natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Such persons may be excluded from refugee or subsidiary protection status, but they still cannot be returned to a place where they may be tortured or killed.
fac obiectul returnării ca sancțiune de drept penal, în conformitate cu dreptul intern;
Member States are free to decide not to apply the Directive to third-country nationals who:
fac obiectul returnării ca urmare a unei sancțiuni de drept penal, în conformitate cu dreptul intern; sau
are subject to return as a criminal law sanction, according to national law,
fac obiectul unor proceduri de extrădare.
are subject to return as a consequence of a criminal law sanction, according to national law, or
Cauzele de drept penal avute în vedere de această dispoziție sunt, în general, cele considerate ca fiind infracțiuni în ordinile juridice naționale ale statelor membre.
are the subjects of extradition procedures.
În cauza C-297/12, Filev și Osmani, CJUE a clarificat în mod expres faptul că infracțiunile împotriva dispozițiilor de drept intern privind stupefiantele și condamnările pentru traficul de droguri pot constitui cazuri în care derogarea este aplicabilă.
The criminal law cases envisaged by this provision are those typically considered as crime in the national legal orders of Member States.
În cauza C-329/11, Achughbabian, CJUE a confirmat că derogarea nu poate fi utilizată pentru resortisanții țărilor terțe care au săvârșit doar infracțiunea de ședere ilegală, întrucât astfel Directiva privind returnarea ar fi privată de obiectul și de caracterul său obligatoriu.
In C-297/12, Filev and Osmani, the ECJ expressly clarified that offences against the provisions of the national law on narcotics and convictions for drug trafficking may be cases to which the derogation is applicable.
Încălcările minore legate de migrație, cum ar fi simpla intrare sau ședere ilegală, nu pot justifica utilizarea acestei derogări.
In C-329/11, Achughbabian, the ECJ confirmed that this derogation cannot be used to third-country nationals who have committed only the offence of illegal staying without depriving the Return Directive of its purpose and binding effect.
Procedurile de extrădare nu sunt neapărat legate de procedurile de returnare.
Minor migration-related infringements, such as mere irregular entry or stay, cannot justify the use of this derogation.
Convenția europeană de extrădare din 1957 [19] descrie extrădarea drept predarea „persoanelor împotriva cărora autoritățile competente ale părții solicitante au inițiat proceduri pentru o infracțiune sau care sunt căutate de autoritățile respective pentru executarea unei pedepse sau a unei măsuri privative de libertate”.
Extradition procedures are not necessarily related to return procedures.
Cu toate acestea, pot exista suprapuneri, iar această derogare are ca scop clarificarea faptului că statele membre au opțiunea de a nu aplica garanțiile procedurale prevăzute în Directiva privind returnarea atunci când efectuează returnarea în contextul procedurilor de extrădare.
The 1957 European Convention on Extradition [19] circumscribes extradition to surrendering ‘persons against whom the competent authorities of the requesting Party are proceeding for an offence or who are wanted by the said authorities for the carrying out of a sentence or detention order’.
Temeiul juridic: Directiva privind returnarea – articolul 4
However, there may be overlaps and this derogation aims at making clear that Member States have the option not to apply the procedural safeguards contained in the Return Directive when carrying out return in the context of extradition procedures.
În timp ce Directiva privind returnarea are ca obiectiv armonizarea procedurilor de returnare în statele membre, aceasta nu aduce atingere în mod expres dispozițiilor mai favorabile cuprinse în acordurile internaționale bilaterale sau multilaterale [articolul 4 alineatul (1)].
Legal basis: Return Directive — Article 4
De asemenea, Directiva privind returnarea nu aduce atingere „dispozițiilor mai favorabile pentru resortisantul unei țări terțe prevăzute de acquis-ul comunitar în domeniul imigrației și azilului” [articolul 4 alineatul (2)] și nici „dreptului statelor membre de a adopta sau de a menține dispoziții mai favorabile pentru persoanele cărora li se aplică prezenta directivă, cu condiția ca acestea să fie în conformitate cu prezenta directivă” [articolul 4 alineatul (3)].
Even though the Return Directive aims at harmonising return procedures in Member States, it expressly leaves unaffected more favourable provisions contained in bilateral or multilateral international agreements (Article 4(1)).
Având în vedere faptul că Directiva privind returnarea vizează introducerea unor standarde minime comune în ceea ce privește respectarea drepturilor fundamentale ale persoanelor în cadrul procedurilor de returnare, expresia „mai favorabile” trebuie să fie interpretată întotdeauna ca „mai favorabile pentru persoana returnată” și nu mai favorabile pentru statul care dispune expulzarea/îndepărtarea.
The Return Directive also leaves unaffected ‘any provision which may be more favourable for the third-country national, laid down in the Community acquis relating to immigration and asylum’ (Article 4(2)) as well as ‘the right of the Member States to adopt or maintain provisions that are more favourable to persons to whom it applies provided that such provisions are compatible with this Directive’ (Article 4(3)).
Statele membre nu sunt libere să aplice norme mai stricte în domeniile reglementate de Directiva privind returnarea: a se vedea hotărârea CJUE în cauza C-61/11, El Dridi [20] (punctul 33): „Directiva 2008/115/CE […] totuși […] nu permite statelor să aplice norme mai stricte în domeniul pe care ea îl reglementează.”
Given that the Return Directive aims at providing for common minimum standards regarding the respect of fundamental rights of the individuals in return procedures, ‘more favourable’ must always be interpreted as ‘more favourable for the returnee’ and not more favourable for the expelling/removing State.
Aplicarea unei amenzi în locul emiterii unei decizii de returnare: Directiva privind returnarea nu permite punerea în aplicare a unui mecanism care să prevadă, în cazul resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru, în funcție de circumstanțe, aplicarea unei amenzi sau îndepărtarea, întrucât cele două măsuri se exclud reciproc [a se vedea hotărârea CJUE în cauza C-38/14, Zaizoune [21]].Aplicarea unor părți din Directiva privind returnarea în cazul persoanelor excluse din domeniul său de aplicare în temeiul articolului 2 alineatul (2) literele (a) și (b) este compatibilă cu directiva și poate fi considerată a fi acoperită de articolul 4 alineatul (3), întrucât ar fi o practică mai favorabilă pentru resortisantul țării terțe vizat.
Member States are not free to apply stricter standards in areas governed by the Return Directive: see the judgment of the ECJ in Case C-61/11, El Dridi [20] (paragraph 33): ‘[…] Directive 2008/115/EC […] does not however allow those States to apply stricter standards in the area that it governs.’
Temeiul juridic: Directiva privind returnarea – astfel cum a fost interpretată de CJUE în cauzele C-61/11 El Dridi, C329/11 Achughbabian, C-430/11 Sagor, C-297/12 Filev și Osmani, C-38/14 Zaizoune, C-290/14 Celaj, C-47/15 Affum
Imposing a fine instead of issuing a return decision: the Return Directive does not permit a mechanism being put in place which provides, in the event of third-country nationals illegally staying in the territory of a Member State, depending on the circumstances, for either a fine or removal, since the two measures are mutually exclusive (see judgment of the ECJ in Case C-38/14, Zaizoune [21]).Applying parts of the Return Directive to persons excluded from its scope under Article 2(2)(a) and (b) is compatible with the Directive and can be considered as covered by Article 4(3), as such practice would be a more favourable one for the third-country national concerned.
Statele membre sunt libere să stabilească sancțiuni eficace, proporționale și disuasive, inclusiv pedeapsa cu închisoarea ca sancțiune penală, pentru încălcările normelor în materie de migrație, cu condiția ca măsurile respective să nu compromită aplicarea Directivei privind returnarea și să asigure respectarea deplină a drepturilor fundamentale, în special a celor garantate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, interpretată în conformitate cu dispozițiile corespunzătoare din Convenția europeană a drepturilor omului.
Legal basis: Return Directive — as interpreted by the ECJ in Cases C-61/11, El Dridi, C-329/11, Achughbabian, C-430/11, Sagor, C-297/12, Filev and Osmani, C-38/14, Zaizoune, C-290/14, Celaj, C-47/15, Affum.
Revine legislației naționale să stabilească tipurile de încălcări ale normelor în materie de migrație care sunt penalizate.
Member States are free to lay down effective, proportionate and dissuasive sanctions, including imprisonment as a criminal sanction, in relation to infringements of migration rules, provided such measures do not compromise the application of the Return Directive and ensure the full observance of fundamental rights, particularly those guaranteed by the CFR interpreted in accordance with the corresponding provisions of the ECHR.
Nimic nu împiedică statele membre să abordeze și să ia în considerare în dreptul penal național încălcările normelor în materie de migrație comise în alte state membre.
It is for national law to determine which types of infringements of migration rules are to be sanctioned.
Nerespectarea unei interdicții de intrare: statele membre pot adopta sancțiuni penale împotriva resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală care au fost returnați și intră din nou pe teritoriul unui stat membru încălcând o interdicție de intrare.
Nothing prevents Member States from addressing and taking into account in their national penal law infringements of migration rules committed also in other Member States.
O astfel de sancțiune penală este admisibilă numai dacă interdicția de intrare emisă împotriva resortisantului țării terțe este conformă cu dispozițiile directivei.
Non-compliance with an entry ban: Member States can adopt criminal law sanctions against illegally staying third-country nationals who have been returned and who re-enter the territory of a Member State in breach of an entry ban.
Sancțiunile penale trebuie să respecte pe deplin drepturile fundamentale și dispozițiile Convenției de la Geneva din 1951 [22], în special articolul 31 alineatul (1) [23] [a se vedea hotărârea CJUE în cauza C-290/14, Celaj [24]].Directiva privind returnarea nu exclude posibilitatea impunerii de sancțiuni penale, conform normelor naționale de procedură penală, aplicabile resortisanților țărilor terțe care au făcut, fără succes, obiectul procedurilor de returnare prevăzute de directivă și care se află în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru, fără un motiv justificat de nereturnare.
Such criminal sanction is admissible only on the condition that the entry ban issued against the third-country national complies with the provisions of the Directive.
Sancțiunile penale care urmăresc să descurajeze persoanele ce fac obiectul returnării să rămână în mod ilegal trebuie să asigure respectarea deplină a drepturilor fundamentale, în special a celor garantate de Convenția europeană a drepturilor omului (a se vedea hotărârea CJUE în cauza C-329/11, Achughbabian, punctele 48 și 49) și să fie conforme cu principiul proporționalității.
Such criminal sanctions shall ensure full observance of fundamental rights and the 1951 Geneva Convention [22], notably Article 31(1) [23] (see judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj [24]).The Return Directive does not preclude imposing penal sanctions, following national rules of criminal procedure, in relation to third-country nationals to whom the return procedures established by the Directive have been unsuccessfully applied and who are illegally staying in the territory of a Member State without there being any justified ground for non-return.
Comisia recomandă ca statele membre să prevadă în legislația națională sancțiuni eficace, proporționale și disuasive (de exemplu, amenzi, confiscarea documentelor, reducerea sau neacordarea prestațiilor/alocațiilor, refuzul permisului de muncă) în cazul resortisanților țărilor terțe care împiedică în mod intenționat procesul de returnare (de exemplu prin eliminarea documentului de călătorie, declararea unei identități false, împiedicarea identificării, refuzul repetat de a se îmbarca), cu condiția ca aceste sancțiuni să nu compromită atingerea obiectivului Directivei privind returnarea și să asigure respectarea deplină a drepturilor fundamentale.
Penal sanctions aimed at dissuading such returnees from remaining illegally must ensure full observance of fundamental rights, particularly those guaranteed by the ECHR (see judgment of the ECJ in Case C-329/11, Achughbabian, paragraphs 48 and 49) and shall comply with the proportionality principle.
Incriminarea simplei șederi ilegale: statele membre nu pot impune pedeapsa cu închisoarea în temeiul dreptului penal național pentru simplul motiv de ședere ilegală înainte sau în timpul desfășurării unei proceduri de returnare, întrucât acest lucru ar întârzia returnarea (a se vedea hotărârea CJUE în cauza C-61/11 El Dridi).
The Commission recommends that Member States foresee effective, proportionate and dissuasive sanctions in national legislation (for example fines, seizure of documents, reduction/refusal of benefits/allowance, refusal of work permit) in relation to third-country nationals who intentionally obstruct the return process (for example disposing of travel document, providing false identity, preventing identification, repeated refusal to embark), provided that such sanctions do not impair achieving the objective of the Return Directive and ensure full observance of fundamental rights.
Directiva privind returnarea nu interzice însă statelor membre să prevadă pedeapsa cu închisoarea pentru comiterea altor infracțiuni decât cele legate de simpla ședere ilegală, inclusiv în cazurile în care procedura de returnare este încă în desfășurare (a se vedea hotărârea CJUE în cauza C-47/15, Affum, punctul 65).
Criminalisation of mere illegal stay: Member States cannot impose imprisonment under national criminal law on the sole ground of illegal stay before or during carrying out return procedures since this would delay return (see judgment of the ECJ in Case C-61/11, El Dridi).
Sancțiuni financiare: impunerea unei sancțiuni financiare (proporționale) pentru ședere ilegală în temeiul dreptului penal național nu este incompatibilă cu obiectivele Directivei privind returnarea, întrucât nu împiedică emiterea și punerea în aplicare a unei decizii de returnare în deplină conformitate cu condițiile prevăzute în directivă (a se vedea hotărârea CJUE în cauza C-430/11, Sagor).
However, the Return Directive does not prevent Member States from imposing a sentence of imprisonment to punish the commission of offences other than those stemming for the mere fact of illegal stay, including in situations where the return procedures has not yet been completed (see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum, paragraph 65).
Legislațiile naționale care prevăd, în caz de ședere ilegală, impunerea unei amenzi sau îndepărtarea sunt incompatibile cu Directiva privind returnarea, întrucât cele două măsuri se exclud reciproc și prin urmare ar fi subminată eficacitatea directivei (a se vedea hotărârea CJUE în cauza C-38/14, Zaizoune).
Financial penalties: the imposition of a (proportionate) financial penalty for illegal stay under national criminal law is not as such incompatible with the objectives of the Return Directive since it does not prevent a return decision from being issued and implemented in full compliance with the conditions set out in the Directive (see judgment of the ECJ in Case C-430/11, Sagor).
În conformitate cu articolul 5 din Directiva 2009/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului [25] (Directiva privind sancțiunile împotriva angajatorilor), angajatorii care angajează în mod neautorizat resortisanți din țări terțe aflați în situație de ședere ilegală sunt supuși unei sancțiuni financiare, care include costul returnării în cazurile în care se efectuează o procedură de returnare.
National legislation which — in the event of illegal stay — provides for either a fine or removal is incompatible with the Return Directive, since the two measures are mutually exclusive, undermining the effectiveness of the Directive (see judgment of the ECJ in Case C-38/14, Zaizoune).
Arestul la domiciliu în temeiul dreptului penal național: acesta este permis numai în cazul în care există garanții că nu împiedică returnarea și că se încheie imediat ce este posibil transportul fizic al persoanei în cauză din statul membru respectiv (a se vedea hotărârea CJUE în cauza C-430/11, Sagor).
Immediate expulsion under national criminal law (in cases which are not excluded from the scope of the Return Directive under Article 2(2)(b) — see section 2.3 above): this is only allowed in so far as the judgement stating this penalty complies with all safeguards of the Return Directive (including on the form of return decisions, legal safeguards and advance consideration of the possibility of voluntary departure) (see judgment of the ECJ in Case C-430/11, Sagor).
motive care depind de controlul persoanei returnate și care sunt recunoscute ca fiind legitime sau întemeiate de dreptul național sau al Uniunii (cum ar fi probleme de sănătate sau motive familiale care conduc la amânarea îndepărtării, o cale de atac cu efect suspensiv în curs, decizia de a coopera cu autoritățile în calitate de martor).
House arrest under national criminal law: this is only allowed if guarantees are in place that house arrest does not impede return and that it comes to an end as soon as the physical transportation of the individual concerned out of that Member State is possible (see judgment of the ECJ in Case C-430/11, Sagor).
Simpla dorință personală de a rămâne în UE nu poate fi considerată ca fiind „motiv întemeiat”.
‘Justified reasons for non-return’ may:
„Motivele neîntemeiate de nereturnare” pot fi motive care depind de controlul persoanei care face obiectul procedurii de returnare și care nu sunt recunoscute ca fiind legitime sau justificate în dreptul național sau în dreptul Uniunii (de exemplu lipsa de cooperare în ceea ce privește prezentarea documentelor de călătorie sau declararea identității, distrugerea documentelor, sustragerea de la procedură, împiedicarea eforturilor de îndepărtare).
either be reasons outside the scope of influence of the returnee (for example delays in obtaining necessary documentation from third countries caused by bad cooperation of third-country authorities, crisis situation in country of return making safe return impossible, granting of formal postponement of return to certain categories of returnees), or
Temeiul juridic: Directiva privind returnarea – articolul 6 alineatul (1)
reasons within the sphere of the returnee, which are recognised as legitimate or justified by Union or national law (for example, health problems or family reasons leading to postponement of removal, pending appeal procedure with suspensive effect, decision to cooperate with authorities as witness).
Statele membre emit o decizie de returnare pentru orice resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală pe teritoriul lor.
The mere subjective wish to stay in the EU can never be as such considered a ‘justified reason’.
Statele membre au obligația de a emite o decizie de returnare împotriva oricărui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală pe teritoriul lor, cu excepția cazului în care există o derogare expresă prevăzută în dreptul Uniunii (a se vedea lista de excepții descrise mai jos).
‘Non-justified reasons for non-return’ may be reasons within the scope of influence of the returnee which are not recognised as legitimate or justified by Union or national law (for instance lack of cooperation in obtaining travel documents, lack of cooperation in disclosing identity, destroying documents, absconding, hampering removal efforts).
Statele membre nu sunt autorizate să tolereze în practică prezența resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală pe teritoriul lor fără a iniția o procedură de returnare sau a acorda un drept de ședere.
Legal basis: Return Directive — Article 6(1)
Această obligație impusă statelor membre de a iniția procedura de returnare sau de a acorda un drept de ședere are drept scop reducerea „zonelor gri”, pentru a preveni exploatarea persoanelor aflate în situație de ședere ilegală și a îmbunătăți securitatea juridică pentru toate părțile implicate.
Member States shall issue a return decision to any third-country national staying illegally on their territory.
Statele membre trebuie să emită o decizie de returnare indiferent dacă resortisantul țării terțe deține sau nu un document de identitate sau de călătorie valabil și indiferent dacă readmisia într-o țară terță este posibilă.
Member States are obliged to issue a return decision to any third-country national staying illegally on their territory, unless an express derogation is foreseen by Union law (see list of exceptions described below).
Deciziile de returnare nu au o perioadă de valabilitate limitată.
Member States are not allowed to tolerate in practice the presence of illegally staying third-country nationals on their territory without either launching a return procedure or granting a right to stay.
Autoritățile naționale competente ar trebui să poată executa deciziile de returnare fără necesitatea de a relansa procedura după o anumită perioadă de timp (de exemplu un an), cu condiția ca situația de fapt sau de drept a resortisantului țării terțe în cauză să nu se fi modificat semnificativ (de exemplu schimbarea statutului juridic, riscul de încălcare a principiului nereturnării) și fără a aduce atingere dreptului de a fi ascultat și dreptului la o cale de atac eficientă.
This obligation on Member States to either initiate return procedures or to grant a right to stay aims at reducing ‘grey areas’, to prevent exploitation of illegally staying persons and to improve legal certainty for all involved.
Ca regulă generală, criteriul pertinent pentru a determina statul membru responsabil de efectuarea procedurilor de returnare este locul reținerii.
Member States must issue a return decision irrespective of whether the third-country national concerned holds a valid identity or travel document, and regardless of whether readmission to a third country is possible.
Exemplu: în cazul în care un migrant aflat în situație de ședere ilegală a intrat (fără a fi depistat) în UE printr-un stat membru, a traversat ulterior statele membre B și C (fără a fi depistat) și a fost reținut în cele din urmă în statul membru D, statul membru D este responsabil de efectuarea procedurii de returnare.
The validity of return decisions should not be limited in time.
Reintroducerea temporară a controlului la frontierele interne dintre statele Schengen nu aduce atingere acestui principiu.
Competent national authorities should be able to enforce return decisions without the need to re-launch the procedure after a certain period of time (for example one year), provided that the individual situation of the third-country national concerned has not significantly changed in fact or in law (for example change in legal status, risk of refoulement) and without prejudice to the rights to be heard and to an effective remedy.
Excepțiile de la această regulă generală sunt prevăzute în secțiunile 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 și 5.8 de mai jos.
As a general rule, the relevant criterion for determining the Member State in charge of carrying out return procedures is the place of apprehension.
Amenda administrativă în temeiul legislației naționale pentru ședere ilegală poate fi impusă în paralel cu adoptarea unei decizii de returnare.