natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The improvements were generally maintained in subjects who were re-randomized to Otezla at Week 32 through Week 52 (Table 5).
În general, îmbunătăţirile s-au menţinut la subiecţii care au fost randomizaţi din nou la Otezla începând cu Săptămâna 32 şi până în Săptămâna 52 (Tabelul 5).
The in vitro antiviral activity of elvitegravir when combined with antiretroviral drugs from the nucleos(t)ide reverse transcriptase inhibitor (NRTI), non-nucleoside reverse transcriptase inhibitor (NNRTI), protease inhibitor (PI), integrase strand transfer inhibitor, fusion inhibitor, or CCR5 co-receptor antagonist classes showed no antagonism.
Nu s-a evidenţiat niciun antagonism privind activitatea antivirală in vitro a elvitegravirului în cazul asocierii acestuia cu medicamente antiretrovirale din următoarele clase: inhibitori nucleoz(t)idici de reverstranscriptază (INRT), inhibitori non-nucleozidici de reverstranscriptază (INNRT), inhibitori de protează (IP), inhibitori ai transferului catenar mediat de integrază, inhibitori de fuziune sau antagonişti ai co-receptorilor CCR5.
The in vitro antiviral activity of lopinavir against 112 clinical isolates taken from patients failing therapy with one or more protease inhibitors was assessed.
Activitatea antivirală a lopinavirului a fost evaluată in vitro împotriva a 112 tulpini clinice obţinute de la pacienţii cu absenţa răspunsului terapeutic la unul sau mai mulţi inhibitori de protează.
The in vitro antiviral activity of lopinavir against laboratory and clinical HIV strains was evaluated in acutely infected lymphoblastic cell lines and peripheral blood lymphocytes, respectively.
Activitate antivirală in vitro activitatea antivirală in vitro a lopinavirului împotriva tulpinilor HIV de laborator şi clinice a fost evaluată pe liniile celulare limfoblastice infectate acut, respectiv pe limfocitele din sângele periferic.
The in vitro antiviral activity of lopinavir against laboratory and clinical HIV strains was evaluated in acutely infected lymphoblastic cell lines and peripheral blood lymphocytes, respectively.
Activitatea antivirală in vitro a lopinavirului împotriva tulpinilor HIV de laborator şi clinice, a fost evaluată pe liniile celulare limfoblastice infectate acut, respectiv pe limfocitele din sângele periferic.
The in vitro antiviral activity of telbivudine was assessed in the HBV-expressing human hepatoma cell line 2.2.15. The concentration of telbivudine that effectively inhibited 50% of viral synthesis (EC50) was approximately 0.2 M.
Activitatea in vitro antivirală a telbivudinei a fost evaluată în linia de celule a hepatomului uman care exprimă virusul HBV 2.2.15. Concentraţia de telbiduvină care a inhibat efectiv 50% din sinteza virală (EC50) a fost de aproximativ 0,2 M.
The in vitro data and in vivo interaction data on oral contraceptives, digoxin and warfarin indicate that no significant enzyme induction is expected in vivo.
Datele în vitro şi datele despre interacţiunile în vivo referitoare la anticoncepţionale orale, digoxină şi warfarină indică faptul că nu este de aşteptat o inducţie enzimatică semnificativă în vivo.
The in vitro degradation half-life of anidulafungin under physiologic conditions is approximately 24 hours.
In vitro, timpul de înjumătăţire prin transformare al anidulafungin în condiţii fiziologice este de aproximativ 24 de ore.
The in vitro oxidative metabolism of retapamulin in human liver microsomes was primarily mediated by CYP3A4 with minor contributions from CYP2C8 and CYP2D6 (see section 4.5).
In vitro, metabolizarea oxidativă a retapamulin în microzomi hepatici umani a fost în principal mediată de CYP3A4, cu o contribuţie minoră a CYP2C8 şi CYP2D6 (vezi pct.
The in vitro plasma protein binding of ambrisentan was, on average, 98.8% and independent of concentration over the range of 0.2 – 20 microgram/ml.
In vitro, ambrisentan se leagă în medie de 98,8% de proteinele plasmatice şi independent de concentraţie pentru valori ale acesteia cuprinse între 0,2 şi 20 micrograme/ml.
The in vitro plasma protein binding of cysteamine, primarily to albumin, is approximately 54% and independent of plasma drug concentration over the therapeutic range.
Legarea cisteaminei de proteinele plasmatice in vitro, în principal de albumină, este de aproximativ 54% şi este independentă de concentraţia plasmatică a medicamentului în intervalul terapeutic.
The in vitro plasma protein binding of dronedarone and its N-debutyl metabolite is 99.7% and 98.5% respectively and is not saturable.
In vitro, legarea dronedaronei şi a metabolitului său N-debutil de proteinele plasmatice este de 99,7%, respectiv 98,5% şi nu este saturabilă.
The in vitro protein binding of nintedanib in human plasma was high, with a bound fraction of 97.8 %.
In vitro, legarea nintedanib de proteinele plasmatice umane a fost crescută, fracţiunea legată fiind de 97,8%.
The in vitro protein binding of nintedanib in human plasma was high, with a bound fraction of 97.8%.
In vitro, legarea nintedanibului de proteinele plasmatice umane a fost crescută, fracţiunea legată fiind de 97,8%.
The in vitro protein binding of olaparib at plasma concentrations achieved following dosing at 400 mg twice daily is ~82%.
Legarea in vitro a olaparib de proteinele plasmatice, la concentraţiile plasmatice obţinute după administrarea a 400 mg de două ori pe zi, este de ~82%.
The in vitro protein binding of saxagliptin and its major metabolite in human serum is negligible.
In vitro, legarea de proteine a saxagliptinului şi a principalului său metabolit în serul uman este neglijabilă.
The in vitro protein binding of saxagliptin and its major metabolite in human serum is negligible.
In vitro, legarea de proteinele plasmatice a saxagliptinului şi a principalului său metabolit în serul uman este neglijabilă.
The in vitro replication capacity of telaprevir-resistant variants was lower than that of wild-type virus.
Capacitatea de replicare in vitro a tulpinilor rezistente la telaprevir a fost mai mică decât cea a virusului de tip sălbatic.
The in vitro results showed that CYP3A4 was the major human P450 enzyme catalysing the biotransformation of imatinib.
Rezultatele in vitro au indicat că CYP3A4 este principala enzimă a citocromului uman P450 care catalizează biotransformarea imatinib.
The in vitro results showed that CYP3A4 was the major human P450 enzyme catalysing the biotransformation of imatinib.
Rezultatele in vitro au indicat că CYP3A4 este principala enzimă a citocromului uman P450 care catalizează biotransformarea imatinibului.
The in vivo binding of florbetapir (18F) to other β-amyloid structures or other brain structures or receptors remains unknown.
Fixarea in vivo a florbetapirului (18F) de alte structuri de beta amiloid sau de alte structuri cerebrale sau receptori rămâne necunoscută.
The in vivo net effect of tipranavir with ritonavir on CYP 1A2, CYP 2C9 and CYP 2C19, indicates, through a preliminary study, an inducing potential of tipranavir with ritonavir on CYP1A2 and, to a lesser extent, on CYP2C9 and P-gp after several days of treatment.
Efectul net in vivo al tipranavirului împreună cu al ritonavirului asupra CYP 1A2, CYP 2C9 şi CYP 2C19 observat într-un studiu preliminar, indică un potenţial de inducere al Aptivus /ritonavir asupra CYP1A2, şi, într-o mai mică măsură, asupra CYP2C9 şi Pgp după câteva zile de tratament.
The in vivo net effect of tipranavir with ritonavir on CYP 1A2, CYP 2C9 and CYP 2C19, indicates, through a preliminary study, an inducing potential of tipranavir with ritonavir on CYP1A2 and, to a lesser extent, on CYP2C9 and P-gp after several days of treatment.
Efectul net in vivo al tipranavirului/ritonavirului asupra CYP 1A2, CYP 2C9 şi CYP 2C19 observat într-un studiu preliminar, indică un potenţial de inducere al Aptivus /ritonavir asupra CYP1A2, şi, într-o mai mică măsură, asupra CYP2C9 şi Pgp după câteva zile de tratament.
The in vivo relevance is unknown.
Nu se cunoaște relevanța in vivo.
The in vivo relevance of these findings is unknown.
Importanţa in vivo a acestor constatări este necunoscută.
The in vivo relevance of this finding is unknown, but a risk for a clinically relevant effect on concomitantly administered CYP2C8 substrates cannot be excluded.
Nu se cunoaşte relevanţa in vivo a acestei constatări, dar nu poate fi exclus un risc privind un efect relevant din punct de vedere clinic asupra substraturilor CYP2C8 administrate concomitent.
The in-use stability of KIOVIG after dilution with a 5% glucose solution to a final concentration of 50 mg/ml (5%) immunoglobulin has been demonstrated for 21 days at 2°C to 8°C as well as 28°C to 30°C; however, these studies did not include the microbial contamination and safety aspect.
S-a demonstrat că stabilitatea KIOVIG după diluare cu soluţie de glucoză 5% cu obţinerea unei concentraţii finale de 50 mg/ml (5%) imunoglobulină este de 21 zile la temperaturi cuprinse între 2°C şi 8°C precum şi între 28°C şi 30°C; totuşi, aceste studii nu au inclus aspectele privind contaminarea microbiană şi siguranţa.
The inactive ingredients of Betaferon include small amounts of mannitol, a naturally occurring sugar and human albumin, a protein.
Componentele inactive din Betaferon includ cantităţi mici de manitol (un zahăr natural) şi albumină umană (o proteină).
The inactive ingredients of Betaferon include small amounts of mannitol, a naturally occurring sugar, and human albumin, a protein.
Componentele inactive din Betaferon includ cantităţi mici de manitol, un zahăr natural şi albumină umană, o proteină.
The incidence and frequency of moderate or greater flushing in patients treated with Tredaptive for the duration of the study decreased.
Incidenţa şi frecvenţa simptomelor de hiperemie cutanată tranzitorie moderate sau mai mari au scăzut la pacienţi cărora li se administrează Tredaptive pe durata studiului.
The incidence and nature of symptoms after the first and second vaccination were similar to that observed in the adult and older population using Celvapan.
Incidenţa şi natura simptomelor după prima şi a doua vaccinare au fost similare cu cele observate la adulţi şi la persoane în vârstă care au utilizat Celvapan.
The incidence in older, predominantly non-vaccinated children (>5 years) did not change over the duration of the study.
Incidenţa la copiii mai mari (>5 ani), predominant nevaccinaţi nu s-a schimbat pe durata studiului.
The incidence is about 5- 9 %.
Incidenţa este de 5-9 %.
The incidence of a FEV1 reduction > 15% from baseline after Rapiscan administration was assessed in three randomised, controlled clinical studies.
Incidenţa scăderii VEMS > 15% faţă de valoarea iniţială după administrarea Rapiscan a fost evaluată în trei studii clinice randomizate, controlate.
The incidence of a QTcF interval >500 msec was uncommon and observed in one patient (1/321 patients).
Incidenţa unui interval QTcF >500 msec a fost mai puţin frecventă, observată la un singur pacient (1/321 pacienţi).
The incidence of a-GVHD grades I-II was 13% (8/61), while the incidence of grade III-IV was 5% (3/61).
Incidenţa bolii a-MGCG de gradele I-II a fost de 13% (8/61), în timp ce incidenţa bolii de gradele III- IV a fost de 5% (3/61).
The incidence of abnormal, but not clinically significant, findings on breast palpation and mammography decreased in the ospemifene 60 mg population during the 1-year study (Trial 3) from 1.6% to 0.6% and from 11.8% to 8.1% respectively.
Incidenţa aspectelor anormale, dar nesemnificative clinic, în ceea ce priveşte palparea sânilor şi mamografia a scăzut în grupul la care s-a administrat ospemifen 60 mg în cadrul studiului cu durata de 1 an (Studiul 3) de la 1,6% la 0,6% şi, respectiv, de la 11,8 la 8,1%.
The incidence of acute pancreatitis in Phase II and III clinical studies was 0.07% for dulaglutide compared to 0.14% for placebo and 0.19% for comparators with or without additional background antidiabetic therapy.
Incidenţa pancreatitei acute în studiile clinice de fază II şi III a fost de 0,07% pentru dulaglutid comparativ cu 0,14% pentru placebo şi 0,19% pentru braţele comparator cu sau fără terapie antidiabetică de fond suplimentară.
The incidence of adjudicated pancreatitis events was 0.3% in both Onglyza-treated patients and placebo-treated patients in the intent-to-treat population.
Incidenţa evenimentelor atribuite pancreatitei a fost de 0,3% atât în cazul pacienţilor trataţi cu Onglyza, cât şi la pacienţii trataţi cu placebo, la populaţia care a luat cel puţin o doză din medicaţia de studiu.
The incidence of adjudicated pancreatitis events was 0.3% in both saxagliptin-treated patients and placebo-treated patients in the intent-to-treat population.
Incidenţa evenimentelor atribuite pancreatitei a fost de 0,3% atât în cazul pacienţilor trataţi cu saxagliptin, cât şi la pacienţii trataţi cu placebo, la populaţia care a luat cel puţin o doză din medicaţia de studiu.
The incidence of ADRs of all grades and grade 3 /4 ADR was similar in elderly patients compared to younger patients (<65 years).
Incidenţa RA de toate gradele şi a RA de grad 3/4 a fost similară la pacienţii vârstnici comparativ cu pacienţii tineri (< 65 ani).
The incidence of adverse reactions and laboratory abnormalities (with the exception of elevations of ALT and CPK, see below) were similar between placebo and lamivudine treated patients).
Incidenţa reacțiilor adverse şi a anomaliilor de laborator (cu excepţia creşterilor ALT şi CPK, vezi mai jos) au fost similare la pacienţii care au primit placebo şi cei cu lamivudină.
The incidence of adverse reactions has been evaluated in one clinical trial (Study V87P6) in children (6 months to 17 years old): Regardless of age, reactogencity was higher after the first dose than after the second vaccination.
Incidenţa reacţiilor adverse a fost evaluată într-un studiu clinic (Studiul V87P6) la copii şi adolescenţi (cu vârsta de la 6 luni la 17 ani): Indiferent de vârstă, reactogenitatea a fost mai crescută după prima doză comparativ cu a doua vaccinare.
The incidence of adverse reactions has been evaluated in seven clinical trials in adults (18 years old and above) involving over 4,300 adults and elderly receiving AFLUNOV (at least 7.5 µg HA, adjuvanted).
Incidenţa reacţiilor adverse a fost evaluată în şapte studii clinice la adulţi (cu vârsta de 18 ani şi peste) care au inclus peste 4300 adulţi şi vârstnici cărora li s-a administrat AFLUNOV (cel puţin 7,5 µg hemaglutinină [HA], cu adjuvant).
The incidence of adverse reactions in 384 subjects exposed to photodynamic therapy with Ameluz in pivotal clinical trials is listed below.
Incidenţa reacţiilor adverse la 384 de pacienţi expuşi la terapia fotodinamică cu Ameluz în studiile clinice pivot este menţionată mai jos.
The incidence of adverse reactions in general, central nervous system adverse reactions and especially somnolence was increased in the treatment of central neuropathic pain due to spinal cord injury.
Incidenţa reacţiilor adverse în general, a reacţiilor adverse de la nivelul sistemului nervos central şi, în special, a somnolenţei, a crescut în tratamentul durerii centrale neuropate, provocată de leziuni ale măduvei spinării.
The incidence of adverse reactions in general, central nervous system adverse reactions and especially somnolence was increased in the treatment of central neuropathic pain due to spinal cord injury.
Incidenţa reacţiilor adverse în general, a reacţiilor adverse la nivelul sistemului nervos central şi în special a somnolenţei a fost crescută în tratamentul durerii neuropate centrale apărute din cauza traumatismului măduvei spinării.
The incidence of adverse reactions in general, central nervous system adverse reactions and especially somnolence was increased in the treatment of central neuropathic pain due to spinal cord injury.
Incidenţa reacţiilor adverse în general, a reacţiilor adverse la nivelul sistemului nervos central şi în special a somnolenţei, a fost crescută în timpul tratamentului durerii neuropate centrale apărute din cauza traumatismului măduvei spinării.
The incidence of adverse reactions in general, central nervous system adverse reactions and especially somnolence was increased in the treatment of central neuropathic pain due to spinal cord injury.
Incidența reacțiilor adverse în general, a reacţiilor adverse la nivelul sistemului nervos central şi, în special, a somnolenței a fost crescută în tratamentul durerii neuropate centrale cauzate de leziuni medulare.
The incidence of adverse reactions was evaluated in four clinical trials with different influenza strains and formulations (H5N3, H9N2 and H5N1); 3696 adults and elderly subjects were exposed.
Incidenţa reacţiilor adverse a fost evaluată în cadrul a patru studii clinice efectuate cu diferite tulpini de virus gripal şi formule (H5N3, H9N2 şi H5N1); au fost expuşi 3696 subiecţi adulţi şi vârstnici.
The incidence of adverse reactions was similar for all dose groups and did not increase upon repeated administrations.
Incidenţa reacţiilor adverse a fost similară pentru toate grupurile de doze şi nu a crescut ca urmare a administrării de doze repetate.
The incidence of AEs, including Grade  3 AEs and SAEs, was similar between the two treatment arms.
Incidenţa evenimentelor adverse, inclusiv a evenimentelor adverse de grad  3 şi a evenimentelor adverse grave, a fost similară între cele două braţe de tratament.
The incidence of all adverse events relating to liver and biliary systems was  1.5% in any treatment group and similar to placebo.
Incidenţa tuturor evenimentelor adverse hepatice şi ale tractului biliar a fost mai mică de 1,5% în toate grupurile de tratament şi similară cu cea înregistrată pentru placebo.
The incidence of all adverse events relating to liver and biliary systems was  1.5% in any treatment group and similar to placebo.
Incidenţa tuturor evenimentelor adverse hepatice şi biliare a fost <1,5% în toate grupurile de tratament şi similar cu placebo.
The incidence of all adverse events relating to liver and biliary systems was 1.5% in any treatment group and similar to placebo.
Incidenţa tuturor evenimentelor adverse corelate cu ficatul şi tractul biliar a fost 1,5% în oricare dintre grupurile de tratament şi similară cu placebo.
The incidence of all grade peripheral neuropathy with bortezomib administered intravenously was lower in the historical studies with bortezomib administered intravenously than in study MMY-3021.
Incidenţa neuropatiei periferice de toate gradele în cazul administrării intravenoase de bortezomib a fost mai redusă în studiile anterioare cu bortezomib administrat intravenos în comparaţie cu studiul MMY – 3021.
The incidence of all grade peripheral neuropathy with bortezomib administered intravenously was lower in the historical studies with bortezomib administered intravenously than in study MMY-3021.
Incidenţa neuropatiei periferice de toate gradele în cazul administrării intravenoase de Bortezomib Hospira a fost mai redusă în studiile anterioare cu Bortezomib Hospira administrat intravenos în comparaţie cu studiul MMY – 3021.
The incidence of all grade peripheral neuropathy with VELCADE administered intravenously was lower in the historical studies with VELCADE administered intravenously than in study MMY-3021.
Incidenţa neuropatiei periferice de toate gradele în cazul administrării intravenoase de VELCADE a fost mai redusă în studiile anterioare cu VELCADE administrat intravenos în comparaţie cu studiul MMY – 3021.
The incidence of aminotransferase elevations (ALT/AST) > 3 × ULN was 3.4% on macitentan 10 mg and 4.5% on placebo in a double-blind study in patients with PAH.
Incidenţa cazurilor de creştere a aminotransferazei (ALT/AST) > 3 × limita superioară a valorilor normale a fost de 3,4% pentru macitentan 10 mg şi 4,5% pentru placebo în cadrul unui studiu dublu- orb la pacienţi cu HTAP.
The incidence of anaemia was increased when ambrisentan was dosed in combination with tadalafil (15% adverse event frequency), compared to the incidence of anaemia when ambrisentan and tadalafil were given as monotherapy (7% and 11%, respectively).
Incidenţa anemiei a fost crescută atunci când ambrisentan a fost administrat în asociere cu tadalafil (frecvenţa de apariţie a acestei reacţii adverse fiind de 15%), comparativ cu incidenţa anemiei în cazul în care ambrisentan şi tadalafil au fost administrate ca monoterapie (7% şi, respectiv, 11%).
The incidence of angioedema in patients not taking concomitant ACE inhibitors was the same in both groups.
Incidența angioedemului la pacienții care nu utilizează concomitent inhibitori ai ECA a fost aceeași în ambele grupuri.
The incidence of antibodies is highly dependent on the sensitivity and specificity of the assay.
Incidenţa anticorpilor este dependentă marcat de sensibilitatea şi specificitatea testului.
The incidence of binding antibodies (excluding predose positive patients) was 1% as detected by the acid-dissociation ELISA and < 1% as detected by the Biacore assay;
Incidenţa apariţiei anticorpilor de legare (excluzând pacienţii pozitivi înainte de administrare) a fost 1% conform detecţiei prin testul disocierii în mediu acid ELISA şi < 1% conform detecţiei prin testul Biacore;
The incidence of biopsy confirmed acute rejection was higher (p=0.020*) for patients in the sirolimus group (11, 8.4%) compared to the tacrolimus group (2, 1.6%) through 2 years; most rejections were mild in severity (8 of 9 [89%] T-cell BCAR, 2 of 4 [50%] antibody mediated BCAR) in the sirolimus group.
Incidenţa rejetului acut confirmat prin biopsie a fost mai crescută (p = 0,020*) pentru pacienţii din grupul sirolimus (11 ; 8,4%) comparativ cu grupul tacrolimus (2 ; 1,6%) pe durata celor 2 ani; cele mai multe rejeturi au avut un grad uşor de severitate (8 din 9 [89%] RACB mediat de celule T, 2 din 4 [50%] RACB mediat de anticorpi) în grupul sirolimus.
The incidence of both ACUITY-scale and TIMI-scale bleeding events to day 30 for the per protocol population are presented in Table 7.
Incidenţa ambelor scale de sângerare – ACUITY şi TIMI pentru evenimentele din primele 30 de zile pentru populaţia per protocol sunt prezentate în Tabelul 7.
The incidence of both ACUITY-scale and TIMI-scale bleeding events up to day 30 for the intent-to- treat population is presented in Table 6.
Incidenţa ambelor scale de sângerare – ACUITY şi TIMI pentru evenimentele din primele 30 zile pentru grupul în intenţie de tratament este prezentată în Tabelul 6.
The incidence of cardiovascular events was similar between Plegridy (125 micrograms every 2 weeks) and placebo treatment groups (7% in each group).
Incidenţa evenimentelor cardiovasculare a fost similară la Plegridy (125 micrograme la fiecare 2 săptămâni) şi la grupurile de tratament cu placebo (7% în fiecare grup).
The incidence of clinical fractures, including vertebral, non-vertebral and hip fractures, was evaluated in 2,127 men and women aged 50-95 years (mean age 74.5 years) with a recent (within 90 days) low- trauma hip fracture who were followed for an average of 2 years on study medication.
S-a evaluat incidenţa fracturilor clinice, incluzând fracturile vertebrale, non-vertebrale şi de şold, la 2127 bărbaţi şi femei cu vârste cuprinse între 50-95 ani (media de vârstă fiind 74,5 ani) cu fractură de şold recentă (în decurs de 90 zile) determinată de un traumatism minor, care au fost urmăriţi pe o perioadă medie de 2 ani de administrare a medicamentului studiat.
The incidence of clinically significant bleeding was similar to that observed when thrombolytic agents and heparin are co-administered with ASA (see section 4.8)
Frecvenţa hemoragiilor semnificative clinic a fost similară cu cea observată în cazul administrării concomitente de AAS cu medicamente trombolitice şi heparină (vezi pct.
The incidence of clinically significant bleeding was similar to that observed when thrombolytic agents and heparin are co-administered with ASA (see section 4.8)
Incidenţa hemoragiilor semnificative clinic a fost similară cu cea observată în cazul administrării concomitente de AAS cu medicamente trombolitice şi heparină (vezi pct.
The incidence of clinically significant bleeding was similar to that observed when thrombolytic agents and heparin are co-administered with ASA (see section 4.8).
Frecvenţa hemoragiilor semnificative clinic a fost similară cu cea observată în cazul administrării concomitente de AAS cu medicamente trombolitice şi heparină (vezi pct.