natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Also, given the strong, publicly expressed concerns regarding the procedure before the military commission in 2001-2003 (see paragraphs 75 76 above), it must have been a matter of common knowledge that trials before the commissions did not offer the most basic guarantees required by Article 6 § 1 of the Convention. 
De asemenea, având în vedere îngrijorările majore exprimate public privind procedura desfășurată în fața comisiei militare în 2001-2003 (a se vedea supra, pct. 75 76), trebuie să fi fost de notorietate faptul că procesele în fața comisiilor nu au oferit cele mai elementare garanții impuse de art. 6 § 1 din Convenție.
In view of the foregoing, the Court finds that Romania's cooperation and assistance in the applicant's transfer from its territory, despite a real and foreseeable risk that he could face a flagrant denial of justice engaged its responsibility under Article 6 § 1 of the Convention (see also paragraphs 597-598 above, with references to the Court's case-law). 
În consecință, Curtea constată că cooperarea și asistența României în ceea ce privește transferul reclamantului de pe teritoriul acesteia, în pofida riscului real și previzibil ca acesta să se confrunte cu o denegare flagrantă de justiție, angajau răspunderea statului în temeiul art. 6 § 1 din Convenție (a se vedea supra, pct. 597-598, cu trimiterile la jurisprudența Curții).
There has accordingly been a violation of Article 6 § 1 of the Convention. 
Prin urmare, a fost încălcat art. 6 § 1 din Convenție.
ALLEGED VIOLATIONS OF ARTICLES 2 AND 3 OF THE CONVENTION TAKEN TOGETHER WITH ARTICLE 1 OF PROTOCOL no. 6 TO THE CONVENTION 
CU PRIVIRE LA PRETINSELE ÎNCĂLCĂRI ALE ART. 2 ȘI ART. 3 DIN CONVENȚIE COROBORATE CU ART. 1 DIN PROTOCOLUL NR. 6 LA CONVENȚIE
The Government reiterated their position that Romania lacked jurisdiction and made no observations on the admissibility and merits of the complaint. 
Guvernul și-a reafirmat poziția potrivit căreia România nu avea jurisdicție și nu a făcut observații privind admisibilitatea și fondul capătului de cerere.
The applicant submitted that Romania's participation in his transfer out of its territory despite substantial grounds for believing that there had been a real risk that he would be subjected to the death penalty had violated his right to life under Article. 
Reclamantul a susținut că participarea României la transferarea sa de pe teritoriul acesteia, în pofida motivelor întemeiate de a se crede că exista un risc real ca acesta să fie condamnat la pedeapsa cu moartea i-a încălcat dreptul la viață, în temeiul respectivului articol.
In previous cases, the Court had found that Article 2 prohibited the transfer of an individual to another State in such circumstances. 
În cauze anterioare, Curtea a constatat că, în astfel de circumstanțe, art. 2 interzicea transferul unei persoane către un alt stat.
It had also previously found that the implementation of the death penalty in respect of a person who had not had a fair trial would violate Article 2. 
De asemenea, a constatat anterior că executarea pedepsei cu moartea în cazul unei persoane care nu a beneficiat de un proces echitabil ar încălca art. 2.
Furthermore, in other cases the Court had found a violation of Article 3 on account of the psychological suffering associated with a post-transfer risk of being subjected to the death penalty. 
În plus, în alte cauze, Curtea a constatat o încălcare a art. 3 având în vedere suferințele psihologice asociate riscului ca, ulterior transferului, o persoană să fie supusă pedepsei cu moartea.
It had also held that the imposition of the death penalty following an unfair trial violated Article 3 and that there was a further violation of Article 3 where the transferred individual was at risk of being subjected to the “death row phenomenon”. 
De asemenea, a hotărât că aplicarea pedepsei cu moartea în urma unui proces inechitabil constituia o încălcare a art. 3 și că se producea o nouă încălcare a art. 3 în cazul în care persoana transferată era expusă riscului de a fi supusă „fenomenului culoarului morții”.
Romania had assisted the CIA in transporting the applicant out of Romania despite being on notice that terrorist suspects in US custody had been likely to be subjected to the death penalty as well as an unfair trial by the military commission. 
România a sprijinit CIA pentru transportarea reclamantului din România, în pofida faptului că era cunoscută posibilitatea ca persoanele suspectate de terorism aflate în custodia SUA să fie supuse pedepsei cu moartea, precum și unui proces inechitabil în fața unei comisii militare.
Romania's participation in the applicant's transfer out of its territory also violated Article 1 of Protocol no. 6. 
Participarea României la transferul reclamantului de pe teritoriul său a încălcat, de asemenea, art. 1 din Protocolul nr. 6.
Lastly, the applicant emphasised that since his trial was still pending he continued to be at risk of having the death penalty imposed on him. 
În sfârșit, reclamantul a subliniat că, întrucât procesul său era încă pendinte, a continuat să fie expus riscului de a fi condamnat la pedeapsa cu moartea.
Romania was therefore under a post-transfer duty to use all available means to ensure that he would not be subjected to that penalty. 
Prin urmare, România avea obligația ca în urma transferului să se folosească de toate mijloacele pe care le avea la dispoziție pentru a garanta că nu va fi condamnat la o astfel de pedeapsă.
Article 2 of the Convention prohibits any transfer of an individual to another State where substantial grounds have been shown for believing that he or she would face a real risk of being subjected to the death penalty there (see, mutatis mutandis , Soering , cited above, § 111; Kaboulov v. Ukraine , cited above, § 99; Al Saadoon and Mufdhi , cited above, § 123; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 576; see also paragraph 597 above ). 
Art. 2 din Convenție interzice orice transfer al unei persoane în alt stat în cazul în care s-a demonstrat că există motive întemeiate să se creadă că aceasta ar fi expusă unui risc real de a fi condamnată la pedeapsa cu moartea în statul respectiv (a se vedea, mutatis mutandis , Soering , citată anterior, pct. 111; Kaboulov împotriva Ucrainei , citată anterior, pct. 99; Al Saadoon și Mufdhi , citată anterior, pct. 123; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 576; a se vedea, de asemenea, supra, pct. 597 ).
Judicial execution involves the deliberate and premeditated destruction of a human being by the State authorities. 
Execuția judiciară implică distrugerea deliberată și premeditată a unei persoane de către autoritățile statului.
Whatever the method of execution, the extinction of life involves some physical pain. 
Indiferent de metoda de execuție, suprimarea unei vieți implică un anumit grad de durere fizică.
In addition, the foreknowledge of death at the hands of the State must inevitably give rise to intense psychological suffering. 
În plus, cunoașterea în prealabil a faptului că autoritățile statului îi vor provoca moartea dă naștere în mod inevitabil unei suferințe psihice intense.
The fact that the imposition and use of the death penalty negates fundamental human rights has been recognised by the member States of the Council of Europe. 
Faptul că impunerea și executarea pedepsei cu moartea neagă drepturile fundamentale ale omului a fost recunoscut de către statele membre ale Consiliului Europei.
In the Preamble to Protocol no. 13 the Contracting States describe themselves as “convinced that everyone's right to life is a basic value in a democratic society and that the abolition of the death penalty is essential for the protection of this right and for the full recognition of the inherent dignity of all human beings” (see Al-Saadoon and Mufdhi , cited above, § 115; and Al Nashiri v. Poland , cited above, § 577). 
În preambulul Protocolului nr. 13, statele contractante afirmă că sunt „convinse că dreptul fiecăruia la viață reprezintă o valoare fundamentală într-o societate democratică și că abolirea pedepsei cu moartea este esențială pentru apărarea acestui drept și pentru deplina recunoaștere a demnității înnăscute a tuturor ființelor umane” (a se vedea Al-Saadoon și Mufdhi , citată anterior, pct. 115; și Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. § 577).
As in Al Nashiri v. Poland (cited above, § 578), the Court finds that at the time of the applicant's transfer from Romania there was a substantial and foreseeable risk that he could be subjected to the death penalty following his trial before the military commission (see also paragraphs 71 72 above). 
La fel ca în Al Nashiri împotriva Poloniei (citată anterior, pct. 578), Curtea constată că, la momentul transferării din România a reclamantului, exista un risc major și previzibil ca acesta să fie condamnat la pedeapsa cu moartea în urma judecării sale de către comisia militară (a se vedea, de asemenea, supra, pct. 71 72).
Considering the fact that the applicant was indicted on capital charges on 20 April 2011, that those charges were approved on 28 September 2011 and that since then he has been on trial facing the prospect of the death penalty being imposed on him (see paragraphs 152-156 above), that risk has not diminished. 
Având în vedere faptul că reclamantul a fost trimis în judecată pentru săvârșirea de infracțiuni capitale la 20 aprilie 2011, că respectivele acuzații au fost admise la 28 septembrie 2011 și că, de la acel moment, face obiectul unui proces în care se confruntă cu perspectiva de a fi condamnat la pedeapsa cu moartea (a se vedea supra, pct. 152-156), acest risc nu s-a diminuat.
Having regard to its conclusions concerning the respondent State's responsibility for exposing the applicant to the risk of a flagrant denial of justice in breach of Article 6 § 1 of the Convention on account of his transfer to the military commission's jurisdiction, the Court considers that Romania's actions and omissions likewise engaged its responsibility under Article 2 taken together with Article 1 of Protocol no. 6 and under Article 3 of the Convention (see paragraph 721 above).. 
Ținând seama de concluziile sale privind răspunderea statului pârât pentru expunerea reclamantului la riscul unei denegări flagrante de justiție, cu încălcarea art. 6 § 1 din Convenție, din cauza transferării acestuia sub jurisdicția comisiei militare, Curtea consideră că acțiunile și omisiunile României angajau răspunderea acesteia și în temeiul art. 2, coroborat cu art. 1 din Protocolul nr. 6, și în temeiul art. 3 din Convenție (a se vedea supra, pct. 721).
There has accordingly been a violation of Articles 2 and 3 of the Convention taken together with Article 1 of Protocol no. 6 to the Convention. 
În consecință, au fost încălcate art. 2 și art. 3 din Convenție, coroborate cu art. 1 din Protocolul nr. 6 la Convenție.
X. OTHER ALLEGED VIOLATIONS OF THE CONVENTION 
X. CU PRIVIRE LA CELELALTE PRETINSE ÎNCĂLCĂRI ALE CONVENȚIEI
Lastly, the applicant complained under Article 10 of the Convention that Poland, by its refusal to acknowledge, disclose and promptly and effectively investigate details of his secret detention, ill treatment and rendition, had violated his and the public's right to the truth under Articles 2, 3, 5 and 10 of the Convention. 
În cele din urmă, reclamantul s-a plâns, în temeiul art. 10 din Convenție, că Polonia, prin refuzul acesteia de a recunoaște, dezvălui și ancheta prompt și eficient detaliile privind detenția secretă, relele tratamente și programul de predări extraordinare la care a fost supus, a încălcat dreptul acestuia și al publicului de a cunoaște adevărul, în temeiul art. 2, 3, 5 și 10 din Convenție.
Article 10 of the Convention provides: 
Art. 10 din Convenție prevede:
Everyone has the right to freedom of expression. 
Orice persoană are dreptul la libertatea de exprimare.
This right shall include freedom to hold opinions and to receive and impart information and ideas without interference by public authority and regardless of frontiers. 
Acest drept cuprinde libertatea de opinie și libertatea de a primi sau de a comunica informații ori idei fără amestecul autorităților publice și fără a ține seama de frontiere.
This Article shall not prevent states from requiring the licensing of broadcasting, television or cinema enterprises. 
Prezentul articol nu împiedică statele să supună societățile de radiodifuziune, de cinematografie sau de televiziune unui regim de autorizare.
The exercise of these freedoms, since it carries with it duties and responsibilities, may be subject to such formalities, conditions, restrictions or penalties as are prescribed by law and are necessary in a democratic society, in the interests of national security, territorial integrity or public safety, for the prevention of disorder or crime, for the protection of health or morals, for the protection of the reputation or rights of others, for preventing the disclosure of information received in confidence, or for maintaining the authority and impartiality of the judiciary.” 
Exercitarea acestor libertăți ce comportă îndatoriri și responsabilități poate fi supusă unor formalități, condiții, restrângeri sau sancțiuni prevăzute de lege, care constituie măsuri necesare, într-o societate democratică, pentru securitatea națională, integritatea teritorială sau siguranța publică, apărarea ordinii și prevenirea infracțiunilor, protecția sănătății sau a moralei, protecția reputației sau a drepturilor altora pentru a împiedica divulgarea de informații confidențiale sau pentru a garanta autoritatea și imparțialitatea puterii judecătorești.”
The Court observes that similar complaints were raised in El-Masri and Al Nashiri v. Poland and were declared inadmissible as being manifestly ill-founded (see El-Masri, cited above, § 264-265; and Al Nashiri v. Poland , cited above, §§ 581-582 ). 
Curtea subliniază că au fost formulate plângeri similare în El-Masri și Al Nashiri împotriva Poloniei și că au fost declarate inadmisibile ca fiind în mod vădit nefondate (a se vedea El-Masri, citată anterior, pct. 264-265; și Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 581-582).
It finds no reason to hold otherwise in the present case and concludes that this complaint must be rejected in accordance with Article 35 §§ 3 (a) and 4 of the Convention. 
Nu constată niciun motiv pentru a adopta o poziție diferită și concluzionează că acest capăt de cerere trebuie să fie respins în conformitate cu art. 35 § 3 lit. a) și § 4 din Convenție.
APPLICATION OF ARTICLE 46 OF THE CONVENTION 
CU PRIVIRE LA APLICAREA ART. 46 DIN CONVENȚIE
Article 46 of the Convention reads, in so far as relevant, as follows: 
Dispozițiile relevante ale art. 46 din Convenție sunt formulate după cum urmează:
The High Contracting Parties undertake to abide by the final judgment of the Court in any case to which they are parties. 
Înaltele părți contractante se obligă să se conformeze hotărârilor definitive ale Curții, pronunțate în cauzele în care sunt părți.
The final judgment of the Court shall be transmitted to the Committee of Ministers, which shall supervise its execution. 
Hotărârea definitivă a Curții se transmite Comitetului de Miniștri care supraveghează executarea acesteia.
..” 
[...]”
The applicant submitted that the Romanian Government was under an obligation to use all available means at its disposal to ensure that the USA would not subject him to the death penalty. 
Reclamantul a susținut că guvernul român avea obligația să folosească toate mijloacele pe care le avea la dispoziție pentru a se asigura că SUA nu îl va condamna la pedeapsa cu moartea.
He relied, among other things, on the Court's judgment in Al-Saadoon and Mufdhi (cited above). 
A invocat, printre altele, hotărârea Curții în Al-Saldoon și Mufdhi (citată anterior).
In his submission, those means should include but not be limited to: 
În argumentația sa, aceste mijloace ar trebui să includă, dar fără a se limita la:
(i) making written submissions against the death penalty to the US Secretary of Defense, copied to the applicant's military defence counsel; 
i) trimiterea de observații scrise împotriva pedepsei cu moartea Secretarului Apărării al SUA, în copie la avocatul militar care îl apără pe reclamant;
(ii) obtaining diplomatic assurances from the US Government that they would not subject him to the death penalty; 
ii) obținerea de garanții diplomatice din partea Guvernului SUA, conform cărora acesta nu îi va aplica reclamantului pedeapsa cu moartea;
(iii) taking all possible steps to establish contact with the applicant in Guantánamo Bay, including by sending delegates to meet him and monitor his treatment in custody; and 
iii) adoptarea tuturor măsurilor posibile pentru a stabili contactul cu reclamantul la Guantánamo Bay, inclusiv prin trimiterea unor delegați cu care să se întâlnească și care să monitorizeze tratamentul acestuia în custodie; și
(iv) retaining - and bearing the costs of - lawyers authorised and admitted to practice in the relevant jurisdictions in order to take all necessary action to protect the applicant's rights while in US custody, including in military, criminal or other proceedings involving his case. 
iv) reținerea - și suportarea onorariilor - avocaților recunoscuți și autorizați să practice în jurisdicțiile relevante, astfel încât să fie întreprinse toate acțiunile necesare pentru a proteja drepturile reclamantului în perioada în care se află în custodia SUA, inclusiv în proceduri militare, penale sau alte proceduri implicate în cauza sa.
In the applicant's view, the nature and severity of the violations sustained by him were comparable to the Convention violations established the Court's judgment in Association “21 December 1989” and Others v. Romania (cited above). 
În viziunea reclamantului, natura și gravitatea încălcărilor suferite de acesta erau comparabile cu încălcările Convenției stabilite prin hotărârea Curții în Asociația „21 decembrie 1989” și alții împotriva României (citată anterior).
He was the victim of a large, multi-State programme of secret transfers and detention that raised fundamental questions under the Convention system. 
Reclamantul a fost victima unui program amplu, între mai multe state, de transferuri secrete și detenție care a ridicat întrebări fundamentale în temeiul sistemului Convenției.
This was a situation that, as in Kelly and Others v. the United Kingdom (no. 30054/96, § 118, 4 May 2001) ... “cried out for an explanation” and Romania had an ongoing duty to conduct an effective investigation into this case. 
Aceasta a fost o situație care, la fel ca în Kelly și alții împotriva Regatului Unit (nr. 30054/96, pct. 118, 4 mai 2001) [...]) „impunea o explicație”, iar România avea o obligație continuă de a desfășura o anchetă efectivă în privința cauzei sale.
He thus argued that, accordingly, Romania must put an end to the continuing violation of his rights through an effective investigation, also taking into account the importance for society in Romania and beyond to know the truth about his ill-treatment and secret detention in Romania. 
Astfel, a susținut că, în consecință, România trebuia să pună capăt încălcării continue a drepturilor sale prin desfășurarea unei anchete efective, având totodată în vedere faptul că era important ca societatea din România și din alte state să afle adevărul despre relele tratamente și detenția sa secretă în România.
The Government first emphasised that the requested measures were entirely related to the enforcement of a judgment of the Court. 
În primul rând, guvernul a subliniat că măsurile solicitate aveau în întregime legătură cu executarea unei hotărâri a Curții.
As the Court had held on many occasions, this issue fell under the competence of the States, which retained the choice of the means by which they would discharge their legal obligation, subject to monitoring by the Committee of Ministers. 
Astfel cum a hotărât Curtea în repetate rânduri, această chestiune ținea de competența statelor, care își mențin posibilitatea de a alege mijloacele prin care să își îndeplinească obligația legală, sub rezerva monitorizării de către Comitetul de Miniștri..
Secondly, as opposed to Al-Saadoon and Mufdhi , in the instant case there was no compelling evidence that the applicant had been transferred to the USA from Romania. 
În al doilea rând, spre deosebire de Al-Saadoon și Mufdhi , în prezenta cauză nu a existat nicio probă convingătoare că reclamantul a fost transferat către SUA din România.
There was therefore no obligation on the part of the Romanian Government to obtain binding assurances that the death penalty would not be imposed on the applicant. 
Prin urmare, guvernul român nu avea nicio obligație să obțină garanții obligatorii că reclamantul nu urma să fie condamnat la pedeapsa cu moartea.
Thirdly, some of the measures suggested by the applicant would be nonsense or would even go against international law. 
În al treilea rând, unele dintre măsurile sugerate de reclamant ar fi un nonsens sau ar fi chiar contrare dreptului internațional.
As the Court had already held in Iskandarov v. Russia (no. 17185/05, judgment of 23 September 2010, § 161) “the individual measure sought by the applicant would require the respondent Government to interfere with the internal affairs of a sovereign State”. 
Astfel cum Curtea a hotărât deja în Iskandarov împotriva Rusiei (nr. 17185/05, hotărâre din 23 septembrie 2010, pct. 161) „măsura individuală solicitată de reclamant ar presupune ca guvernul pârât să intervină în afacerile interne ale unui stat suveran”.
There was no reason to depart from these findings in the present, similar case. 
Nu există niciun motiv pentru a se abate de la aceste constatări în cauza prezentă, similară.
In sum, the Government invited the Court to find that the applicant's request for individual measures had no merit and to reject it as unsubstantiated. 
În concluzie, guvernul a invitat Curtea să constate că cererea reclamantului pentru aplicarea de măsuri individuale este lipsită de temei pe fond și să o respingă ca nefondată.
The present case concerns the removal of an applicant from the territory of the respondent State by means of extraordinary rendition. 
Prezenta cauză privește îndepărtarea unui reclamant de pe teritoriul statului pârât prin intermediul unei predări extraordinare.
The general principles deriving from the Court's case-law under Article 46 as to when, in such a situation, the Court may be led to indicate to the State concerned the adoption of individual measures, including the taking of “all possible steps” to obtain the appropriate diplomatic assurances from the destination State have been summarised in Al Nashiri v. Poland (cited above, §§ 586-588, with further references to the Court's case-law, in particular Hirsi Jamaa and Others v. Italy [GC], no. 27765/09, § 209, ECHR 2012; Assanidze v. Georgia [GC], no. 71503/01, §§ 198 and 202, ECHR 2004-II; see Savriddin Dzhurayev v. Russia , no. 71386/10, §§ 138, 252-254 and 256, ECHR 2013 (extracts); and Al-Saadoon and Mufdhi , cited above, § 170). 
Principiile generale derivate din jurisprudența Curții în temeiul art. 46 atunci când, într-o astfel de situație, Curtea ar putea fi determinată să indice statului respectiv să adopte măsuri individuale, inclusiv să ia „toate măsurile necesare” pentru a obține garanțiile diplomatice corespunzătoare din partea statului de destinație au fost rezumate în Al Nashiri împotriva Poloniei [citată anterior, pct. 586-588, cu trimiterile suplimentare la jurisprudența Curții, în special Hirsi Jamaa și alții împotriva Italiei (MC), nr. 27765/09, pct. 209, CEDO 2012; Assanidze împotriva Georgiei (MC), nr. 71503/01, pct. 198 și 202, CEDO 2004-II; a se vedea Savriddin Dzhurayev împotriva Rusiei , nr. 71386/10, pct. 138, 252-254 și 256, CEDO 2013 (extrase); și Al-Saadoon și Mufdhi , citată anterior, pct. 170].