natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In pivotal phase III clinical trials the following medicinal products were routinely combined with ivabradine with no evidence of safety concerns: angiotensin converting enzyme inhibitors, angiotensin II antagonists, beta-blockers, diuretics, anti-aldosterone agents, short and long acting nitrates, HMG CoA reductase inhibitors, fibrates, proton pump inhibitors, oral antidiabetics, aspirin and other anti- platelet medicinal products.
În studiile clinice pivot de fază III, o serie de medicamente au fost asociate în mod curent cu ivabradina fără a se dovedi a afecta siguranţa administrării: inhibitorii enzimei de conversie a angiotensinei, antagonişti ai angiotensinei II, beta-blocante, diuretice, medicamente antialdosteronice, nitraţi cu durată de acţiune scurtă şi lungă, inhibitori de HMG CoA reductază, fibraţi, inhibitori de pompă de protoni, antidiabetice orale, acid acetilsalicilic şi alte medicamente antitrombotice.
In pivotal studies conducted in patients undergoing PCI, events of acute renal failure (0.1%), renal failure (0.1%) and increased serum creatinine (0.2%) were reported to occur after administration of cangrelor in clinical trials.
În studii pivotale realizate la pacienți cărora urmează să li se efectueze ICP, evenimente de insuficiență renală acută (0,1%), insuficiență renală (0,1%), și creștere a nivelului creatininei serice (0,2%) au fost raportate ca apărând după administrarea cangrelorului în studii clinice.
In pivotal studies conducted in patients undergoing PCI, there were more intracranial bleeds at 30 days with cangrelor (0.07%) than with clopidogrel (0.02%), of which 4 bleeds with cangrelor and 1 bleed with clopidogrel were fatal.
În studii pivotale realizate la pacienți cărora urmează să li se efectueze ICP, s-au înregistrat mai multe hemoragii intracraniene după 30 de zile cu cangrelor (0,07%) decât cu clopidogrel (0,02%), dintre care 4 hemoragii cu cangrelor și 1 hemoragie cu clopidogrel au fost fatale.
In pJIA patients, infusion related reactions are defined as all events occurring during or within 24 hours of an infusion.
La pacienţii cu AIJp, reacţiile asociate perfuziei sunt definite ca fiind totalitatea evenimentelor apărute în timpul perfuziei sau în decurs de 24 de ore de la administrarea perfuziei.
In pJIA patients, the central volume of distribution was 50 ml/kg, the peripheral volume of distribution was 53 ml/kg, resulting in a volume of distribution at steady state of 103 ml/kg.
La pacienţii cu AIJp, volumul de distribuţie central a fost de 50 ml/kg, volumul de distribuţie periferic a fost de 53 ml/kg, rezultând într-un volum de distribuţie la starea de echilibru de 103 ml/kg.
In PKU treatment, a main study compared the reductions in blood phenylalanine in 88 patients treated with either Kuvan or placebo (a dummy treatment).
În tratamentul FCU, un studiu principal a comparat reducerile fenilalaninei din sânge la 88 de pacienți tratați cu Kuvan sau cu placebo (un tratament inactiv).
In PKU, it works by enhancing the activity of the defective enzyme, while in BH4 deficiency it replaces the missing cofactor.
În FCU, aceasta funcționează prin îmbunătățirea activității enzimei disfuncționale, iar în deficitul de BH4, prin substituirea cofactorului lipsă.
In placebo controlled studies low antibody responses have been reported with a frequency (3.4%) similar to that of placebo (4.8%).
În studiile placebo controlate au fost raportate răspunsuri de anticorpi scăzute, cu o frecvenţă (3,4%) similară cu cea a administrării placebo (4,8%).
In placebo controlled trials in a post-operative ICU population previously intubated and sedated with midazolam or propofol, Dexdor significantly reduced the requirement for both rescue sedative (midazolam or propofol) and opioids during sedation for up to 24 hours.
În studiile controlate cu placebo la populaţia postoperatorie din STI sedată şi intubată anterior cu midazolam şi propofol, Dexdor a redus semnificativ necesitatea atât a sedativelor în terapia de salvare (midazolam sau propofol), cât şi a opioidelor, în timpul sedării pe o perioadă de până la 24 de ore.
In placebo- controlled studies, more than 1800 patients were treated with the therapeutic dose of either 2.5 mg linagliptin twice daily (or its bioequivalent of 5 mg linagliptin once daily) in combination with metformin for ≥ 12/24 weeks.
În studii clinice controlate cu placebo, mai mult de 1800 pacienţi au fost trataţi cu doza terapeutică de 2,5 mg linagliptin de două ori pe zi (sau bioechivalentul său în doză de 5 mg o dată pe zi) în combinaţie cu metformina pentru o perioadă ≥ 12/24 săptămâni.
In placebo-controlled and uncontrolled clinical studies, a total of 2,468 patients have received Tecfidera and been followed for periods up to 4 years with an overall exposure equivalent to
În cadrul studiilor clinice controlate faţă de placebo şi necontrolate, un total de 2468 pacienţi au primit Tecfidera şi au fost urmăriţi pe perioade de până la 4 ani, cu o expunere globală echivalentă de
In placebo-controlled clinical trials (6-12 weeks duration) of elderly patients (mean age 78 years) with dementia-related psychosis and/or disturbed behaviours, there was a 2-fold increase in the incidence of death in olanzapine-treated patients compared to patients treated with placebo (3.5 % versus 1.5 %, respectively).
În studii clinice controlate cu placebo (cu o durată de 6-12 săptămâni) la pacienţi vârstnici (vârsta medie 78 ani) cu psihoze şi/sau tulburări de comportament asociate demenţei, s-a înregistrat o creştere de 2 ori a incidenţei deceselor la pacienţii trataţi cu olanzapină comparativ cu cei la care s- a administrat placebo (3,5%, respectiv 1,5%).
In placebo-controlled clinical trials with abatacept, adverse reactions (ARs) were reported in 51.8% of abatacept-treated patients and 46.4% of placebo-treated patients.
În studiile clinice cu abatacept, placebo controlate, reacţiile adverse (RA) au fost raportate la 51,8% dintre pacienţii trataţi cu abatacept şi la 46,4% dintre pacienţii la care s-a administrat placebo.
In placebo-controlled clinical trials with intravenous abatacept, adverse reactions (ARs) were reported in 51.8% of abatacept-treated patients and 46.4% of placebo-treated patients.
În studiile clinice cu abatacept administrat intravenos, placebo controlate, reacţiile adverse (RA) au fost raportate la 51,8% dintre pacienţii trataţi cu abatacept şi la 46,4% dintre pacienţii la care s-a administrat placebo.
In placebo-controlled clinical trials with naltrexone / bupropion for the treatment of obesity in adult subjects, no suicides or suicide attempts were reported in studies up to 56 weeks duration with naltrexone / bupropion, and suicidal ideation was not more commonly reported in subjects treated with naltrexone / bupropion compared to placebo.
În cadrul studiilor clinice placebo controlate ce au utilizat combinația naltrexonă/bupropionă pentru tratamentul obezităţii la pacienții adulţi, nu au fost raportate evenimente de suicid sau tentative de suicid în studiile cu durată de până la 56 de săptămâni a tratamentului cu naltrexonă/bupropionă, iar cazurile raportate de ideaţie suicidară nu au fost mai frecvente la pacienții trataţi cu naltrexonă/bupropionă comparativ cu cei la care s-a administrat placebo.
In placebo-controlled clinical trials, malignancies were reported in 29 of 2,111 abatacept-treated patients observed during 1,829 patient-years, and in 12 of 1,099 placebo-treated patients observed during 849 patient-years.
În studiile clinice placebo controlate, afecţiunile maligne au fost raportate la 29 dintre cei 2111 pacienţii trataţi cu abatacept monitorizaţi pe o perioadă de 1829 ani-pacient şi la 12 dintre cei 1099 pacienţi la care s-a administrat placebo monitorizaţi pe o perioadă de 849 ani-pacient.
In placebo-controlled periods of clinical trials, 0.94% (13/1382) of MabThera treated patients and 0.27% (2/731) of placebo patients developed severe neutropenia.
În perioadele controlate placebo din studiile clinice, 0,94% (13/1382) dintre pacienţii trataţi cu MabThera şi 0,27% (2/731) dintre pacienţii trataţi cu placebo au prezentat neutropenie severă.
In placebo-controlled RA studies with Kineret, treatment was associated with small reductions in the mean values for total white blood count and absolute neutrophil count (ANC).
În studiile de PAR controlate cu placebo efectuate cu Kineret, tratamentul s-a asociat cu reduceri mici ale valorilor medii ale numărului total de leucocite şi ale valorii absolute a numărului de neutrofile (NAN).
In placebo-controlled studies in RA patients, the most frequently reported adverse reactions with Kineret were injection site reactions (ISRs), which were mild to moderate in the majority of patients.
In toate studiile controlate cu placebo la bolnavii cu PAR, reacţiile adverse raportate cel mai frecvent în cazul administrării Kineret au fost reacţii la locul de injectare (RLI), care au fost de intensitate medie până la moderată la majoritatea pacienţilor.
In placebo-controlled studies in RA patients, the most frequently reported adverse reactions with Kineret were injection site reactions (ISRs), which were mild to moderate in the majority of patients.
În toate studiile controlate cu placebo la bolnavii cu PAR, reacţiile adverse raportate cel mai frecvent în cazul administrării de Kineret au fost reacţii la locul de injectare (RLI), care au fost de intensitate medie până la moderată la majoritatea pacienţilor.
In placebo-controlled studies involving 1,842 adult patients with partial-onset seizures (1,282 patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
În cadrul studiilor controlate cu placebo care au inclus 1842 de pacienţi adulţi cu convulsii cu debut parţial (1282 de pacienţi trataţi cu acetat de eslicarbazepină şi 560 trataţi cu placebo), 50,7% dintre pacienţii trataţi cu acetat de eslicarbazepină şi 27,7% dintre pacienţii trataţi cu placebo au prezentat reacţii adverse.
In placebo-controlled studies involving 1,842 adult patients with partial-onset seizures (1,282) patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
În cadrul studiilor controlate cu placebo care au inclus 1842 de pacienţi adulţi cu convulsii cu debut parţial (1282 de pacienţi trataţi cu acetat de eslicarbazepină şi 560 trataţi cu placebo), 50,7% dintre pacienţii trataţi cu acetat de eslicarbazepină şi 27,7% dintre pacienţii trataţi cu placebo au prezentat reacţii adverse.
In placebo-controlled studies involving 1.842 adult patients with partial-onset seizures (1,282 patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
În cadrul studiilor controlate cu placebo care au inclus 1842 de pacienţi adulţi cu convulsii cu debut parţial (1282 de pacienţi trataţi cu acetat de eslicarbazepină şi 560 trataţi cu placebo), 50,7% dintre pacienţii trataţi cu acetat de eslicarbazepină şi 27,7% dintre pacienţii trataţi cu placebo au prezentat reacţii adverse.
In placebo-controlled studies palpitations were reported >1% more often in the teriflunomide 7 mg group (but not in the teriflunomide 14 mg group) when compared to placebo.
În studii placebo-controlate, palpitaţiile au fost raportate cu >1% mai frecvent în grupul la care s-a administrat teriflunomidă în doză de 7 mg (dar nu şi în grupul cu teriflunomidă în doză de 14 mg), comprativ cu placebo.
In placebo-controlled studies the following was established: systolic blood pressure was >140 mm Hg in 19.9% of patients receiving 14 mg/day teriflunomide as compared to 15.5% receiving placebo; systolic blood pressure was >160 mm Hg in 3.8% of patients receiving 14 mg/day teriflunomide as compared to 2.0% receiving placebo; diastolic blood pressure was >90 mm Hg in 21.4% of patients receiving 14 mg/day teriflunomide as compared to 13.6% receiving placebo.
În studiile placebo-controlate, au fost stabilite următoarele: tensiunea arterială sistolică a fost mai mare de 140 mmHg la 19,9% din pacienţii trataţi cu teriflunomidă 14 mg/zi, comparativ cu 15,5% din pacienţii cărora li s-a administrat placebo; tensiunea arterială sistolică a fost mai mare de 160 mmHg la 3,8% din pacienţii trataţi cu teriflunomidă 14 mg/zi, comparativ cu 2,0% din pacienţii cărora li s-a administrat placebo; tensiunea arterială diastolică a fost mai mare de 90 mmHg la 21,4% din pacienţii trataţi cu teriflunomidă 14 mg/zi, comparativ cu 13,6% din pacienţii cărora li s-a administrat placebo.
In placebo-controlled studies with Kineret, treatment was associated with small reductions in the mean values for total white blood count and absolute neutrophil count (ANC).
În studiile controlate cu placebo efectuate cu Kineret, tratamentul s-a asociat cu reduceri mici ale valorilor medii ale numărului total de leucocite şi ale valorii absolute a numărului de neutrofile (NAN).
In placebo-controlled studies, bosentan-related decreases in haemoglobin concentration were not progressive, and stabilised after the first 4–12 weeks of treatment.
În cadrul studiilor controlate cu placebo, scăderile concentraţiei de hemoglobină asociate administrării bosentanului nu au fost progresive şi s-au stabilizat după primele 4-12 săptămâni de tratament.
In placebo-controlled studies, elevations of hepatic transaminases were observed.
În cadrul studiilor controlate faţă de placebo a fost observată creşterea transaminazelor hepatice.
In placebo-controlled studies, in total there have been 17 cases of peripheral neuropathy that were confirmed by nerve conduction studies, out of 898 patients treated.
În cadrul studiilor placebo-controlate, au existat în total 17 cazuri de neuropatie periferică, confirmate prin studii de conducere nervoasă, din 898 de pacienţi trataţi.
In placebo-controlled studies, no increase in serious infections was observed with teriflunomide 14 mg (2.7%) as compared to placebo (2.2%).
În studiile placebo-controlate, nu a fost observată creşterea apariţiei infecţiilor grave la administrarea teriflunomidei în doză de 14 mg (2,7%), comparativ cu placebo (2,2%).
In placebo-controlled studies, the incidence of proteinuria was higher in patients treated with Tecfidera (9%) compared to placebo (7%).
În studiile controlate faţă de placebo, incidenţa proteinuriei a fost mai mare la pacienţii trataţi cu Tecfidera (9%) decât la cei trataţi cu placebo (7%).
In placebo-controlled trials in 1,617 MS patients treated with natalizumab for up to 2 years (placebo: 1,135), adverse events leading to discontinuation of therapy occurred in 5.8% of patients treated with natalizumab (placebo: 4.8%).
În studiile controlate cu placebo, la 1617 pacienţi cu SM trataţi cu natalizumab timp de până la 2 ani (placebo: 1135), au apărut evenimente adverse care au determinat întreruperea tratamentului la 5,8% dintre pacienţii trataţi cu natalizumab (placebo: 4,8%).
In placebo-controlled trials, diabetes mellitus was reported in 0.32% in Xeplion-treated subjects compared to a rate of 0.39% in placebo group.
În studiile controlate cu placebo, diabetul zaharat s-a raportat la 0,32% dintre subiecţii trataţi cu Xeplioncomparativ cu o rată de 0,39% în grupul la care s-a administrat placebo.
In plasma, cortisol is bound to corticosteroid-binding globulin (CBG, also called transcortin) and albumin.
În plasmă, cortizolul se leagă de globulina de legare a corticosteroizilor (GLC, numită şi transcortină) şi de albumină.
In plasma, FXIII circulates as a heterotetramer [A2B2] composed of 2 FXIII A-subunits and 2 FXIII B- subunits held together by strong non-covalent interactions.
În plasmă, FXIII circulă sub formă de heterotetramer [A2B2] compus din 2 subunităţi A FXIII şi 2 subunităţi B FXIII, legate prin interacţiuni necovalente puternice.
In plasma, tacrolimus is highly bound (> 98.8%) to plasma proteins, mainly to serum albumin and α-1-acid glycoprotein.
În plasmă, tacrolimus este legat de proteine plasmatice (> 98,8%), în special de albumina serică şi de α-1-acid glicoproteina.
In plasma, the relative exposures of the S- and R- enantiomers of lenalidomide are approximately 56% and 44%, respectively.
Expunerile plasmatice relative pentru enantiomerii S și R ai lenalidomidei sunt de aproximativ 56% și, respectiv, 44%.
In plasma, unchanged thalidomide represents 80% of the circulatory components.
În plasmă, talidomida nemodificată reprezintă 80% din componentele circulatorii.
In PNH clinical studies, 16 patients discontinued the Soliris treatment regimen.
În studiile clinice HPN, 16 pacienţi au întrerupt regimul de tratament cu Soliris.
In PNH patients, uncontrolled terminal complement activation and the resulting complement- mediated intravascular haemolysis are blocked with Soliris treatment.
La pacienţii cu HPN, tratamentul cu Soliris blochează activarea necontrolată a complementului terminal şi hemoliza intravasculară mediată de complement rezultată.
In PNH, chronic administration of Soliris resulted in a rapid and sustained reduction in complement- mediated haemolytic activity.
În HPN, administrarea cronică a Soliris a avut ca rezultat o reducere rapidă şi durabilă a activităţii hemolitice mediate de complementul terminal.
In PNH, treatment for patients aged 18 and over consists of an infusion (drip into a vein) of 600 mg over 25 to 45 minutes once a week, followed by 900 mg in the fifth week.
În cazul HPN, tratamentul la pacienții în vârstă de 18 ani și peste constă într-o perfuzie intravenoasă (picurare în venă) de 600 mg de soluție timp de 25-45 de minute, o dată pe săptămână, urmată de o perfuzie intravenoasă de 900 mg de soluție în cursul celei de-a cincea săptămâni.
In polyarticular juvenile idiopathic arthritis, around 40% of patients aged between 4 and 17 years receiving Humira, either alone or in combination with methotrexate, had a flare-up of arthritis, compared with around 69% of those receiving placebo.
În cazul poliartritei juvenile idiopatice, la pacienții cu vârsta cuprinsă între 4 și 17 ani, aproximativ 40% din pacienții care au primit Humira, fie în monoterapie, fie în asociere cu metotrexat au prezentat o acutizare a artritei, față de aproximativ 69% din cei care au primit placebo.
In polyarticular juvenile idiopathic arthritis, it took longer for the disease to flare up in the patients continuing to receive Orencia than those who switched to placebo.
În cazul artritei idiopatice juvenile poliarticulare, boala s-a acutizat după mai mult timp la pacienții care au continuat să ia Orencia decât la cei care au trecut pe placebo.
In polyarticular juvenile idiopathic arthritis, Orencia infusion has been studied in one main study involving patients aged between six and 17 years whose previous treatment had failed.
Pentru artrita idiopatică juvenilă poliarticulară, Orencia sub formă de perfuzie a fost studiat într-un studiu principal care a implicat pacienți cu vârsta între șase și 17 ani la care tratamentul anterior nu dăduse rezultate.
In Pom + LD- Dex treated patients infections led to dose discontinuation in 2.0% of patients, to treatment interruption in 14.3% of patients, and to a dose reduction in 1.3% of patients.
La pacienții tratați cu Pom + Dex-DS, infecțiile au dus la oprirea tratamentului la 2,0% dintre pacienți, la întreruperea tratamentului la 14,3% dintre pacienți și la scăderea dozei la 1,3% dintre pacienți.
In Pom + LD-Dex treated patients neutropenia was infrequently serious (2.0% of patients), did not lead to treatment discontinuation, and was associated with treatment interruption in 21.0% of patients, and with dose reduction in 7.7% of patients.
La pacienții tratați cu Pom + Dex-DS, neutropenia gravă a fost mai puțin frecventă (2,0% dintre pacienți), nu a dus la oprirea tratamentului și a fost asociată cu întreruperea tratamentului la 21,0% dintre pacienți și cu scăderea dozei la 7,7% dintre pacienți.
In Pom + LD-Dex treated patients pneumonia and upper respiratory tract infections were the most commonly reported infections (in 10.7% and 9.3% of patients, respectively);with 24.3% of reported infections being serious and fatal infections (Grade 5) occurring in 2.7% of treated patients.
La pacienții tratați cu Pom + Dex-DS, infecțiile raportate cel mai frecvent au fost pneumonia și infecțiile tractului respirator superior (la 10,7% și, respectiv, la 9,3% dintre pacienți); 24,3% dintre infecțiile raportate au fost grave și letale (de gradul 5), apărând la 2,7% dintre pacienții tratați.
In Pom + LD-Dex treated patients, VTE was reported as serious in 1.7% of patients, no fatal reactions were reported in clinical studies, and VTE was not associated with dose discontinuation.
La pacienții cărora li s-a administrat tratament cu Pom + Dex-DS, ETV au fost raportate ca fiind grave la 1,7% dintre pacienți, în cadrul studiilor clinice nu au fost raportate reacții letale și ETV nu au fost asociate cu oprirea administrării dozei.
In PONV, the usual dose is one 40 mg capsule given to adults within the three hours before the patient is anaesthetised (‘put to sleep’).
În PONV, doza obișnuită este de o capsulă de 40 mg administrată adulților în decursul celor trei ore anterioare anesteziei („adormirii”) pacientului.
In pooled analyses of subjects who achieved SVR12 or met criteria for virologic failure, the prevalence and impact of NS5A polymorphisms (including L/M28T/A, R/Q30E/H/R/G/K/L/D, L31M/V/F, H58D, and Y93C/H/N) and NS3 polymorphisms (substitutions at positions 36, 54, 55, 56, 80, 107, 122, 132, 155, 156, 158, 168, 170, and 175) that confer greater than 5-fold reduction of elbasvir and grazoprevir antiviral activity respectively in vitro were evaluated.
În analizele cumulate ale subiecților care au obținut RVS12 sau au îndeplinit criteriile pentru eşec virusologic, au fost evaluate prevalența și impactul polimorfismelor NS5A (incluzând L/M28T/A, R/Q30E/H/R/G/K/L/D, L31M/V/F, H58D și Y93C/H/N) și polimorfismelor NS3 (substituții în pozițiile 36, 54, 55, 56, 80, 107, 122, 132, 155, 156, 158, 168, 170 și 175) care conferă reducerea de peste 5 ori a activităţii antivirale a elbasvir și respectiv grazoprevir in vitro.
In pooled data from the major efficacy trials, the proportion of patients experiencing successful penetration on vardenafil were as follows: psychogenic erectile dysfunction (77-87%), mixed erectile dysfunction (69-83%), organic erectile dysfunction (64-75%), elderly (52-75%), ischaemic heart disease (70-73%), hyperlipidemia (62-73%), chronic pulmonary disease (74-78%), depression (59-69%), and patients concomitantly treated with antihypertensives (62-73%).
În datele însumate din studiile principale de eficacitate, proporţiile de pacienţi, care au avut o penetrare de succes cu vardenafil, au fost următoarele: disfuncţie erectilă psihogenă (77-87%), disfuncţie erectilă mixtă (69-83%), disfuncţii erectile organice (64-75%), vârstnici (52-75%), afecţiuni cardiace ischemice (70-73%), hiperlipidemie (62-73%), afecţiuni pulmonare cronice (74-78%), depresie (59-69%) şi pacienţi trataţi concomitent cu antihipertensive (62-73%).
In pooled data from the major efficacy trials, the proportion of patients experiencing successful penetration on vardenafil were as follows: psychogenic erectile dysfunction (77-87%), mixed erectile dysfunction (69-83%), organic erectile dysfunction (64-75%), elderly (52-75%), ischaemic heart disease (70-73%), hyperlipidemia (62-73%), chronic pulmonary disease (74-78%), depression (59-69%), and patients concomitantly treated with antihypertensives (62-73%).
În datele însumate din studiile principale de eficacitate, proporţiile de pacienţi, care au prezentat succes la penetrare cu vardenafil, au fost următoarele: disfuncţie erectilă psihogenă (77-87%), disfuncţie erectilă mixtă (69-83%), disfuncţii erectile organice (64-75%), vârstnici (52-75%), afecţiuni cardiace ischemice (70-73%), hiperlipidemie (62-73%), afecţiuni pulmonare cronice (74-78%), depresie (59-69%) şi pacienţi trataţi concomitent cu antihipertensive (62-73%).