natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In fact, the Court is also willing to overrule its own case-law when the latter is uncertain[51] or needs “further development”, this development being carried out with the purpose of enlarging the ambit of protection afforded by the Convention[52]. 
În fapt, Curtea este, de asemenea, dispusă să ia decizii în contradicție cu propria jurisprudență, atunci când aceasta din urmă este incertă sau necesită "dezvoltare ulterioară", această dezvoltare fiind efectuată cu scopul de a lărgi sfera de protecție oferită de Convenție.
Moreover, the interpretation of the Convention as a “living instrument” which guarantees effective, not illusory, rights is intrinsically incompatible with a horizontal stare decisis effect of the Grand Chamber's case-law. 
În plus, interpretarea Convenției ca un "instrument viu", care garantează drepturi efective, nu iluzorii, este intrinsec incompatibilă cu un efect orizontal de stare decisis al jurisprudenței de la Marea Cameră a Curții.
Since the Convention must be interpreted in the light of present-day circumstances, the Grand Chamber is not bound by its own previous caselaw[53]. 
Având în vedere că Convenția trebuie interpretată în lumina circumstanțelor actuale, Marea Cameră nu este constrânsă de propria jurisprudența anterioară.
On the contrary, the internal structure of the Court implies a vertical stare decisis effect of the Grand Chamber's case-law on Chamber judgments[54]. 
Dimpotrivă, structura internă a Curții presupune un efect vertical de stare decisis al jurisprudenței Marii Camere a Curții, în deciziile Camerei.
Only one exception to this rule exists: in cases where the Chamber wishes to depart from previous Grand Chamber case-law and relinquishes the case, but one of the parties objects to relinquishment, the Chamber may subsequently depart from the aforesaid case-law[55]. 
Există o singură excepție de la această regulă: în cazurile în care Camera dorește să se abată de la jurisprudența anterioară a Marii Camere și renunță la caz, dar una dintre părți se opune renunțării, Camera se poate abate ulterior de jurisprudența menționată anterior.
The subsequent referral of the case will give the Grand Chamber the opportunity to reassess its own case-law in the light of the impugned Chamber judgment[56]. 
Sesizarea ulterioară a cazului va permite Marii Camere să își reevalueze propria jurisprudență, în lumina hotărârii contestate a Camerei.
The same exceptional situation may also occur when a Chamber wishes to depart from previous Chamber case-law. 
Aceeași situație excepțională poate apărea atunci când o Cameră dorește să se abată de la jurisprudența anterioară a Camerei.
In view of the horizontal stare decisis effect of Chamber judgments on future Chamber judgments, the Chamber is bound by its own previous case-law or that of other Chambers, except when it relinquishes the case and one of the parties objects to relinquishment. 
Având în vedere efectul orizontal de stare decisis al hotărârilor Camerei asupra hotărârilor viitoareale acesteia, Camera este constrânsă de propria jurisprudență anterioară sau de cea a altor camere, cu excepția cazului când renunță la caz și una dintre părți se opune la renunțare.
Thus, the consistency of the Court's case-law depends on a delicate and intricate differentiation of the legal problems and factual circumstances of the cases submitted to it. 
Astfel, consecvența jurisprudenței Curții depinde de o diferențiere delicată și complexă a problemelor juridice și împrejurărilor de fapt în cazurile care îi sunt adresate.
But this highly delicate task of differentiation between cases should not evolve into a subtle manipulation of the specific characteristics of the case in order to avoid application of a principle established in the Court's case-law. 
Dar această sarcină extrem de delicată de diferențiere între cazuri, nu ar trebui să evolueze într-o manipulare subtilă a caracteristicilor specifice ale cauzei, în scopul de a evita aplicarea principiului stabilit în jurisprudența Curții.
Any such manipulation would discredit the Court and weaken the authority of its rulings. 
Orice astfel de manipulare ar discredita Curtea și slăbi autoritatea hotărârilor sale.
In the case at hand, there are no substantial differences which justify non-applicability of the principle stated in Chassagnou. 
În cazul de față, nu există diferențe substanțiale care să justifice neaplicabilitatea principiului menționat în Chassagnou.
The particular characteristics of the instant case are not sufficiently different to warrant a finding that the Chassagnou precedent is not applicable. 
Caracteristicile specifice ale cazului de față nu sunt suficient de diferite pentru a justifica constatarea că precedentul Chassagnou nu este aplicabil.
In other words, a manipulation of the specific characteristics of this case in order to differentiate it from the abovementioned precedent would in fact amount to an implicit reversal of the case-law. 
Cu alte cuvinte, o manipulare a caracteristicilor specifice ale acestui caz, în scopul de a-l diferenția de la precedentul menționat mai sus, ar fi, în fapt, o inversare implicită a jurisprudenței.
Regard being had to the criteria set out in the previous French and Luxembourg cases, the similarity between the instant case and those precedents can be easily demonstrated. 
Având în vedere criteriile stabilite în cazurile anterioare din Franța și Luxemburg, similitudinea dintre cazul de față și aceste precedente poate fi ușor demonstrată.
Firstly, the aim of the French, Luxembourg and German laws is the same: game stock management. 
În primul rând, scopul legilor din Franța, Luxemburg și Germania este același: gestionarea stocurilor de animale de vânat.
The German law, as well as the others, is based on the principle that there is no such thing as self-regulation of game stocks. 
Legea germană, precum și celelalte, se bazează pe principiul că nu există auto-reglementarea stocurilor de animale de vânat.
The parties are not in agreement on this principle. 
Părțile nu sunt de acord cu privire la acest principiu.
The respondent Government produced no evidence of their allegation that the ecological balance would collapse were it not for the regulation of game stocks achieved as a result of the legal framework in force in Germany. 
Partea pârâtă, respectiv Guvernul, nu a furnizat nicio dovadă care să susțină afirmația lor conform căreia echilibrul ecologic s-ar prăbuși, dacă nu ar exista reglementareastocurilor de animale de vânat, realizată ca urmare a cadrului legal în vigoare în Germania.
Secondly, although the material scope of the French and German hunting laws differs in as much as they provide for different exceptions, one cannot legitimately argue that the German law provides imperatively for a universal and mandatory restriction on the right of property based on the need to manage game stocks, while the French law (the so-called Loi Verdeille, in its form prior to the reform undertaken in July 2000) applied only to selected départements of the national territory. 
În al doilea rând, cu toate că domeniul de aplicare a legilor de reglementare a vânătorii din Franța, respectiv Germania, diferă în măsura în care acestea prevăd diferite excepții, nu se poate argumenta în mod legitim că legea germană ar prevede o restricționare imperativă, universală și obligatorie a dreptului de proprietate, bazată pe necesitatea gestionării stocurilor de animale de vânat, iar legea franceză (așa-numita Loi Verdeille, în forma sa anterioară reformei din iulie 2000) se aplică numai anumitor departamente ale teritoriului național.
Since the 2006 constitutional reform the Länder can even abolish hunting altogether on their respective territories. 
De la reforma constituțională din 2006, Länder-urile pot chiar aboli vânătoarea în totalitate pe teritoriile lor.
Hence, a powerful constitutional argument can be derived from this political decision: since the constitutional legislature itself does not regard hunting as a universal and mandatory restriction on the right to property, hunting is not an inherent or implied limitation of the right to property in Germany. 
Prin urmare, un argument constituțional puternic poate fi dedus din această decizie politică: din moment ce legiuitorul constituțional însuși nu consideră că vânătoarea ar fi o restricție universală și obligatorie asupra dreptului de proprietate, vânătoarea nu este o limitare inerentă sau implicită a dreptului de proprietate în Germania.
While property ownership entails social obligations (Sozialpflichtigkeit des Eigentums), that is not the case with the transfer of landowners' hunting rights to third parties. 
În timp ce dreptul de proprietate implică obligații sociale (Sozialpflichtigkeit des Eigentums), printre acestea nu se regăsește transferul drepturilor de vânătoare ale proprietarilor de teren către terți.
In view of the political decision taken by the German constitutional legislature in 2006, property owners are not necessarily bound by the restrictions arising out of the hunting legislation. 
Având în vedere decizia politică luată de legiuitorul constituțional german în 2006, proprietarii nu sunt neapărat constrânși de restricțiile care decurg din legislația de vânătoare.
The door is thus open to conclude that no such social obligation should be imposed on landowners against their will. 
Astfel, se poate trage concluzia că o astfel de obligație socială nu ar trebui să fie impusă proprietarilor de terenuri împotriva voinței lor.
Thirdly, unlike in France, the law in Germany provided for compensation for landowners whose lands were used by third parties for the purpose of hunting. 
În al treilea rând, spre deosebire de legea din Franța, legea din Germania prevedea despăgubiri pentru proprietarii ale căror terenuri au fost folosite de către terți, în scopul vânătorii.
This argument was invoked by the Federal Constitutional Court and the Federal Administrative Court, which referred to the applicant's right to participate in the decision-making process as a member of the hunting association (Mitwirkungsrechten des Beschwerdeführers in der Jagdgenossenschaft) and his right to share in the profits from the use of the land (Teilhaberecht am Pachterlös) as justifying the property restriction[57]. 
Acest argument a fost invocat de către Curtea Constituțională Federală și de Curtea Administrativă Federală, făcând referire la dreptul reclamantului de a participa la procesul de luare a deciziilor în calitate de membru al asociației de vânătoare (Mitwirkungsrechten des Beschwerdeführers in der Jagdgenossenschaft) și la dreptul său de a beneficia de o parte din profiturile obținute din utilizarea terenului lui (Teilhaberecht am Pachterlös) și justificând astfel restricționarea dreptului de proprietate.
But neither of these rights can be seen as sufficient and adequate compensation for the restriction of the right to property. 
Dar niciunul dintre aceste drepturi nu poate fi văzut ca o compensație suficientă și adecvată pentru limitarea dreptului de proprietate.
In view of the insignificant amounts provided for by German law, it cannot reasonably be considered that proper compensation was afforded[58]. 
Având în vedere sumele nesemnificative prevăzute de legislația germană, nu poate fi considerat, în mod rezonabil, că s-a acordat o compensație adecvată.
Moreover, conscientious objectors cannot be compensated by means of profits earned from the activity to which they object or by the exercise of procedural rights with regard to that activity. 
Mai mult decât atât, cei care se opun din motive de conștiință nu pot fi compensați prin intermediul profiturilor obținute din activitatea căreia ei se opun sau prin exercitarea drepturilor procedurale cu privire la această activitate.
To pretend otherwise, on the basis of an allegedly “objective” view (objektive Sicht) of the landowner's rights[59], would amount to the annihilation of conscientious objection itself. 
A pretinde altfel, pe baza unui pretins punct de vedere "obiectiv" (objektive Sicht) asupra drepturilor proprietarului, ar echivala cu anihilarea obiecției de conștiință în sine.
An individual's conscience does not have a price. 
Conștiința unui individ nu are un preț.
Hence, the applicant's conscience, like that of any other person of honour, cannot be bought. 
Prin urmare, conștiința reclamantului, ca și cea a oricărei alte persoane de onoare, nu poate fi cumpărată.
The conclusion is unavoidable: there are no sound arguments for distinguishing the Chassagnou precedent from the instant case. 
Concluzia este inevitabilă: nu există argumente solide pentru a face o diferențiere între precedentul Chassagnou și cazul de față.
Therefore, the Chassagnou precedent is valid with regard to the German hunting legislation as well. 
Prin urmare, precedentul Chassagnou este valabil și în ceea ce privește legislația germană a vânătorii.
The disproportionate nature of the restrictions imposed on the right to property is compounded by the fact that less intrusive alternatives to the German system of compulsory membership of hunting associations for landowners and the obligation to tolerate hunting are available in many other European countries, with no negative effects on the natural environment being recorded or known. 
Caracterul disproporționat al restricțiilor impuse dreptului de proprietate este agravat de faptul că în multe alte țări europene, există alternativele mai puțin invazive la sistemul german de afiliere obligatorie a proprietarilor de terenuri la asociațiile de vânătoare și la obligația de a tolera vânătoarea, neexistând niciun efect negativ asupra mediului natural, înregistrat sau cunoscut.
Although the Federal Constitutional Court considered alternative, less restrictive solutions which could better accommodate the competing interests, such as the suspension of hunting on some plots of land or the creation of voluntary hunting associations, it concluded that they were “not as effective for attaining the legislature's aims” (nicht gleich effektiv zur Erreichung der gesetzgeberischen Ziele) and that these alternatives would probably entail “considerably more regulation and supervision by the State” (eines voraussichtlich erheblich höheren Regelungs-und Überwachungsaufwands durch den Staat). 
Deși Curtea Constituțională Federală a luat în considerare alternative, soluții mai puțin restrictive care ar fi putut concilia mai bine interesele concurente, cum ar fi suspendarea vânătorii pe unele terenuri sau crearea de asociații voluntare de vânătoare, a concluzionat că acestea ar fi ”nu la fel de eficiente pentru atingerea obiectivelor legiuitorului” (nicht gleich effektiv zur Erreichung der gesetzgeberischen Ziele) și că aceste alternative, probabil, ar implica ”considerabil mai multă reglementare și supraveghere din partea statului” (eines voraussichtlich erheblich höheren Regelungs-und Überwachungsaufwands durch den Staat).
These speculative arguments do not justify the general, blanket and absolute rule of compulsory membership of hunting associations for landowners, established by the German legislature. 
Aceste argumente speculative nu justifică regula generală și absolută de afiliere obligatorie a proprietarilor de terenuri la asociațiile de vânătoare, stabilită de legiuitorul german.
In view of the force of the applicable precedent of Chassagnou and the aforementioned compounding circumstances, I conclude that there has been a violation of Article 1 of Protocol No. 1. 
Având în vedere forța precedentului aplicabil al Chassagnou și circumstanțele menționate mai sus, concluzionăm că a existat o încălcare a articolului 1 din Protocolul nr. 1.
. C. The Grand Chamber's assessment 
C. Evaluarea Marii Camere
1. Interference with the applicant's rights under Article 1 of Protocol No. 1 to the Convention 
1. Ingerință în drepturile reclamantului garantate de articolul 1 din Protocolul nr. 1 la Convenție
72. The Grand Chamber observes that the Government did not contest the applicant's assertion that the obligation to allow hunting on his property interfered with his right to the peaceful enjoyment of his property (see paragraph 54 above). 
72. Marea Cameră observă că Guvernul nu a contestat afirmația reclamantului potrivit căreia obligația de a permite vânătoarea pe proprietatea sa interfera cu dreptul său la respectarea proprietății (a se vedea punctul 54 de mai sus).
The Grand Chamber endorses this assessment and reiterates that the obligation for individuals to tolerate the presence of armed men and hunting dogs on their land constitutes a restriction on the free exercise of their right to use their property (see Chassagnou and Others, cited above, § 74, and Schneider, cited above, § 44). 
Marea Cameră a admis această afirmație și a reiterat faptul că obligația persoanelor fizice de a tolera prezența oamenilor înarmați și a câinilor de vânătoare de pe terenurile lor constituie o restricție privind libera exercitare a dreptului lor de a-și folosi proprietatea (a se vedea Chassagnou și alții, citată anterior, § 74, și Schneider, citată anterior, § 44).
2. Compliance with the conditions laid down in the second paragraph 
2. Respectarea condițiilor prevăzute în al doilea paragraf
73. The interference in question is to be analysed in the light of the second paragraph of Article 1 of Protocol No. 1. 
73. Ingerința în cauză trebuie să fie analizată în lumina celui de-al doilea paragraf al articolului 1 din Protocolul nr. 1.
The Grand Chamber considers that the impugned hunting legislation can be said to constitute a means of controlling the use of property in accordance with the general interest (compare Schneider, cited above, § 41). 
Marea Cameră consideră că se poate afirma că legislația de vânătoare contestată constituie un mijloc de control al utilizării proprietății în beneficiul interesului general (a se compara Schneider, citată anterior, § 41).
(a) General principles 
(a) Principii generale
74. It is well-established case-law that the second paragraph of Article 1 of Protocol No. 1 must be construed in the light of the principle laid down in the first sentence of the Article (see, among other authorities, James and Others v. the United Kingdom, 21 February 1986, § 37, Series A no. 98; Broniowski v. Poland [GC], no. 31443/96, § 134, ECHR 2004‑V; and Brosset-Triboulet and Others v. France [GC], no. 34078/02, § 80, 29 March 2010). 
74. Reprezintă jurisprudență consacrată faptul că al doilea paragraf al articolului 1 din Protocolul nr. 1 trebuie interpretat în lumina principiului prevăzut în prima teză a articolului (a se vedea, printre altele, James și alții v. Regatul Unit, 21 februarie 1986, § 37, seria A, nr 98; Broniowski v Polonia [GC], nr. 31443/96, § 134, CEDO 2004-V; și Brosset-Triboulet și alții împotriva Franței [GC], nr. 34078/02, § 80, 29 martie 2010).
Consequently, a law interfering with the right to the peaceful enjoyment of possessions must achieve a “fair balance” between the demands of the general interest of the community and the requirements of the protection of the individual's fundamental rights. 
Prin urmare, o lege care interferează cu dreptul persoanei de a se bucura, în pace, de bunurile sale trebuie să realizeze un "echilibru just" între cerințele interesului general al comunității și cerințele de protecție a drepturilor fundamentale ale individului.
In determining whether this requirement is met, the Court recognises that the State enjoys a wide margin of appreciation with regard both to choosing the means of enforcement and to ascertaining whether the consequences of enforcement are justified in the general interest for the purpose of achieving the object of the law in question (see Chassagnou and Others, cited above, § 75; Schneider, cited above, § 45; and Depalle v. France [GC], no. 34044/02, § 83, ECHR 2010). 
Pentru a stabili dacă această condiție este îndeplinită, Curtea recunoaște că statul se bucură de o marjă largă de libertate atât în ceea ce privește alegerea mijloacelor de punere în aplicare, cât și în a constata dacă consecințele punerii în aplicare sunt justificate de interesul general, în scopul realizării obiectului legii în cauză (a se vedea Chassagnou și alții, citată anterior, § 75; Schneider, citată anterior, § 45; și Depalle împotriva Franței [GC], nr. 34044/02, § 83, CEDO 2010.).
(b) Conclusions drawn by the Court in the cases of Chassagnou and Schneider 
(b) Concluziile formulate de Curte în cazurile de Chassagnou și Schneider
75. The Court examined for the first time in Chassagnou, cited above, whether the obligation to tolerate hunting on one's land was compatible with the principles enshrined in Article 1 of Protocol No. 1. 
75. Curtea a analizat, pentru prima dată, în cazul Chassagnou, citat anterior, dacă obligația de a tolera vânătoarea pe un teren proprietate privată este compatibilă cu principiile prevăzute la articolul 1 din Protocolul nr. 1.
76. In that case the Grand Chamber held that the French Loi Verdeille of 1964 pursued in particular the legitimate aims of avoiding unregulated hunting and encouraging the rational management of game stocks. 
76. În acest caz, Marea Cameră a constatat că legea franceză Loi Verdeille din 1964 a urmărit, în special, obiectivele legitime de a evita vânătoarea nereglementată și de a încuraja gestionarea rațională a stocurilor de animale de vânat.
According to that law, the applicants could not avoid the compulsory transfer of hunting rights and no measure of compensation was contemplated for landowners who, like the applicants, were opposed to hunting and did not wish to derive any advantage or profit from the right to hunt. 
Potrivit acestei legi, reclamanții nu au putut evita transferul obligatoriu al drepturilor de vânătoare și nici nu a existat o măsură de compensare pentru proprietarii de terenuri care, la fel ca reclamanții, s-au opus de vânătorii și nu au dorit să obțină vreun avantaj sau profit din la dreptul de vânătoare.
The Court also noted that this was an exception to two principles: that ownership means the right to enjoy and dispose of things in the most absolute manner, and that no one may hunt on land belonging to another without the owner's consent. 
De asemenea, Curtea a constatat că aceasta a reprezentat o abatere de la două principii: acela că dreptul de proprietate înseamnă dreptul de a se bucura și de a dispune de lucruri în modul cel mai absolut, și că nimeni nu poate vâna pe terenul aparținând la altuia fără acordul proprietarului.
Moreover, automatic membership of municipal hunters' associations applied only in 29 of the 93 French départements concerned, such associations had been set up in only 851 municipalities and the Loi Verdeille applied only to landholdings less than 20 hectares in area. 
Mai mult decât atât, acordarea automată a calității de membru al asociațiilor municipale de vânători s-a aplicat numai în 29 din cele 93 de departamente franceze, iar astfel de asociații au fost înființate în doar 851 de municipalități, totodată, Loi Verdeille s-a aplicat doar în cazul terenurilor mai mici de 20 de hectare din zona.
The above considerations led the Court to the conclusion that the impugned compulsory-transfer system had placed the applicants in a situation which upset the fair balance to be struck between protection of the right of property and the requirements of the general interest. 
Considerațiile de mai sus au condus Curtea la concluzia că sistemul obligatoriu de transfer contestat au pus reclamanții într-o situație care perturba echilibrul just între protecția dreptului de proprietate și cerințele interesului general.
Compelling small landowners to transfer hunting rights over their land so that others could make use of them in a way which was totally incompatible with their beliefs imposed a disproportionate burden which was not justified under the second paragraph of Article 1 of Protocol No. 1 (see Chassagnou and Others, cited above, §§ 79 and 82-85). 
Obligarea proprietarilor de terenuri mici să transfere drepturile de vânătoare asupra terenurilor lor, astfel încât ceilalți să poată face uz de ele într-un mod care este cu totul incompatibil cu convingerile lor a impus o sarcină disproporționată care nu se justifică în temeiul celui de-al doilea alineat al articolului 1 din Protocolul nr. 1 (a se vedea Chassagnou și alții, citată mai sus, §§ 79 și 82-85).