAMUNE is used as single dose to prevent vertical transmission of HIV-1 infection, the risk of hepatotoxicity in mother and child cannot be excluded.
În plus, în cazul în care VIRAMUNE este utilizat în doză unică pentru a preveni transmiterea verticală a infecţiei cu HIV- 1 riscul hepatotoxicităţii la mamă şi copil nu poate fi exclus.
A blinded randomized clinical trial in women already taking antiretroviral therapy throughout pregnancy (PACTG 316) demonstrated no further reduction of vertical HIV-1 transmission when the mother and the child received a single VIRAMUNE dose during labour and after birth respectively.
Un studiu clinic orb, randomizat, (PACTG 316) la femei gravide aflate în tratament antiretroviral, nu a demonstrat o reducere suplimentară a transmiterii verticale a HIV- 1 când mama şi copilul au fost trataţi cu o singură doză de VIRAMUNE în timpul travaliului şi respectiv după naştere.
HIV-1 transmission rates were similarly low in both treatment groups (1.3% in the VIRAMUNE group, 1.4% in the placebo group).
Procentele de transmitere a HIV- 1 au fost scăzute similar în ambele grupuri (1, 3% în grupul tratat cu VIRAMUNE, 1, 4% în grupul la care s- a administrat placebo).
The vertical transmission decreased neither in women with HIV-1 RNA below the limit of quantification nor in women with HIV-1 RNA above the limit of quantification prior to partus.
Transmiterea verticală nu a scăzut nici la femei cu nivel ARN HIV- 1 sub limita cuantificării, nici la cele cu nivel ARN HIV- 1 peste limita cuantificării înaintea naşterii.
Of the 95 women who received intrapartum VIRAMUNE, 15% developed nevirapine resistance mutations at 6 weeks post partus.
Din cele 95 femei cărora li s- a administrat VIRAMUNE intrapartum, 15% au dezvoltat mutaţii rezistente la nevirapine la 6 săptămâni după naştere.
VIRAMUNE tablets and oral suspension have been shown to be comparably bioavailable and interchangeable at doses up to 200 mg.
S- a demonstrat că VIRAMUNE comprimate şi suspensie orală sunt comparabile ca biodisponibilitate şi pot fi administrate una în locul celeilalte la doze până la 200 mg.