natgillin/translations-raw huggingface dataset:
First and foremost, the Commission observes that the LCH does not contain any wording that can be interpreted as obliging hospitals (whether public or private) to treat patients in all circumstances and regardless of their ability to pay.
Acesta este motivul pentru care o lege a fost propusă (dar nu a fost adoptată) în Senatul Belgiei în 2013, pentru a interzice refuzul de a furniza asistență medicală pacienților care se confruntă cu dificultăți financiare, precum și perceperea unor plăți în avans [198].
However, under Belgian law there exists a general obligation to assist persons in danger.
Prin urmare, principiul nediscriminării nu poate fi invocat ca impunând tuturor spitalelor belgiene (publice și private) o obligație de a trata toți pacienții în toate împrejurările (și anume, în afara situațiilor de urgență), chiar și în cazul în care pacienții nu pot plăti tratamentul.
As pointed out by the Belgian authorities, under Article 422 ter of the Belgian Criminal Code, this obligation applies in emergency situations, and particularly in medical emergencies of a life-threatening nature.
Din cele de mai sus, Comisia concluzionează că este necesar să se stabilească o distincție între situațiile de urgență și cele care nu constituie urgențe.
Hospitals are therefore required to provide assistance in cases of medical emergency, according to their organisation and available expertise.
În caz de urgență, spitalele publice și private sunt supuse aceleiași obligații generale (întemeiată pe Codul penal belgian) de a trata pacienții care se află într-o situație de urgență medicală.
There is hence no doubt that the Brussels public and private hospitals are obliged to treat patients in emergency situations regardless of their ability to pay.
Cu toate acestea, nu există niciun temei juridic care să confere spitalelor private sarcina sau să le impună obligația de a trata pacienții și în situațiile care nu sunt urgente și indiferent de capacitatea de plată a acestora.
In a similar vein, the deontology code that applies to doctors explicitly allows them to refuse patients with the exception of emergency situations [192].
Într-adevăr, nici LCH, nici Codul penal nu prevăd o astfel de obligație și nici nu se poate considera că principiul nediscriminării impune o astfel de obligație.
Second, the complainants referred to a judgment by the Brussels Court of First Instance [193], to justify that there is no difference between public hospitals and private hospitals with regard to the treatment of ‘social patients’, whether in an ‘emergency’ or ‘post emergency’ situation.
În cele din urmă, obligația de a furniza asistență medicală de urgență migranților fără acte de identitate se aplică CPAS-urilor, dar nu se aplică spitalelor care furnizează această asistență medicală.
This judgment concerns a very specific case of urgent medical aid which the CPAS have to provide on the basis of Article 57(2) Loi CPAS.
Obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire care le revine spitalelor IRIS
The Brussels Court of First Instance noted that the urgent medical aid is in fact never provided by the CPAS itself but by specialised medical services and that nothing can justify making a distinction whether this service is public or private.
Cu toate acestea, spre deosebire de spitalele private, spitalele IRIS sunt obligate [199] să trateze toți pacienții, în orice împrejurare, inclusiv în situațiile care nu sunt urgente, indiferent de capacitatea pacienților de a plăti și/sau de situația acestora în ceea ce privește asigurarea, pe baza dispozițiilor specifice care se aplică numai spitalelor IRIS, și anume statutele și planurile strategice IRIS, după cum se indică mai jos.
Nevertheless, the Commission notes that the obligation to provide urgent medical aid applies to the CPAS and not to the hospitals who deliver the care.
Astfel cum s-a explicat mai sus (a se vedea considerentul 24), spitalele IRIS au fost create de către CPAS, pentru a le permite acestora să își îndeplinească sarcina de a furniza asistență socială tuturor celor care au nevoie de aceasta.
In the case at hand, an undocumented migrant was urgently admitted by a Brussels private psychiatric hospital which requested the CPAS to pay for this urgent medical aid due to the migrant's manifest state of poverty.
CPAS-urile sunt obligate să furnizeze o astfel de asistență (inclusiv îngrijiri medicale și sociomedicale) oricărei persoane și oricărei familii care are nevoie de aceasta [200].
The Brussels Court concluded that if a CPAS does not provide the urgent medical aid in a hospital it manages it must pay the costs of care provided by a private hospital where the emergency services due to the urgency had decided to take the patient to a private hospital.
CPAS-urile furnizează serviciile lor gratuit și au fost create, în special, pentru a ajuta persoanele defavorizate.
This judgment clearly concerns an exceptional situation which derogates from the normal framework for social assistance in which the CPAS relies on its own (public) hospitals.
În acest context, articolul 5 din statutele spitalelor IRIS prevede următoarele:
In the case at hand, this derogation was due to the fact that the public IRIS-H do not provide psychiatric care which was needed in that case.
Fără a aduce atingere competențelor asociației centrale IRIS și competențelor Iris-achats, precum și altor organisme pe care asociația centrală IRIS le-ar putea crea în temeiul articolului 135j din Legea organică din 8 iulie 1976 a Centrelor publice de acțiune socială și în conformitate cu dispozițiile legale și de reglementare, asociația beneficiază de cele mai ample puteri în ceea ce privește exercitarea misiunii sale spitalicești.
Furthermore, the Brussels Court pointed out that ‘if this aid is typically more often provided in an establishment dependent on the relevant CPAS or with which it has concluded an agreement, the person may be admitted to another establishment, owing to the urgency resulting from the situation of the person to be admitted to hospital’.
Asociația îndeplinește această misiune, pe de o parte, pentru a asigura servicii medicale de calitate, la cel mai bun preț, pentru orice persoană, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origini și de convingerile filosofice și, pe de altă parte, pentru a atinge echilibrul financiar durabil al asociației” [201].
The Brussels Court also noted that if the CPAS concerned (i.e. in the case at hand that of Uccle) had created its own psychiatric hospital or had concluded an agreement with such a hospital, the private hospital in question would not have had to provide care to the undocumented migrant in question but could instead have asked for his transfer to that hospital.
De asemenea, introducerea planului strategic IRIS 1996-2001 indică următoarele:
Since this was not the case, there was no alternative available and as a result the CPAS was ordered to pay the private hospital for the care provided to the patient.
„Pentru a-și îndeplini misiunea socială în orice moment, spitalul public din rețeaua IRIS va oferi gama de servicii care să garanteze fiecăruia îngrijiri de o calitate optimă în condiții financiare în general acceptabile pentru toți și va fi accesibil pentru orice pacient, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origine și de convingerile ideologice ale acestuia” [202].(177) Aceeași introducere adaugă că:
As a result, all that can be concluded from the Brussels Court judgment cited by the complainants is that in some cases, owing to the urgency, private hospitals may also provide urgent medical aid to undocumented migrants and that the CPAS, where their obligation to provide urgent medical aid is discharged in this specific way, have to pay these private hospitals.
„Obiectivul principal al planuluui Iris este de a menține, la Bruxelles, o rețea de spitale publice puternică și accesibilă tuturor, indiferent de venituri, de condițiile de asigurare, de origini, de convingerile ideologice și filosofice” [203].(178) Într-o altă secțiune a planului, este menționat faptul că această Cartă a pacientului IRIS va garanta
Therefore, the fact that in a limited number [194] of cases urgent medical aid can be provided by the Brussels private hospitals cannot be interpreted as a general obligation for these hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay.
„accesul pentru toți pacienții, fără distincție cu privire la originile, veniturile, convingerile filosofice și ideologice, condițiile de asigurare” [204].(179) În plus, planul strategic IRIS 1996-2001 cuprinde o sub-secțiune 2.5.4 intitulată „Îngrijirea și tratarea oricărei persoane care se prezintă în unul dintre spitalele din rețeaua Iris”, care conține următoarele cerințe:
Third, with regard to the principle of non-discrimination (mentioned by the complainants, see recital 170) it is clear that no hospital in Belgium is allowed to discriminate based on a patient's wealth (and hence on the pure fact that they are rich or poor) nor on any other personal criterion (e.g. religion or ethnic background).
„Spitalele publice [și anume, spitalele IRIS] au misiunea principală de a asigura servicii medicale sociale; aceasta le impune să îndeplinească cerințele aferente misiunilor sociale, chiar dacă această funcție nu este recunoscută în arsenalul legislativ și normativ care reglementează sectorul spitalicesc.
However, in a non-emergency situation, the non-discrimination principle cannot force hospitals to provide care for free if it is clearly foreseeable that a patient will not be able to pay.
Spitalele publice sunt concepute pentru a primi și a furniza îngrijiri tuturor pacienților, indiferent de originile, condițiile, cultura, convingerile și patologiile acestora.
If these conditions are fulfilled in non-emergency situations, there is an objective justification for hospitals to differentiate by refusing these patients [195].
Rezultă că, întrucât acestea sunt publice, spitalele noastre trebuie să respecte principiile universalității, egalității, continuității și schimbării.
As indicated above (see recital 171) the deontology code that applies to Belgian doctors explicitly allows them to refuse patients in non-emergency situations.
Principiul universalității impune primirea tuturor pacienților, indiferent cine sunt aceștia.
A survey of debt counsellors [196] furthermore indicates that doctors and hospitals sometimes refuse patients who had difficulties paying for treatment in the past.
Prin urmare, spitalul trebuie să ofere servicii medicale la cel mai înalt nivel posibil pentru a putea răspunde nevoilor tuturor.
In this context, it is worth pointing out that hospitals do not per se bluntly refuse patients but request them to pay an advance which can be a deterrent for those who are poor.
Principiul egalității, drept constituțional, prevede obligația de a primi toate persoanele, fără nicio discriminare.
There is also anecdotal evidence suggesting that private hospitals sometimes refer patients to a CPAS hospital for treatment [197].
Din cele de mai sus, reiese în mod clar că nu sunt luate în considerare capacitatea pacienților de a plăti și situația acestora în ceea ce privește asigurarea în momentul internării acestora în spitalele IRIS, astfel încât accesul la îngrijiri medicale este garantat pentru toți, inclusiv în situațiile care nu sunt urgente.
For these reasons, in 2013 a law was proposed (but not adopted) in the Belgian Senate to exclude the refusal of healthcare provision due to the financial difficulties of patients and which would also prohibit charging advances [198].
Mai multe elemente ale planului strategic IRIS 1996-2001 demonstrează, de asemenea, natura socială a îngrijirilor spitalicești furnizate de spitalele IRIS [de exemplu, „pentru a putea continua furnizarea unor servicii medicale lipsite de orice logică comercială” [206]] și dorința puternică de a furniza îngrijiri medicale de calitate pentru toate categoriile de populație din Bruxelles, în special pentru cei mai defavorizați [207].
The non-discrimination principle can hence not be invoked as entrusting all Belgian hospitals (public and private) with an obligation to treat all patients in all circumstances (i.e. outside emergency situations) even if patients cannot pay for the treatment.
Planul strategic IRIS pentru perioada 2002-2014 reia unele dintre principiile esențiale (acces pentru toți pacienții, îmbunătățirea accesului pentru persoanele sărace), în special prin citarea articolului 5 din statutele spitalelor IRIS [208] (a se vedea, de asemenea, considerentul 175) și obiectivul principal al planului strategic IRIS pentru perioada 1996-2001 [209] (a se vedea considerentul 177), precum și prin trimiterea la Carta pacientului IRIS [210] (a se vedea considerentul 178), și adaugă următoarele:
From the above, the Commission concludes that it is appropriate to distinguish between emergency and non-emergency situations.
„Serviciile publice sunt definite în conformitate cu trei principii esențiale, și anume universalitatea, egalitatea și continuitatea.
In emergency situations, public and private hospitals are equally subject to the general obligation (based on the Belgian Criminal Code) to treat patients in a situation of medical emergency.
Conform acestor trei principii, și deoarece sunt publice, spitalele din rețeaua IRIS:
However, there is no legal basis which obliges or entrusts the private hospitals to treat patients also in non-emergency situations and regardless of their ability to pay.
primesc toți pacienții, indiferent cine ar fi aceștia;
Indeed, neither the LCH nor the Criminal Code contain such an obligation and the non-discrimination principle can also not be considered as entrusting such an obligation.
tratează toți pacienții, fără nicio discriminare;
Finally, the obligation to provide urgent medical aid to undocumented migrants applies to the CPAS, not to the hospitals that deliver such care.
se angajează să organizeze îngrijirea pacienților și să garanteze toate posibilitățile de îngrijire pe care aceștia le solicită” [211].(182) Pe baza elementelor de mai sus, Comisia concluzionează că spitalele IRIS sunt obligate să trateze toți pacienții, în orice împrejurare (atât în situații de urgență, cât și în situații care nu constituie urgențe), chiar dacă aceștia nu pot sau probabil nu vor putea să achite costul tratamentului și/sau nu sunt asigurați.
The universal care obligation incumbent on the IRIS-H
Această obligație este prevăzută și impusă spitalelor IRIS în statutele lor și în planurile strategice IRIS menționate anterior care sunt obligatorii pentru spitalele IRIS și care se bazează pe obligația de a furniza un ajutor social care decurge din Legea CPAS (o obligație care este delegată de către CPAS spitalelor IRIS prin intermediul acestor statute și planuri strategice).
In contrast to the private hospitals, however, the IRIS-H are obliged [199] to treat all patients in all circumstances, including in non-emergency situations, regardless of patients' ability to pay and/or their insurance status on the basis of the specific rules applying only to the IRIS-H, namely their bylaws and the IRIS strategic plans as specified below.
Impactul practic al obligației de asigurare a accesului universal la îngrijire care le revine spitalelor IRIS
As explained above (see recital 24), the IRIS-H were established by the CPAS to allow the latter to fulfil their task to provide social aid to everyone who needs it.
De asemenea, Comisia constată că toate concluziile de mai sus, și anume faptul că spitalele IRIS sunt obligate să trateze toți pacienții în orice împrejurare (și anume, atât în situații de urgență, cât și în situațiile care nu sunt urgente) și indiferent de capacitatea pacienților de a plăti, în timp ce spitalele private nu sunt obligate să trateze toți pacienții decât în situații de urgență (de exemplu, atunci când îngrijirile sunt necesare imediat într-o situație care constituie o amenințare pentru viață), sunt confirmate, de asemenea, de profilurile diferite ale pacienților tratați de spitalele IRIS și de spitalele private din regiunea Bruxelles-Capitală și de politicile de stabilire a prețurilor ale spitalelor respective.
The CPAS are obliged to provide such aid (including medical and socio-medical care) to all individuals and families who require it [200].
În primul rând, trebuie remarcat faptul că planul strategic 2002-2014 menționează, de asemenea, veniturile mai scăzute [212] și costurile mai mari [213] aferente tratamentului pentru pacienții care se află într-o situație precară pe plan socio-economic, care constituie o parte importantă a pacienților spitalelor IRIS.
The CPAS provide their services for free and were created in particular to help the poor and needy.
În acest context, este interesant de subliniat că spitalele IRIS au convenit cu medicii lor că taxele suplimentare [a se vedea considerentul 46 litera (c) pentru mai multe informații] nu pot fi percepute pacienților CPAS, nici pacienților cu venituri mici (și anume celor care au dreptul la o rambursare mai mare din partea INAMI).
In this context, Article 5 of the IRIS-H bylaws states:
În plus, procentul internărilor în camere individuale (și anume, singurele camere în care pot fi percepute taxe suplimentare) este cu mult sub media înregistrată pentru regiunea Bruxelles-Capitală [214].
Without prejudice to the competences of the IRIS umbrella association and the competences of IRIS-Achats [procurement branch] and of any other bodies that the umbrella association might set up pursuant to Article 135 undecies of the Organic Law of 8 July 1976 on Public Social Assistance Centres and in accordance with the laws and regulations, the association shall have the most extensive powers in the exercise of its hospital mission.
Cifrele disponibile furnizate de una dintre societățile mutuale [215] arată, în plus, că în cazul în care o taxă suplimentară este percepută de spitalele IRIS, valoarea acesteia este, de asemenea, mult mai scăzută decât media regiunii (și anume, cu 25 %-67 % mai mică).
It shall exercise that mission with a view, firstly, to providing quality medical care at optimum cost for everyone, irrespective of their income, insurability, origins and philosophical beliefs, and, secondly, to establishing a sustainable financial equilibrium for the association’ [201].
Prin comparație, pentru perioada în cauză, anumite spitale private bruxelleze au perceput de la pacienții lor o sumă mai mare, în medie, cu 180 % față de prețurile stabilite de sistemul de securitate socială.
Likewise, the introduction to the IRIS strategic plan 1996-2001 mentions:
Obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire a fost încredințată spitalelor IRIS, pentru a se asigura că pacienții care nu își pot permite să plătească, care nu au o asigurare privată și care nu sunt eligibili pentru a beneficia de rambursare (chiar și parțială) a securității sociale, primesc îngrijirile medicale de care au nevoie.
‘In order to fulfil its social task at any moment, the public hospitals of the IRIS network will offer a range of services guaranteeing to everyone the best quality care at generally acceptable financial conditions for all and will be accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological convictions’ [202].(177) That same introduction continues:
Un subgrup important al acestor pacienți cuprinde migranții fără acte de identitate, deoarece aceștia nu intră sub incidența regimului belgian de securitate socială și nu sunt, în general, în măsură să își plătească îngrijirile.
‘The primary objective of the IRIS plan is to maintain a reinforced public hospital network in Brussels that is accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological and philosophical convictions’ [203].(178) In another section of this plan it is noted that the IRIS patient charter guarantees:
În 85 % din cazurile din regiunea Bruxelles-Capitală, acești migranți primesc asistență medicală de urgență din partea spitalelor IRIS (a se vedea considerentul 172), deși aceste spitale utilizează numai 35 % din paturile de spital din această regiune.
‘access for all patients, without distinction as to their origins, income, philosophical and ideological convictions, their situation of insurability’ [204].(179) Furthermore, the IRIS strategic plan 1996-2001 has a subsection 2.5.4 entitled ‘Prise en charge et traitement de toute personne se présentant dans un des hôpitaux du réseau iris’ which contains the following statements:
Un alt indicator important este clasificarea [216] serviciului public federal pentru sănătate publică, care clasifică toate spitalele belgiene pe baza profilului socio-economic al pacienților lor (a se vedea tabelul 1 și considerentul 40).
‘Public hospitals [i.e. the IRIS-H] have the basic aim of providing a social medicine; it requires them to meet the requirements of social missions, and this even if this function is not recognised in the legislative and regulatory framework governing the hospital sector.
Această clasificare reflectă, printre altele, proporția pacienților care nu pot să plătească și care nu sunt acoperiți de securitatea socială, și pentru care CPAS-urile [217] pot rambursa cheltuielile de tratament (a se vedea, de asemenea, considerentele 187-188) [218].
The role of the public hospitals is to admit and treat all patients irrespective of their origins, circumstances, cultures, beliefs and pathologies.
Pentru perioada 2007-2013 și pentru tot teritoriul Belgiei, primele trei poziții în clasament sunt ocupate de spitalele IRIS (Institut Bordet și HUDERF fiind excepții datorită caracterului lor specializat).
Hence, since they are public, our hospitals must adhere to the principles of universality, equality, continuity and change.
În aceeași perioadă, spitalele private din Bruxelles nu ocupă, dimpotrivă, niciuna din primele 20 de poziții, ceea ce indică faptul că profilul socio-economic mediu al pacienților lor este mult mai bun decât cel al pacienților spitalelor IRIS.
The universality principle requires that all patients be admitted, whoever they may be.
Chiar dacă criteriile utilizate pentru a stabili această clasificare nu privesc numai pacienții care nu pot plăti sau care nu sunt asigurați, aceasta contrazice afirmația reclamanților, potrivit căreia spitalele private din Bruxelles au obligația de a trata toți pacienții în orice împrejurare și confirmă că o astfel de obligație le revine numai spitalelor IRIS.
The hospital must therefore provide treatment at the highest possible level in order to be able to meet the needs of all.
Într-adevăr, dacă o astfel de obligație le-ar fi revenit spitalelor private din Bruxelles, ar fi de așteptat ca acestea să ocupe o poziție mai bună în clasament.
The equality principle, a constitutional right, requires that everyone be admitted without any discrimination.
Tabelul 1
From the above it is clear that patients' ability to pay and their insurance status are not considered when admitting patients to the IRIS-H so that access to healthcare is guaranteed for all including in non-emergency situations.
Clasificarea spitalelor în funcție de profilul socio-economic al pacienților acestora, efectuată de serviciul public federal pentru sănătate publică (* = spitalele IRIS, + = spitalele private bruxelleze)
Several elements in the IRIS 1996-2001 strategic plan also demonstrate the social nature of the hospital care provided by the IRIS-H (e.g. ‘to continue the dispensation of medicine devoid of any market logic’ [206]) and the strong desire to offer quality care to all layers of the Brussels population, in particular to the poorest ones [207].
Nu există statistici
The IRIS strategic plan covering the period 2002-2014 repeats some of the key principles (access for all patients, increasing accessibility for the poor) among others by quoting Article 5 of the IRIS-H bylaws [208] (see also recital 175) and the primary objective of the IRIS strategic plan for the period 1996-2001 [209] (see recital 177), and by also referring to the IRIS patient charter [210] (see recital 178) and adds:
Ste Anne St Rémi+