natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The main stake of this chapter is to identify the way ordinary people relate to these theoretical concepts to which they are less acquainted and which are rather the privilege of experts and knowledgeable audiences.
Miza principală a acestui capitol este să identifice modul în care oamenii obişnuiţi se raportează la aceste concepte teoretice care le sunt puţin familiare şi care sunt mai degrabă apanajul specialiştilor şi al unui public avizat.
The major challenge we faced at the very beginning, as well as while conducting this research, was concept operationalisation.
Provocarea majoră pe care am resimţit-o încă de la început, dar şi pe parcursul acestei cercetări, a fost operaţionalizarea conceptelor.
The first section of this chapter will define and outline the theoretical and methodological perspectives, in order to set the general
Prima parte a acestui capitol va defini şi delimita perspectivele teoretice şi metodologice, pentru a fixa cadrul general al cercetării.
framework of the research.
Vom
We shall discuss about taste and lifestyle, about consumption types and social differentiation practices.
discuta despre gust şi stil de viaţă, despre tipuri de consum şi practici de diferenţiere socială.
We shall focus both on the aesthetic aspects, and on those aspects pertaining to functionality and everyday practices.
Ne vom concentra atenţia atât asupra aspectelor estetice, cât şi asupra celor ce ţin de funcţionalitate şi practici cotidiene.
In the second section of this chapter, we shall present the main results of the research at national level, focusing on Bucharest in particular, from the viewpoint of knowledge, appreciation and taste for visual arts, as well as of the practices and actual participation of the population in activities within this cultural field.
În a doua parte a acestui capitol, vom prezenta principalele rezultate ale cercetării la nivel naţional, cu un focus special pe Bucureşti, din perspectiva cunoaşterii, aprecierii şi gustului pentru artele vizuale, dar şi a practicilor şi participării efective ale populaţiei în activităţi ce ţin de acest subdomeniu cultural.
transformation in the second half of the 20th century: they became more and more deeply anchored in the extended field of the contemporary visual culture (film, media, advertising etc.), thus blocking a strict delineation of a stable visual arts field, as well as its the allocation to the high culture sphere, through an easy contrast to the popular culture.
Artele vizuale s-au transformat semnificativ în a doua jumătate a secolului 20: au devenit din ce în ce mai profund ancorate în terenul extins al culturii vizuale contemporane (film, media, publicitate etc.), împiedicând astfel o strictă delimitare a unui câmp stabil al artelor vizuale, precum şi o simplă alocare a acestuia în sfera culturii înalte, printrun contrast facil faţă de cultura populară.
The post-war explosion of visual styles has blurred not only the borders between the elites and the masses, but also those
Explozia postbelică de stiluri vizuale nu a estompat doar graniţele dintre elite şi mase, ci şi cele dintre
visual arts: knowledge, taste and participation
artele VIZUALEi cunoaştere, gust şi participare
The list of visual genres used in this chapter captures this diversity, including not only the “classical” arts of painting and sculpture, but also photography, graphic arts (drawing, comic strips, graffiti / street art), hybrid forms of contemporary art (contemporary art installations, computer art, multimedia art, performance art), as well as design and decorative arts (ceramics, textile arts, traditional art / handicrafts).
Lista de genuri vizuale folosită în capitolul de faţă surprinde această diversitate, incluzând nu doar artele „clasice” ale picturii şi sculpturii, ci şi fotografia, artele grafice (desen, benzi desenate, graffiti / artă stradală), forme hibride de artă contemporană (instalaţii de artă contemporană, artă pe computer, artă multimedia, performance art), precum şi design şi arte decorative (ceramică, arte textile, artă populară / artizanat).
At the same time, this chapter tackles the issue of the cultural consumption in the field of visual arts on a triple axis of knowledge, taste and participation.
În acelaşi timp, capitolul abordează problema consumului cultural în domeniul artelor vizuale pe o triplă axă a cunoaşterii, gustului şi participării.
Knowledge and taste are obviously classical themes in the sociology of visual arts, but the participation anchors the approach on the aesthetic evaluations in a wider spectrum of practices - from visiting museums and art galleries to involvement in the visual arts market and actual engagement in a visual art.
Cunoaşterea şi gustul sunt bineînţeles teme clasice în sociologia artelor vizuale, însă participarea ancorează tratamentul evaluărilor estetice într-un registru mai larg de practici - de la vizitarea muzeelor şi galeriilor de artă, la implicarea în piaţa artelor vizuale şi la angajamentul efectiv într-o artă vizuală.
With Pierre Bourdieu's3 fundamental work on the social organisation and construction of cultural appreciations in France, taste has become a central theme in the sociology of cultural consumption.
Gustul a devenit o temă centrală în sociologia consumului cultural, odată cu lucrarea fundamentală a lui Pierre Bourdieu3 despre construcţia şi organizarea socială a aprecierilor culturale în Franţa.
Bourdieu destroys the illusion of an articulated cultural taste outside the historical transformations or the struggles for a social position.
Bourdieu distruge iluzia unui gust cultural articulat în afara transformărilor istorice sau a luptelor pentru poziţie socială.
Moreover, he redefines taste as a form of cultural capital that expresses, consolidates and eventually naturalises the power relations in a society.
Mai mult, el redefineşte gustul ca pe o formă de capital cultural care exprimă, consolidează şi, în cele din urmă, naturalizează relaţiile de putere în societate.
In other words, not only are cultural tastes a manifestation of the relations between the social classes, but they also build these relations - with the observation that, within this context, the social class is a multidimensional phenomenon which
Cu alte cuvinte, gusturile culturale nu sunt doar o manifestare a relaţiilor dintre clasele sociale, ci le şi constituie - cu observaţia că, în acest context,
3 P. Bourdieu, Distinction: A Social Critique of the Judgement
3 P. Bourdieu, Distinction: A Social Critique of the Judgement of Taste, 1984.
For Bourdieu there is a clear homology between the hierarchy of the “legitimate” and “popular” culture and the positions of those who subscribe to these cultural forms in economic and social hierarchies: “refined” taste for the products of the legitimate, consecrated culture is an instrument of distinction, of social stratification (mainly through the “symbolic violence” which it exerts against the popular or mass culture).
Pentru Bourdieu există o omologie clară între ierarhia culturii „legitime” şi „populare” şi poziţiile celor care subscriu la aceste forme culturale în ierarhii sociale şi economice: gustul „rafinat” pentru produsele culturii legitime, consacrate este un instrument al distincţiei, al stratificării sociale (în mare parte prin „violenţa simbolică” pe care o exercită împotriva culturii populare sau de masă).
Socialisation within the family and education play an essential role in this equation, to the detriment of other forms of social differentiation (age, gender, ethnicity etc.) - a lapse for which Bourdieu has often been criticised and which encouraged other sociologists (such as Anthony Giddens, Ulrich Beck or Zygmunt Bauman) to challenge the structural importance of social classes in late modernity and to propose a wider range of possibilities that may be combined and recombined within individual lifestyle projects.
Socializarea în familie şi educaţia joacă un rol esenţial în această ecuaţie, în detrimentul altor forme de diferenţiere socială (vârstă, gen, etnie etc.) - o lacună pentru care Bourdieu a fost adesea criticat şi care i-a încurajat pe alţi sociologi (precum Anthony Giddens, Ulrich Beck sau Zygmunt Bauman) să conteste importanţa structurală a claselor sociale în modernitatea târzie şi să propună în schimb o paletă mai largă de posibilităţi care pot fi combinate şi recombinate în cadrul unor proiecte individuale de stil de viaţă.
Another major critique to Bourdieu's analysis comes from the French sociology of culture5 and it focuses on the forms of determinism created through the substitution of the judgments of taste articulated within the context of statistical inquiries on social characteristics.
O altă critică majoră la analiza lui Bourdieu vine din sociologia franceză a culturii5 şi se concentrează asupra formelor de determinism create prin substituirea judecăţilor de gust articulate în contextul anchetelor statistice unor caracteristici sociale.
The way these elements are defined and classified (for example, the selection of some cultural products as representative for the popular culture) tends to consolidate and perpetuate hierarchies that either are more fluid in everyday life or have become more flexible in time.
Modul în care sunt definite şi clasificate aceste elemente (de exemplu, selectarea unor produse culturale ca reprezentative pentru cultura populară) tinde să întărească şi să perpetueze ierarhii care fie sunt mult mai fluide în viaţa cotidiană, fie au devenit, în timp, mult mai flexibile.
Asamatteroffact,thehistoricaltransformation of the cultural hierarchies is the starting point of a rival theory of cultural consumption originating in the American sociology, i.e. the thesis of the omnivorous consumption, which has raised all kinds of debates in the last decades of cultural sociology.
Transformarea istorică a ierarhiilor culturale este, de altfel, punctul de plecare al unei teorii rivale a consumului cultural venind din sociologia americană, şi anume teza consumului omnivor, care a dat naştere la tot felul de dezbateri în ultimele două decade de sociologie culturală.
Richard Peterson6 questions Bourdieu's homology thesis, replacing the elites and the masses with the omnivorous and univorous consumers.
Richard Peterson6 pune sub semnul întrebării teza omologiei de la Bourdieu, introducând, în locul elitelor şi maselor, consumatorii omnivori si univori.
Peterson started from noticing an eclectic consumption within the American elites at the beginning of the 90's: instead of favouring the products of the high or legitimate culture exclusively, the “highbrow” consumers give up snobbism and enthusiastically consume the products of the popular culture7.
Peterson a plecat de la observaţia unui consum eclectic în rândul elitelor americane de la începutul anilor 1990: în loc să favorizeze exclusiv produsele culturii înalte sau legitime, consumatorii „highbrow” renunţă la snobism
Peterson associates this passing from the snobbish
şi consumă cu entuziasm din produsele culturii populare.
Moreover, in a recent paper, Peterson8 revisits his omnivorous consumption thesis and he sets its historical limits in the 1990s, noticing that the ostentatious diversity of those years drops significantly in the following decade, as the American consumers return to more conservative tastes.
De altfel, într-o lucrare recentă, Peterson8 revine asupra tezei consumului omnivor şi o limitează istoric la perioada anilor 1990, observând că diversitatea ostentativă a acelor ani scade semnificativ în următoarea decadă, consumatorii de elită americani revenind la gusturi mai conservatoare.
Although it was proposed as an alternative to Bourdieu, the omnivorous consumption thesis falls within the parameters he set - in other words, the omnivorous taste is alsoa form of cultural capital, very possibly a form more suited for the contemporary cultural landscape, so much cosmopolitised following the globalisation and the explosion of (new) media.
Deşi propusă ca o alternativă la Bourdieu, teza consumului omnivor se înscrie în parametrii formulaţi de acesta - cu alte cuvinte, gustul omnivor este tot o formă de capital cultural, foarte posibil una mai adecvată peisajului cultural contemporan, atât de cosmopolitizat în urma globalizării şi a exploziei de (noi) media.
artele VIZUALEi cunoaştere, gust şi participare
Capitalul cultural se
consecrated and / or validated by the elites10.
7 R.A. Peterson, op. cit.
The same revaluing of inclusiveness is also found following the post-war transformations in the field of visual arts.
identifică tocmai cu această înclinaţie de a estetiza practici şi produse din toate domeniile artistice şi nu doar cele consacrate şi / sau validate de elite.
The omnivorous consumption thesis depends on the identification and prior ranking of the cultural products in order to show afterwards how these borders are broken.
10 În acest sens, consumul omnivor apare tocmai ca o variantă contemporană a dispoziţiei estetice care, în condiţii de „abundenţă culturală”11, revalorizează produse culturale şi se constituie ca o nouă marcă a bunului gust inclusiv.
It became a dynamic field where legitimate visual object decline through popularisation and vice versa, the popular visual objects (Pop Art, design etc.) are consecrated in the artistic canon.
Însă câmpul artelor vizuale s-a confruntat tocmai cu o redefinire a acestor ierarhii prin includerea de noi genuri şi expresii estetice12 şi prin dublul proces de instituţionalizare şi marketizare a lumii artistice.
In the end, the omnivorous consumption thesis does not only mean the disappearance of the hierarchies or of the social stratification in the cultural consumption.
13 Acesta a devenit un câmp dinamic în care obiecte vizuale legitime decad prin popularizare şi invers, obiecte vizuale populare (Pop Art, design etc.) sunt consacrate în canonul artistic.
Recent studies from many countries (Italy, Israel, Germany, Sweden, USA) show the importance of the gender, ethnicity, religion, yet
În final, teza consumului omnivor nu semnifică dispariţia ierarhiilor sau a stratificării sociale în consumul cultural.
Cambridge University Press, 1990.
12 H. S. Becker, Art Worlds,
The income, education and class continue to structure the cultural consumption: the omnivorous consumption is assimilated as a new status marker, without necessarily generating a decline ofthe snobbism and exclusiveness - on the contrary, they may coexist, thus producing new hierarchies15.
14 Venitul, educaţia şi clasa continuă să structureze consumul cultural: consumul omnivor este asimilat ca o nouă marcă de status, fără a provoca însă neapărat un declin al snobismului şi exclusivităţii - dimpotrivă, ele pot coexista, producând astfel noi ierarhii.
As Benett et al.16 show for the UK, visual arts in particular remain a strong field of social stratification.
15 După cum arată Bennett et al.16 pentru Marea Britanie, artele vizuale în special rămân un câmp puternic al stratificării sociale.
Despite the raised accessibility of the products of the visual art, the latter is still a relatively exclusive field where legitimate culture is rising and education organises the knowledge, the taste for and the participation in the visual arts.
În ciuda accesibilităţii crescute a produselor de artă vizuală, acesta este în continuare un câmp relativ exclusiv în care cultura legitimă este ascendentă şi în care educaţia organizează cunoaşterea, gustul pentru şi participarea în artele vizuale.
INTERIOR DESIGN AND PUBLIC SPACE DESIGN, AESTHETICS AND FUNCTIONALITY
DESIGNUL INTERIOR ŞI DESIGNUL SPAŢIILOR PUBLICE, ESTETICĂ ŞI FUNCŢIONALITATE
In the analysis of the way of manifestation of the visual arts at the common sense level the dichotomy domestic space versus public space is useful.
In analiza modului de manifestare a artelor vizuale la nivelul simţului comun este utilă dihotomia spaţiu domestic versus spaţiu public.
Hereinafter we shall consider interior (indoor) and exterior (outdoor) design as a form of expressing personal and group identity, aesthetically and functionally.
În continuare, vom considera designul interior (indoor) şi exterior (outdoor) ca o formă de exprimare a identităţii personale şi de grup, sub aspect estetic şi funcţional.
In this respect, we shall consider relevant the concept of lifestyle - a concept used by social sciences researchers to explain cultural consumption practices.
În acest sens, vom considera relevant un concept utilizat de cercetătorii din ştiinţele sociale pentru a explica practicile de consum cultural, cel al stilului de viaţă.
Bourdieu uses this concept in relation with the habitus and as a reflection of the social status17.
Bourdieu foloseşte acest concept în relaţie cu habitusul şi ca o reflexie a statului social.
According to Simmel, style is the result of a struggle between individuality and generality, which manifests itself in the practical existence of humanity and which is a translation of art at the level of everyday life18.
17 Potrivit lui Simmel, stilul este rezultatul unei lupte dintre individualitate şi generalitate, care se manifestă în existenţa practică a umanităţii şi care este o traducere a artei la nivelul vieţii cotidiene.
In a certain approach of the artifacts, artworks are a world in themselves and they exist beyond the creator and the observer, while everyday objects, on the contrary, have significance only in relation to the function they serve.
18 Într-o anumită abordare a artefactelor, operele de artă sunt o lume în sine şi există dincolo de creator şi de observator, în schimb, obiectele cotidiene au semnificaţie doar în raport cu funcţia căreia deservesc.
18 D. Frisby and M. Featherstone, Simmel on Culture.
Selected Writings: Theory, Culture and Society, p. 211.
In a world of the mass products, marked by the tyranny of the majority and the obsession with fashion, the search for uniqueness marks the assertion of the style as a form of personality manifestation.
Într-o lume a produselor de masă, marcată de tirania majorităţii şi de obsesia modei, căutarea unicităţii marchează impunerea stilului ca formă de manifestare a personalităţii.
In David Chaney's vision, lifestyle is “the language of social identity in the postmodern culture, it is a way of representation which expresses itself”20.
În viziunea lui David Chaney, stilul de viaţă este „limbajul identităţii sociale în cultura postmodernă, este un mod de reprezentare care se exprimă prin sine însuşi”.20
In this context, interior design and decorative arts have started drawing the increasing attention of both consumers and researchers in the fields of social and humanistic sciences.
În acest context, designul interior şi artele decorative au început să atragă tot mai mult atenţia atât a consumatorilor, cât şi a cercetătorilor din ştiinţele sociale şi umaniste.
The practice of decorating functional objects is not a modern creation and, as the museum collections show, homo faber is almost concomitant with homo aestheticus21.
Practica decorării obiectelor funcţionale nu este o creaţie a modernităţii şi, după cum demonstrează colecţiile muzeelor, homo faber este aproape concomitent un homo aesteticus.
Ancient objects, such as tools, pots or jewellery, were turned into art objects through their museification and their passing from the functional sphere to the sphere of culture and aesthetics.
21 Obiectele antice, precum unelte, arme, vase sau bijuterii, au fost transformate în obiecte de artă prin muzeificarea lor şi trecerea din sfera funcţionalului în sfera culturii şi esteticii.
While in traditional societies people used to experience culture as a part of the domestic space and everyday life, in the industrialised society people consume culture as part of the incorporation of the public sphere into the domestic sphere.
Dacă în societăţile tradiţionale oamenii trăiau cultura ca parte a spaţiului domestic şi a cotidianului, în societăţile industrializate oamenii consumă cultura ca parte a încorporării publicului în sfera domestică.
20 D. Chany, The Cultural Turn, London, Routledge, 1994, p. 183.
20 D. Chany, The Cultural Turn, 1994, p. 183.
21 E. Dyssnayake, Homo Aestheticus: Where Art Comes From and Why, Washington, University of Washington Press, 1995.
21 E. Dyssnayake, Homo Aestheticus: Where Art Comes From and Why, Washington,
Recent preoccupations within the cultural studies or sociological approaches on material culture have focused their attention on the mode of production and consumption of the mass objects, including those from the cultural and creative sectors.
Preocupările recente din studiile culturale sau abordările sociologice ale culturii materiale şi-au îndreptat atenţia spre modul în care obiectele de masă sunt produse şi consumate, inclusiv cele din sectoarele culturale şi creative.
While the advocates of the ideas generated by the current known as the Frankfurt School considered that in the mass culture the individual was depersonalised and pushed into anonymity, the current developed based on the lifestyle concept in the ‘90s, on the contrary, places the individual in the centre of the cultural meaning and action, as manifested in the everyday life22.
Dacă adepţii ideilor care au fost generate de curentul cunoscut sub numele de Şcoala de la Frankfurt considerau că în cultura de masă individul este depersonalizat şi anonimizat, curentul care s-a dezvoltat în anii 1990 pe baza conceptului de stil de viaţă plasează, din contră, individul în centrul sensului cultural şi al acţiunii, aşa cum se manifestă în viaţa cotidiană.
Therefore, consumption is not seen as mechanical, easy-to-manipulate and easy-to-stimulate, but, on the contrary, as an act of reflexivity and self-creation, thus becoming an instrument for identity and originality manifestation.
Consumul nu este văzut aşadar ca unul mecanic, uşor de manipulat şi stimulat, ci dimpotrivă, este un act de reflexivitate şi autocreaţie, devenind un instrument de manifestare a identităţii şi originalităţii.
In the same sense, everyday practices are not only routine-driven and stereotypical, but they also represent the manifestation of creativity and a form of cultural expression.
În acelaşi sens, practicile cotidiene nu sunt doar rutiniere şi stereotipe, ci reprezintă manifestarea creativităţii şi o formă de exprimare culturală.
22 A. Bennett, Culture and Everyday Life, London, Sage Publications, 2005, p. 13.
Importanţa acordată cotidianului a atras în siajul său creşterea preocupărilor pentru ceea ce se întâmplă în spaţiul domestic.
23 D. Miller, Home Possesions.
Potrivit
Material Culture Behind Closed Doors, Oxford, Berg, 2001, p. 1.
A. Bennett, Culture and Everyday Life, p. 13.
According to Daniel Miller24, most of the things that matter happen behind the closed doors of the private sphere.
lui Daniel Miller24, majoritatea lucrurilor care contează se întâmplă în spatele uşilor închise ale sferei private.
The house has multiple meanings, which can be grouped on three dimensions: a material, a social and a cultural dimension.
Casa are multiple sensuri, care pot fi grupate pe trei dimensiuni: o dimensiune materială, una socială şi o alta culturală.
Materially speaking, the house is a type of infrastructure projected to fulfill various functions: residence, economic space of production and consumption, work space or financial investment.
Sub aspect material, casa este un tip de infrastructură proiectată să îndeplinească diverse funcţii: rezidenţă, spaţiu economic de producţie şi consum, spaţiu de lucru sau investiţie financiară.
Socially speaking, the house is a place of interactions between people, as well as a place of interaction between people and objects, it is a place of manifestation for the power and gender relations, a space of routine and domestic activities, it is the house as a household.
Sub aspect social, casa este loc al interacţiunilor dintre oameni, dar şi dintre oameni şi obiecte, este loc de manifestare a relaţiilor de putere şi a relaţiilor de gen, este spaţiu al rutinei şi al activităţilor domestice, este casa ca gospodărie.