natgillin/translations-raw huggingface dataset:
3 fumarate and abacavir as well as with tenofovir disoproxil fumarate and didanosine as a once daily regimen.
Au existat raportări de rate mari de eşec al răspunsului virusologic şi apariţia rezistenţei într- un stadiu precoce, în cazul utilizării lamivudinei în asociere cu tenofovir disoproxil fumarat şi abacavir, precum şi cu tenofovir disoproxil fumarat şi didanozină în cazul administrării o dată pe zi.
Patients receiving Epivir or any other antiretroviral therapy may continue to develop opportunistic infections and other complications of HIV infection, and therefore should remain under close clinical observation by physicians experienced in the treatment of patients with associated HIV diseases.
Pacienţii care primesc Epivir sau orice alt tratament antiretroviral pot să dezvolte în continuare infecţii oportuniste şi alte complicaţii ale infecţiei HIV, trebuind de aceea, să rămână sub supravegherea clinică a unui medic cu experienţă în tratarea pacienţilor cu boli asociate infecţiei HIV.
Transmission of HIV:
Transmiterea HIV:
Patients should be advised that current antiretroviral therapy, including Epivir, has not been proven to prevent the risk of transmission of HIV to others through sexual contact or contamination with blood.
Pacienţii trebuie atenţionaţi că nu s- a dovedit că terapiile antiretrovirale actuale, inclusiv Epivir, ar preveni riscul transmiterii HIV altor persoane prin contact sexual sau contact cu sânge contaminat.
Appropriate precautions should continue to be taken.
În continuare, trebuie luate măsurile de precauţie corespunzătoare.
Cases of pancreatitis have occurred rarely.
Cazuri de pancreatită au apărut rar.
However it is not clear whether these cases were due to the antiretroviral treatment or to the underlying HIV disease.
Cu toate acestea, nu este clar dacă astfel de cazuri s - au datorat tratamentului antiretroviral sau bolii HIV subiacente.
Lactic acidosis: lactic acidosis, usually associated with hepatomegaly and hepatic steatosis, has been reported with the use of nucleoside analogues.
Acidoză lactică: în timpul utilizării analogilor nucleozidici s- a raportat apariţia acidozei lactice, asociată de obicei cu hepatomegalie şi steatoză hepatică.
Early symptoms (symptomatic hyperlactatemia) include benign digestive symptoms (nausea, vomiting and abdominal pain), non-specific malaise, loss of appetite, weight loss, respiratory symptoms (rapid and/ or deep breathing) or neurological symptoms (including motor weakness).
Simptomele iniţiale (hiperlactacidemia simptomatică) includ simptome digestive benigne (greaţă, vărsături şi dureri abdominale), stare de rău general nespecifică, pierderea apetitului alimentar, scădere în greutate, simptome respiratorii (respiraţie accelerată şi/ sau profundă) sau simptome neurologice (inclusiv hipotonie musculară).
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued in the setting of symptomatic hyperlactatemia and metabolic/ lactic acidosis, progressive hepatomegaly, or rapidly elevating aminotransferase levels.
Tratamentul cu analogi nucleozidici trebuie întrerupt în cazul apariţiei hiperlactacidemiei simptomatice şi a acidozei metabolice/ lactice, a hepatomegaliei progresive sau creşterii rapide a concentraţiilor plasmatice ale aminotransferazelor.
Caution should be exercised when administering nucleoside analogues to any patient (particularly obese women) with hepatomegaly, hepatitis or other known risk factors for liver disease and hepatic steatosis (including certain medicinal products and alcohol).
Este necesară precauţie în cazul administrării de analogi nucleozidici la orice pacient (în special femei obeze) cu hepatomegalie, hepatită sau cu alţi factori de risc cunoscuţi pentru boli hepatice şi steatoză hepatică (inclusiv anumite medicamente şi alcoolul etilic).
Nucleoside and nucleotide analogues have been demonstrated in vitro and in vivo to cause a variable degree of mitochondrial damage.
Analogii nucleozidici şi nucleotidici au determinat in vitro şi in vivo un grad variabil de leziuni mitocondriale.
There have been reports of mitochondrial dysfunction in HIV-negative infants exposed in utero and/ or post-natally to nucleoside analogues.
S- a raportat apariţia de disfuncţii mitocondriale la copii HIV - negativi expuşi in utero şi/ sau postnatal la analogi nucelozidici.
The main adverse events reported are haematological disorders (anaemia, neutropenia), metabolic disorders (hyperlactatemia, hyperlipasemia).
Principalele evenimente adverse raportate sunt reprezentate de tulburările hematologice (anemie, neutropenie), metabolice (hiperlactacidemie, hiperlipazemie).
Some late-onset neurological disorders have been reported (hypertonia, convulsion, abnormal behaviour).
Au fost raportate şi unele tulburări neurologice cu debut tardiv (hipertonie, convulsii, comportament anormal).
Any child exposed in utero to nucleoside and nucleotide analogues, even HIV-negative children, should have clinical and laboratory follow-up and should be fully investigated for possible mitochondrial dysfunction in case of relevant signs or symptoms.
Toţi copiii expuşi in utero la analogi nucleozidici şi nucleotidici, chiar HIV- negativi, trebuie monitorizaţi clinic şi prin teste de laborator şi trebuie investigaţi complet pentru diagnosticarea posibilelor disfuncţii mitocondriale, în cazul prezenţei de semne sau simptome semnificative.
These findings do not affect current national recommendations to use antiretroviral therapy in pregnant women to prevent vertical transmission of HIV.
Aceste constatări nu influenţează recomandările naţionale actuale de utilizare a terapiei antiretrovirale la femeile gravide pentru prevenirea transmiterii verticale a infecţiei HIV.
Lipodystrophy:
4 Lipodistrofie:
A connection between visceral lipomatosis and protease inhibitors (PIs) and lipoatrophy and nucleoside reverse transcriptase inhibitors (NRTIs) has been hypothesised.
S- a emis ipoteza existenţei unei conexiuni între lipomatoza viscerală şi inhibitorii de protează (IP) şi lipoatrofie şi inhibitorii nucleozidici de revers transcriptază (INRT).
A higher risk of lipodystrophy has been associated with individual factors such as older age, and with drug related factors such as longer duration of antiretroviral treatment and 4 associated metabolic disturbances.
Riscul crescut de lipodistrofie a fost asociat cu factori individuali cum este vârsta înaintată, şi cu factori legaţi de medicament cum sunt durata lungă a tratamentului antiretroviral şi tulburările metabolice asociate.
Consideration should be given to the measurement of fasting serum lipids and blood glucose.
Trebuie acordată atenţie măsurării lipidelor plasmatice şi glicemiei în condiţii de repaus alimentar.
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of institution of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic pathogens may arise and cause serious clinical conditions, or aggravation of symptoms.
La pacienţii infectaţi cu HIV cu deficienţă imună severă în momentul instituirii terapiei antiretrovirale combinate (TARC), poate apare o reacţie inflamatorie la agenţi patogeni oportunişti reziduali sau asimptomatici, care să determine afecţiuni clinice grave sau agravarea simptomelor.
If lamivudine is being used concomitantly for the treatment of HIV and HBV, additional information relating to the use of lamivudine in the treatment of hepatitis B infection is available in the Zeffix SPC.
Dacă lamivudina este utilizată concomitent pentru tratamentul infecţiilor cu HIV şi VHB, RCP- ul de la Zeffix pune la dispoziţie informaţii suplimentare cu privire la utilizarea lamivudinei în tratamentul hepatitei B.
If there is evidence of worsening liver disease in such patients, interruption or discontinuation of treatment must be considered (see section 4.8).
4. 8).
Interaction studies have only been performed in adults
Studii privind interacţiunile au fost efectuate numai la adulţi.
Lamivudine may inhibit the intracellular phosphorylation of zalcitabine when the two medicinal products are used concurrently.
Lamivudina poate inhiba fosforilarea intracelulară a zalcitabinei dacă cele două medicamente sunt utilizate concomitent.
Epivir is therefore not recommended to be used in combination with zalcitabine.
De aceea, nu se recomandă administrarea de Epivir în asociere cu zalcitabina.
Administration of trimethoprim/ sulfamethoxazole 160 mg/ 800 mg results in a 40% increase in lamivudine exposure, because of the trimethoprim component; the sulfamethoxazole component did not interact.
5 Administrarea de trimetoprim/ sulfametoxazol 160 mg/ 800 mg a crescut expunerea la lamivudină cu aproximativ 40%, din cauza trimetoprimului; sulfametoxazolul nu a prezentat interacţiuni.
5 The possibility of interactions with other medicinal products administered concurrently should be considered, particularly when the main route of elimination is active renal secretion via the organic cationic transport system e. g. trimethoprim.
Trebuie luată în considerare posibilitatea interacţiunilor cu alte medicamente administrate concomitent, mai ales dacă principala lor cale de eliminare este reprezentată de secreţia renală activă prin intermediul sistemului de transport cationic organic, ca de exemplu trimetoprimul.
Other medicinal products (e. g. ranitidine, cimetidine) are eliminated only in part by this mechanism and were shown not to interact with lamivudine.
Alte medicamente (de exemplu ranitidina, cimetidina) sunt eliminate doar parţial prin acest mecanism şi s- a demonstrat că nu interacţionează cu lamivudina.
The nucleoside analogues (e. g. didanosine and zalcitabine) like zidovudine, are not eliminated by this mechanism and are unlikely to interact with lamivudine.
Analogii nucleozidici (de exemplu didanozina şi zalcitabina) asemănători zidovudinei, nu se elimină prin acest mecanism şi este puţin probabil să interacţioneze cu lamivudina.
A modest increase in Cmax (28%) was observed for zidovudine when administered with lamivudine, however overall exposure (AUC) is not significantly altered.
În cazul administrării concomitente de zidovudină şi lamivudină a fost observată o creştere modestă (28%) a Cmax a zidovudinei, dar expunerea sistemică (ASC) nu a fost modificată semnificativ.
Zidovudine has no effect on the pharmacokinetics of lamivudine (see section 5.2).
5. 2).
PIs) unlikely.
Deoarece metabolizarea lamivudinei nu implică CYP3A, interacţiunile cu medicamentele metabolizate prin intermediul acestui sistem enzimatic (de exemplu IP) sunt puţin probabile.
The safety of lamivudine in human pregnancy has not been established.
Nu a fost stabilită siguranţa administrării de lamivudină în timpul sarcinii la om.
Reproductive studies in animals have not shown evidence of teratogenicity, and showed no effect on male or female fertility.
Studiile de toxicitate asupra funcţiei de reproducere la animale nu au evidenţiat efecte teratogene şi nici efecte asupra fertilităţii masculine şi feminine.
Lamivudine induces early embryonic death when administered to pregnant rabbits at exposure levels comparable to those achieved in man.
Lamivudina, administrată la femelele de iepure gestante, determină moartea precoce a embrionului la nivele de expunere comparabile cu cele obţinute la om.
In humans, consistent with passive transmission of lamivudine across the placenta, lamivudine concentrations in infant serum at birth were similar to those in maternal and cord serum at delivery.
La om, în conformitate cu traversarea pasivă a medicamentului prin bariera feto- placentară, concentraţiile plasmatice de lamivudină la nou- născuţi la naştere au fost similare cu cele plasmatice de la mamă şi din cordonul ombilical.
Although animal reproductive studies are not always predictive of the human response, administration is not recommended during the first three months of pregnancy.
Deşi studiile de toxicitate asupra funcţiei de reproducere la animale nu sunt întotdeauna predictive în ceea ce priveşte efectele la om, nu se recomandă administrarea medicamentului în primele trei luni de sarcină.
Since lamivudine and the virus pass into breast milk, it is recommended that mothers taking Epivir do not breast-feed their infants.
Deoarece lamivudina şi virusul se elimină în lapte, se recomandă ca mamele care iau Epivir să nu îşi alăpteze copiii.
Frequencies are defined as very common (> 1/ 10), common (> 1/ 100 ,< 1/10), uncommon (> 1/ 1,000 ,< 1/100), rare (> 1/ 10,000, < 1/ 1,000), very rare (< 1/ 10,000).
Frecvenţa evenimentelor adverse este definită astfel: foarte frecvente (> 1/ 10), frecvente (> 1/ 100, < 1/ 10), mai puţin frecvente (> 1/ 1000, < 1/ 100), rare (> 1/ 10000, < 1/ 1000), foarte rare (< 1/ 10000).
Blood and lymphatic systems disorders Uncommon:
6 Tulburări hematologice şi limfatice Mai puţin frecvente:
Neutropenia and anaemia (both occasionally severe), thrombocytopenia Very rare:
Neutropenie şi anemie (ambele uneori severe), trombocitopenie Foarte rare:
Headache, insomnia Very rare: peripheral neuropathy (or paraesthesia)
Neuropatie periferică (sau parestezii)
6 Gastrointestinal disorders Common:
Tulburări gastro- intestinale Frecvente:
Pancreatitis. elevations in serum amylase.
Pancreatită, creşteri ale amilazei plasmatice.
Transient elevations in liver enzymes (AST, ALT).
Creşteri tranzitorii ale enzimelor hepatice (AST, ALT).
Rash, alopecia
Erupţii cutanate, alopecie
Fatigue, malaise, fever.
Fatigabilitate, stare de rău, febră.
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Terapia antiretrovirală combinată s- a asociat la pacienţii cu infecţie HIV cu redistribuţia ţesutului adipos (lipodistrofie), inclusiv dispariţia grăsimii subcutanate periferice şi faciale, creşterea adipozităţii intraabdominale şi viscerale, hipertrofia mamară şi acumularea de ţesut adipos la nivel cervico- dorsal (ceafă de bizon).
Cases of osteonecrosis have been reported, particularly in patients with generally acknowledged risk factors, advanced HIV disease or long-term combined antiretroviral exposure (cART).
Au fost raportate cazuri de osteonecroză, mai ales la pacienţii cu factori generali de risc dovediţi, boală HIV avansată sau după expunere îndelungată la terapia combinată antiretrovirală (TARC).
The frequency of which is unknown (see section 4.4).
4. 4).
No fatalities occurred, and the patients recovered.
Nu s- au înregistrat decese şi pacienţii şi- au revenit.
If overdosage occurs the patient should be monitored, and standard supportive treatment applied as required.
7 În caz de supradozaj, pacientul trebuie monitorizat şi, dacă este necesar, va fi administrat tratamentul suportiv standard.
Pharmacotherapeutic group: nucleoside analogue, ATC Code:
Grupa farmacoterapeutică: analog nucleozidic, codul ATC:
It is metabolised intracellularly to the active moiety, lamivudine 5’ -
Este metabolizată intracelular la forma sa activă, lamivudină 5 ’ – trifosfat.
The triphosphate has selective inhibitory activity against HIV-1 and HIV-2 replication in vitro, it is also active against zidovudine-resistant clinical isolates of HIV.
Derivatul trifosfat are acţiune inhibitorie selectivă asupra replicării HIV- 1 şi HIV- 2 in vitro, fiind, de asemenea, activ împotriva tulpinilor de HIV rezistente la zidovudină întâlnite în clinică.
Lamivudine in combination with zidovudine exhibits synergistic anti-HIV activity against clinical isolates in cell culture.
Lamivudina în asociere cu zidovudina are acţiune sinergică în culturi celulare împotriva tulpinilor HIV întâlnite în clinică.
This variant arises both in vitro and in HIV-1 infected patients treated with lamivudine-containing antiretroviral therapy.
Această mutantă apare atât in vitro cât şi la pacienţii cu infecţie cu HIV- 1 trataţi cu terapie antiretrovirală care conţine lamivudină.
In any case, initiation of susceptible NRTI’ s should always be preferred to maintenance of lamivudine therapy.
În orice caz, este de preferat iniţierea unui tratament cu un INRT la care virusul este sensibil în locul continuării tratamentului cu lamivudină.
Therefore, maintaining lamivudine therapy despite emergence of M184V mutation should only be considered in cases where no other active NRTI’ s are available.
De aceea, menţinerea terapiei de întreţinere cu lamivudină în ciuda apariţiei mutaţiei M184V trebuie luată în considerare numai în cazul în care nici un alt INRT nu este disponibil.
Abacavir maintains its antiretroviral activities against lamivudine- resistant HIV-1 harbouring only the M184V mutation.
Abacavir îşi păstrează acţiunea antiretrovirală împotriva HIV- 1 rezistent la lamivudină care prezintă doar mutaţia M184V.
The M184V RT mutant shows a < 4-fold decrease in susceptibility to didanosine and zalcitabine; the clinical significance of these findings is unknown.
Mutantele M184V RT prezintă o scădere de mai puţin de 4 ori a sensibilităţii la didanozină şi zalcitabină; semnificaţia clinică a acestor observaţii nu este cunoscută.
Lamivudine demonstrates low cytotoxicity to peripheral blood lymphocytes, to established lymphocyte and monocyte-macrophage cell lines, and to a variety of bone marrow progenitor cells in vitro.
In vitro, lamivudina prezintă citotoxicitate scăzută faţă de limfocitele din sângele periferic, faţă de liniile celulare stabile de limfocite şi monocite- macrofage şi faţă de diverse celule progenitoare de la nivelul măduvei osoase hematogene.
In clinical trials, lamivudine in combination with zidovudine has been shown to reduce HIV-1 viral load and increase CD4 cell count.
În studiile clinice, s- a demonstrat că lamivudina în asociere cu zidovudina reduce încărcarea virală cu HIV- 1 şi creşte numărul celulelor CD4.
Evidence from clinical studies shows that lamivudine plus zidovudine delays the emergence of zidovudine resistant isolates in individuals with no prior antiretroviral therapy.
8 Dovezile din studiile clinice evidenţiază faptul că lamivudina în asociere cu zidovudina întârzie apariţia tulpinilor rezistente la zidovudină la pacienţii care nu au mai primit anterior tratament cu antiretrovirale.
Lamivudine has been widely used as a component of antiretroviral combination therapy with other antiretroviral agents of the same class (NRTIs) or different classes (PIs, non-nucleoside reverse transcriptase inhibitors).
Lamivudina a fost utilizată pe scară largă ca parte componentă a terapiei antiretrovirale combinate împreună cu alte medicamente antiretrovirale din aceeaşi clasă (INRT) sau din clase diferite (IP, inhibitori non- nucleozidici de reverstranscriptază).
Multiple drug antiretroviral therapy containing lamivudine has been shown to be effective in antiretrovirally-naive patients as well as in patients presenting with viruses containing the M184V mutations.
S- a demonstrat că terapia antiretrovirală multiplă conţinând şi lamivudină este eficientă la pacienţii care nu au mai primit anterior tratament cu antiretrovirale, precum şi la pacienţii care sunt infectaţi cu virusuri ce conţin mutaţii M184V.
Lamivudine at a dose of 100 mg once daily has also been shown to be effective for the treatment of adult patients with chronic HBV infection (for details of clinical studies, see the prescribing information for Zeffix).
De asemenea, s- a demonstrat că lamivudina în doză de 100 mg o dată pe zi este eficace în tratamentul pacienţilor adulţi cu infecţie cronică cu VHB (pentru detalii cu privire la studiile clinice, vezi informaţiile de prescriere ale Zeffix).
However, for the treatment of HIV infection only a 300 mg daily dose of lamivudine (in combination with other antiretroviral agents) has been shown to be efficacious.
Cu toate acestea, pentru tratamentul infecţiei HIV doar doza zilnică de 300 mg lamivudină (în asociere cu alte medicamente antiretrovirale) s- a dovedit eficace.
8 Lamivudine has not been specifically investigated in HIV patients co-infected with HBV.
Nu a fost investigată în mod specific administrarea lamivudinei la pacienţii cu infecţie concomitentă cu VHB.
Once daily dosing (300 mg once a day): a clinical study has demonstrated the non inferiority between Epivir once a day and Epivir twice a day containing regimens.
Administrare o dată pe zi (300 mg o dată pe zi): un studiu clinic a demonstrat non- inferioritatea tratamentului cu Epivir administrat o dată pe zi comparativ cu Epivir administrat de două ori pe zi.
Lamivudine is well absorbed from the gastrointestinal tract, and the bioavailability of oral lamivudine in adults is normally between 80 and 85%.
Lamivudina este bine absorbită din tractul gastro- intestinal şi biodisponibilitatea lamivudinei administrate oral la adulţi este în mod normal între 80 şi 85%.
Based on data derived from a study in healthy volunteers, at a therapeutic dose of 150mg twice daily, mean (CV) steady-state Cmax and Cmin of lamivudine in plasma are 1.2 µg/ ml (24%) and 0.09 µg/ ml (27%), respectively.
Pe baza datelor obţinute din studii la voluntari sănătoşi, la doza terapeutică de 150 mg de două ori pe zi, valorile medii (CV) ale Cmax şi Cmin la starea de echilibru plasmatic pentru lamivudină sunt de 1, 2 µg/ ml (24%) şi, respectiv, 0, 09 µg/ ml (27%).
The mean (CV) AUC over a dosing interval of 12 hours is 4.7 µg. h/ ml (18%).
Valoarea medie (CV) a ASC după un interval între administrări de 12 ore este de 4, 7 µg. h/ ml (18%).
At a therapeutic dose of 300mg once daily, the mean (CV) steady-state Cmax, Cmin and 24h AUC are 2.0 µg/ ml (26%), 0.04 µg/ ml (34%) and 8.9 µg. h/ ml (21%), respectively.
La doza terapeutică de 300 mg o dată pe zi, valorile medii (CV) ale Cmax şi Cmin la starea de echilibru plasmatic şi ASC pe 24 de ore sunt de 2, 0 µg/ ml (26%), 0, 04 µg/ ml (34%) şi, respectiv, 8, 9 µg. h/ ml (21%).
The 150 mg tablet is bioequivalent and dose proportional to the 300 mg tablet with respect to AUC∞, Cmax, and tmax.
Comprimatul de 150 de mg este bioechivalent şi proporţional din punct de vedere al dozei cu comprimatul de 300 mg, în ceea ce priveşte ASC∞, Cmax şi tmax.
From intravenous studies, the mean volume of distribution is 1.3 l/ kg.
În urma studiilor cu administrare intravenoasă, volumul mediu de distribuţie este de 1, 3 l/ kg.
The observed half-life of elimination is 5 to 7 hours.
Clearance- ul
The mean systemic clearance of lamivudine is approximately 0.32 l/ h/ kg, with predominantly renal clearance (> 70%) via the organic cationic transport system.
9 plasmatic mediu de lamivudină este de aproximativ 0, 32l/ h şi kg, clearance- ul fiind preponderent renal (> 70%) prin intermediul sistemului cationic organic de transport.
Lamivudine exhibits linear pharmacokinetics over the therapeutic dose range and displays limited binding to the major plasma protein albumin (< 16% - 36% to serum albumin in in vitro studies).
Lamivudina prezintă o farmacocinetică liniară pentru intervalul de doze utilizate în terapie şi se leagă puţin de proteinele plasmatice, în principal de albumină (< 16% - 36% de albumina plasmatică în studiile in vitro).
The mean ratio CSF/ serum lamivudine concentration 2-4 hours after oral administration was approximately 0.12.
Valoarea medie a raportului concentraţiilor de lamivudină din LCR/ plasmă la 2 - 4 ore după administrarea pe cale orală a fost de aproximativ 0, 12.
The active moiety, intracellular lamivudine triphosphate, has a prolonged terminal half- life in the cell (16 to 19 hours) compared to the plasma lamivudine half-life (5 to 7 hours).
Forma activă, derivatul trifosfat al lamivudinei intracelular, are un timp de înjumătăţire în celulă mai mare (între 16 şi 19 ore) comparativ cu timpul de înjumătăţire plasmatică al lamivudinei (între 5 şi 7 ore).
The likelihood of metabolic interactions of lamivudine with other medicinal products is low due to the small extent of hepatic metabolism (5-10%) and low plasma protein binding.
Probabilitatea interacţiunilor metabolice ale lamivudinei cu alte medicamente este redusă, datorită gradului scăzut de metabolizare hepatică (5- 10%) şi legării scăzute de proteinele plasmatice.
9 Elimination:
Eliminarea:
A recommended dosage regimen for patients with creatinine clearance below 50 ml/ min is shown in the dosage section (see section 4.2).
4. 2).