natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In order for the return systems to be able to respond to challenges, Member States should make the best use of the flexibility provided for by the Return Directive and regularly review and adapt their structures and return capacity to respond to the actual needs to remain effective.
Acesta se bazează în mare măsură pe activitatea desfășurată în perioada 2009-2017 de statele membre și de Comisie în cadrul Comitetului de contact pentru Directiva 2008/115/CE privind returnarea și reunește în mod sistematic și sintetic discuțiile care au avut loc în cadrul acestui forum, care nu reflectă neapărat un consens între statele membre cu privire la interpretarea actelor juridice.
This Handbook does not create any legally binding obligations upon Member States and it does not establish new rights and duties.
Partea interpretativă a manualului este completată de orientări cu privire la chestiuni nou apărute (de exemplu, noi hotărâri ale Curții de Justiție a Uniunii Europene sau standarde internaționale).
It bases itself to a large extent on the work conducted by Member States and the Commission within the ‘Contact Committee Return Directive 2008/115/EC’ in the years 2009-2017 and regroups in a systematic and summarised form the discussions that have taken place within that forum, which do not necessarily reflect a consensus among Member States on the interpretation of the legal acts.
Numai actele juridice pe care se bazează sau la care se referă prezentul manual produc efecte obligatorii din punct de vedere juridic și pot fi invocate în fața unei instanțe judecătorești naționale.
The interpretative part of the Handbook is complemented by guidance on newly arising issues (for example new judgements of the Court of Justice of the European Union, international standards).
Interpretări obligatorii din punct de vedere juridic ale dreptului Uniunii pot fi oferite numai de Curtea de Justiție a Uniunii Europene.
Only the legal acts on which this Handbook is based on, or refers to, produce legally binding effects and can be invoked before a national jurisdiction.
Temeiul juridic: Directiva privind returnarea – articolul 3 punctul 1; Codul frontierelor Schengen [4] – articolul 2 punctul 5Orice persoană care nu este cetățean al Uniunii în sensul articolului 17 alineatul (1) din tratat și nu beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii, astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (5) din Codul frontierelor Schengen.
Legally binding interpretations of Union law can only be given by the Court of Justice of the European Union.
Următoarele categorii de persoane nu sunt considerate „resortisanți ai unor țări terțe”:
Legal basis: Return Directive — Article 3(1); Schengen Borders Code [4] — Article 2(5)Any person who is not a citizen of the Union within the meaning of Article 17(1) of the Treaty and who is not a person enjoying the right of free movement under Union law, as defined in Article 2(5) of the Schengen Borders Code.
persoanele care sunt cetățeni ai Uniunii în sensul articolului 20 alineatul (1) din TFUE [fostul articol 17 alineatul (1) din tratat] = persoanele care dețin cetățenia unui stat membru al UE [5];persoanele care dețin cetățenia SEE/CH;
The following categories of person are not considered ‘third-country nationals’:
membrii de familie ai cetățenilor Uniunii care își exercită dreptul la liberă circulație în temeiul articolului 21 din TFUE sau al Directivei 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului [6];membrii de familie ai resortisanților SEE/CH care beneficiază de drepturi în materie de liberă circulație echivalente cu cele ale cetățenilor Uniunii.
Persons who are Union citizens within the meaning of Article 20(1) TFEU (previously Article 17(1) of the Treaty) = persons holding the nationality of an EU Member State [5];Persons holding the nationality of EEA/CH;
Orice altă persoană, inclusiv un apatrid [7], este considerată „resortisant al unei țări terțe”.
Family members of Union citizens exercising their right to free movement under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council [6];Family members of nationals of EEA/CH enjoying rights of free movement equivalent to Union citizens.
Clarificări suplimentare:
Any other person, including a stateless person [7], is to be considered ‘third-country national’.
Membrii de familie ai cetățenilor UE/SEE/CH, care au, prin urmare, dreptul de intrare și de ședere împreună cu cetățeanul Uniunii în statul membru gazdă, indiferent de cetățenia lor, sunt:
Further clarification:
soțul/soția și partenerul cu care cetățeanul UE/SEE/CH a încheiat un parteneriat înregistrat, dacă parteneriatul este încheiat pe baza legislației unui stat membru și recunoscut de legislația statului membru gazdă drept echivalent căsătoriei;
Members of the family of EU/EEA/CH nationals, who therefore have a right of entry and residence with the Union citizen in the host Member State irrespective of their nationality, are:
descendenții direcți cu vârste mai mici de 21 de ani sau care se află în întreținere, inclusiv cei ai soțului/soției sau ai partenerului înregistrat;
the spouse and, if contracted on the basis of the legislation of a Member State and recognised by the legislation of the host Member State as equivalent to marriage, the partner with whom the EU/EEA/CH citizen has contracted a registered partnership;
ascendenții direcți care se află în întreținere, inclusiv cei ai soțului/soției sau ai partenerului înregistrat.
the direct descendants under the age of 21 or dependants, including those of the spouse or registered partner;
În plus față de categoriile menționate la literele (a)-(c), alți membri de familie pot, în anumite circumstanțe, să beneficieze, de asemenea, de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii – în special atunci când li s-a acordat dreptul de intrare și de ședere în temeiul legislației naționale de punere în aplicare a articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2004/38/CE.
the dependent direct relatives in the ascending line, including those of the spouse or registered partner.
Resortisanții țărilor terțe a căror cerere de a fi considerați membri de familie ai unui cetățean al Uniunii care beneficiază de dreptul UE la liberă circulație în conformitate cu articolul 21 din TFUE sau cu Directiva 2004/38/CE a fost respinsă de către un stat membru pot fi considerați resortisanți ai unei țări terțe.
In addition to the categories referred to in points (a) to (c), other members of the family can, under certain circumstances, also enjoy the right of free movement under Union law — notably when they have been granted the right of entry and residence under national law enacting Article 3(2) of Directive 2004/38/EC.
Prin urmare, persoanele respective se pot încadra în domeniul de aplicare al Directivei privind returnarea și trebuie să fie puse în aplicare standardele minime, procedurile și drepturile prevăzute de aceasta.
Third-country nationals whose claim to be a family member of a Union citizen enjoying a Union right to free movement under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC was rejected by a Member State may be considered as third-country national.
Cu toate acestea, în ceea ce privește posibilitatea formulării unei căi de atac împotriva deciziei de respingere a cererii de a beneficia de drepturile prevăzute în Directiva 2004/38/CE, Comisia consideră că persoana în cauză va putea – ca o dispoziție mai favorabilă în temeiul articolului 4 din Directiva privind returnarea – să se bazeze în continuare pe garanțiile procedurale prevăzute în capitolul VI din Directiva 2004/38/CE (de exemplu, în ceea ce privește notificarea și justificarea deciziei, termenul acordat pentru părăsirea voluntară a teritoriului, căile de atac).
Such persons may therefore fall in the scope of application of the Return Directive and the minimum standards, procedures and rights foreseen therein will have to be applied.
Temeiul juridic: Directiva privind returnarea – articolul 3 punctul 2; Codul frontierelor Schengen – articolul 6
However, as regards a possible appeal against the decision rejecting being a beneficiary of Directive 2004/38/EC, the Commission considers that the person will continue — as a more favourable provision under Article 4 of the Return Directive — to be able to rely on the procedural safeguards provided for in Chapter VI of Directive 2004/38/EC (for example, as regards notification and justification of decision, the time allowed to voluntarily leave the territory, redress procedures).
Prezența pe teritoriul unui stat membru a unui resortisant al unei țări terțe care nu îndeplinește sau nu mai îndeplinește condițiile de intrare stabilite la articolul 5 din Codul frontierelor Schengen sau alte condiții de intrare, ședere sau reședință în acel stat membru.
Legal basis: Return Directive — Article 3(2); Schengen Borders Code — Article 6
Această definiție foarte amplă acoperă orice resortisant al unei țări terțe care nu are un drept legal de ședere pe teritoriul unui stat membru.
The presence on the territory of a Member State, of a third-country national who does not fulfil, or no longer fulfils the conditions of entry as set out in Article 5 of the Schengen Borders Code or other conditions for entry, stay or residence in that Member State.
Orice resortisant al unei țări terțe care este prezent fizic pe teritoriul unui stat membru al UE se află fie în situație de ședere legală, fie în situație de ședere ilegală.
This very broad definition covers any third-country national who does not enjoy a legal right to stay in a Member State.
Nu există o a treia opțiune.
Any third-country national physically present on the territory of an EU Member State is either staying legally or illegally.
Scenariile juridice fictive din legislația națională, care consideră că persoanele prezente fizic în zone special desemnate pe teritoriul unui stat membru (de exemplu, zone de tranzit sau anumite zone de frontieră) nu „se află în situație de ședere pe teritoriul respectiv”, sunt irelevante în acest context, întrucât ar submina aplicarea unitară a acquis-ului UE în materie de returnare.
There is no third option.
Cu toate acestea, statele membre pot decide să nu aplice anumite dispoziții din acquis-ul în materie de returnare respectivei categorii de persoane (a se vedea secțiunea 2 de mai jos).
Legal fictions under national law which consider persons physically staying in specially designated parts of Member State territory (for example transit areas or certain border areas) as not ‘staying in the territory’ are irrelevant in this context, since this would undermine the harmonious application of the EU return acquis.
În urma codificării din 2016 a Codului frontierelor Schengen (CFS), trimiterea la articolul 5 din CFS făcută la articolul 3 alineatul (2) din Directiva privind returnarea se citește ca trimitere la actualul articol 6 din CFS.
Member States may, however, decide not to apply certain provisions of the return acquis to this category of persons (see section 2 below).
De exemplu, se consideră că următoarele categorii de resortisanți ai țărilor terțe se află în situație de ședere ilegală în statul membru în cauză:
Following the 2016 codification of the Schengen Borders Code (SBC), reference to Article 5 SBC in Article 3(2) of the Return Directive shall be read as reference to current Article 6 SBC.
titularii unui permis de ședere sau ai unei vize expirate;
The following categories of third-country nationals are, for instance, considered as illegally staying in the Member State concerned:
titularii unui permis de ședere sau ai unei vize retrase;
Holders of an expired residence permit or visa;
solicitanții de azil a căror cerere a fost respinsă;
Holders of a withdrawn permit or visa;
solicitanții de azil pentru care s-a emis o decizie de încetare a dreptului de ședere în calitate de solicitant de azil;
Rejected asylum seekers;
persoanele care fac obiectul unui refuz de intrare la frontieră;
Asylum applicants who have received a decision ending their right of stay as asylum seeker;
persoanele prinse în cazul unei treceri ilegale a frontierei;
Persons subject to a refusal of entry at the border;
migranții în situație neregulamentară reținuți pe teritoriul statelor membre;
Persons intercepted in connection with irregular border crossing;
persoanele prinse în timp ce tranzitează teritoriul unui stat membru pentru a ajunge în alt stat membru, fără a avea drepturi legale în acest sens;
Irregular migrants apprehended in Member States' territory;
persoanele care nu au drept de ședere în statul membru în care au fost reținute (chiar dacă dețin un drept de ședere pe teritoriul unui alt stat membru);
Persons intercepted while transiting through a Member State's territory to reach another Member State without legal entitlement;
persoanele prezente pe teritoriul statelor membre în cursul perioadei de plecare voluntară;
Persons enjoying no right to stay in the Member State of apprehension (even though they are holding a right to stay in another Member State);
persoanele care fac obiectul îndepărtării amânate.
Persons present on Member State territory during a period for voluntary departure;
Următoarele categorii de persoane nu sunt considerate a se afla în situație de ședere ilegală, întrucât beneficiază de un drept legal de ședere (care poate fi doar de natură temporară) în statul membru în cauză:
Persons subject to postponed removal.
solicitanții de azil care se află în statul membru în care beneficiază de un drept de ședere în așteptarea procedurii de azil;
The following categories of persons are not considered as illegally staying since they enjoy a legal right to stay (which may only be of temporary nature) in the Member State concerned:
apatrizii aflați într-un stat membru în care, în conformitate cu dreptul național, au drept de ședere pe durata procedurii de stabilire a statutului de apatrid;
asylum applicants staying in the Member State in which they enjoy a right to stay pending their asylum procedure,
persoanele care locuiesc într-un stat membru în care se bucură de un statut de tolerare formală (cu condiția ca, în temeiul dreptului intern, statutul să fie considerat „ședere legală”);
stateless persons staying in the Member State in which, according to national law, they enjoy a right to stay during a statelessness determination procedure,
titularii unui permis obținut în mod fraudulos, atât timp cât permisul nu a fost revocat sau retras și continuă să fie considerat un permis valabil.
persons staying in a Member State where they enjoy a formal toleration status (provided such status is considered under national law as ‘legal stay’),
Persoanele care fac obiectul unei cereri aflate în curs de examinare pentru un permis de ședere se pot afla în situație de ședere legală dacă dețin o viză valabilă sau un alt drept de ședere sau în situație de ședere ilegală dacă nu dețin o viză valabilă sau un alt drept de ședere.
holders of a fraudulently acquired permit for as long as the permit has not been revoked or withdrawn and continues to be considered as valid permit.
Situația de ședere ilegală nu depinde de o durată minimă de ședere sau de intenția resortisantului unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru – a se vedea hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene (CJUE) în cauza C-47/15, Affum [8] (punctul 48).Persoanele care solicită reînnoirea unui permis după expirarea acestuia se află în situație de ședere ilegală, cu excepția cazului în care legislația națională a unui stat membru prevede altfel (a se vedea și secțiunea 5.7).
Persons subject to a pending application for a residence permit may be either legally or illegally staying, depending on whether they hold a valid visa or another right to stay or not.
Resortisanții unor țări terțe pentru care s-a aplicat procedura de returnare prevăzută în Directiva privind returnarea și care se află în situație de ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru fără un motiv justificat de nereturnare [ipoteza menționată la punctul 48 din hotărârea CJUE în cauza C-329/11, Achoughbabian [9]] se află în situație de ședere ilegală.
The situation of illegal stay does not require a minimum duration of stay or the intention of the third-country national to stay illegally on the territory of a Member State — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum [8] (paragraph 48).Applicants for renewal of an already expired permit are illegally staying, unless national law of a Member State provides otherwise (see also section 5.7).
Trimiterea specială făcută de CJUE în cauza Achoughbabian se referă doar la compatibilitatea măsurilor de drept penal național cu Directiva privind returnarea.
Third-country nationals to whom the return procedure established by the Return Directive had been applied and who are illegally staying in the territory of a Member State without there being any justified ground for non-return (scenario referred to in paragraph 48 of ECJ judgement in Case C-329/11, Achughbabian [9]) are illegally staying.
Hotărârea nu conține nicio referire la sfera și aplicabilitatea Directivei privind returnarea, prin urmare se aplică în continuare norma generală stabilită la articolul 2 alineatul (1): „ori A, ori B”, ceea ce înseamnă că o persoană fie se află în situație de ședere ilegală și se aplică Directiva privind returnarea, fie beneficiază de un drept de ședere și nu se aplică Directiva privind returnarea.
The special reference made by ECJ in Achughbabian relates only to the compatibility of national criminal law measures with the Return Directive.
Temeiul juridic: Directiva privind returnarea – articolul 3 punctul 3
Nothing is said in this judgement on the scope and applicability of the Return Directive, hence the general rule set by Article 2(1) remains applicable: ‘either A or B’, meaning that a person is either staying illegally and the Return Directive applies, or the persons enjoys a right to stay and the Return Directive does not apply.
Înseamnă procesul de întoarcere a unui resortisant al unei țări terțe – fie prin respectarea voluntară a unei obligații de returnare, fie prin aplicarea forțată a acesteia:
Legal basis: Return Directive — Article 3(3)
în țara de origine; sau
Means the process of a third-country national going back — whether in voluntary compliance with an obligation to return, or enforced — to:
într-o țară de tranzit în conformitate cu acordurile comunitare sau bilaterale de readmisie sau alte acorduri; sau
his or her country of origin; or
într-o altă țară terță, în care resortisantul în cauză al unei țări terțe decide în mod voluntar să se întoarcă și în care acesta va fi acceptat.
a country of transit in accordance with Community or bilateral readmission agreements or other arrangements; or
Definiția conține limitări cu privire la ceea ce poate fi acceptat drept „returnare” și la ceea ce nu poate fi acceptat drept „returnare” în scopul punerii în aplicare a Directivei privind returnarea.
another third country, to which the third-country national concerned voluntarily decides to return and in which he or she will be accepted.
Trimiterea înapoi într-un alt stat membru a unui resortisant al unei țări terțe care se află în situație de ședere ilegală nu poate fi considerată returnare în temeiul dreptului Uniunii.
This definition contains limitations on what can be accepted as ‘return’ and what cannot be accepted as ‘return’ for the purposes of implementing the Return Directive.
Cu toate acestea, o astfel de acțiune ar putea fi posibilă, în mod excepțional, în temeiul acordurilor bilaterale de readmisie sau al normelor Dublin.
Passing back an illegally staying third-country national to another Member State cannot be considered ‘return’ under Union law.
În acest caz, nu se recomandă să se utilizeze termenul de „returnare”, ci mai degrabă de „trimitere înapoi” sau „transferare”.
Such action may, however, be exceptionally possible under bilateral readmission agreements or Dublin rules; it is therefore recommended not to call it ‘return’, but rather ‘passing-back’ or ‘transfer’.
Definiția implică, de asemenea, faptul că statele membre trebuie să dispună returnarea într-o țară terță doar în situațiile indicate exhaustiv la unul dintre cele trei puncte.
The definition also implies that Member States must only carry out return to a third country in the circumstances exhaustively listed in one of its three indents.
Prin urmare, nu este posibil, de exemplu, ca o persoană care face obiectul procedurii de returnare să fie trimisă într-o țară terță care nu este nici țara de origine și nici țara de tranzit fără consimțământul persoanei respective.
Therefore, for instance, it is not possible to remove a returnee to a third country, which is neither the country of origin nor the country of transit, without consent of the returnee.
„Țara de origine” de la primul punct se referă la țara de cetățenie a resortisantului țării terțe; pentru apatrizi, în mod normal aceasta poate fi considerată țara în care persoana își avea reședința obișnuită.
‘Country of origin’ in the first indent refers to the country of nationality of the third-country national; for stateless persons, this can normally be considered to be the country of former habitual residence.
„Țara de tranzit” prevăzută la al doilea punct se referă numai la țările terțe, nu la statele membre ale UE.
‘Country of transit’ in the second indent covers only third countries, not EU Member States.
„Acordurile comunitare sau bilaterale de readmisie sau alte acorduri” prevăzute la al doilea punct se referă numai la acordurile cu țări terțe.
‘Community or bilateral readmission agreements or other arrangements’ in the second indent relates to agreements with third countries only.
Acordurile bilaterale de readmisie încheiate între statele membre sunt lipsite de pertinență în acest context.
Bilateral readmission agreements between Member States are irrelevant in this context.
Cu toate acestea, astfel de acorduri între statele membre pot să permită, în anumite cazuri, trimiterea înapoi a migranților care se află în situație de ședere ilegală în alte state membre în temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva privind returnarea (a se vedea secțiunea 5.5 de mai jos).
Such agreements between Member States may, however, in certain cases allow for passing back of irregular migrants to other Member States under Article 6(3) of the Return Directive (see section 5.5 below).
Expresia „decide în mod voluntar să se întoarcă” prevăzută la al treilea punct nu este echivalentă cu plecarea voluntară.
The term ‘voluntarily decides to return’ in the third indent is not tantamount to voluntary departure.
„Voluntar” în acest context se referă la alegerea destinației de către persoana returnată.
‘Voluntary’ in this context refers to the choice of the destination by the returnee.
O astfel de alegere voluntară a destinației poate avea loc, de asemenea, în pregătirea operațiunii de îndepărtare: pot exista cazuri în care persoana care face obiectul procedurii de returnare preferă să fie trimisă într-o altă țară terță decât în țara de tranzit sau de origine.
Such voluntary choice of the destination may also happen in the preparation of a removal operation: there may be cases in which the returnee prefers to be removed to another third country rather than to the country of transit or origin.
Specificarea țării de returnare în cazul îndepărtării: în cazul în care este acordată o perioadă de plecare voluntară, este responsabilitatea persoanei returnate să se asigure că respectă obligația de returnare în termenul stabilit și, în principiu, nu este necesar să se specifice țara de returnare.
Specification of the country of return in the case of removal: if a period for voluntary departure is granted, then it is the returnee's responsibility to make sure that he/she complies with the obligation to return within the set period and there is in principle no need to specify the country of return.
Numai în cazul în care statele membre trebuie să adopte măsuri coercitive (îndepărtare), este necesar să se specifice țara terță în care va fi îndepărtată persoana în cauză (a se vedea secțiunea 1.5).