natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At 1 year (week 52), 89% of patients re-randomised to maintenance treatment were PASI 75 responders compared with 63% of patients re-randomised to placebo (treatment withdrawal) (p < 0.001).
La 1 an (în săptămâna 52), 89% dintre pacienţii re- randomizaţi pentru tratamentul de întreţinere aveau un răspuns PASI 75 comparativ cu 63% dintre pacienţii re-randomizaţi pentru a primi placebo (întreruperea tratamentului) (p < 0,001).
At 1 year post vaccination, Menveo continued to be statistically higher than ACWY-PS for serogroups A, W-135 and Y, as measured by percentage of subjects with hSBA≥1:8 and GMTs.
La 1 an după vaccinare, răspunsul imun pentru Menveo a rămas în continuare mai crescut din punct de vedere statistic decât pentru ACWY-PS pentru serogrupurile A, W-135 şi Y, acesta fiind exprimat prin procentul de subiecţi cu hSBA≥1:8 şi TMG.
At 1.8 mg liraglutide, the average steady state concentration of liraglutide (AUCτ/24) reached approximately 34 nmol/l.
La o doză de liraglutid 1,8 mg, concentraţia plasmatică medie de liraglutid la starea de echilibru (ASCτ/24) a atins aproximativ 34 nmol/l.
At 10 years following the initiation of a 0, 1, 6 month schedule of Twinrix Paediatric in children aged 12-15 years, all subjects followed up retained ≥15 mIU/ml anti-HAV antibody and 85% had anti-HBs antibody ≥10 mIU/ml.
La 10 ani de la iniţierea unei scheme de administrare a Twinrix Paediatric la 0, 1 şi 6 luni, la copii cu vârste între 12 şi 15 ani, toţi subiecţii urmăriţi îndeaproape au înregistrat titruri ale anticorpilor anti- VHA de ≥15 mUI/ml, şi 85% dintre aceştia titruri de anticorpi anti-HBs ≥ 10 mUI/ml.
At 10 years following the initiation of a 0, 6 month schedule of Ambirix in children aged 1-15 years, all subjects followed up retained ≥15 mIU/ml anti-HAV antibody.
La 10 ani de la iniţierea unei scheme de administrare a Ambirix la 0 şi 6 luni, la copii cu vârste între 1 şi 15 ani, toţi subiecţii urmăriţi îndeaproape au înregistrat titruri ale anticorpilor anti-VHA de ≥15 mUI/ml.
At 10 M concentrations, bortezomib does not inhibit any of a wide variety of receptors and proteases screened and is more than 1,500-fold more selective for the proteasome than for its next preferable enzyme.
La concentraţii de 10 M, bortezomib nu inhibă nici unul dintr-o mare varietate de receptori şi proteaze cercetate şi este de peste 1500 ori mai selectiv faţă de proteazom decât faţă de următoarea enzimă pe care o preferă.
At 100 and 250 mg/kg/day, there were slight increases in post- implantation loss and slight decreases in fetal body weights.
La 100 mg/kg și zi și 250 mg/kg și zi au existat creșteri ușoare ale numărului avorturilor post-implantare și scăderi ușoare ale greutății corporale fetale.
At 102 weeks there were 49 subjects still on infliximab treatment and among those, 30 (61%) were BASDAI 50 responders.
În săptămâna 102 au existat 49 de subiecți care continuau tratamentul cu infliximab și dintre aceștia, 30 (61%) au avut răspuns BASDAI 50.
At 102 weeks there were 80 subjects still on infliximab treatment and among those, 71 (89%) were ASAS 20 responders.
80 de subiecţi care continuau tratamentul cu infliximab şi dintre aceştia, 71 (89%) au avut răspuns ASAS 20.
At 102 weeks there were 80 subjects still on infliximab treatment and among those, 71 (89%) were ASAS 20 responders.
În săptămâna 102 au existat 80 de subiecţi care continuau tratamentul cu infliximab şi dintre aceştia, 71 (89%) au avut răspuns ASAS 20.
At 102 weeks, the difference for dapagliflozin as add-on to metformin compared with placebo or as add-on to insulin compared with placebo was -2.14 and -2.88 kg, respectively.
La 102 săptămâni, diferenţa pentru dapagliflozin administrat ca tratament adjuvant la metformin comparativ cu placebo sau administrat ca tratament adjuvant la insulină comparativ cu placebo a fost de -2,14 şi, respectiv, -2,88 kg.
At 102 weeks, the difference for dapagliflozin as add-on to metformin compared with placebo, or as add-on to insulin compared with placebo was -2.14 and -2.88 kg, respectively.
La 102 săptămâni, diferenţa pentru dapagliflozin administrat în asociere cu metformin comparativ cu placebo, sau administrat în asociere cu insulină comparativ cu placebo a fost -2,14 şi, respectiv, -2,88 kg.
At 104 weeks of treatment LVM assessments were available for 8 patients, of which 5 decreased to within normal limits.
După 104 săptămâni de tratament, evaluările MVS au fost disponibile la 8 pacienţi, dintre care la 5 a scăzut până la limitele normale.
At 12 months
La 12 luni
At 12 months 61% (148/242) of the patients treated with abatacept plus methotrexate and 53% (128/242) of the patients treated with methotrexate plus placebo had no progression (TSS ≤ 0).
12 luni, 61% (148/242) dintre pacienţii trataţi cu abatacept plus metotrexat şi 53% (128/242) dintre pacienţii la care s-a administrat metotrexat plus placebo nu au prezentat progresie (TSS ≤ 0).
At 12 months median relative changes from baseline were –58.6 % for the intravenous injection of 3 mg every 3 months regimen and –62.6 % for oral 2.5 mg daily regimen.
După 12 luni, modificarea relativă mediană faţă de valoarea iniţială a fost de –58,6% în cazul administrării injecţiei intravenoase 3 mg la fiecare 3 luni şi
At 12 months median relative changes from baseline were –58.6 % for the intravenous injection of 3 mg every 3 months regimen and –62.6 % for oral 2.5 mg daily regimen.
După 12 luni, modificarea relativă mediană faţă de valoarea iniţială a fost de –58,6% în cazul administrării injecţiei intravenoase 3 mg la interval de 3 luni şi –62,6% în cazul administrării acid ibandronic 2,5 mg zilnic pe cale orală.
At 12 months median relative changes from baseline were –58.6 % for the intravenous injection of 3 mg every 3 months regimen and –62.6 % for oral 2.5 mg daily regimen.
După 12 luni, modificarea relativă mediană faţă de valoarea iniţială a fost de –58,6% în cazul administrării injecţiei intravenoase 3 mg la interval de 3 luni şi –62,6% în cazul administrării Bonviva 2,5 mg zilnic pe cale orală.
At 12 months, the Kaplan–Meier estimates of the likelihood of reaching the endpoint were 10 % in the nevirapine group, 6 % in the efavirenz group, and 13 percent in the abacavir group (P=0.10 according to an intention-to-treat analysis).
La 12 luni, estimările Kaplan-Meier referitoare la probabilitatea de a atinge criteriile finale principale au fost de 10 % în grupul tratat cu nevirapină, 6 % în grupul tratat cu efavirenz şi de 13 % în grupul tratat cu abacavir (p=0,10 conform unei analize a intenţiei de tratament).
At 12 months, the Kaplan–Meier estimates of the likelihood of reaching the endpoint were 10 % in the Viramune group, 6 % in the efavirenz group, and 13 percent in the abacavir group (P=0.10 according to an intention-to-treat analysis).
La 12 luni, estimărire Kaplan-Meier referitoare la probabilitatea de a atinge criteriile finale principale au fost de 10% în grupul tratat cu Viramune, 6% în grupul tratat cu efavirenz şi de 13% în grupul tratat cu abacavir (p=0,10 conform unei analize a intenţiei de tratament).
At 12 months, the proportion of patients alive and progression-free was 192 (83%) for patients randomized to vandetanib and 63 (63%) for patients randomized to placebo.
La 12 luni, numărul de pacienţi în viaţă şi fără progresie a bolii a fost de 192 (83%) în grupul de tratament cu vandetanib şi de 63 (63%) în grupul la care s-a administrat placebo.
At 12 monthsb Cumulative MMRb
La 12 lunib RMM cumulatb
At 12 monthsc Cumulative CCyRb
La 12 lunic RCyC cumulatb
At 14 days after initiation of treatment, 16.7 - 25.0% morbidity and 0.3 - 3.9% mortality were observed in the treated group in comparison to 50.0 - 53.3% morbidity and 0.3 - 4.5% mortality in an untreated group.
La 14 zile după inițierea tratamentului, o morbiditate de 16,7-25,0% și o mortalitate 0,3-3,9% au fost observate în grupul tratat, în comparație cu o morbiditate de 50,0-53,3% și o mortalitate de 0,3-4.5% într-un grup netratat.
At 144 weeks in the open- label phase of SINGLE, virologic suppression was maintained, the dolutegravir + ABC/3TC arm (71%) was superior to the EFV/TDF/FTC arm (63%), treatment difference was 8.3% (2.0, 14.6).
La 144 de săptămâni din cadrul studiului deschis SINGLE, supresia virusologică a fost menţinută, braţul de tratament cu dolutegravir + ABC/3TC (71%) a prezentat rezultate superioare faţă de braţul de tratament cu EFV/ TDF/ FTC (63%), diferenţa în funcție de tratament a fost 8.3% (2.0, 14.6).
At 144 weeks in the open-label phase of SINGLE, virologic suppression was maintained, the DTG +ABC/3TC arm (71%) was superior to the EFV/TDF/FTC arm (63%), treatment difference was 8.3% (2.0, 14.6).
La 144 de săptămâni din cadrul studiului deschis SINGLE, supresia virusologică a fost menţinută, braţul de tratament cu DTG + ABC/3TC (71%) a prezentat rezultate superioare faţă de braţul de tratament cu EFV/ TDF/ FTC (63%), diferenţa de tratament a fost 8.3% (2.0, 14.6).
At 144 weeks of treatment, the average change from baseline remained similar in both treatment groups (-3.07 and
După 144 săptămâni de tratament, media modificărilor faţă de momentul iniţial s-a menţinut la valori similare la ambele grupuri de tratament
At 144 weeks, the proportion of patients with HIV-1 RNA below 400 copies/ml and 50 copies/ml was 71% and 68% respectively in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) arm, compared to 64% and 63% in the stavudine arm.
După 144 săptămâni de tratament, procentul de pacienţi cu ARN HIV-1 sub 400 copii/ml şi 50 copii/ml a fost de 71% şi, respectiv, 68% în grupul tratat cu 245 mg tenofovir disoproxil (sub formă de fumarat), comparativ cu 64% şi 63%, în grupul tratat cu stavudină.
At 15 mg/kg there was evidence of vomiting, and softened/mucoid faeces and an increase in clinical chemistry parameters reflecting renal function.
La doza de 15mg/kg s-au observat semne clinice ca vomă şi fecale moi/mucoide.
At 2 years post- treatment, 16% (6 of 38) of patients remained 15 percentiles or more below their baseline weight curve and 11% (4 of 38) remained 15 percentiles or more below their baseline height curve.
La 2 ani de la terminarea tratamentului, 16% (6 din 38) dintre pacienţi au rămas 15 percentile sau mai mult sub curba lor de greutate iniţială şi 11% (4 din 38) au rămas 15 percentile sau mai mult sub curba lor de înălţime iniţială.
At 2 years, the cumulative incidence of NRM was 11.3% (95%CI, 5.5-19.3%), and that of relapse or progression from allo-HCT was 43.8% (95CI, 31.1-55.7%).
La 2 ani, incidenţa cumulată a MFR a fost de 11,3% (IÎ 95%, 5,5-19,3%) şi cea a recăderii sau progresiei după TCH alogen a fost de 43,8% (IÎ 95, 31,1-55,7%).
At 2 years1
La 2 ani1
At 20 mg/kg bodyweight one of eight animals showed transient generalized body tremors with inability to stand after the first administration and the animal showed transient unsteadiness on its feet after the third administration.
La 20 mg/kg greutate corporala, unul din opt animale a prezentat tremor corporal generalizat tranzitoriu cu incapacitatea de a sta in picioare dupa prima administrare si animalul a prezentat instabilitate tranzitorie pe membre dupa a treia administrare.
At 20 minutes post-injection, 75% of the radioactivity in plasma was present as polar metabolites.
La 20 de minute după administrarea injecţiei, 75% din radioactivitatea din plasmă a fost prezentă ca metaboliţi polari.
At 208 weeks
La 208 săptămâni
At 24 months
La 24 luni
At 24 months a similar significant increase of 3.6% in total hip BMD was observed for patients treated with zoledronic acid as compared to the effects observed in post- menopausal women in the HORIZON-PFT study.
La 24 luni s-a observat o creştere similară semnificativă cu 3,6% a DMO a întregului şold la pacienţii trataţi cu acid zoledronic comparativ cu efectele observate la femeile aflate în post-menopauză, în studiul HORIZON-PFT.
At 24 months, estimates for overall survival were 68.2 % in the R-CHOP arm compared to 57.4 % in the CHOP arm.
La 24 luni, estimările pentru supravieţuirea globală au fost de 68,2% în braţul R-CHOP comparativ cu 57,4% în braţul CHOP.
At 24 monthsb
La 24 lunib
At 24 weeks after randomisation in the TRANxITION study, 92.6 % and 93.6 % of patients receiving Viramune 200 mg immediate-release twice daily or Viramune 400 mg prolonged-release once daily, respectively, continued to have HIV-1 RNA < 50 copies/ml.
La 24 săptămâni după repartizarea randomizată în studiul TRANxITION, 92,6% şi respectiv 93,6% dintre pacienţii trataţi cu Viramune 200 mg cu eliberare imediată administrat de două ori pe zi sau, respectiv, cu Viramune 400 mg cu eliberare prelungită administrat o dată pe zi, au avut în continuare valori ale ARN HIV-1 < 50 copii/ml.
At 24 weeks after randomisation in the TRANxITION study, 92.6 % and 93.6 % of patients receiving Viramune 200 mg immediate-release twice daily or Viramune 400 mg prolonged-release once daily, respectively, continued to have HIV-1 RNA < 50 copies/ml.
La 24 săptămâni după repartizarea randomizată în studiul TRANxITION, 92,6% şi respectiv 93,6% dintre pacienţii trataţi cu Viramune 200 mg cu eliberare imediată administrat de două ori pe zi şi, respectiv, cu Viramune 400 mg cu eliberare prelungită administrat o dată pe zi, au avut în continuare valori ale ARN HIV-1 < 50 copii/ml.
At 24 weeks, 16 of 23 (70%) adolescents (12 to less than 18 years of age) treated with Tivicay once daily (35 mg n=4, 50 mg n=19) plus OBR achieved viral load <50 copies/mL.
La 24 de săptămâni, 16 din 23 (70%) adolescenți (cu vârsta între 12 şi sub 18 ani) trataţi cu Tivicay o dată pe zi (35 mg n = 4,50 mg n = 19), plus TFO, au atins o încărcătură virală <50 copii/mL.
At 24 weeks, 56% of patients in the Enbrel-treated group had achieved the PASI 75 compared to 5% of placebo- treated patients.
După 24 de săptămâni, 56% dintre pacienţii din grupul tratat cu Enbrel au obţinut PASI 75, faţă de 5% pacienţii din grupul tratat cu placebo.
At 24 weeks, reductions in serum uric acid concentrations ranged from –48.3 to –18.3 micromoles/l (–0.87 to –0.33 mg/dl).
La 24 săptămâni, reducerile concentraţiilor plasmatice de acid uric au fost cuprinse între -48,3 şi -18,3 micromoli/l (-0,87 şi -0,33 mg/dl).
At 24 weeks, the percentage of patients whose plasma HIV RNA levels had decreased to below the limit of detection of the assay (< 400 copies/ml) were 81 % and 8 % for the groups treated with nelfinavir 750 mg TID plus zidovudine and lamivudine or zidovudine and lamivudine, respectively.
La 24 săptămâni, procentul pacienţilor la care valorile ARN HIV au scăzut sub limita de detecţie a testului (< 400 copii/ml) a fost de 81% şi de 8% pentru grupul tratat cu nelfinavir în doză de 750 mg de trei ori pe zi în asociere cu zidovudină şi lamivudină, respectiv cel tratat doar cu zidovudină şi lamivudină.
At 240-weeks, in treatment-naïve patients, Grade 2 or higher laboratory abnormalities that represent a worsening Grade from baseline of AST, ALT or total bilirubin occurred in 22 %, 44 % and 17 %, respectively, of co-infected subjects treated with ISENTRESS as compared to 13 %, 13 % and 5 % of all other subjects treated with ISENTRESS.
La 240-săptămâni, la pacienţii netrataţi anterior, modificări de laborator de gradul 2 sau mai mare, reprezentând o agravare a gradului modificărilor valorilor ASAT, ALAT sau bilirubinei totale faţă de valorile iniţiale, s-au înregistrat la 22%, 44% şi, respectiv, 17% dintre subiecţii infectaţi concomitent trataţi cu ISENTRESS comparativ cu 13%, 13% şi 5% dintre toţi ceilalţi subiecţi trataţi cu ISENTRESS.
At 240-weeks, in treatment-naïve patients, Grade 2 or higher laboratory abnormalities that represent a worsening Grade from baseline of AST, ALT or total bilirubin occurred in 22 %, 44 % and 17 %, respectively, of co-infected subjects treated with raltegravir as compared to 13 %, 13 % and 5 % of all other subjects treated with raltegravir.
240 săptămâni, la pacienţii netrataţi anterior, modificările de laborator de gradul 2 sau mai mare reprezentând o agravare a valorilor iniţiale ale ASAT, ALAT sau bilirubinei totale s-au înregistrat la 22%, 44% şi respectiv 17% dintre subiecţii infectaţi concomitent trataţi cu raltegravir comparativ cu 13%, 13% şi 5% dintre toţi ceilalţi subiecţi trataţi cu raltegravir.
At 25 mg/kg there was evidence of gastrointestinal ulceration.
La doza de 25mg/kg s- au observat semne de ulceraţii gastro-intestinale.
At 250 mg/kg/day, fetal malformations included limb anomalies (flexed and/or rotated fore- and/or hindlimbs, unattached or absent digit) and associated skeletal malformations (not ossified metacarpal, misaligned phalanx and metacarpal, absent digit, not ossified phalanx, and short not ossified or bent tibia); moderate dilation of the lateral ventricle in the brain; abnormal placement of the right subclavian artery; absent intermediate lobe in the lungs; low- set kidney; altered liver morphology; incompletely or not ossified pelvis; an increased average for supernumerary thoracic ribs and a reduced average for ossified tarsals.
La 250 mg/kg și zi, malformațiile fetale au inclus anomalii ale membrelor (labe anterioare și/sau posterioare flectate și/sau rotate, deget detașat sau absent) și malformații scheletice asociate (metacarp neosificat, falange și metacarp nealiniate, deget absent, falange neosificate și tibie neosificată sau încurbată); dilatarea moderată a ventriculului lateral cerebral; poziționarea anormală a arterei subclaviculare drepte; lob pulmonar intermediar absent; rinichi în poziție joasă, morfologie hepatică modificată; pelvis incomplet osificat sau neosificat; o medie crescută a coastelor toracice supranumerare și o medie redusă a oaselor tarsiene osificate.
At 26 weeks
La 26 de săptămâni
At 26 weeks, the between-treatment difference in HbA1c of 0.2% for Eperzan and insulin lispro met the pre-specified noninferiority margin (0.4%).
La 26 de săptămâni, diferența dintre tratamente în ceea ce priveşte HbA1c de 0,2% pentru Eperzan și insulina lispro a întrunit marja pre-specificată de non- inferioritate (0,4%).
At 3,600 mg/kg/day, in only one of the 2 EFD studies, there was a slight decrease in foetal weight associated with a marginal increase in skeletal variations/minor anomalies.
Numai într-unul dintre cele 2 studii DEF, la administrarea dozei de 3600 mg/kg şi zi a existat o scădere uşoară a greutăţii fetuşilor, asociată cu o creştere limitată a anomaliilor/tulburărilor minore ale scheletului.
At 3-years, the EFS and overall survival (OS) for the Oncaspar treatment arm were 85.1% [95% CI 72-92%] and 92.4% [95% CI 81-97%], respectively.
La 3 ani, SFE şi supravieţuirea globală (SG) a pacienţilor din grupul de tratament cu Oncaspar au fost de 85,1% [IÎ 95% 72-92%] şi respectiv 92,4% [IÎ 95% 81-97%].
At 36 month follow-up, the GMT in girls (2 doses, n=86) remained non-inferior to the GMT in women (3doses, n=86) for all 4 HPV types.
La urmărirea de 36 luni, valorile MGT la fete (2 doze, n = 86) au rămas non-inferioare valorilor MGT la femei (3 doze, n = 86) pentru toate cele 4 tipuri de HPV.
At 36 months
La 36 luni
At 36 months, 44.6% of patients on placebo and 29.4% of patients on macitentan 10 mg (Absolute Risk Reduction = 15.2%) had been hospitalised for PAH or died from a PAH-related cause.
La 36 luni, 44,6% dintre pacienţii trataţi cu placebo şi 29,4% dintre pacienţii trataţi cu macitentan 10 mg (reducerea absolută a riscului = 15,2%) au fost spitalizaţi pentru HTAP sau au decedat dintr-o cauză legată de HTAP.
At 36 months, sensitivity of flutemetamol (18F) scans for predicting conversion from aMCI to AD in 81 converters was 64 % (95% CI: 54% to 75 %), specificity in 143 non-converters was 69% (95% CI: 60% to 76 %).
La 36 de luni, sensibilitatea scanărilor cu flutemetamol (F18) de predicție a conversiei de la DCUa la BA pentru 81 convertiți a fost de 64% (95% IÎ: 54 până la 75%), iar specificitatea pentru 143 de non-convertiți a fost de 69% (95% IÎ: 60% până la 76%).
At 3600 mg/kg/day, in only one of the 2 EFD studies, there was a slight decrease in fetal weight associated with a marginal increase in skeletal variations/minor anomalies.
Numai într-unul dintre cele 2 studii DEF, la administrarea dozei de 3600 mg/kg şi zi a existat o scădere uşoară a greutăţii fetuşilor, asociată cu o creştere limitată a anomaliilor /tulburărilor minore ale scheletului.
At 3600 mg/kg/day, in only one of the 2 EFD studies, there was a slight decrease in fetal weight associated with a marginal increase in skeletal variations/minor anomalies.
Numai într-unul dintre cele 2 studii DEF, la administrarea dozei de 3600 mg/kg şi zi a existat o scădere uşoară a greutăţii fetușilor, asociată cu o creştere limitată a anomaliilor /tulburărilor minore ale scheletului.
At 3600 mg/kg/day, in only one of the 2 EFD studies, there was a slight decrease in foetal weight associated with a marginal increase in skeletal variations/minor anomalies.
Numai într-unul dintre cele 2 studii DEF, la administrarea dozei de 3600 mg/kg şi zi a existat o scădere uşoară a greutăţii fetuşilor, asociată cu o creştere limitată a anomaliilor /tulburărilor minore ale scheletului.
At 3600 mg/kg/day, in only one of the 2 EFD studies, there was a slight decrease in foetal weight associated with a marginal increase in skeletal variations/minor anomalies.
Numai într-unul dintre cele 2 studii DEF, la administrarea dozei de 3600 mg/kg şi zi a existat o scădere uşoară a greutăţii fetuşilor, asociată cu o creştere limitată a anomaliilor/tulburărilor minore ale scheletului.
At 4 hours post first dose, there was a significant difference in the mean percentage change from baseline plasma uric acid concentration (p <0.0001) in the Fasturtec group (- 86.0%) compared to that for the allopurinol group (-12.1%).
La 4 ore după prima doză s-a constatat o diferenţă semnificativă (p<0,0001) a valorii procentuale medii a concentraţiei plasmatice de acid uric faţă de valorile iniţiale la grupul tratat cu Fasturtec (-86,0%), comparativ cu grupul tratat cu alopurinol (-12,1%).
At 4 hours, about 4% of the injected activity remained in the blood, decreasing to less than 1% at 24 hours after the injection.
După 4 ore de la injectare, aproximativ 4% din radioactivitatea injectată a rămas în sânge, scăzând la mai puţin de 1% după 24 ore de la injectare.
At 48 months
La 48 luni
At 48 weeks non-inferiority in virologic response to the PREZISTA/ritonavir treatment, defined as the percentage of patients with plasma HIV-1 RNA level < 400 and < 50 copies/ml, was demonstrated (at the pre-defined 12% non-inferiority margin) for both ITT and OP populations.
La 48 de săptămâni, non-inferioritatea în răspunsul virologic la tratamentul cu PREZISTA/ritonavir, definită ca procentul pacienţilor cu valoarea plasmatică a ARN HIV-1 < 400 şi < 50 copii/ml, a fost demonstrată (la limita aleasă de non-inferioritate de 12%) atât pentru populaţiile cuprinse în braţul IDT, cât şi în braţul PP.
At 48 weeks of treatment the emtricitabine-containing regimen demonstrated an equivalent proportion of patients with HIV RNA < 400 copies/ml (94% emtricitabine versus 92%) and a greater proportion of patients with HIV RNA < 50 copies/ml (95% emtricitabine versus 87%) compared with the patients continuing with their PI-HAART regimen.
După 48 săptămâni de tratament, regimul terapeutic cu emtricitabină a determinat obţinerea unui procent echivalent de pacienţi cu ARN HIV < 400 copii/ml (94% la emtricitabină faţă de 92%) şi a unui procent mai mare de pacienţi cu ARN HIV < 50 copii/ml (95% la emtricitabină faţă de 87%), comparativ cu pacienţii care au continuat terapia IP-TARAI.
At 48 weeks these rates were 25.2% of patients in the tipranavir with ritonavir arm and 15.6% in the comparator arm.
La 48 săptămâni aceste procente au fost de 25,2% dintre pacienţii trataţi cu tipranavir în asociere cu ritonavir şi de 15,6% în grupul martor.
At 48 weeks, 70% and 64% of patients demonstrated HIV-1 RNA < 50 copies/ml with the once and twice daily regimens of lopinavir/ritonavir, respectively.
După 48 săptămâni, 70% şi 64% din pacienţi au înregistrat o valoare a ARN HIV-1 < 50 copii/ml după tratamentul cu lopinavir/ritonavir administrat o dată, respectiv, de două ori pe zi.