natgillin/translations-raw huggingface dataset:
See Case T-290/97, Mehibas Dordtselaan v Commission ECLI:EU:T:2000:8, paragraph 59 and judgement in cases C-182/03 and C-217/03, Belgium and Forum 187 ASBL v Commission ECLI:EU:C:2006:416, para 147.
Prezenta decizie se referă la APA al FFT, o decizie fiscală privind prețurile de transfer, adoptată de Luxemburg în favoarea FFT, prin scrisoarea din 3 septembrie 2012.
Council conclusions of the ECOFIN Council meeting of 1 December 1997 concerning taxation policy (OJ C 2, 6.1.1998, p.
Decizia fiscală contestată validează o metodă de alocare a profiturilor către FFT din cadrul grupului Fiat propusă de consultantul fiscal al acesteia din urmă și permite societății FFT să stabilească, în fiecare an, valoarea impozitului său pe profit datorat în Luxemburg.
1).
Mittel S.p.A (CM:MIT)
See, to that effect, Advocate General Léger's opinion in Case C-217/03, Belgium and Forum 187 ASBL v Commission ECLI:EU:C:2006:89, paragraph 376.
(CM:CNP)
In the Supplementary Protocol No 1 to the Convention on the OECD of 14 December 1960, the signatories to the Convention agreed that the European Commission shall take part in the work of the OECD.
Apulia Prontoprestitio S.p.A.
Decision 2003/501/EC.
(CM:BFE)
See footnote 105.
Banca IFIS S.p.A.
At the end of 2011, 100 % of the shares of FFT was recorded in the participations of FF for EUR 262102000.
În 2012.
Commission Decision (EU) 2016/2327
Decizia (UE) 2016/2327 a Comisiei
of 5 July 2016
din 5 iulie 2016 privind ajutorul de stat SA.
on State aid SA.19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) implemented by Belgium — Public financing of Brussels public IRIS hospitals
19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) pus în aplicare de către Belgia — Finanțarea spitalelor publice IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală
(notified under document C(2016) 4051)
[notificată cu numărul C(2016) 4051]
(Only the French and Dutch texts are authentic)
(Numai textele în limbile neerlandeză și franceză sunt autentice)
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provision(s) cited above [2] and having regard to their comments,
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în temeiul articolelor menționate anterior [2] și având în vedere observațiile acestora,
By letters of 7 September 2005 and 17 October 2005, registered on 12 September 2005 and 19 October 2005, the Commission received a complaint against the Belgian State as regards the alleged granting since 1995 of unlawful and incompatible aid to the five public general hospitals [3] (hereinafter ‘IRIS-H’) [4] belonging to the IRIS [5] network of the Brussels Capital Region (hereinafter ‘IRIS’).
Prin scrisorile din 7 septembrie 2005 și 17 octombrie 2005, înregistrate la 12 septembrie 2005 și, respectiv, 19 octombrie 2005, Comisia a primit o plângere împotriva statului belgian în ceea ce privește presupusa acordare, începând din 1995, a unui ajutor ilegal și incompatibil cu piața internă pentru cele cinci spitale publice [3] (denumite în continuare „spitalele IRIS”) [4] din rețeaua IRIS [5] (denumită în continuare „IRIS”) din regiunea Bruxelles-Capitală.
The complaint was lodged by two associations (i.e. the Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (CBI) and the Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP)) representing hospitals managed by legal persons governed under private law (hereinafter ‘private hospitals’) and also individually by several hospitals that are members of these associations [6].
Plângerea a fost depusă de două asociații [și anume, Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (CBI) și Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP)] care reprezintă spitale administrate de persoane juridice de drept privat (denumite în continuare „spitale private”) și, în mod individual, de mai multe spitale membre ale acestor asociații [6].
The complaint focused on the following groups of arguments: (i) the absence or insufficiently clear definition and entrustment of the specific public service missions that are only conferred to the IRIS-H, but not to the Brussels private hospitals (ii) the compensation of losses of the IRIS-H by public authorities, (iii) the overcompensation of the costs linked to the public service missions of the IRIS-H through the Fonds Régional Bruxellois de Refinancement des Trésoreries Communales, (iv) the lack of transparency in the method of public financing of the IRIS-H, and finally (v) the presence of cross-subsidisation of the non-hospital activities of the IRIS-H through the State compensation received for the provision of their hospital missions [7].
Plângerea s-a concentrat pe următoarele serii de argumente: (i) absența sau lipsa de claritate a definirii și a atribuirii misiunilor de serviciu public specifice impuse numai spitalelor IRIS, nu și spitalelor private din Bruxelles; (ii) compensarea pierderilor spitalelor IRIS de către autoritățile publice; (iii) supracompensarea costurilor legate de misiunile de serviciu public ale spitalelor IRIS prin intermediul Fondului regional bruxellez de refinanțare a trezoreriilor comunale; (iv) lipsa de transparență în ceea ce privește modul de finanțare publică a spitalelor IRIS; și, în sfârșit, (v) existența unor subvenții încrucișate în favoarea activităților nespitalicești ale spitalelor IRIS ca urmare a compensațiilor primite pentru exercitarea misiunilor lor spitalicești [7].
Following the submission of additional information by the Belgian authorities, the Commission services informed the complainants by letter of 10 January 2008 of their preliminary views on the complaint [8] and asked the complainants to submit new information allowing them to reconsider the preliminary assessment of the complaint, failing which the complaint would be considered withdrawn.
În urma unor informații suplimentare transmise de autoritățile belgiene la 10 ianuarie 2008, serviciile Comisiei au informat reclamanții cu privire la opinia preliminară a acestora privind plângerea trimisă prin poștă [8] și au invitat părțile interesate să prezinte noi informații care să le permită să reexamineze evaluarea preliminară a plângerii, în caz contrar considerându-se că aceasta din urmă a fost retrasă.
Following the reply from the complainant, the Commission services confirmed their preliminary assessment in their letter of 10 April 2008.
După primirea unui răspuns din partea reclamanților, serviciile Comisiei au confirmat evaluarea preliminară prin scrisoarea din 10 aprilie 2008.
Subsequently, the complainants informed the Commission of the fact that they had introduced an application for annulment before the Court of First Instance of the European Communities (as from 1 December 2009 the General Court of the European Union, hereinafter the ‘GC’) against the letter of 10 January 2008, which they saw as a Commission decision [9].
Ulterior, reclamanții au informat Comisia că au introdus o acțiune în anulare în fața Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene (devenit, de la data de 1 decembrie 2009, Tribunalul Uniunii Europene, denumit în continuare „Tribunalul”) împotriva scrisorii din 10 ianuarie 2008, pe care o consideră drept o decizie a Comisiei [9].
Furthermore, on 20 June 2008 the complainants lodged an application for annulment of the letter of the Commission services of 10 April 2008 [10].
În plus, la 20 iunie 2008, reclamanții au introdus o acțiune în anulare împotriva scrisorii serviciilor Comisiei din 10 aprilie 2008 [10].
Both Court procedures were suspended by the GC until 31 October 2009, based on the information submitted by the Commission that it intended to adopt a decision pursuant to the Council Regulation (EC) No 659/1999 [11].
Cele două acțiuni introduse în fața Tribunalului au fost suspendate de către acesta până la 31 octombrie 2009, Comisia informând Tribunalul că intenționa să adopte o decizie în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului [11].
With a view of adopting such a decision, the Commission services requested additional information from the Belgian authorities as well as from the complainant.
Pentru adoptarea deciziei respective, serviciile Comisiei au solicitat informații suplimentare din partea autorităților belgiene, precum și a reclamanților.
In its decision of 28 October 2009 [12] (hereinafter ‘the Commission's 2009 decision’, see also Section 4.1), the Commission decided not to raise objections to the aid for financing of the public hospitals of the IRIS network in the Brussels Capital Region as the financing at hand was deemed compatible with the common market under the conditions set out in Commission Decision 2005/842/EC [13] (hereinafter ‘2005 SGEI Decision’) and directly with Article 86(2) EC Treaty (now Article 106(2) TFEU) with respect to entrustments pre-dating the entry into force of the 2005 SGEI Decision on 19 December 2005.
În decizia sa din 28 octombrie 2009 [12] (denumită în continuare „decizia Comisiei din 2009”, a se vedea, de asemenea, secțiunea 4.1), Comisia a decis să nu ridice obiecții cu privire la ajutorul de finanțare a spitalelor publice din rețeaua IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală, întrucât finanțarea în cauză era considerată compatibilă cu piața comună, în temeiul condițiilor prevăzute în Decizia 2005/842/CE a Comisiei [13] (denumită în continuare „Decizia privind SIEG din 2005”) și, în mod direct, în temeiul articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent, articolul 106 alineatul (2) din TFUE] cu privire la misiunile de serviciu public atribuite înainte de intrarea în vigoare a Deciziei privind SIEG din 2005, la data de 19 decembrie a aceluiași an.
Subsequently, the complainants launched an action for annulment of this Commission decision at the General Court.
Ulterior, reclamanții au formulat o acțiune în anulare în fața Tribunalului împotriva acestei decizii a Comisiei.
The GC annulled the Commission decision by its judgment of 7 November 2012 in case T-137/10 [14] (see also Section 4.2), concluding that this decision had been adopted in violation of the procedural rights of the complainants.
Tribunalul a anulat decizia Comisiei prin hotărârea sa din 7 noiembrie 2012 în cauza T-137/10 [14] (a se vedea, de asemenea, secțiunea 4.2), considerând că decizia fusese adoptată cu încălcarea drepturilor procedurale ale reclamanților.
In particular, the GC concluded that the Commission should have had doubts concerning the compatibility of the measures at hand with the internal market considering the arguments of the complainants with respect to the compatibility.
În special, Tribunalul a concluzionat că Comisia ar fi trebuit să exprime îndoieli cu privire la compatibilitatea măsurilor în cauză cu piața internă, luând în considerare argumentele reclamanților în această privință.
The GC therefore concluded that the Commission was required to initiate the formal investigation procedure, in order to gather any relevant information for verifying the compatibility of all the aid measures at issue with the internal market, and to allow the complainants and other interested parties to present their observations in connection with that procedure [15].
Tribunalul a concluzionat, prin urmare, că era obligația Comisiei să deschidă procedura oficială de investigare în vederea obținerii oricărui element relevant pentru verificarea compatibilității tuturor măsurilor de ajutor în discuție cu piața internă, precum și pentru a permite reclamanților și celorlalte părți interesate să își prezinte observațiile în cadrul procedurii respective [15].
By letter dated 1 October 2014, the Commission informed Belgium that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the TFEU in respect of the public financing measures in favour of the Brussels public IRIS hospitals.
Prin scrisoarea din 1 octombrie 2014, Comisia a informat Belgia cu privire la decizia sa de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE cu privire la măsurile de finanțare publică în favoarea spitalelor IRIS din regiunea Bruxelles-Capitală.
The Commission's decision to initiate the procedure (hereinafter ‘the opening decision’) was published in the Official Journal of the European Union [16].
Decizia Comisiei de a iniția procedura (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene [16].
By letter of 22 October 2014, the Belgian authorities requested an extension of the deadline to submit their comments on the opening decision, which was accepted by the Commission by letter of 23 October 2014.
Prin scrisoarea din 22 octombrie 2014, autoritățile belgiene au solicitat o prelungire a termenului pentru a își prezenta observațiile ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii.
The Commission received comments from interested parties (see Section 5) on 15 December 2014, 5 January 2015 and 9 January 2015.
Pe această bază, Comisia a reexaminat dosarul și a interpretat anumite elemente întrun mod diferit față de evaluarea din decizia anulată din 2009.
By letters of 13 and 20 February 2015, the Commission forwarded these comments to Belgium, which was given the opportunity to react.
CONTEXT
Belgium's comments were received by letter dated 13 March 2015, registered on 17 March 2015.
Spitalele IRIS își desfășoară activitatea într-un mediu legislativ și de reglementare complex, stabilit de diferite autorități publice.
On this basis the Commission has reassessed the case and interpreted certain elements differently in comparison to the assessment in the annulled Commission's 2009 decision.
O evaluare generală a conformității finanțării publice de care beneficiază spitalele respective cu normele privind ajutoarele de stat necesită, mai întâi, o scurtă descriere a cadrului juridic și de reglementare aplicabil spitalelor IRIS.
BACKGROUND
Această descriere include o prezentare a Legii CPAS (pe baza căreia au fost create spitalele IRIS), un scurt istoric al creării spitalelor IRIS, o listă a documentelor legislative și de altă natură care reglementează activitatea spitalelor IRIS, o scurtă descriere a principalelor activități ale spitalelor IRIS, precum și o enumerare a diferitelor mecanisme de finanțare aplicabile.
The IRIS-H operate in a complex legislative and regulatory environment which is shaped by various public authorities.
Dreptul la asistență socială și Legea CPAS
A comprehensive assessment of the compliance with State aid rules of the public financing from which they benefit requires at the outset a brief description of the legislative and regulatory framework as it applies to the IRIS-H.
În Belgia, dreptul la asistență socială este un drept constituțional.
This description encompasses an introduction to the Loi CPAS (on the basis of which the IRIS-H were created), a brief account of the creation of the IRIS-H, a survey of the legislative and other documents regulating the operations of the IRIS-H, a short overview of the main activities of the IRIS-H, as well as an enumeration of the various applicable financing mechanisms.
Articolul 23 din Constituția belgiană, în special, prevede următoarele:
The right to social aid and the Loi CPAS
„Fiecare persoană are dreptul de a duce o viață conformă cu demnitatea umană.
The right to social aid is a constitutional right in Belgium.
În acest scop, legea, decretul sau dispoziția menționată la articolul 134 garantează, ținând cont de obligațiile corespunzătoare, drepturile economice, sociale și culturale, și determină condițiile exercitării acestora.
In particular, Article 23 of the Belgian Constitution provides:
Drepturile respective cuprind în principal:
‘Everyone has the right to lead a life in keeping with human dignity.
dreptul la securitate socială, la protecția sănătății și la asistență socială, medicală și juridică.”
To that end, the laws, the decree or rule referred to in Article 134 guarantee economic, social and cultural rights, taking account of the relevant obligations, and determine the conditions for their exercise.
Accesul efectiv al cetățenilor la asistența socială este reglementat, în principal, de Legea organică din 8 iulie 1976 [17] (denumită în continuare „Legea CPAS”) de instituire a centrelor publice de acțiune socială (denumite în continuare „CPAS”).
Those rights include, inter alia:
Acestea sunt organisme publice cu personalitate juridică și sunt prezente în fiecare comună belgiană.
the right to social security, healthcare and social, medical and legal aid.’
CPAS sunt conduse de un consiliu ai cărui membri sunt aleși de consiliul comunal din comuna respectivă.
Actual access to social aid by citizens is governed primarily by the Organic Law of 8 July 1976 [17] (hereinafter ‘Loi CPAS’) which created the Centres Publics d'Action Sociale (hereinafter ‘CPAS’).
În temeiul articolului 1 din Legea CPAS:
The CPAS are public bodies, with legal personality, and are present in each Belgian municipality.
„Orice persoană are dreptul la asistență socială.
The CPAS are governed by a board the members of which are elected by the municipal council of the respective municipality.
Obiectivul acesteia este de a permite tuturor să ducă o viață conformă cu demnitatea umană.
According to Article 1 of the Loi CPAS:
Au fost create centre publice de ajutor social care, în condițiile stabilite de prezenta lege, trebuie să asigure această asistență.”
‘Everyone has the right to social aid.
În practică, CPAS oferă asistență socială persoanelor care nu dispun de resursele necesare pentru a putea duce o viață conformă cu demnitatea umană și care nu pot beneficia de alte forme de asigurări sociale (de exemplu, ajutor de șomaj).
The purpose of such aid is to enable everyone to lead a life in keeping with human dignity.
În acest context, articolul 57 alineatul (1) din Legea CPAS precizează că CPAS are misiunea de a asigura persoanelor și familiilor ajutorul datorat de colectivitate.
CPAS shall be set up to provide such aid in accordance with the conditions laid down in this Law.’
Acesta descrie misiunea respectivă după cum urmează:
In practice, the CPAS provide social aid to persons who do not have the resources to be able to live in dignity and who are ineligible for other forms of social security (e.g. unemployment benefits).
„Acesta asigură nu numai un ajutor paliativ sau curativ, ci și un ajutor preventiv.
In this context, Article 57(1) of the Loi CPAS specifies that the CPAS have the mission to provide individuals and families with the aid that the community is due to provide and describes this aid as follows:
Poate încuraja participarea socială a utilizatorilor.
‘It shall provide not only palliative and curative assistance but also preventive assistance.
Acest ajutor poate fi material, social, medical, medico-social sau psihologic.”
It shall encourage social participation by users.
Fiecare CPAS este obligat să acorde asistență socială persoanelor și familiilor, dar dispune de o anumită putere discreționară în ceea ce privește alegerea modului în care este furnizat ajutorul.
The assistance may be material, social, medical, medico-social or psychological.’
Mai precis, un CPAS poate să acorde un astfel de ajutor:
Although each CPAS has the obligation to provide social aid to individuals and families, it does have a certain discretion as to how this aid is provided.
fie el însuși, în mod direct;
More specifically, a CPAS may provide such aid:
fie „atunci când este necesar și, dacă este cazul, în cadrul unei programări existente” (a se vedea, de asemenea, considerentul 19), prin intermediul unor instituții sau servicii pe care le creează [în temeiul articolului 60 alineatul (6), al articolului 79 și al articolului 118 din Legea CPAS], caz în care CPAS care creează o astfel de instituție sau serviciu este obligat, de asemenea, să definească scopul acesteia/acestuia.
either itself, directly, or
Orice obligație socială pe care CPAS o deleagă instituției respective sau serviciului respectiv trebuie ulterior să fie asigurată în conformitate cu acest scop;
‘where necessary and if appropriate under an existing scheme’ (see also recital 19), through institutions or services which it creates (on the basis of Articles 60(6), 79, 118 Loi CPAS), in which case the CPAS setting up such an institution or service also necessarily determines its purpose; any of its social obligations, which the CPAS delegates to the institution or service, is then exercised in accordance with that purpose, or
fie prin intermediul unor instituții sau servicii cu care colaborează (articolul 61 din Legea CPAS), caz în care instituțiile sau serviciile în cauză trebuie să fi fost create:
through institutions or services with which it collaborates (Article 61 Loi CPAS), in which case the respective institutions or services will have been created:
fie de către CPAS însuși (a se vedea liniuța anterioară);
either by the CPAS itself (see previous indent), or
fie de către o parte terță care a definit, de asemenea, scopul acestora.
by a third party which will also have decided the purpose of its institution.
În ultimele două cazuri, CPAS deleagă (o parte din) obligațiile sale privind asistența socială numai în măsura în care o astfel de delegare este conformă cu scopul urmărit de instituția colaboratoare.
In the latter two cases, the CPAS will delegate (part of) its social aid obligation solely in so far as this is consistent with the purpose of the collaborating institution.
Pe de o parte, în cazul în care instituția este creată de CPAS, acesta din urmă îi controlează scopul.
On the one hand, if the institution is set up by the CPAS, it will control this purpose.
În cazul unei instituții în întregime distincte (instituție terță), dimpotrivă, colaborarea va fi limitată de scopul instituției respective.
In the case of an entirely third-party institution, on the other hand, the collaboration will be limited by the purpose of this institution.
Obligația legală impusă CPAS de a furniza asistență socială, indiferent dacă această asistență este materială, socială, medicală, medico-socială sau psihologică, este aceeași, indiferent dacă CPAS furnizează asistența în mod direct sau prin intermediul unor instituții pe care le creează sau cu care colaborează.
The legal obligation on the CPAS to provide social aid, whether material, social, medical, medico-social or psychological, is the same no matter whether it provides the aid directly or through institutions that it creates or with which it collaborates.
Articolul 57 din Legea CPAS impune CPAS (exclusiv) obligația de a furniza această asistență în toate cazurile.
Article 57 of the Loi CPAS imposes the obligation to provide such aid on the CPAS (alone) in all cases.
Orice tip de delegare constituie o formă de îndeplinire a acestei obligații și nu exonerează CPAS de responsabilitatea de a îndeplini și de a continua să își îndeplinească obligația.
Any forms of delegation are arrangements for the exercise of this obligation and do not exempt the CPAS from its responsibility to ensure that its obligation is — and continues to be — fulfilled.
Cerințele care se aplică atunci când un CPAS dorește să înființeze o instituție sau un serviciu (de exemplu, un spital) în scopul de a își îndeplini (parțial) misiunea de asistență socială sunt prevăzute la articolul 60 alineatul (6) din Legea CPAS:
The requirements that apply when a CPAS wants to create an institution or service (such as a hospital) for the performance of (part of) the CPAS mission to provide social aid are set out in Article 60(6) of the Loi CPAS:
„Centrul public de asistență socială creează, atunci când acest lucru se dovedește necesar și, dacă este cazul, în cadrul unei programări existente, instituții sau servicii cu caracter social, curativ sau preventiv, le extinde și le gestionează.
‘Where necessary and if appropriate under an existing scheme, the CPAS shall set up, develop and manage social, curative and preventive establishments and services.
Necesitatea creării sau extinderii unei instituții sau a unui serviciu trebuie să fie rezultatul unui dosar care cuprinde o analiză privind nevoile comunei și/sau regiunii și instituțiile sau serviciile similare aflate deja în funcțiune, o descriere a funcționării, o evaluare exactă a prețului de cost și a cheltuielilor care trebuie realizate și, dacă este posibil, informații care să permită o comparație cu întreprinderi sau servicii similare.