natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The report had named individual office-holders who had known about, authorised and stood accountable for Romania's role in the CIA's operation of secret detention facilities on Romanian territory from 2003 to 2005 as follows: the former President of Romania (up to 20 December 2004), Ion Iliescu; the then President of Romania (20 December 2004 onwards), Traian Băsescu; the Presidential Advisor on National Security (until 20 December 2004). Ioan Talpeş; the Minister of National Defence (ministerial oversight up to 20 December 2004), Ioan Mircea Pascu; and the Head of the Directorate for Military Intelligence, Sergiu Tudor Medar. 
Raportul a nominalizat funcționari publici care au cunoscut, au autorizat și sunt răspunzători pentru rolul României în funcționarea centrelor secrete de detenție ale CIA pe teritoriul României, în perioada 2003-2005 după cum urmează: fostul președinte al României (până la 20 decembrie 2004), Ion Iliescu; președintele României în exercițiu la vremea respectivă (de la 20 decembrie 2004), Traian Băsescu; consilierul prezidențial pentru securitate națională (până la 20 decembrie 2004), Ioan Talpeș; ministrul apărării naționale (control ministerial până la 20 decembrie 2004), Ioan Mircea Pașcu; și șeful Direcției Informații Militare, Sergiu Tudor Medar.
Romania had therefore participated in the applicant's ill-treatment and incommunicado detention by entering into that agreement and giving the US the “full extent of permissions and protections it sought” for conducting secret detention and rendition operations on Romanian territory; issuing an order to Romanian military intelligence services on behalf of the President to provide the CIA with all the facilities they had required and to protect their operations in whichever way they had requested; providing the use of a Romanian Government building for hosting the secret prison where Al Nashiri had been detained; actively assisting the landing, departures and stopovers of secret CIA rendition flights including flights which had transported Al Nashiri in and out of Romania; and failing to disclose the truth and effectively investigate the existence of a secret CIA prison and rendition flights in Romania. 
Prin urmare, România a participat la relele tratamente și detenția incommunicado (în izolare) la care a fost supus reclamantul prin faptul că a încheiat acel acord și a acordat Statelor Unite „nivelul maxim de aprobări și protecții dorite de acestea” pentru efectuarea de operațiuni secrete de predare și detenție pe teritoriul României; prin faptul că a emis un ordin pentru ca serviciile de informații militare române, în numele președintelui, să pună la dispoziția CIA toate înlesnirile pe care le solicitau și să le protejeze activitățile în orice mod era necesar; a pus la dispoziție o clădire a Guvernului României pentru a găzdui închisoarea secretă în care a fost deținut Al Nashiri; a acordat o asistență activă la decolările, plecările și escalele avioanelor folosite de CIA pentru zborurile în vederea predării, inclusiv în cazul aeronavelor care l-au transportat Al Nashiri în/din România; și a omis să spună adevărul și să facă o anchetă efectivă asupra existenței unei închisori secrete a CIA și a zborurilor în vederea predării în România.
Consequently, the applicant's torture and secret detention, as well as his transfer from Romania in the face of real risks of further torture, secret detention and the death penalty could be attributed to the Romanian State because these acts had occurred on Romanian territory with the acquiescence and connivance of the Romanian authorities and because Romania had failed to fulfil its positive obligations to prevent these acts, despite being on notice that they would occur. 
În consecință, tortura și detenția secretă la care a fost supus reclamantul, precum și transferul său din România deși exista un risc real de a fi supus în continuare torturii, detenției secrete și pedepsei cu moartea, puteau fi imputate statului român deoarece aceste fapte au avut loc pe teritoriul României, cu consimțământul tacit și complicitatea autorităților române și asta deoarece România nu și-a îndeplinit obligațiile pozitive de a preveni aceste fapte, deși fusese atenționată că vor avea loc.
Lastly, citing Al Nashiri v. Poland the applicant emphasised that in that case the Court had found that CIA rendition operations had “largely depended on cooperation, assistance and active involvement of the countries which put at the USA's disposal their airspace, airports for the landing of aircraft transporting CIA prisoners and, last but not least, premises on which the prisoners could be securely detained and interrogated” and that “the cooperation and various forms of assistance of those authorities, such as for instance customising the premises for the CIA's needs, ensuring security and providing the logistics [had been] the necessary condition for the effective operation of the CIA secret detention facilities”. 
În fine, invocând Al Nashiri împotriva Poloniei , reclamantul a subliniat că în prezenta cauză Curtea a constatat că operațiunile din cadrul programului de predări extraordinare ale CIA „depindeau în mare măsură de cooperarea, asistența și implicarea activă din partea țărilor care puneau la dispoziția SUA spațiul lor aerian, aeroporturi pentru aterizarea aeronavelor care transportau deținuți ai CIA și, nu în ultimul rând, locații în care prizonierii puteau fi deținuți și interogați în siguranță”, iar „cooperarea și diversele forme de asistență din partea autorităților respective, precum, de exemplu, adaptarea locațiilor pentru necesitățile CIA, asigurarea securității și furnizarea de logistică, reprezentau o condiție necesară pentru funcționarea eficientă a centrelor de detenție secrete ale CIA”.
This was true with respect to Romania. 
Acest lucru a fost valabil în privința României.
Just as the Court had found it inconceivable that Poland had not known about the secret detention of prisoners on its territory, it was simply inconceivable that Romania had not known that it had been hosting a secret prison. 
Așa cum Curtea a considerat de neconceput faptul că Polonia nu a avut cunoștință de detenția secretă a unor persoane pe teritoriul său, era de neconceput că România nu a avut cunoștință de faptul că găzduia o închisoare secretă.
(f) As regards Romania's knowledge of the HVD Programme at the material time 
f) Cu privire la cunoașterea de către România a Programului DMI la momentul faptelor
The applicant contended that Romania had knowingly, intentionally, and actively collaborated and colluded with the CIA's extraordinary rendition programme, thereby enabling the CIA to subject him to secret detention and ill-treatment in Romania. 
Reclamantul a susținut că România, cu bună știință, cu intenție, și în mod activ a colaborat și a fost complice la programul de predări extraordinare al CIA, permițând astfel CIA să îl supună detenției secrete și unor rele tratamente în România.
The Romanian authorities should have known that high-value detainees would be tortured and ill-treated. 
Autoritățile române ar fi trebuit să știe că deținuții de mare importanță vor fi supuși torturilor și relelor tratamente.
Their close degree of cooperation with the CIA's secret detention operations in Romania must have put Romanian authorities on notice of the prisoners being at risk of secret detention and ill-treatment. 
Strânsa cooperare a acestora la operațiunile de detenție secretă ale CIA în România trebuie să fi atras atenția autorităților române asupra riscului că deținuții vor fi supuși detenției secrete și relelor tratamente.
In addition, Romania had had notice of the secret detention, torture and mistreatment of prisoners because of international and Romanian news reports, reports of the UN and human rights organisations and European legal cases that had documented US mistreatment of detainees suspected of terrorism at the material time. 
În plus, România a fost atenționată asupra detenției secrete, torturii și relelor tratamente aplicate deținuților ca urmare a știrilor din presa internațională și română, a rapoartelor ONU și organizațiilor pentru apărarea drepturilor omului, precum și a proceselor din Europa care au demonstrat relele tratamente aplicate de SUA deținuților suspectați de terorism la momentul faptelor.
The Romanian Government were also presumed to have known of the CIA's secret detention, torture, and ill-treatment of terrorism suspects through its diplomatic missions. 
S-a presupus totodată că, prin intermediul misiunilor sale diplomatice, Guvernul României a avut cunoștință de activitățile CIA de detenție secretă, tortură și rele tratamente aplicate persoanelor suspectate de terorism.
As the 2007 Marty Report had concluded, Romania had been “knowingly complicit in the CIA's secret detention programme” and senior Romanian officials had “[known] about, authorised, and [stood] accountable for Romania's role” in the CIA's secret detention and rendition operations on Romanian territory”. 
Conform concluziei din Raportul Marty din 2007, România a fost „cu bună știință complice la programul de detenție secretă al CIA”, iar înalți funcționari români „au cunoscut, au autorizat și sunt răspunzători pentru rolul României” în operațiunile de predare și detenție secretă desfășurate de CIA pe teritoriul României.
Furthermore, the 2014 US Senate Committee Report had confirmed that the Romanian authorities had known that they had been hosting a secret prison and had attempted to cover up this fact. 
În plus, Raportul Comisiei Senatului SUA din 2014 a confirmat că autoritățile române au cunoscut faptul că găzduiau o închisoare secretă și au încercat să acopere acest fapt.
Indeed, the report observed that the Romanian authorities had “entered into an agreement” in 2002 with the US to host the prison, and that the US had paid the Romanian authorities “millions of dollars to host the prison”. 
Într-adevăr, raportul a remarcat că autoritățile române „au încheiat un acord” în 2002 cu SUA pentru a găzdui închisoarea și că SUA a plătit autorităților române „milioane de dolari pentru a găzdui închisoarea”.
It also confirmed that within hours of The Washington Post reporting in November 2005 that Eastern European countries had hosted secret CIA prisons, the Romanian authorities had insisted on closing the CIA prison on their territory. 
Acesta a confirmat, de asemenea, că în câteva ore după reportajul Washington Post din noiembrie 2005 despre țările din Europa de Est care au găzduit închisori secrete ale CIA, autoritățile române au insistat asupra închiderii închisorii CIA de pe teritoriul lor.
In the applicant's submission, the evidence before the Court demonstrated that it was the Romanian authorities which had given the CIA permission to run a secret prison in Bucharest, it was the Romanian authorities who had given the CIA permission to use dummy flight plans to secretly land rendition planes carrying prisoners in and out of the country, and it was Romanian authorities who had given the CIA extraordinary security cover for their operations in Romania. 
Potrivit declarației reclamantului, probele prezentate în fața Curții au demonstrat că autoritățile române sunt cele care au dat CIA aprobare pentru funcționarea unei închisori secrete în București, autoritățile române sunt cele care au dat CIA aprobare pentru folosirea de planuri de zbor fictive pentru a ghida aterizarea în secret a avioanelor folosite în cazul zborurilor în vederea predării care transferau deținuții în țară sau în afara ei, și tot autoritățile române sunt cele care au asigurat CIA o acoperire de securitate extraordinară pentru operațiunile sale în România.
As expert J.G.S had said at the fact-finding hearing: 
În calitate de expert, domnul J.G.S a declarat în ședința de stabilire a faptelor:
“it [was] quite clear that the Romanian authorities not only should have known but did know of the nature and purpose of the CIA's secret operations on their territory”. 
„[este] foarte clar că autoritățile române nu doar că ar fi trebuit să știe, ci au știut într-adevăr natura și scopul operațiunilor secrete ale CIA de pe teritoriul țării”.
He had also testified that this level of cooperation had depended on authorisation by the highest levels in the Romanian Government. 
De asemenea, a depus mărturie că acest nivel de cooperare a depins de aprobarea venită de la cele mai înalte niveluri din Guvernul României.
The 2014 US Senate Committee Report had confirmed this. 
Raportul Comisiei Senatului SUA din 2014 a confirmat acest lucru.
Mr J.G.S and Mr Black had testified that the Romanian authorities had known the nature and purpose of the CIA activities on Romanian territory because the CIA had paid Romania millions of dollars as a subsidy to host the prisoners. 
Domnul J.G.S și domnul Black au depus mărturie că autoritățile române au cunoscut natura și scopul activităților CIA pe teritoriul României deoarece CIA a plătit României milioane de dolari ca subvenție pentru a găzdui deținuții.
Moreover, the 2014 US Senate Committee Report had also established that it had been at the insistence of the Romanian Government that Detention Site Black had been ultimately closed. 
Mai mult, Raportul Comisiei Senatului SUA din 2014 a stabilit totodată că guvernul român este cel care a insistat pentru închiderea Centrului de detenție Black în cele din urmă.
The Romanian Government had demanded closure of the CIA prison within hours from the publication of the November 2005 Washington Post article disclosing that CIA “black sites” had existed in Eastern Europe. 
Guvernul român a solicitat închiderea centrului CIA la câteva ore după publicarea articolului din Washington Post din noiembrie 2005, în care se dezvăluia faptul că în Europa de Est au existat „locații negre” ale CIA.
This clearly confirmed that for as long as the CIA prison had existed on Romanian territory, it had been there with the Romanian Government's consent. 
Acest fapt a confirmat în mod clar că, indiferent de durata existenței închisorii CIA pe teritoriul României, aceasta s-a aflat acolo cu acordul guvernului român.
The applicant referred to the Court's finding in Al Nashiri v. Poland (cited above) that by June 2003 it was widely known that the US rendition programme had involved secret detention in overseas locations. 
Reclamantul a făcut trimitere la constatarea Curții din Al Nashiri împotriva Poloniei (citată anterior) că, până în luna iunie 2003 devenise notoriu faptul că programul de predări extraordinare al SUA implicase detenția secretă în locuri din străinătate.
It stood to reason that Romania, which had hosted a secret CIA prison after Poland and had enabled the applicant's transfers from its territory well after June 2003, indeed in 2005, had known by then that there had been substantial grounds for believing that the applicant had faced all of these risks. 
Părea logic că România, care a găzduit o închisoare secretă a CIA urmând Poloniei și a înlesnit transferurile reclamantului pe teritoriul său la mult timp după luna iunie 2003, într-adevăr, în 2005, aflase între timp că existau motive întemeiate pentru a considera că reclamantul era expus tuturor acelor riscuri.
As regards the statements of Mr Iliescu's and Mr Talpeş, the applicant maintained that the Government's submission was yet another example of their consistent refusal to acknowledge the truth about their hosting of a secret CIA prison on Romanian territory. 
Referitor la declarațiile domnului Iliescu și domnului Talpeș, reclamantul a susținut că argumentul guvernului a fost încă un exemplu al refuzului său constant de a recunoaște adevărul despre găzduirea unei închisori secrete a CIA pe teritoriul României.
In particular, the Government had quoted selectively from the statement of witness Z, denying that Romania had hosted a secret CIA prison. 
În special, guvernul a dat citate atent alese din declarația martorului Z, care a negat că România a găzduit o închisoare secretă a CIA.
But a closer look at that statement revealed that Z had actually admitted that the Romanian authorities had supplied a “location” to the CIA. 
Dar o examinare mai atentă a acelei declarații arăta că de fapt Z a recunoscut că autoritățile române au pus la dispoziția CIA un „spațiu”.
In this connection, the applicant further referred to testimony given by witnesses X, Y and Z, saying that their statements expressly conceded that CIA flights had landed in Bucharest. 
În acest context, reclamantul a mai făcut trimitere la declarațiile martorilor X, Y și Z, susținând că aceștia au recunoscut în mod explicit că avioane CIA au aterizat în București.
In particular, X had said that Romania had partnership relations with similar institutions from other States, including equivalent structures in the United States of America. 
În special, X a declarat că România a avut relații de parteneriat cu instituții similare din alte state, inclusiv cu structuri echivalente din Statele Unite ale Americii.
He also stated that in the framework of these bilateral relations, civil aircraft hired by the partner services on which their representatives travelled had landed at Bucharest Băneasa Airport. 
Acesta a mai declarat că, în cadrul acestor relații bilaterale, aeronave civile care erau închiriate de serviciile partenere și cu care călătoreau reprezentanți ai acestora, au aterizat pe Aeroportul București Băneasa.
Witness Z had confirmed that US government officials had asked the Romanian authorities to provide some locations on Romania's territory for the deployment of actions meant to fight the dangers of international terrorism and which were to be used by the CIA and that the authorities had “offer[ed] a location for CIA activities”‘. 
Martorul Z a confirmat faptul că oficiali ai autorităților americane au invitat autoritățile române să le pună la dispoziție pe teritoriul României locuri pentru desfășurarea de acțiuni în vederea combaterii riscurilor asociate terorismului internațional, locuri care urmau să fie folosite de CIA, iar autoritățile au pus la dispoziție „un spațiu pentru activitățile CIA”.
In his September 2013 statement Z had acknowledged that there had been “concrete agreements” that had made possible the operation of the special US flights in Romania and that those flights had not been “under any obligation to obey usual rules imposed on civil flights”. 
În declarația sa din septembrie 2013, Z a recunoscut că au existat „acorduri concrete” care au făcut posibilă operarea de zboruri americane speciale în România și că acele zboruri nu erau supuse „niciunei obligații de a se conforma reglementărilor uzuale impuse zborurilor civile”.
Moreover, Y testified that, in the context of Romania's strategic objective of “NATO and European Union integration”, it had been possible that CIA offices had been run on Romanian territory. 
În plus, Y a depus mărturie că, în contextul obiectivului strategic al României de „aderare la NATO și Uniunea Europeană”, a existat posibilitatea funcționării unor birouri ale CIA pe teritoriul României.
Lastly, the applicant reiterated that all the experts heard by the Court at the fact-finding hearing had stated, in unambiguous terms, that Romania not only ought to have known but must have known and had known of the nature and the purpose of the CIA's secret operations occurring on its territory. 
În fine, reclamantul a reiterat faptul că toți experții ascultați de Curte în ședința de stabilire a faptelor au declarat, fără echivoc, că România nu doar că ar fi trebuit să știe, ci a știut într-adevăr natura și scopul operațiunilor secrete ale CIA de pe teritoriul țării.
B. Joint submissions by Amnesty International (AI) and the International Commission of Jurists (ICJ) on public knowledge of the US practices in respect of captured terrorist suspects 
B. Argumentele comune prezentate de Amnesty International (AI) și Comisia Internațională a Juriștilor (CIJ) cu privire la notorietatea practicilor aplicate de SUA persoanelor suspectate de terorism capturate
Referring to any knowledge of the US authorities' practices in respect of suspected terrorist attributable to any Contracting State to the Convention at the relevant time, AI/ICJ pointed to, among other things, to the following facts that had been a matter of public knowledge. 
Referindu-se la eventuala cunoaștere a practicilor autorităților SUA față de persoanele suspectate de terorism imputabilă oricărui stat contractant la Convenție la momentul faptelor, AI/CIJ au subliniat, printre altele, următoarele fapte care erau de notorietate.
The interveners first emphasised that they had shown in their submissions in El-Masri and Al Nashiri v. Poland (both cited above) that, at least by June 2003, there had been substantial credible evidence in the public domain that in the context of what the USA called the global “war on terror”, US forces had been engaging in enforced disappearances, secret detentions, arbitrary detentions, secret detainee transfers, and torture or other ill-treatment. 
În primul rând, intervenienții au subliniat că arătaseră în observațiile lor în cauzele El-Masri și Al Nashiri împotriva Poloniei (ambele citate anterior) că, cel puțin în iunie 2003, existau elemente de probă substanțiale și credibile disponibile public că, în contextul a ceea ce SUA a denumit „război împotriva terorismului” la nivel global, forțele SUA s-au implicat în dispariții forțate, detenții secrete, detenții arbitrare, transferuri secrete de deținuți, tortură sau alte rele tratamente.
Further, the submissions showed that, by presidential military order, the USA had established military commissions - executive tribunals with the power to hand down death sentences - for the prosecution of selected non-US nationals accused of involvement in terrorism in proceedings that would not comply with international fair trial standards. 
Mai mult, în observații s-a arătat că, printr-un ordin militar al președintelui, SUA au înființat comisii militare - instanțe executive având competența de a pronunța pedepse cu moartea - pentru urmărirea penală a anumitor resortisanți din afara SUA acuzați de implicare în acte de terorism în cadrul unor procese care nu respectau normele internaționale privind procesul echitabil.
A February 2004 confidential report of the ICRC on Coalition abuses in Iraq, leaked in 2004 and published in the media at that time, found that detainees labelled by the USA as “high-value” were at particular risk of torture and other ill-treatment and “high value detainees” had been held for months in a facility at Baghdad International Airport in conditions that violated international law. 
Într-un raport confidențial din februarie 2004 al CICR privind abuzurile comise de Coaliție în Irak, divulgat în 2004 și publicat în mass-media la momentul respectiv, s-a constatat că deținuții considerați de SUA „de mare importanță” erau în mod deosebit expuși riscului de a fi supuși torturii și altor forme de rele tratamente”, iar „deținuții de mare importanță” au fost ținuți luni la rând într-un spațiu aparținând Aeroportului Internațional Bagdad în condiții care încălcau dreptul internațional.
In its annual reports covering the years 2004 and 2005, distributed widely to governments and the media, AI had reported on the growing body of evidence of human rights violations committed by US forces in the counter- terrorism context and stated that these violations, including secret detention and rendition, were continuing. 
În rapoartele sale anuale pe anii 2004 și 2005, distribuite la scară largă autorităților publice și presei, AI a relatat despre numărul crescând de elemente de probă ale încălcării drepturilor omului comise de forțele SUA în contextul combaterii terorismului și a afirmat că aceste încălcări, printre care predarea și detenția secretă, aveau loc în continuare.
In addition to individual country entries, the global overview pages of both reports addressed US abuses in the “war on terror”. 
În ambele rapoarte, în plus față de țările nominalizate, paginile prezentând o imagine de ansamblu s-au referit la abuzurile comise de SUA în „războiul împotriva terorismului”.