natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Directive 2014/59/EU requires Member States to ensure the protection of certain classes of arrangements during the partial transfer of assets, rights and liabilities of an institution under resolution.
Directiva 2014/59/UE prevede faptul că statele membre au obligația de a asigura protecția anumitor categorii de acorduri în cursul transferului parțial de active, drepturi și pasive ale unei instituții aflate în rezoluție.
The same protection is required when a resolution authority forcibly modifies the terms of a contract to which the institution under resolution is party.
Aceeași protecție este necesară și în cazul în care o autoritate de rezoluție modifică în mod forțat termenii unui contract la care instituția aflată în rezoluție este parte.
That protection aims to prevent, when a partial transfer or a contractual modification has been effected, the splitting of assets, rights and liabilities which are linked to each other by virtue of those arrangements.
Această protecție urmărește ca, atunci când sa efectuat un transfer parțial sau o modificare contractuală, să se împiedice separarea activelor, drepturilor și pasivelor care sunt legate între ele în temeiul acordurilor respective.
To ensure the proper application of this protection, it is necessary to identify precisely the types of arrangements that fall under the scope of each of the classes set out under Directive 2014/59/EU.
Pentru a asigura aplicarea corespunzătoare a acestei protecții, este necesar să se identifice în mod precis tipurile de acorduri care intră în domeniul de aplicare al fiecăreia dintre categoriile prevăzute de Directiva 2014/59/UE.
The method most appropriate for this identification is to provide detailed rules and definitions, in addition to those set out under Directive 2014/59/EU.
Metoda cea mai adecvată pentru efectuarea acestei identificări este stabilirea de norme și definiții detaliate, pe lângă cele prevăzute de Directiva 2014/59/UE.
This is preferable to establishing a list of specific arrangements that may be entered into under the different national Member State laws, as such a list would be difficult to complete and would need to be continuously updated.
Această metodă este preferabilă stabilirii unei liste de acorduri specifice care pot fi încheiate în temeiul diferitelor acte legislative naționale ale statelor membre, întrucât o astfel de listă ar fi dificil de completat și ar trebui actualizată în permanență.
As such this regulation should clarify and restrict, where necessary, the scope of application of the various forms of protection provided for by Directive 2014/59/EU for each class of arrangements.
Prin urmare, prezentul regulament ar trebui să clarifice și să restrângă, în cazul în care este necesar, domeniul de aplicare al diferitelor forme de protecție prevăzute de Directiva 2014/59/UE în cazul fiecărei categorii de acorduri.
The various classes of arrangements set out in Article 76(2) of Directive 2014/59/EU are detailed to varying degrees: some classes are fully specified, while others are determined in vaguer terms.
Diferitele categorii de acorduri prevăzute la articolul 76 alineatul (2) din Directiva 2014/59/UE sunt descrise mai mult sau mai puțin detaliat: unele categorii sunt detaliate integral, în timp ce altele sunt stabilite în termeni mai vagi.
In addition, some classes refer to one type of contractual relationship and liability or to a limited set of contractual relationships and liabilities, while others cover a greater number and an open range of contractual liabilities, transactions and relationships.
În plus, unele categorii se referă la un singur tip de relație și de obligație contractuală sau la un set limitat de relații și de obligații contractuale, în timp ce altele vizează un număr mai mare și o gamă deschisă de obligații, tranzacții și relații contractuale.
Those latter classes could potentially encompass all of the legal and contractual relationships between an institution and one or more of its counterparties.
Aceste din urmă categorii sunt susceptibile să includă toate raporturile juridice și contractuale dintre o instituție și una sau mai multe dintre contrapărțile sale.
If those classes of arrangements were to be fully protected, resolution authorities could find it difficult to effect partial transfers, if at all.
Dacă aceste categorii de acorduri ar fi protejate pe deplin, autorităților de rezoluție le-ar fi dificil sau chiar imposibil să efectueze transferuri parțiale.
It is therefore appropriate to avoid an excessive protection that could potentially extend to all of the assets, rights and liabilities between an institution and its counterparties.
Prin urmare, este adecvat să se evite o protecție excesivă, care s-ar putea extinde la toate activele, drepturile și obligațiile dintre o instituție și contrapărțile sale.
Some classes of protected arrangements are defined in broader terms in Directive 2014/59/EU.
Unele categorii de acorduri protejate sunt definite în termeni mai generali în Directiva 2014/59/UE.
In order to enhance certainty in terms of scope, namely in relation to security arrangements, set-off and netting arrangements and structured finance arrangements those classes should be further specified.
Pentru a spori certitudinea în ceea ce privește domeniul de aplicare, în special referitor la contractele de garanție reală, la acordurile de compensare reciprocă și de compensare și la mecanismele de finanțare structurate, aceste categorii ar trebui specificate mai în detaliu.
This Delegated Regulation should not prevent the resolution authorities to further specify in partial transfers those types of set- off and netting arrangements to be protected in individual partial transfers, where those arrangements are recognised for risk mitigation purposes under the applicable prudential rules, and the protection, in particular by non-separability, is a condition for that recognition.
Prezentul regulament delegat nu ar trebui să împiedice autoritățile de rezoluție să specifice mai în detaliu, în cazurile de transfer parțial, tipurile de acorduri de compensare și de compensare reciprocă ce beneficiază de protecție în cazuri individuale de transfer parțial, atunci când acordurile respective sunt recunoscute în scopul atenuării riscurilor de normele prudențiale aplicabile, iar protecția, în special prin neseparabilitate, reprezintă o condiție a recunoașterii respective.
The resolution authorities should be allowed to decide on such extended protection in individual resolution cases.
Autoritățile de rezoluție ar trebui să aibă dreptul de a decide în legătură cu această protecție extinsă în cazuri individuale de rezoluție.
The counterparties of the institution may agree on a so-called ‘catch-all’ or sweep-up ‘set-off’ agreement including any and all rights and liabilities between the parties.
Contrapărțile instituției pot conveni asupra unui așa-numit acord de compensare reciprocă „atotcuprinzător” (catch-all) sau „nespecificat” (sweep-up), care să includă orice drepturi și obligații ale părților și, totodată, toate aceste drepturi și obligații.
In consequence of this type of agreement any liabilities between the parties would be protected against being separated from each other.
În consecință, prin acest tip de acord, orice pasive existente între părți ar fi protejate de riscul de a fi separate unele de celelalte.
This would make the partial transfer with regard to this counterparty unmanageable, and in general would jeopardise the feasibility of the tool altogether, as the resolution authorities might even not be able to discern which liabilities are or are not covered by these arrangements.
Drept urmare, transferul parțial în ceea ce privește această contraparte ar fi imposibil de gestionat și, în general, ar pune în pericol fezabilitatea instrumentului în ansamblul său, deoarece s-ar putea ca autoritățile de rezoluție să nu poată nici măcar să distingă pasivele care sunt acoperite de aceste acorduri de cele care nu sunt.
It should then further be clarified that ‘catch all’ or ‘sweep up’ netting and set-off agreements, including any and all assets, rights and liabilities between the parties, should not qualify as protected arrangements.
Ar trebui apoi să se clarifice și faptul că acordurile de compensare reciprocă și de compensare „atotcuprinzătoare” sau „nespecificate”, care includ orice drepturi și obligații ale părților și, totodată, toate aceste drepturi și obligații, nu ar trebui să fie calificate drept acorduri protejate.
Article 80 of Directive 2014/59/EU implies that any narrowing of the scope of the definitions of protected arrangements pursuant to Article 76(2) of Directive 2014/59/EU should not affect the operation of trading, clearing and settlement systems, insofar as these systems fall within the scope of Article 2(a) of the Directive 98/26/EC of the European Parliament and of the Council [2].
Din articolul 80 din Directiva 2014/59/UE reiese că nicio restrângere a domeniului de aplicare al definiției acordurilor protejate în temeiul articolului 76 alineatul (2) din Directiva 2014/59/UE nu ar trebui să aducă atingere funcționării sistemelor de tranzacționare, de decontare și de compensare, în măsura în care aceste sisteme se încadrează în domeniul de aplicare al articolului 2 litera (a) din Directiva 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului [2].
Resolution authorities should therefore be obliged to protect all types of arrangements referred to in Article 76(2) of Directive 2014/59/EU, which are linked to counterparty's activity as a Central Counterparty (CCP).This includes, but does not need to be limited to, the activity covered by a default fund under Article 42 of Regulation (EU) No 648/2012 of the European Parliament and of the Council [3].
Autoritățile de rezoluție ar trebui, prin urmare, să aibă obligația de a proteja toate tipurile de acorduri menționate la articolul 76 alineatul (2) din Directiva 2014/59/UE care sunt legate de activitatea contrapărții în calitate de contraparte centrală.
The same applies to assets, rights and liabilities relating to payment or securities settlement systems.
Aceasta include activitatea acoperită de un fond de garantare în conformitate cu articolul 42 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului [3], fără a trebui însă să se limiteze la aceasta.
As netting arrangements falling in the scope of Directive 98/26/EC are protected in insolvency, they should also be protected, for a reason of consistency, under Article 76 of Directive 2014/59/EU.
Același lucru este valabil în cazul activelor, drepturilor și pasivelor legate de sistemele de decontare a plăților sau a titlurilor de valoare.
However, it is appropriate to extend the scope of the protection under Article 76(2) of that Directive to all arrangements with payment or securities settlement systems and their related activity, where applicable.
Întrucât acordurile de compensare care intră în domeniul de aplicare al Directivei 98/26/CE sunt protejate în caz de insolvență, acestea ar trebui protejate, de asemenea, din motive de consecvență, în temeiul articolului 76 din Directiva 2014/59/UE.
This in particular applies to security arrangements and set-off and netting arrangements that are protected under national insolvency law,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Definitions
În sensul prezentului regulament, se aplică definițiile din Directiva 2014/59/UE.
For the purpose of this regulation, the definitions contained in Directive 2014/59/EU shall apply.
Se aplică, de asemenea, următoarele definiții:
The following definitions shall also apply:
„securitizare” înseamnă securitizarea astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 61 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului [5];
‘Securitisation’ means securitisation as defined in Article 4(1)(61) of Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council [5].
„acorduri de compensare contractuală” înseamnă acordurile de compensare contractuală astfel cum sunt definite la articolul 295 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.
‘Contractual netting agreements’ means contractual netting agreements as defined in Article 295 of Regulation (EU) No 575/2013.
Articolul 2
Article 2
Condiții privind contractele de garanție reală, inclusiv operațiunile de finanțare prin instrumente financiare
Conditions relating to security arrangements, including securities financing transactions
Contractele de garanție reală prevăzute la articolul 76 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2014/59/UE includ următoarele:
Security arrangements pursuant to Article 76(2)(a) of Directive 2014/59/EU shall include the following:
acordurile care prevăd garanții și garanții personale (guarantees, personal securities and warranties);
arrangements stipulating guarantees, personal securities and warranties;
drepturile de retenție și alte garanții reale;
liens and other real securities interests;
operațiunile de dare cu împrumut de titluri de valoare care nu implică transferul deplin al drepturilor de proprietate asupra garanției reale și care presupun ca o parte (împrumutătorul) să dea cu împrumut titlurile de valoare celeilalte părți (debitorul) în schimbul plății unui comision sau a unei dobânzi, precum și ca debitorul să ofere împrumutătorului garanții reale pe întreaga durată a împrumutului.
securities lending transactions which do not imply a transfer of full ownership of the collateral and which involve one party (the lender) lending securities to the other party (the borrower) for a fee or interest payment and in which the borrower provides the lender with collateral for the duration of the loan.
Contractele de garanție reală se califică drept contracte de garanție reală în temeiul articolului 76 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2014/59/UE numai dacă drepturile sau activele la care este atașată garanția reală sau la care aceasta ar fi atașată în urma producerii unui eveniment care determină executarea sunt identificate sau identificabile suficient în conformitate cu termenii contractului și cu legislația națională aplicabilă.
Security arrangements shall qualify as security arrangements pursuant to Article 76(2)(a) of Directive 2014/59/EU only if the rights or assets to which the security interest is attached or would attach upon an enforcement event are sufficiently identified or identifiable in accordance with the terms of the arrangement and the applicable national law.
Articolul 3
Article 3
Condiții privind acordurile de compensare reciprocă
Conditions relating to set-off arrangements
Acordurile de compensare reciprocă încheiate între o instituție și o singură contraparte se califică drept acorduri de compensare reciprocă, astfel cum sunt menționate la articolul 76 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2014/59/UE, atunci când se referă la drepturi și obligații care decurg din contracte financiare sau instrumente financiare derivate.
Set-off arrangements entered into between an institution and a single counterparty shall qualify as set-off arrangements referred to in Article 76(2)(c) of Directive 2014/59/EU where they relate to rights and liabilities arising under financial contracts or derivatives.
Acordurile de compensare reciprocă încheiate între o instituție și una sau mai multe contrapărți se califică drept acorduri de compensare reciprocă, astfel cum sunt menționate la articolul 76 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2014/59/UE, în oricare dintre următoarele situații:
Set-off arrangements entered into between an institution and one or more counterparties shall qualify as set-off arrangements referred to in Article 76(2)(c) of Directive 2014/59/EU in any of the following circumstances:
atunci când acordurile sunt legate de activitatea de contraparte centrală a contrapărții, în special de activitatea acoperită de un fond de garantare, astfel cum se menționează la articolul 42 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
where the arrangements are linked to the counterparty's activity as a central counterparty, in particular for the activity covered by a default fund as referred to Article 42 of Regulation (EU) No 648/2012;
atunci când acordurile se referă la drepturi și obligații față de sistemele definite la articolul 2 litera (a) din Directiva 98/26/CE sau față de alte sisteme de plăți sau de decontare a titlurilor de valoare și sunt legate de activitatea lor de sisteme de plăți sau de decontare a titlurilor de valoare.
where the arrangements are related to rights and obligations towards systems as defined in Article 2(a) of Directive 98/26/EC or other payment or securities settlement systems and are linked to their activity as payment or securities settlement systems.
Autoritățile de rezoluție pot decide, în cazuri individuale, că acordurile de compensare reciprocă încheiate între o instituție și una sau mai multe contrapărți, în măsura în care se referă la alte tipuri de drepturi și obligații decât cele menționate la alineatele (1) și (2), se pot califica drept acorduri de compensare reciprocă în temeiul articolului 76 alineatul (2) litera (c) din Directiva 2014/59/UE atunci când acordurile respective sunt recunoscute în scopul atenuării riscurilor de normele prudențiale aplicabile, iar protecția, în special prin neseparabilitate, reprezintă o condiție a recunoașterii respective.
Resolution authorities may decide, in individual cases, that set-off arrangements entered into between an institution and one or more counterparties so far as they relate to other types of rights and liabilities than those referred to in paragraphs 1 and 2 may qualify as set-off arrangements pursuant to Article 76(2)(c) of Directive 2014/59/EU where the arrangements are recognised for risk mitigation purposes under the applicable prudential rules and the protection, in particular by non-separability, is a condition for that recognition.
Articolul 4
Article 4
Condiții privind acordurile de compensare
Conditions relating to netting arrangements
Acordurile de compensare contractuală încheiate între o instituție și o singură contraparte se califică drept acorduri de compensare reciprocă în temeiul articolului 76 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2014/59/UE atunci când se referă la drepturi și obligații care decurg din contracte financiare sau instrumente financiare derivate.
Contractual netting agreements entered into between the institution and a single counterparty shall qualify as netting arrangements pursuant to Article 76(2)(d) of Directive 2014/59/EU where they relate to rights and liabilities arising under financial contracts or derivatives.
Acordurile de compensare contractuală încheiate între o instituție și una sau mai multe contrapărți se califică drept acorduri de compensare în temeiul articolului 76 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2014/59/UE în oricare dintre următoarele situații:
Contractual netting agreements entered into between the institution and one or more counterparties shall qualify as netting arrangements pursuant to Article 76(2)(d) of Directive 2014/59/EU in any of the following circumstances:
Autoritățile de rezoluție pot decide, în cazuri individuale, că acordurile de compensare încheiate între o instituție și una sau mai multe contrapărți se pot califica drept acorduri de compensare în temeiul articolului 76 alineatul (2) litera (d) din Directiva 2014/59/UE atunci când sunt recunoscute în scopul atenuării riscurilor de normele prudențiale aplicabile, iar protecția, în special prin neseparabilitate, reprezintă o condiție a recunoașterii respective.
Resolution authorities may decide, in individual cases, that netting arrangements entered into between an institution and one or more counterparties may qualify as a netting arrangement pursuant to Article 76(2)(d) of Directive 2014/59/EU where they are recognised for risk mitigation purposes under the applicable prudential rules and the protection, in particular by non-separability, is a condition for that recognition.
Articolul 5
Article 5
Condiții generale aplicabile contractelor de garanție reală, acordurilor de compensare reciprocă și de compensare și mecanismelor de finanțare structurate
General conditions applying to security arrangements, set-off and netting arrangements and structured finance arrangements
Articolele 2, 3 și 4 nu aduc atingere următoarelor competențe ale autorităților de rezoluție:
Articles 2, 3 and 4 are without prejudice to the following powers of the resolution authorities:
de a proteja orice tip de acorduri care pot fi incluse într-una din categoriile de la articolul 76 alineatul (2) literele (a), (c), (d) și (f) din Directiva 2014/59/UE și care sunt protejate în cadrul procedurilor obișnuite de insolvență de o separare temporară sau pe o perioadă nedeterminată, de suspendarea sau de anularea activelor, drepturilor și pasivelor care intră sub incidența acestor acorduri în temeiul legislației lor naționale în materie de insolvență, inclusiv al actelor care transpun în legislația națională Directiva 2001/24/CE;
to protect any type of arrangements which can be subsumed under one of the classes in points (a), (c), (d) and (f) of Article 76(2) of Directive 2014/59/EU, and which are protected in normal insolvency proceedings against a temporary or indefinite separation, suspension or cancellation of assets, rights and liabilities falling under these arrangements under their national insolvency law including the national transposition of Directive 2001/24/EC,
de a proteja orice tip de acorduri care nu intră în domeniul de aplicare al articolului 76 alineatul (2) din Directiva 2014/59/UE și care sunt protejate în cadrul procedurilor obișnuite de insolvență de o separare temporară sau pe o perioadă nedeterminată, de suspendarea sau de anularea activelor, drepturilor și pasivelor care intră sub incidența acestor acorduri în temeiul legislației lor naționale în materie de insolvență, inclusiv al actelor care transpun în legislația națională Directiva 2001/24/CE.
to protect any type of arrangements which do not fall within the scope of Article 76(2) of Directive 2014/59/EU and which are protected in normal insolvency proceedings against a temporary or indefinite separation, suspension or cancellation of assets, rights and liabilities falling under these arrangements under their national insolvency law including the national transposition of Directive 2001/24/EC.
Autoritățile de rezoluție pot exclude, în cazuri individuale, de la protecția conferită de articolul 76 alineatul (1) din Directiva 2014/59/UE contractele de garanție reală sau acordurile de compensare reciprocă și de compensare legate de contracte care includ orice clauză care, în cazul în care o contraparte se află în stare de nerambursare, îi permite unei contrapărți care nu se află în stare de nerambursare să facă numai plăți limitate sau să nu facă nicio plată în favoarea contrapărții aflate în stare de nerambursare, chiar dacă aceasta din urmă este un creditor net.
Resolution authorities may, in individual cases, exclude from the protection afforded by Article 76(1) of Directive 2014/59/EU, security arrangements, or set-off and netting arrangements which relate to contracts including any clause which, in the event of default of a counterparty, permits a non-defaulting counterparty to make limited payments only, or no payments at all, to the estate of the defaulting party, even if the defaulting party is a net creditor.
Articolul 6
Article 6
Condițiile privind mecanismele de finanțare structurate, inclusiv securitizările și instrumentele utilizate în scopul acoperirii riscurilor
Conditions relating to structured finance arrangements, including securitisations and instruments used for hedging purposes
Mecanismele de finanțare structurate prevăzute la articolul 76 alineatul (2) litera (f) din Directiva 2014/59/UE includ următoarele:
Structured finance arrangements pursuant to Article 76(2)(f) of Directive 2014/59/EU shall include the following:
securitizări în care expunerile-suport au fost clasificate în tranșe și transferate printr-un transfer de proprietate complet din bilanțul inițiatorului către instituția sau entitatea aflată în rezoluție (securitizare de tip „vânzare reală”);