natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Member States are encouraged to provide the possibility of voluntary departure to the largest possible number of returnees and to refrain from doing so in those cases in which there is a risk that this might hamper the purpose of the return procedure.
Intervalul de timp de 7-30 de zile constituie un principiu general.
The last sentence of Article 7(1) allows Member States to decide to subject access to a period for voluntary departure to an application by the third-country nationals.
Statele membre au obligația să stabilească un termen care respectă acest cadru, cu excepția cazului în care circumstanțe specifice fiecărui caz în parte justifică o prelungire în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din Directiva privind returnarea (a se vedea secțiunea 6.1).
In such case, information about the possibility to apply for a period for voluntary departure must be given individually to the third-country nationals concerned.
Acordarea unui interval de timp de 60 de zile ca regulă generală ar fi incompatibilă cu armonizarea și „disciplina comună” prevăzute de Directiva privind returnarea (în baza cărora se prevede un interval de timp de 7-30 de zile) și, prin urmare, nu poate fi justificată ca dispoziție mai favorabilă în temeiul articolului 4 alineatul (3).
General information sheets for the public (for example an announcement of the possibility of submitting such application on the website of the immigration offices or printing adds and posting them on information panels in the premises of the local immigration authorities) may be helpful but needs to be complemented with individualised information.
Cu toate acestea, termenele cuprinse între 30 și 60 de zile [care depășesc intervalul armonizat prevăzut la alineatul (1)] care pot fi acordate numai în cazul unor circumstanțe specifice [menționate la alineatul (2)] sunt reglementate de articolul 7 alineatul (2) din Directiva privind returnarea.
Such information should be provided to minors in a child-sensitive and age- and context-appropriate manner, and particular attention should be paid to the situation of unaccompanied minors.
În conformitate cu cerințele care decurg din dreptul de a fi ascultat, astfel cum este prevăzut la articolul 41 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a UE, statele membre ar trebui să acorde persoanei care face obiectul procedurii de returnare posibilitatea de a preciza circumstanțele și necesitățile individuale, care trebuie să fie luate în considerare atunci când se stabilește termenul care urmează a fi acordat, atât în cazurile în care termenul pentru plecare voluntară se stabilește din oficiu, cât și în cazurile în care acesta se stabilește în urma unei cereri a persoanei în cauză.
Member States may also decide to grant a period for voluntary departure upon application for certain categories of illegally staying third-country nationals (for example those whose application for legal stay is rejected as manifestly unfounded or fraudulent) or for or obtaining support (for instance reintegration assistance), and to grant it without prior application in other cases.
Deși Directiva privind returnarea interzice returnarea forțată a unui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere ilegală în termenul pentru plecare voluntară, aceasta nu împiedică statele membre să lanseze procedurile administrative necesare în perioada respectivă în vederea posibilei executări a unei decizii de returnare (de exemplu, stabilirea de contacte cu autoritățile țărilor terțe în vederea obținerii documentelor de călătorie, organizarea logistică a operațiunii de îndepărtare).
The Commission recommends granting a period for voluntary departure following a request by the third-country nationals concerned, while ensuring that the necessary information for submitting an application is duly and systematically provided to the third-country nationals.
Pe baza unei evaluări individuale a situației resortisantului țării terțe și luând în considerare, în special, perspectiva returnării și disponibilitatea resortisantului țării terțe de a coopera cu autoritățile competente, Comisia recomandă statelor membre să acorde cel mai scurt termen pentru plecare voluntară necesar pentru organizarea și efectuarea returnării.
Assisted voluntary return programmes: while the Return Directive does not require Member States to establish an assisted voluntary return programme, its recital 10 affirms that ‘in order to promote voluntary return, Member States should provide for enhanced return assistance and counselling and make best use of relevant funding possibilities’.
O perioadă mai mare de șapte zile ar trebui acordată numai atunci când resortisantul țării terțe cooperează în mod activ în cadrul procesului de returnare.
Member States are therefore strongly encouraged to make assisted voluntary return programmes available throughout the procedures, as part of the efforts to promote a more humane and dignified return and, in general, to increase the effectiveness of return.
Temeiul juridic: Directiva privind returnarea – articolul 7 alineatul (2)
To facilitate access to such schemes and to ensure that an informed decision is taken by the third-country nationals concerned, Member States should ensure adequate dissemination of information on voluntary return and assisted voluntary return programmes, also in cooperation with national authorities who may be in direct contact with third-country nationals (for example education, social and health services), non-governmental organisations and other bodies.
Statele membre prelungesc, atunci când este cazul, în mod adecvat termenul plecării voluntare, ținând seama de circumstanțele specifice fiecărui caz în parte, cum ar fi durata șederii, existența copiilor care frecventează școala și existența altor legături familiale și sociale.
When providing such information to minors, this should be done in a child-sensitive and age- and context- appropriate manner.
Nu există niciun termen maxim prestabilit de prelungire a termenului pentru plecare voluntară și fiecare caz individual ar trebui să fie tratat pe baza specificului propriu în conformitate cu legislația națională de punere în aplicare și cu practica administrativă.
National programmes should follow the Non-binding Common Standards for Assisted Voluntary Return (and Reintegration) Programmes implemented by Member States [39] developed by the Commission in cooperation with the Member States, and endorsed by the JHA Council in its Conclusions of 9-10 June 2016 [40].
Statele membre dispun de o marjă largă de apreciere pentru a determina dacă prelungirea termenului pentru plecare voluntară ar fi „adecvată”.
The Return Expert Group (REG) of the European Migration Network (EMN) aims at facilitating improved practical cooperation among States and stakeholders in the field of return, assisted voluntary return and reintegration programmes.
Ținând seama de trimiterea din text la copiii care frecventează școala, pot fi acordate prelungiri ale termenului pentru plecare voluntară până la sfârșitul semestrului sau al anului școlar, sau pentru o perioada care cuprinde un întreg an școlar, cu condiția ca acest lucru să fie în interesul superior al copilului și să fie luate în considerare în mod corespunzător toate circumstanțele relevante ale cazului respectiv.
It should be a key tool for the gathering and sharing of information and Member States are encouraged to make active use of it.
O prelungire a termenului peste cele 30 de zile poate fi acordată încă de la început (la momentul emiterii deciziei de returnare), în cazul în care este justificată de evaluarea individuală a circumstanțelor cazului.
The time frame of 7-30 days constitutes a general principle.
Nu este necesar să se acorde inițial un termen de 30 de zile și, ulterior, acesta să fie prelungit.
It is binding for Member States to fix a period which respects this frame, unless specific circumstances of the individual case justify an extension in accordance with Article 7(2) of the Return Directive (see section 6.1).
Expresia „atunci când este cazul” se referă la circumstanțele legate atât de persoana care face obiectul procedurii de returnare, cât și de statul care efectuează returnarea.
Granting 60 days as a general rule would be incompatible with the harmonisation and common discipline provided for by the Return Directive to have a frame of 7-30 days, therefore it cannot be justified as more favourable provision under Article 4(3).
Statele membre dispun de putere de apreciere în ceea ce privește conținutul și gradul de reglementare al propriei legislații naționale de punere în aplicare cu privire la această chestiune.
However, periods between 30-60 days (exceeding the range harmonised by paragraph 1) which may be granted only in the presence of specific circumstances (referred to in paragraph 2) are covered by Article 7(2) of the Return Directive.
Cele trei situații menționate la articolul 7 alineatul (2) (durata șederii, copiii care frecventează școala, legăturile familiale) ar trebui să fie respectate în mod expres în legislația națională de punere în aplicare și în practica administrativă.
In line with the requirements deriving from the right to be heard, as recognised Article 41(2) CFR, Member States should provide the returnee with a possibility to specify individual circumstances and needs to be taken into account when determining the period to be granted, both in cases where the period for voluntary departure is determined ex officio and in cases in which the period is fixed following an application by the returnee.
Normele administrative ale statelor membre pot fi mai detaliate și, de asemenea, ar putea să prevadă alte motive de prelungire, dar nu ar trebui să fie mai puțin precise, astfel încât să afecteze armonizarea.
Although the Return Directive prohibits to forcibly return an illegally staying third-country national during the period for voluntary departure, it does not prevent Member States from launching the necessary administrative procedures during that period in view of the possible enforcement of a return decision (for example establishing contacts with the authorities of third countries for obtaining travel documents, organising the logistics for the removal operation).
Temeiul juridic: Directiva privind returnarea – articolul 7 alineatul (3)
Based on an individual assessment of the situation of the third-country national, and taking particularly into account the prospect of return and the willingness of the third-country national to cooperate with the competent authorities, the Commission recommends that Member States grant the shortest period for voluntary departure that is needed to organise and carry out the return.
În cursul termenului pentru plecare voluntară pot fi impuse o serie de obligații în scopul de a evita riscul de sustragere, cum ar fi aceea de a se prezenta, la intervale de timp periodice, autorităților, de a depune o garanție financiară corespunzătoare, de a prezenta documente sau obligația de a rămâne într-un anumit loc.
A period longer than seven days should be granted only when the third-country national actively cooperates in the return process.
Obligațiile prevăzute la articolul 7 alineatul (3) din Directiva privind returnarea pot fi impuse în cazul în care există un risc de sustragere care trebuie evitat.
Legal basis: Return Directive — Article 7(2)
În cazul în care evaluarea individuală a cazului arată că nu există circumstanțe speciale, astfel de obligații nu sunt justificate – a se vedea hotărârea CJUE pronunțată în cauza C-61/11, El Dridi, punctul 37: „Din articolul 7 alineatele (3) și (4) din directiva menționată rezultă că numai în cazul unor circumstanțe speciale, precum existența unui risc de sustragere, statele membre pot, pe de o parte, să impună destinatarului unei decizii de returnare obligația de a se prezenta periodic autorităților, de a depune o garanție financiară corespunzătoare, de a prezenta documente sau obligația de a rămâne într-un anumit loc sau, pe de altă parte, să prevadă un termen pentru plecarea voluntară mai scurt de șapte zile sau chiar să nu acorde un astfel de termen”.
Member States shall, where necessary, extend the period for voluntary departure by an appropriate period, taking into account the specific circumstances of the individual case, such as the length of stay, the existence of children attending school and the existence of other family and social links.
Comisia recomandă ca statele membre să utilizeze această posibilitate în cazul în care există un risc de sustragere care trebuie evitat în termenul pentru plecare voluntară.
There is no pre-fixed maximum time limit for the extension of the period for voluntary departure and each individual case should be treated on its own merits in accordance with national implementing legislation and administrative practice.
Ar trebui să se acorde atenție faptului că posibilitatea statelor membre de a impune anumite obligații poate constitui un avantaj pentru persoana care face obiectul procedurii de returnare, întrucât astfel se poate acorda un termen pentru plecare voluntară în cazuri care, în mod normal, nu sunt eligibile pentru un astfel de tratament.
Member States enjoy a wide margin of discretion in determining whether the extension of the period for voluntary departure would be ‘appropriate’.
Nu este posibil să se stabilească o valoare general aplicabilă a sumei care constituie o „garanție financiară corespunzătoare”.
Taking into account the reference in the text to children attending school, extensions of the period for voluntary departure until the end of the semester or of the school year, or for up to one school year, may be granted provided that this is in the child's best interests and that all relevant circumstances of the case are duly taken into account.
În orice caz, ar trebui respectat principiul proporționalității, și anume suma ar trebui să țină seama de situația individuală a persoanei returnate.
An extension of the period beyond 30 days can be granted from the outset (the point of time when the return decision is issued), if justified by the individual assessment of the circumstances of the case.
Practica actuală a statelor membre prevede sume variind între aproximativ 200 EUR și 5000 EUR.
It is not necessary to first issue a 30-day period and to subsequently extend it.
Dacă acest lucru este necesar într-un caz individual, obligațiile menționate la articolul 7 alineatul (3) pot fi aplicate, de asemenea, în mod cumulativ.
The term ‘where necessary’ refers to circumstances both in the sphere of the returnee and in the sphere of the returning State.
Atunci când impun obligații în temeiul articolului 7 alineatul (3), statele membre ar trebui să țină seama de situația individuală a persoanei care face obiectul procedurii de returnare și să asigure respectarea deplină a principiului proporționalității.
Member States enjoy discretion relating to the substance and the regulatory depth of their national implementing legislation on this issue.
Statele membre trebuie să evite impunerea unor obligații care nu pot fi respectate de facto (de exemplu, în cazul în care o persoană nu deține un pașaport, aceasta nu va fi în măsură să îl prezinte).
The three subcases mentioned in Article 7(2) (length of stay, children attending school, family links) should be expressly respected in national implementing legislation and administrative practice.
Temeiul juridic: Directiva privind returnarea – articolul 7 alineatul (4)
Member States' administrative rules can be more detailed and also provide for other reasons for extension, but should not be less precise, undermining harmonisation.
În cazul existenței unui risc de sustragere, sau în cazul în care o cerere de permis de ședere a fost respinsă ca neîntemeiată în mod evident sau frauduloasă sau în cazul în care persoana în cauză prezintă un risc pentru ordinea publică, siguranța publică sau securitatea națională, statele membre pot să nu acorde un termen pentru plecarea voluntară sau pot să acorde o perioadă mai scurtă de șapte zile.
Legal basis: Return Directive — Article 7(3)
Statele membre pot decide să nu acorde un termen pentru plecare voluntară în aceste cazuri – enumerate în mod exhaustiv la articolul 7 alineatul (4) din Directiva privind returnarea – în care există o „indicație contrară”, adică atunci când resortisantul unei țări terțe prezintă un risc de sustragere (a se vedea secțiunea 1.6) sau un risc pentru ordinea publică, siguranța publică sau securitatea națională (de exemplu, condamnări anterioare pentru infracțiuni grave comise, de asemenea, în alte state membre), precum și atunci când o cerere de permis de ședere (de exemplu, cererea de azil, cererea de permis de ședere sau de reînnoirea a acestuia) i-a fost respinsă ca neîntemeiată în mod evident sau frauduloasă.
Certain obligations aimed at avoiding the risk of absconding, such as regular reporting to the authorities, deposit of an adequate financial guarantee, submission of documents or the obligation to stay at a certain place may be imposed for the duration of the period for voluntary departure.
Atunci când, pe baza unei evaluări individuale, se poate stabili că într-un caz specific există astfel de „indicații contrare”, nu ar trebui acordat un termen pentru plecare voluntară și ar trebui acordat un termen mai scurt de șapte zile numai în cazul în care acesta nu împiedică autoritățile naționale să efectueze îndepărtarea.
The obligations set out in Article 7(3) of the Return Directive can be imposed where there is a risk of absconding to avoid.
Cu toate acestea, statele membre pot să modifice evaluarea situației în orice moment (o persoană care face obiectul procedurii de returnare necooperantă inițial își poate schimba atitudinea și poate accepta o ofertă de returnare voluntară asistată) și să acorde un termen pentru plecare voluntară, deși inițial a existat un risc de sustragere.
If the individual assessment of the case shows that there are no particular circumstances, such obligations are not justified — see judgment of the ECJ in Case C-61/11, El Dridi, paragraph 37: ‘It follows from Article 7(3) and (4) of that directive that it is only in particular circumstances, such as where there is a risk of absconding, that Member States may, first, require the addressee of a return decision to report regularly to the authorities, deposit an adequate financial guarantee, submit documents or stay at a certain place or, second, grant a period shorter than seven days for voluntary departure or even refrain from granting such a period’.
Nu este posibilă excluderea în general a tuturor persoanelor intrate ilegal de la posibilitatea de a beneficia de un termen pentru plecare voluntară.
The Commission recommends that Member States use such possibility when there is a risk of absconding to avoid during the period for voluntary departure.
O astfel de regulă generalizantă ar fi contrară noțiunii de risc de sustragere, principiului proporționalității și obligației de a efectua o evaluare de la caz la caz și ar submina efectul util al articolului 7 (promovarea plecării voluntare).
Attention should be paid to the fact that the possibility for Member States to impose certain obligations may be an advantage for the returnee since it may allow the grant of a period for voluntary departure in cases which would not normally otherwise qualify for such treatment.
În temeiul articolului 7 alineatul (4), este posibilă excluderea resortisanților țărilor terțe care au prezentat cereri abuzive.
It is not possible to give a generally applicable figure of what amount constitutes an ‘adequate financial guarantee’.
Articolul 7 alineatul (4) acoperă în mod expres cererile vădit nefondate sau frauduloase.
In any case the proportionality principle should be respected, that is to say the amount should take into account the individual situation of the returnee.
Cereri abuzive implică în mod normal un grad mai ridicat de comportament reprobabil decât cererile vădit neîntemeiate; prin urmare, articolul 7 alineatul (4) ar trebui interpretat în sensul că acoperă și cererile abuzive.
Current Member State practice foresees amounts varying from around EUR 200 to EUR 5000.
Este posibil, de asemenea, să se excludă persoanele care reprezintă un risc pentru ordinea publică, siguranța publică sau securitatea națională.
If that is required in an individual case, the obligations mentioned in Article 7(3) can also be imposed in a cumulative manner.
În cauza C-554/13 Zh. și O. [41], CJUE a clarificat în această privință faptul că, statele membre rămân în principal libere să stabilească cerințele noțiunii de ordine publică în conformitate cu nevoile lor naționale.
When imposing obligations under Article 7(3), Member States should take into account the individual situation of the returnee and ensure full respect of the proportionality principle.
Conceptul de „risc de sustragere” este diferit de cel de „pericol pentru ordinea publică”.
Member States shall avoid imposing obligations which can de facto not be complied with (for example if a person does not possess a passport, he/she will not be able to submit it).
Conceptul de „pericol pentru ordinea publică” presupune, în plus față de tulburarea ordinii sociale pe care o implică orice încălcare a legii, existența unei amenințări reale, prezente și suficient de grave la adresa unui interes fundamental al societății.
Legal basis: Return Directive — Article 7(4)
Un stat membru nu poate considera că un resortisant al unei țări terțe prezintă un risc la adresa ordinii publice pentru unicul motiv că acesta este suspectat sau a fost condamnat penal pentru o faptă care se pedepsește ca infracțiune în temeiul legislației naționale.
If there is a risk of absconding, or if an application for a legal stay has been dismissed as manifestly unfounded or fraudulent, or if the person concerned poses a risk to public policy, public security or national security, Member States may refrain from granting a period for voluntary departure, or may grant a period shorter than seven days.
Alți factori, cum ar fi natura și gravitatea faptei respective, timpul care a trecut de la momentul săvârșirii faptei și orice chestiune care se referă la fiabilitatea suspiciunii că resortisantul țării terțe a săvârșit presupusa infracțiune sunt relevanți, de asemenea, pentru o evaluare de la caz la caz, care trebuie să fie realizată în orice situație.
Member States are free to refrain from granting a period for voluntary departure in those cases — exhaustively listed in Article 7(4) of the Return Directive — in which there is a ‘counter-indication’, i.e. when the third-country national poses a risk of absconding (see section 1.6) or a risk to public order, public security or national security (for example previous convictions for serious criminal offences committed also in other Member States), and when a request for legal stay (for example asylum application, request or renewal of permit) has been dismissed as manifestly unfounded or fraudulent.
Anexa 39 la manualul Schengen „Formular standard de recunoaștere a unei decizii de returnare în scopul tranzitului terestru”
When, on the basis of an individual assessment, it can be established that such ‘counter-indications’ exist in a specific case, a period for voluntary departure should not be granted and a period shorter than 7 days should be granted only if it does not prevent national authorities from carrying out removal.
Harta statelor membre participante (disponibilă în urma unei căutări în consultările REM ad hoc folosind cuvintele-cheie „returnare” și „2015” pe site-ul web REM Europa)
Member States may, however, change their assessment of the situation at any moment (a previously non-cooperating returnee may change attitude and accept an offer for assisted voluntary return) and grant a period for voluntary departure even though there was initially a risk of absconding.
Atenționare/explicație: O persoană care face obiectul procedurii de returnare și care intenționează să părăsească teritoriul UE pe cale terestră în termenul pentru plecare voluntară nu deține o viză valabilă sau alte autorizații de tranzit prin alte state membre către țara sa de returnare și, prin urmare, riscă să fie reținută/oprită de poliție în cursul deplasării și să facă obiectul unei a doua decizii de returnare emise de statul de tranzit.