natgillin/translations-raw huggingface dataset:
White to slightly yellowish, oval film-coated tablet, imprinted with “ LDT” on one side.
Comprimate filmate de culoare albă până la galben pal, ovale, inscripţionate cu „ LDT ” pe una din feţe.
Sebivo is indicated for the treatment of chronic hepatitis B in adult patients with compensated liver disease and evidence of viral replication, persistently elevated serum alanine aminotransferase (ALT) levels and histological evidence of active inflammation and/ or fibrosis.
A se vedea pct.
See section 5.1 for details of the study and specific patient characteristics on which this indication is based.
5. 1 pentru detaliile studiului şi caracteristicile specifice pacientului, pe care se bazează această indicaţie.
Therapy must be initiated by a physician experienced in the management of chronic hepatitis B infection.
Tratamentul trebuie iniţiat de un medic cu experienţă în tratamentul infecţiei hepatitei cronice B.
Adults The recommended dose of Sebivo is 600 mg (one tablet) once daily, taken orally, with or without food.
Adulţi Doza recomandată de Sebivo este de 600 mg (un comprimat) o dată pe zi, administrată oral, cu sau fără alimente.
Duration of therapy The optimal treatment duration is unknown.
Durata tratamentului Nu se cunoaşte durata optimă a tratamentului.
Treatment discontinuation should be considered as follows: • In HBeAg-positive patients without cirrhosis, treatment should be administered for at least 6-12 months after HBe seroconversion (HBeAg loss and HBV DNA loss with anti-HBe detection) is confirmed or until HBs seroconversion or there is evidence of loss of efficacy.
Trebuie avută în vedere întreruperea tratamentului, după cum urmează: • La pacienţii cu AgHBe pozitiv fără ciroză, tratamentul trebuie administrat pentru cel puţin 6- 12 luni după ce conversia serologică HBe (pierderea de AgHBe şi pierderea ADN- ului HBV cu detectare anti- HBe) este confirmată sau până la conversia serologică HBs sau apariţia semnelor de pierdere a eficacităţii.
Serum ALT and HBV DNA levels should be followed regularly after treatment discontinuation to detect any late virological relapse. • In HBeAg-negative patients without cirrhosis, treatment should be administered at least until HBs seroconversion or until there is evidence of loss of efficacy.
Concentraţiile serice ale ALT şi ale ADN- ului HBV trebuie urmărite în mod regulat după întreruperea tratamentului pentru a detecta orice recidivă virală târzie. • La pacienţii cu AgHBe negativ fără ciroză, tratamentul trebuie administrat cel puţin până la conversia serologică HBs sau până când apar semne de pierdere a eficacităţii.
On-treatment response at week 24 has been shown to be predictive of longer-term response (see Table 7 in section 5.1) and might be useful for driving the management of patients treated with telbivudine monotherapy.
5. 1) şi poate fi util în ceea ce priveşte stabilirea abordării terapeutice ulterioare a pacienţilor trataţi cu telbivudină în monoterapie.
2 Renal impairment No adjustment of the recommended dose of telbivudine is necessary in patients whose creatinine clearance is ≥ 50 ml/ min.
Insuficienţă renală Nu este necesară modificarea dozei recomandate de telbivudină la pacienţii al căror clearance al creatininei este ≥ 50 ml/ min.
Adjustment of the dose is required in patients with creatinine clearance < 50 ml/ min, including those with end-stage renal disease (ESRD) on haemodialysis.
Se impune modificarea dozei la pacienţii cu clearance- ul creatininei < 50 ml/ min, inclusiv la cei cu boli renale în stadiul final (BRSF) cu hemodializă.
Dosing regimen adjustment of Sebivo in patients with renal impairment
schemei de administrare a dozelor de Sebivo la pacienţii cu insuficienţă
Telbivudine 20 mg/ ml oral solution Daily dose adjustment
orală Modificarea dozei zilnice
Telbivudine 600 mg film-coated tablet Alternative** dose adjustment with increased dose intervals
filmate Modificare alternativă ** a dozei cu intervale de administrare a dozei crescute
≥ 50 30-49 < 30 (not requiring dialysis)
≥ 50 30- 49 < 30 (nu necesită dializă)
600 mg (30 ml) once daily 400 mg (20 ml) once daily 200 mg (10 ml) once daily
600 mg (30 ml) o dată pe zi 400 mg (20 ml) o dată pe zi 200 mg (10 ml) o dată pe zi
600 mg once daily 600 mg once every 48 hours 600 mg once every 72 hours
600 mg o dată pe zi 600 mg o dată la fiecare 48 ore 600 mg o dată la fiecare 72 ore
ESRD*
BRSF * * Boli renale în stadiul
120 mg (6 ml) once daily
120 mg (6 ml) o dată pe zi final
* End stage renal disease ** In case use of the oral solution is not possible
** În cazul în care nu este posibilă utilizarea soluţiei orale
The proposed dose modifications are based on extrapolation and may not be optimal.
Modificările propuse ale dozei se bazează pe extrapolare şi este posibil să nu fie optimă.
The safety and effectiveness of these dosing adjustment guidelines have not been clinically evaluated.
Nu s- au evaluat clinic siguranţa şi eficacitatea acestor recomandări cu privire la modificarea administrării dozelor.
End-stage renal disease patients For patients with ESRD, Sebivo should be administered after haemodialysis (see section 5.2).
5. 2).
Hepatic impairment No adjustment to the recommended dose of Sebivo is necessary in patients with hepatic impairment (see section 5.2).
5. 2).
Children and adolescents Sebivo is not recommended for use in children and adolescents below 16 years of age due to a lack of data on safety and efficacy.
Copii şi adolescenţi Sebivo nu este recomandat pentru utilizare la copii şi adolescenţi sub vârsta de 16 ani datorită lipsei datelor privind siguranţa şi eficacitatea.
Elderly patients (age above 65 years) No data are available to support a specific dose recommendation for patients over the age of 65 years (see section 4.4).
4. 4).
Following initiation of antiviral treatment, serum ALT may rise in some patients while serum levels of HBV DNA fall (see section 4.8).
4. 8).
On average, 4-5 weeks elapsed prior to the occurrence of an exacerbation in patients treated with telbivudine.
În medie, au trecut 4– 5 săptămâni până la apariţia unei exacerbări la pacienţii trataţi cu telbivudină.
3 Exacerbations of hepatitis have also been reported in patients who have terminated treatment of hepatitis B.
De asemenea, s- au raportat exacerbări ale hepatitei la pacienţii care au terminat tratamentul împotriva hepatitei B.
Post-treatment ALT flares are normally associated with increases in serum HBV DNA levels, and the majority of such cases have proven to be self-limiting.
Creşterile bruşte ale ALT ulterioare tratamentului sunt asociate în mod normal cu o creştere a concentraţiilor plasmatice ale ADN- ului HBV şi s- a dovedit că majoritatea acestor cazuri sunt individuale.
Nonetheless, there have also been reports of severe – and sometimes fatal – post-treatment disease exacerbations.
Cu toate acestea, s- au raportat, de asemenea, exacerbări ulterioare tratamentului ale bolii severe – şi uneori fatale.
Occurrence of lactic acidosis (in the absence of hypoxaemia) sometimes fatal, and usually associated with severe hepatomegaly with steatosis have been reported with the use of nucleoside/ nucleotide analogues.
S- a raportat apariţia acidozei lactice (în absenţa hipoxemiei), care uneori poate fi fatală, şi care este asociată de obicei cu hepatomegalia severă cu steatoză, în cazul utilizării analogilor nucleozid/ nucleotid.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued when rapidly elevating aminotransferase levels, progressive hepatomegaly or metabolic/ lactic acidosis of unknown aetiology occur.
Trebuie întrerupt tratamentul cu analogi nucleozid atunci când apar creşteri rapide ale concentraţiei aminotransferazei, hepatomegalia progresivă sau acidoza metabolică/ lactică de etiologie necunoscută.
Severe cases, sometimes with fatal outcome, were associated with pancreatitis, liver failure/ hepatic steatosis, renal failure and higher levels of serum lactate.
Cazuri severe, cu rezultat uneori fatal, au fost asociate cu pancreatita, insuficienţa hepatică/ steatoza hepatică, insuficienţa renală şi concentraţiile crescute ale acidului lactic din plasmă.
Muscular effects Cases of myopathy and myalgia have been reported with telbivudine use several weeks to months after starting therapy (see section 4.8).
4. 8).
Myopathy, defined as persistent unexplained muscle aches and/ or muscle weakness regardless of the degree of increases in creatine kinase levels, should be considered in any patient with diffuse unexplained myalgias, muscle tenderness, muscle weakness or myositis (defined as myopathy with histological evidence of muscle damage).
Trebuie avută în vedere miopatia, definită ca dureri musculare persistente inexplicabile şi/ sau slăbiciune musculară, indiferent de gradul de creştere a concentraţiilor creatin kinazei, la pacienţii cu mialgii extinse inexplicabile, sensibilitate musculară, slăbiciune musculară sau miozită (definită ca miopatie cu dovezi histologice de leziune musculară).
It is not known whether the risk of myopathy during treatment with telbivudine is increased with concurrent administration of other medicinal products associated with myopathy (e. g. statins, fibrates, or ciclosporin).
Nu se ştie dacă riscul de miopatie pe durata tratamentului cu telbivudină creşte prin administrarea concomitentă a altor medicamente asociate cu miopatia (de exemplu statine, fibraţi sau ciclosporină).
Physicians considering concomitant treatment with other agents associated with myopathy should weigh carefully the potential benefits and risks and should monitor patients for any signs or symptoms suggestive of myopathy.
Medicii care au în vedere tratamentul concomitent cu alte medicamente asociate cu miopatia trebuie să analizeze cu atenţie potenţialele riscuri şi beneficii şi trebuie să monitorizeze pacienţii, în vederea depistării oricăror semne sau simptome care sugerează miopatia.
Peripheral neuropathy Peripheral neuropathy has been uncommonly reported in telbivudine-treated patients.
4 Neuropatie periferică Neuropatia periferică a fost raportată mai puţin frecvent la pacienţii trataţi cu telbivudină.
If peripheral neuropathy is suspected, treatment with telbivudine should be reconsidered (see section 4.8).
4. 8).
An increased risk of peripheral neuropathy has been observed when telbivudine and pegylated interferon alfa-2a are co-administered (see section 4.5).
4. 5).
Such increased risk cannot be excluded for other interferons alfa (pegylated or standard).
Acest risc crescut nu poate fi exclus pentru alte tipuri de interferon alfa (pegilat sau standard).
Moreover, the benefit of this combination of telbivudine with interferon alfa (pegylated or standard) is not currently established.
În plus, în prezent, nu s- a stabilit beneficiul acestei asocieri de telbivudină cu interferon alfa (pegilat sau standard).
Renal function Telbivudine is eliminated primarily by renal excretion, therefore dose interval adjustment is recommended in patients with creatinine clearance < 50 ml/ min, including patients on haemodialysis.
Funcţia renală Telbivudina se elimină în primul rând prin excreţie renală, prin urmare se recomandă modificarea intervalului de administrare a dozelor la pacienţii cu clearance- ul creatininei < 50 ml/ min, inclusiv la pacienţii cu hemodializă.
The effectiveness of dosing interval adjustment has not been clinically evaluated.
Nu s- a evaluat clinic eficacitatea modificării intervalului de administrare a dozelor.
Therefore, virological response should be closely monitored in patients with increased dosage interval (see sections 4.2 and 5.2).
5. 2).
4 Patients with cirrhosis without decompensation Due to the limited data available (about 3% of patients enrolled had cirrhosis), telbivudine should be used with particular caution in cirrhotic patients.
Pacienţii cu ciroză fără decompensare Datorită datelor disponibile limitate (aproximativ 3% din pacienţii înrolaţi au avut ciroză), telbivudina trebuie utilizată cu deosebită atenţie la pacienţii cirotici.
Patients with cirrhosis with decompensation There are no efficacy and safety data in patients with decompensated cirrhosis.
Pacienţii cu ciroză cu decompensare Nu există date privind eficacitatea şi siguranţa la pacienţii cu ciroză decompensată.
Patients with antiviral resistant HBV infection Available evidence does not support the use of telbivudine monotherapy in patients with established lamivudine-resistant hepatitis B virus infection.
Pacienţii cu infecţie HBV rezistentă la substanţe antivirale Datele disponibile nu susţin utilizarea telbivudinei în monoterapie în cazul pacienţilor cu infecţie diagnosticată cu virusul hepatitei B rezistentă la lamivudină.
In vitro, telbivudine was not active against the HBV strains containing rtM204V/ rtL180M or rtM204I mutations (see section 5.1).
In vitro, telbivudina nu a fost activă împotriva tulpinilor HBV care prezintă mutaţiile rtM204V/ rtL180M sau rtM204I (vezi pct.
The efficacy of telbivudine against HBV harbouring the M204V mutation has not been established in clinical trials.
Nu a fost stabilită în studii clinice eficacitatea telbivudinei împotriva HBV care conţine mutaţia M204V.
The preliminary results from the cell-based assay showed that the adefovir resistance-associated substitution A181V had 3.7 fold reduced susceptibility to telbivudine.
Rezultatele preliminare ale testului efectuat pe celule au indicat că substituţia A181V care asociază rezistenţă la adefovir a determinat o scădere de 3, 7 ori a sensibilităţii la telbivudină.
The rate of genotypically confirmed telbivudine resistance in the pivotal study at 48 weeks was 2.7%.
Procentul rezistenţei la telbivudină, confirmată din punct de vedere al genotipului, în studiul pivot, la 48 săptămâni, a fost de 2, 7%.
Liver transplant recipients The safety and efficacy of telbivudine in liver transplant recipients are unknown.
Pacienţi cu transplant de ficat Nu se cunosc siguranţa şi eficacitatea telbivudinei la pacienţii cu transplant de ficat.
Elderly patients Clinical studies of telbivudine did not include sufficient numbers of patients ≥ 65 years of age to determine whether they respond differently from younger subjects.
Vârstnici Studiile clinice cu telbivudină nu au inclus un număr suficient de pacienţii cu vârsta ≥ 65 ani pentru a determina dacă aceştia răspund diferit faţă de subiecţii mai tineri.
In general, caution must be exercised when prescribing Sebivo to elderly patients in view of the greater frequency of decreased renal function due to concomitant disease or concomitant use of other medicinal products.
În general, Sebivo trebuie prescris cu prudenţă pacienţilor în vârstă, din cauza frecvenţei mai mari a funcţiei renale diminuate datorate unei boli asociate sau utilizării concomitente a altor medicamente.
Other special populations Sebivo has not been investigated in co-infected hepatitis B patients (e. g. patients co-infected with human immunodeficiency virus [HIV], hepatitis C virus [HCV] or hepatitis D virus [HDV]).
5 Alte populaţii speciale Sebivo nu a fost studiat la pacienţii cu hepatita B şi infecţie concomitentă cu alt virus (de exemplu, pacienţi cu infecţie concomitentă cu virusul imunodeficienţei umane [HIV], virusul hepatitei C [VHC] sau virusul hepatitei D [VHD]).
General Patients should be advised that treatment with Sebivo has not been shown to reduce the risk of transmission of HBV to others through sexual contact or blood contamination.
Generalităţi Pacienţii trebuie sfătuiţi că tratamentul cu Sebivo nu a demonstrat că reduce riscul transmiterii altor persoane a virusului HBV prin contact sexual sau contaminare prin sânge.
Telbivudine is not recommended to be used with lamivudine because in a phase II study, the treatment response observed with combination therapy of telbivudine and lamivudine was lower than with telbivudine alone.
Nu se recomandă utilizarea telbivudinei cu lamivudină deoarece într- un studiu de fază II răspunsul la tratament observat în cazul tratamentului combinat cu telbivudină şi lamivudină a fost mai scăzut decât în cazul telbivudinei administrate în monoterapie.
Since telbivudine is eliminated primarily by renal excretion, co-administration of Sebivo with substances that affect renal function (such as aminoglycosides, loop diuretics, platinum compounds, vancomycin, amphotericin B) may affect plasma concentrations of telbivudine and/ or the co- administered substance.
Deoarece telbivudina se elimină în primul rând prin excreţie renală, administrarea concomitentă de Sebivo împreună cu alte substanţe care afectează funcţia renală (cum sunt aminoglicozidele, diureticele de ansă, compuşii cu platină, vancomicina, amfotericina B) poate afecta concentraţiile plasmatice ale telbivudinei şi/ sau ale substanţei administrate concomitent.
The steady-state pharmacokinetics of telbivudine were unaltered following multiple dose administration in combination with lamivudine, adefovir dipivoxil, tenofovir disoproxil fumarate, ciclosporin or pegylated interferon alfa-2a.
Farmacocinetica la starea de echilibru a telbivudinei a rămas aceleaşi în urma administrării de doze multiple în asociere cu lamivudină, adefovir dipivoxil, tenofovir disoproxil fumarat, ciclosporină sau interferon alfa- 2a pegilat.
No definitive conclusion could be drawn regarding the effects of telbivudine on the pharmacokinetics of pegylated 5 interferon due to high interindividual variability of pegylated interferon alfa-2a concentrations.
Nu s- a putut ajunge la nicio concluzie definitivă cu privire la efectele telbivudinei asupra proprietăţilor farmacocinetice ale interferonului pegilat, din cauza variabilităţii ridicate interindividuale a concentraţiilor de interferon alfa - 2a pegilat.
A clinical trial investigating the combination of telbivudine, 600 mg daily, with pegylated interferon alfa-2a, 180 micrograms once weekly by subcutaneous administration, indicates that this combination is associated with an increased risk of developing peripheral neuropathy.
Un studiu clinic ce investighează asocierea dintre telbivudină, 600 mg pe zi şi interferon alfa - 2a pegilat, 180 micrograme o dată pe săptămână în administrare subcutanată, indică faptul că această asociere este asociată cu un risc crescut de apariţie a neuropatiei periferice.
The mechanism behind these events is not known (see section 4.4).
4. 4).
Telbivudine is not a substrate, inhibitor or inducer of the cytochrome P450 (CYP450) enzyme system (see section 5.2). Therefore, the potential for CYP450-mediated drug interactions involving Sebivo is low.
Prin urmare, potenţialul interacţiunilor medicamentoase mediate de CYP450, care includ Sebivo, este scăzut.
For telbivudine no clinical data on exposed pregnancies are available.
Pentru telbivudină nu sunt disponibile date clinice privind utilizarea sa la femeile gravide.
Animal studies do not indicate direct harmful effects with respect to pregnancy, embryonal/ foetal development, parturition or postnatal development (see section 5.3).
5. 3).
Studies in pregnant rats and rabbits showed that telbivudine crosses the placenta.
Studiile la femelele de şobolan şi iepuri gestante au demonstrat că telbivudina traversează placenta.
Studies in pregnant rabbits showed early delivery and/ or abortion secondary to maternal toxicity.
Studiile la femelele de iepuri gestante au demonstrat un travaliu prematur şi/ sau avort, ca rezultat secundar al toxicităţii materne.
There are no data on the effect of telbivudine on transmission of HBV from mother to infant.
Nu există informaţii despre efectul telbivudinei asupra transmiterii virusului HBV de la mamă la nou născut.
Therefore, appropriate interventions should be used to prevent neonatal acquisition of HBV infection.
Prin urmare, trebuie să se recurgă la intervenţii adecvate, pentru a împiedica contactarea neonatală a infecţiei HBV.
Telbivudine is excreted in the milk of rats.
6 La şobolan, telbivudina se excretă în lapte.
Women should not breast-feed if they are taking Sebivo.
Femeile nu trebuie să alăpteze dacă li se administrează Sebivo.
In reproductive toxicology studies, no evidence of impaired fertility was seen in male or female rats at systemic exposures approximately 14 times those observed in humans at the therapeutic dose.
În studiile de toxicologie asupra funcţiei de reproducere, nu s- au observat semne potrivit cărora a fost afectată fertilitatea şobolanilor masculi sau femele în caz de expuneri sistemice de aproximativ 14 ori mai mari decât cele observate la oameni la doza terapeutică.
Assessment of adverse reactions is mainly based on two studies (NV-02B-007 “ GLOBE” and NV- 02B-015) in which 1,699 patients with chronic hepatitis B received double-blind treatment with telbivudine 600 mg/ day (n = 847) or lamivudine (n = 852) for 104 weeks.
Evaluarea reacţiilor adverse se bazează în mod esenţial pe două studii (NV- 02B- 007 „ GLOBE ” şi NV - 02B- 015) în care 1699 pacienţi cu hepatită cronică B au primit tratament dublu- orb cu telbivudină 600 mg/ zi (n = 847) sau cu lamivudină (n = 852) timp de 104 săptămâni.
In the 104-week clinical studies, reported adverse reactions were usually classified as mild or moderate in severity.
În studiile clinice cu durată de 104 săptămâni, reacţiile adverse raportate au fost clasificate de obicei ca fiind cu gravitate redusă sau moderată.
The most common adverse events with at least a possible relation to telbivudine were grade 3/ 4 blood creatine kinase elevations (6.8%), fatigue (4.4%), headache (3.0%) and nausea (2.6%).
Cele mai frecvente reacţii adverse cu cel puţin o asociere posibilă cu telbivudina au inclus valori sanguine crescute ale creatininkinazei de gradul 3/ 4 (6, 8%), oboseală (4, 4%), dureri de cap (3, 0%) şi greaţă (2, 6%).
Table 2 lists the adverse reactions recorded in the pooled 104-week NV-02B-007 GLOBE and NV- 02B-015 studies by system organ class and by frequency using the following convention: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000); very rare (< 1/ 10,000).
Tabelul 2 prezintă reacţiile adverse înregistrate în centralizarea la 104 săptămâni a studiilor NV- 02B- 007 GLOBE şi NV- 02B- 015 grupate pe clase de sisteme, aparate şi organe şi de frecvenţă, folosind următoarea convenţie: foarte frecvente (≥1/ 10); frecvente (≥1/ 100 şi < 1/ 10); mai puţin frecvente (≥1/ 1000 şi < 1/ 100); rare (≥1/ 10000 şi < 1/ 1000); foarte rare (< 1/ 10000).
6 Table 2
7 Tabelul 2
Clinical adverse reactions in patients with chronic hepatitis B, treated with telbivudine 600 mg in the pooled 104-week NV-02B-007 (GLOBE) and NV-02B-015 studies*
Reacţiile adverse clinice la pacienţii cu hepatită cronică B, trataţi cu telbivudină 600 mg, raportate în centralizarea la 104 săptămâni a studiilor NV- 02B- 007 GLOBE şi NV- 02B- 015 *
Dizziness, headache Peripheral neuropathy, dysgeusia, hypoaesthesia, paresthesia, sciatica
Ameţeală, cefalee Neuropatie periferică, disgeuzie, hipoestezie, parestezie, sciatică
Blood amylase increased, diarrhoea, blood lipase increased, nausea, abdominal pain
Creşterea concentraţiei amilazei sanguine, diaree, creşterea lipazei sanguine, greaţă, dureri abdominale
Blood creatine phosphokinase increased Arthralgia, myalgia, myopathy/ myositis, pain in the extremities, back pain, muscle spasm, neck pain, flank pain
Artralgie, mialgie, miopatie/ miozită, durere la nivelul extremităţilor, durere dorsală, spasm muscular, durere nucală, durere în flanc
Blood alanine aminotransferase increased Aspartate aminotransferase increased
Creşterea concentraţiei aspartat aminotransferazei
* Due to the sample size of the pooled analysis (NV-02B-007 [GLOBE] and NV-02B-015), there are insufficient numbers of telbivudine-treated patients to detect rare and very rare events.
* Datorită mărimii lotului de subiecţi din centralizarea la 104 săptămâni a studiilor NV- 02B- 007 GLOBE şi NV- 02B- 015, numărul de pacienţi trataţi cu telbivudină este insuficient pentru a detecta evenimentele rare şi foarte rare.
In the pooled analysis, by 104 weeks of treatment Grade 3/ 4 creatine kinase elevations (> 7x ULN) occurred in 12.6% of telbivudine-treated patients and 4.0% of lamivudine-treated patients.
În analiza centralizată, la 104 săptămâni s- au produs creşteri ale creatin kinazei de gradul 3/ 4 (> 7x LSVN) în cazul a 12, 6% din pacienţii trataţi cu telbivudină şi în cazul a 4, 0% din pacienţii trataţi cu lamivudină.