natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, it had stated that (ibid., p. 18) “it [could not] be concluded from the mere fact of the control exercised by a State over its territory and waters, that that State necessarily knew, or ought to have known, of any unlawful act perpetrated therein, nor yet that it necessarily knew, or should have known, the authors. 
În plus, aceasta a hotărât că ( ibid ., pag. 18) „nu se poate deduce din simplul fapt al controlului exercitat de un stat pe teritoriul său și în apele sale teritoriale, că acel stat în mod obligatoriu avea sau ar fi trebuit să aibă cunoștință de orice act ilicit comis acolo, și nici că în mod obligatoriu îi cunoștea sau ar fi trebuit să îi cunoască pe autorii lui.
This fact by itself and apart from other circumstances, neither involve[d] prima facie responsibility nor shift[ed] the burden of proof”. 
Acest fapt de sine stătător și independent de alte circumstanțe, nici nu angajează răspunderea prima facie , nici nu transferă sarcina probei”.
It was the Government's firm position that the applicant had not produced any prima facie evidence capable of establishing a direct or indirect link between his rendition and detention under the CIA HVD Programme and any act or omission on the part of the Romanian authorities. 
Potrivit poziției ferme a guvernului, reclamantul nu a prezentat nicio probă prima facie de natură să stabilească o legătură directă sau indirectă între predarea și detenția sa în cadrul Programului DMI al CIA și vreo faptă sau omisiune din partea autorităților române.
They asserted that the applicant had not entered Romanian territory, had not been held in a “secret” detention facility there and had never been transferred to or removed from Romania. 
Guvernul a afirmat că reclamantul nu a intrat pe teritoriul României, nu a fost ținut într-un centru „secret” de detenție și nu a fost niciodată transferat în România sau în afara țării.
No action concerning his transfer or detention had ever been taken jointly by the Romanian authorities and other foreign authorities. 
Nicio acțiune privind transferul său ori detenția sa nu a fost vreodată întreprinsă în comun de autoritățile române și alte autorități străine.
This assertion, the Government added, was not meant to prevent the Romanian investigating authorities from reaching a different conclusion on the closure of the criminal investigation instituted in connection with the applicant's allegations if any new convincing evidence had subsequently emerged. 
Această afirmație, a adăugat guvernul, nu era menită să împiedice organele de urmărire penală din România să ajungă la o concluzie diferită cu privire la încheierea urmăririi penale începute în legătură cu afirmațiile reclamantului în cazul în care ulterior ar fi apărut noi probe concludente.
However, in the light of the evidence as it currently stood and the domestic authorities' findings so far, the applicant had never been on Romania's territory or under the jurisdiction of the Romanian authorities. 
Cu toate acestea, având în vedere probele existente în prezent și concluziile autorităților naționale de până acum, reclamantul nu s-a aflat niciodată pe teritoriul României ori sub jurisdicția autorităților române.
In the Government's submission, the applicant's account of the facts amounted to mere suppositions because evidence presented by him mostly consisted of various excerpts from media news, international reports and non-governmental organisations' allegations. 
În opinia guvernului, versiunea reclamantului asupra faptelor reprezenta simple supoziții întrucât dovezile prezentate de acesta constau în principal în diverse extrase din știri, rapoarte internaționale și alegații ale unor organizații neguvernamentale.
In fact, the so-called “sources” on which the applicant relied simply reiterated in different terms the same information as the article published in The Washington Post in November 2005. 
De fapt, așa-numitele „surse” pe care reclamantul le-a invocat nu făceau decât să repete cu alte cuvinte aceleași informații din articolul publicat în Washington Post în noiembrie 2005.
Such materials could not make up for the absence of official documents confirming his claims. 
Aceste materiale nu ar putea compensa absența documentelor oficiale care să confirme pretențiile sale.
In this connection, the Government also contested the credibility of the 2006 and 2007 Marty Reports, Mr Hammarberg's findings and memorandum, materials collected by Reprieve in the context of its rendition research activities, and the CIA sources (see also paragraphs 430-435 below). 
În acest sens, guvernul a contestat și credibilitatea rapoartelor Marty din 2006 și 2007, concluziile și memorandumul domnului Hammarberg, materialele strânse de Reprieve în contextul activităților sale de cercetare în domeniul predărilor, precum și sursele CIA (a se vedea de asemenea infra , pct. 430-435).
The Government did not dispute the existence of the HVD Programme and the fact that the applicant had been subjected to secret detention and ill-treatment under that programme. 
Guvernul nu a contestat existența Programului DMI și faptul că reclamantul a fost supus detenției secrete și relelor tratamente în cadrul acestui program.
These were objectively established factual elements proven by several international inquiries and acknowledged by US officials. 
Acestea sunt elemente faptice stabilite în mod obiectiv, dovedite de diverse anchete internaționale și recunoscute de oficiali SUA.
Nevertheless, in the present case there was no evidence and not even a mere presumption of fact indicating that the Romanian State had been an accessory to violations of human rights occurring during the CIA's rendition operations. 
Cu toate acestea, în prezenta cauză nu a existat nicio probă și nici măcar o simplă prezumție de fapt care să arate că statul român a fost complice la încălcări ale drepturilor omului survenite în timpul operațiunilor de predare ale CIA.
Nor was there any direct or indirect connection between the Romanian authorities and the HVD Programme. 
În plus, nu exista nicio legătură directă sau indirectă între autoritățile române și Programul DMI.
At the oral hearing, following the taking of evidence from experts at the fact-finding hearing, the Government maintained their position. 
În cadrul audierii, ulterior ascultării depozițiilor experților prezenți în ședința de stabilire a faptelor, guvernul și-a menținut poziția.
They considered that the experts had found arguments supporting their theories with surprising ease, without analysing contradictions and choosing from previous reports or inquiries only the convenient elements. 
Potrivit acestuia, experții au găsit argumente pentru susținerea teoriilor lor cu o surprinzătoare ușurință, omițând să analizeze contradicțiile și selectând din rapoartele sau anchetele anterioare numai elementele convenabile.
In the Government's view, no proof had yet emerged to confirm that the facts complained of had occurred under Romania's jurisdiction. 
În opinia guvernului, nu a apărut încă nicio probă care să confirme că faptele denunțate ar fi avut loc sub jurisdicția României.
In that context, they underlined that the negative conclusion as to the existence of suspicious flights or secret detention facilities in Romania had been reached by the national authorities after an inquiry conducted in a spirit of cooperation - cooperation that had not always been recognised by the bodies conducting international investigations. 
În acest context, a subliniat că autoritățile naționale au ajuns la concluzia negativă privind existența unor zboruri suspecte sau a unor centre secrete de detenție în România în urma unei anchete desfășurate în spiritul cooperării - cooperare care nu a fost recunoscută mereu de organismele care au desfășurat anchetele internaționale.
In sum, the so-called “evidence” in the case was ambiguous and dubious and in reality constituted mere assumptions drawn from the fragmentation and interposition of various publicly accessible pieces of information disseminated by the media. 
Pe scurt, așa-numitele „probe” din această cauză erau ambigue și dubioase, constituind în realitate simple ipoteze derivate din fragmentarea și interpunerea unor informații diverse din spațiul public difuzate de mass media.
Accordingly, the Government invited the Court to declare the application inadmissible pursuant to Article 35 § 3(a) in conjunction with Article 1 of the Convention. 
În consecință, guvernul a solicitat Curții să declare cererea inadmisibilă în temeiul art. 35 § 3 lit. a) coroborat cu art. 1 din Convenție.
The applicant 
Reclamantul
The applicant replied that the Government's arguments were without merit. 
Reclamantul a replicat că argumentele guvernului sunt nefondate.
In his written submissions, he stated that Romania's knowing and intentional participation in the CIA's operations and its failure to act on its positive obligations had resulted in the applicant's secret detention and ill-treatment on Romanian territory. 
În observațiile scrise, acesta a declarat că participarea, cu bună știință și cu intenție, a României la operațiunile CIA și neîndeplinirea obligațiilor sale pozitive au avut ca efect detenția secretă și relele tratamente la care reclamantul a fost supus pe teritoriul României.
Citing the Ilascu and Others v. Moldova and Russia judgment, the applicant stressed that “the acquiescence or connivance of the authorities of a Contracting State in the acts of private individuals which violate[d] the Convention rights of other individuals within its jurisdiction” engaged the State's responsibility under the Convention. 
Invocând hotărârea din cauza Ilașcu și alții împotriva Republicii Moldova și Rusiei , reclamantul a subliniat că „consimțământul tacit sau complicitatea autorităților unui stat contractant la faptele unor persoane fizice care încalcă drepturile, prevăzute de Convenție, ale altor persoane aflate sub jurisdicția sa” angajează răspunderea statului în temeiul Convenției.
Also, under Article 1 of the Convention, in addition to its duty to refrain from interfering with the enjoyment of the Convention rights and freedoms, the Romanian State had positive obligations to take appropriate steps to ensure respect for those rights and freedoms within its territory. 
De asemenea, în temeiul art. 1 din Convenție, în plus față de datoria sa de a se abține de la ingerința în exercitarea drepturilor și libertăților prevăzute de Convenție, statul român avea obligații pozitive de a lua măsurile corespunzătoare pentru a garanta respectarea acestor drepturi și libertăți pe teritoriul său.
In the applicant's view, he had established more than a prima facie case that he had been detained and tortured in Romania under the CIA secret detention and extraordinary rendition programme. 
Reclamantul consideră că a îndeplinit mai mult decât condiția privind fumus boni iuris pentru a arăta că a fost deținut și torturat în România în cadrul programului de detenții secrete și predări extraordinare al CIA.
The burden now shifted to the Government to provide a “satisfactory and convincing explanation” as to whether he had been detained and ill-treated. 
Acum îi revine guvernului sarcina de a oferi o explicație „satisfăcătoare și convingătoare” dacă a fost sau nu deținut și supus unor rele tratamente.
Notwithstanding the wealth of evidence confirming that Romania had hosted a secret CIA prison where he had been detained, the Romanian Government had not only categorically denied that they had hosted a CIA prison but also attempted to discredit findings issued by reputable officials such as the Council of Europe's Commissioner for Human Rights and Senator Dick Marty, as well as evidence produced before the Court in general. 
În pofida numeroaselor probe care confirmă că România a găzduit o închisoare secretă a CIA în care a fost deținut, guvernul român nu doar că a negat categoric că ar fi găzduit o închisoare a CIA, ci a și încercat să discrediteze concluziile formulate de oficiali reputați, precum Comisarul pentru Drepturile Omului al Consiliului Europei și senatorul Dick Marty, dar și probele prezentate în fața Curții în general.
In that regard, the applicant emphasised that, as confirmed in the El-Masri judgment (cited above), while the Court generally applied the “beyond reasonable doubt” standard of proof in assessing evidence, there were no procedural barriers to the admissibility of evidence or pre determined formulae for its evaluation. 
În această privință, reclamantul a subliniat că, astfel cum s-a confirmat în hotărârea El-Masri (citată anterior), deși Curtea a aplicat, în general, în aprecierea probelor standardul probei „dincolo de orice îndoială rezonabilă”, nu au existat obstacole procedurale privind admisibilitatea probelor sau formule prestabilite pentru aprecierea lor.
The Court could rely on evidence of any kind and make its free assessment. 
Curtea putea să se bazeze pe probe de orice tip și să facă o apreciere liberă.
For instance, in El-Masri, a case where the applicant had likewise been subjected to rendition, secret detention and torture under the CIA HVD Programme, the Court had considered a variety of evidential sources, including the 2006 and 2007 Marty Reports, the 2007 Fava Report, a report by the Council of Europe's Commissioner for Human Rights, Wikileaks cables, reports of the ICRC and non-governmental organisations such as Amnesty International and Human Rights Watch, and declassified CIA documents. 
De exemplu, în cauza El-Masri , în care reclamantul a fost de asemenea supus predării, detenției secrete și torturii în cadrul Programului DMI al CIA, Curtea a luat în considerare o varietate de surse probatorii, inclusiv rapoartele Marty din 2006 și 2007, raportul Fava din 2007, un raport al Comisarului pentru Drepturile Omului al Consiliului Europei, cablogramele Wikileaks, rapoartele Comitetului Internațional al Crucii Roșii și ale unor organizații neguvernamentale precum Amnesty International și Human Rights Watch, precum și documentele declasificate ale CIA.
The Court had specifically referred to a “large amount of indirect evidence” obtained during international inquiries, including aviation and flight logs, among many other materials that had corroborated Mr El Masri's claims. 
Curtea a făcut trimitere în special la „un volum mare de probe indirecte” obținute în cursul anchetelor internaționale, printre care jurnale de bord și registre aeronautice, printre multe alte elemente care au confirmat susținerile domnului El-Masri.
The Court had been satisfied that there had been prima facie evidence in favour of the applicant's version of events, that the burden of proof should shift to the respondent Government, and that the Government had failed to demonstrate conclusively why the evidence could not corroborate the applicant's allegations. 
Curtea a ajuns la convingerea că existau probe prima facie în favoarea versiunii reclamantului asupra faptelor, că sarcina probei ar trebui să revină guvernului pârât, precum și că guvernul nu a putut să demonstreze convingător motivele pentru care probele nu puteau corobora alegațiile reclamantului.
It had ultimately found “the applicant's allegations sufficiently convincing and established beyond reasonable doubt”. 
În cele din urmă, Curtea a considerat „alegațiile reclamantului ca fiind suficient de convingătoare și probate dincolo de orice îndoială rezonabilă”.
The Court had adopted the same approach in Al Nashiri v. Poland. 
Curtea a adoptat aceeași abordare în Al Nashiri împotriva Poloniei .
The applicant considered that the Court's findings of fact in Al Nashiri v. Poland were valid in the present case. 
Potrivit reclamantului, constatările de fapt ale Curții în Al Nashiri împotriva Poloniei erau valabile în prezenta cauză.
He referred to the publicly available verbatim record of the fact-finding hearing in that case and the testimony of Senator Marty and Mr J.G.S. who had stated that there had been a secret CIA detention site in Bucharest. 
Acesta a făcut trimitere la procesul-verbal al ședinței de stabilire a faptelor în acea cauză, accesibil publicului, și mărturiile senatorului Marty și domnului J.G.S., care au declarat că a existat un centru secret de detenție al CIA în București.
He further relied on the documents that had become public after the delivery of the Al Nashiri v. Poland judgment, in particular the 2014 US Senate Committee Report and materials collected by the European Parliament in connection with its LIBE Committee's inquiry into allegations about the CIA secret detention facility in Romania. 
În plus, acesta s-a bazat pe documente care au devenit publice după pronunțarea hotărârii Al Nashiri împotriva Poloniei , în special Raportul Comisiei Senatului SUA din 2014 și materialul strâns de Parlamentul European în legătură cu ancheta Comisiei LIBE asupra afirmațiilor cu privire la centrul secret de detenție al CIA în România.
At the oral hearing, in response to the Government's submissions (see paragraphs 395-402 above), the applicant stated that, in the light of evidence gathered in the case, it was established beyond reasonable doubt that Romania had hosted a secret CIA prison from September 2003 to November 2005 and that he had been secretly detained in that prison. 
În cadrul audierii, în răspunsul la susținerile guvernului (a se vedea supra , pct. 395-402), reclamantul a declarat că, având în vedere probele strânse în cauză, s-a stabilit dincolo de orice îndoială rezonabilă că România a găzduit o închisoare secretă a CIA din septembrie 2003 până în noiembrie 2005 și că el a fost ținut în detenție secretă în acea închisoare.
The 2014 US Senate Committee Report and other documentary exhibits before this Court, as well as cogent and credible expert testimony, confirmed these facts. 
Raportul Comisiei Senatului SUA din 2014 și alte înscrisuri prezentate în fața Curții, precum și depozițiile corecte și convingătoare ale experților au confirmat aceste fapte.
The applicant's torture and secret detention, together with his transfer from Romania in the face of real risks of further torture and undisclosed detention could be attributed to the Romanian State because these acts had occurred on Romanian territory with the acquiescence and connivance of the Romanian authorities and because Romania had failed to fulfil its positive obligations to prevent these acts, despite being on notice that they would occur. 
Tortura și detenția secretă la care a fost supus reclamantul, precum și transferul său din România deși exista un risc real de a fi supus în continuare torturii și detenției nedezvăluite puteau fi imputate statului român deoarece aceste fapte au avut loc pe teritoriul României, cu consimțământul tacit și complicitatea autorităților române și asta deoarece România nu și-a îndeplinit obligațiile pozitive de a preveni aceste fapte, deși fusese atenționată că vor avea loc.
In conclusion, the applicant asked the Court to reject the Government's preliminary objection. 
În concluzie, reclamantul a solicitat Curții să respingă excepția preliminară ridicată de Guvern.
The Court's assessment 
Motivarea Curții
The Court observes that in contrast to cases where objections that a State had no jurisdiction were based on the alleged lack of the respondent State's effective control over the “seceded” territory on which the events complained of had taken place (see Ilaşcu and Others v. Moldova and Russia [GC], no. 48787/99, §§ 300-304, ECHR 2004 VII) or an alleged lack of attributability on the grounds that the events complained of had occurred outside the respondent State's territory and were attributable to another entity (see Loizidou v. Turkey (preliminary objections), 23 March 1995, §§ 47 and 56 Series A no. 310; and Cyprus v. Turkey [GC], no. 25781/94, §§ 69-70 ECHR 2001 IV), in the present case the Government's objection in effect amounts to denying that the facts adduced by the applicant in respect of Romania had actually ever taken place and to challenging the credibility of the evidence produced and relied on by the applicant before the Court (see paragraphs 395-402 above). 
Curtea observă că, spre deosebire de cauzele în care excepțiile privind lipsa de jurisdicție a statului s-au bazat pe pretinsa lipsă de control efectiv al statului pârât asupra teritoriului „separatist” unde au avut loc evenimentele denunțate [a se vedea Ilașcu și alții împotriva Moldovei și Rusiei (MC), nr. 48787/99, pct. 300-304, CEDO 2004-VII] sau pretinsa lipsă de imputabilitate pe motiv că evenimentele denunțate au avut loc în afara teritoriului statului pârât și erau imputabile altei entități [a se vedea Loizidou împotriva Turciei (excepții preliminare), 23 martie 1995, pct. 47 și 56, seria A, nr. 310; și Cipru împotriva Turciei (MC), nr. 25781/94, pct. 69-70, CEDO 2001-IV], în prezenta cauză excepția ridicată de guvern echivalează în fapt cu a nega că faptele invocate de reclamant cu privire la România ar fi avut efectiv loc vreodată și a contesta credibilitatea probelor prezentate și susținute de reclamant în fața Curții (a se vedea supra , pct. 395-402).
The issue of the Romanian's State responsibility under the Convention is therefore inherently connected with the establishment of the facts of the case and assessment of evidence. 
Chestiunea răspunderii statului român în temeiul Convenției este, prin urmare, indisolubil legată de stabilirea faptelor cauzei și de aprecierea probelor.
Consequently, in order to determine whether the facts alleged by the applicant are capable of falling within the jurisdiction of Romania under Article 1 of the Convention, the Court is required first to establish, in the light of the evidence in its possession, whether the events complained of indeed occurred on Romanian territory and, if so, whether they are attributable to the Romanian State. 
În consecință, pentru a stabili dacă faptele invocate de reclamant sunt de natură să intre sub jurisdicția României în temeiul art. 1 din Convenție, Curtea trebuie în primul rând să stabilească, având în vedere probele aflate la dispoziția sa, dacă evenimentele denunțate au avut într-adevăr loc pe teritoriul României și, dacă da, dacă acestea sunt imputabile statului român.
The Court will therefore rule on the Government's objection in the light of its findings regarding the facts of the case (see paragraphs 600-602 below). 
Prin urmare, Curtea se va pronunța cu privire la excepția ridicată de guvern prin prisma constatărilor sale cu privire faptele cauzei (a se vedea infra , pct. 600-602).
B. Non-compliance with the rule of exhaustion of domestic remedies and the six-month rule 
B. Nerespectarea regulii privind epuizarea căilor de atac interne și a regulii privind termenul de 6 luni
Article 35 § 1 of the Convention states: 
Art. 35 § 1 din Convenție prevede:
“The Court may only deal with the matter after all domestic remedies have been exhausted, according to the generally recognised rules of international law, and within a period of six months from the date on which the final decision was taken.” 
„Curtea nu poate fi sesizată decât după epuizarea căilor de recurs interne, așa cum se înțelege din principiile de drept internațional general recunoscute, și într-un termen de 6 luni, începând cu data deciziei interne definitive.”
(a) Non-exhaustion of domestic remedies 
a) Neepuizarea căilor de atac interne
In the Government's submission, the applicant had made only a formal and superficial attempt to exhaust domestic remedies. 
În opinia guvernului, reclamantul a făcut doar o încercare de formă și superficială de a epuiza căile de atac interne.
In their written pleadings they maintained that, pursuant to Article 222 of the CCP, the applicant should first have applied to the domestic authorities to obtain redress for a violation of his rights on account of the commission of any alleged offences. 
În memoriu, acesta a susținut că, în conformitate cu art. 222 C. proc. pen., reclamantul ar fi trebui mai întâi să sesizeze autoritățile naționale ca să obțină o reparație pentru încălcarea drepturilor sale ca urmare a comiterii oricăror presupuse infracțiuni.