natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘The public services are to be defined on the basis of three fundamental principles, universality, equality and continuity.
Este necesar să se repună în context trimiterile reclamanților la o publicație a Mutualités Chrétiennes din februarie 2004 (a se vedea considerentul 72), care acoperă doar exercițiul 2001 și care ar demonstra că spitalele private tratează mai mult de 60 % din „pacienții sociali” din regiunea Bruxelles-Capitală.
On the basis of those three principles and their public hospital status, hospitals in the IRIS network:
Termenul „pacienți sociali” ar putea crea impresia că include pacienții care nu pot plăti un tratament și care, prin urmare, s-ar încadra toți în obligația de asigurare a accesului universal la îngrijire.
will accept all patients, whoever they may be,
Cu toate acestea, acest lucru nu este valabil pentru următoarele motive:
will treat all patients without discrimination,
În primul rând, definiția noțiunii de „pacienți sociali” [219] care figurează în publicație vizează numai persoanele care sunt asigurate de securitatea socială din Belgia [220] și, prin urmare, nu include pacienții care nu pot plăti și care nu sunt acoperiți de sistemul de securitate socială.
will undertake to arrange cover for patients and provide any treatment they might require’ [211].(182) On the basis of the foregoing, the Commission concludes that the IRIS-H are obliged to treat all patients, in all circumstances (i.e. both in emergency and non-emergency situations), even if they cannot or foreseeably will not be able to pay for their treatment and/or are uninsured.
Cu toate acestea, chiar acest din urmă grup beneficiază cel mai mult de pe urma obligației de asigurare a accesului universal la îngrijire și reprezintă cea mai mare sarcină financiară pentru spitalele IRIS (a se vedea, de asemenea, considerentele 187-188).
This obligation is laid down and entrusted to the IRIS-H in the above cited bylaws of the IRIS-H and the IRIS strategic plans which are binding on the IRIS-H and which are founded on the obligation in the Loi CPAS to provide social aid (an obligation which is delegated by the CPAS to the IRIS-H by means of these bylaws and strategic plans).
Pe baza definiției cuprinzătoare utilizate în publicație, aproape 20 % dintre internările în spitalele private (față de aproximativ 26 % în spitalele publice) bruxelleze ar fi fost „pacienți sociali”, iar spitalele private ar fi tratat aproape 66 % din numărul total al acestor pacienți în 2001.
Practical impact of the universal care obligation on the IRIS-H
În al doilea rând, chiar și „pacienții precari” [221], pe care publicația îi definește ca un subgrup al „pacienților sociali”, sunt acoperiți de sistemul de securitate socială și nu există niciun motiv să se presupună că aceștia nu pot să plătească suma care le revine.
The Commission also notes that the above conclusion, namely that the IRIS-H are obliged to treat all patients in all circumstances (i.e. both in emergency and non-emergency situations) and regardless of patients' ability to pay, while the private hospitals are only obliged to treat all patients in emergency situations (i.e. when care is needed immediately for a life-threatening condition), is furthermore reflected in the different profiles of the patients treated by the IRIS-H and the private hospitals in the Brussels Capital Region and their respective pricing policies.
S-ar putea totuși susține că acești „pacienți precari” ar fi mai susceptibili să nu poată plăti spitalului suma care le revine.
It should first be noted that the 2002-2014 strategic plan also refers to the lower revenues [212] and higher costs [213] related to the treatment of patients who socioeconomically find themselves in a precarious situation, and who make up a significant part of patients of the IRIS-H.
Publicația demonstrează că spitalele publice tratează în jur de 48 % dintre „pacienții precari”, față de 52 % pentru spitalele private bruxelleze.
In this context, it is worth pointing out that the IRIS-H have agreed with their doctors that supplements (see recital 46(c) for more background) cannot be charged to CPAS patients and to patients with low incomes (i.e. who are entitled to a higher INAMI reimbursement).
Cu toate acestea, în mod proporțional, spitalele publice tratează un număr mult mai mare dintre acești pacienți decât sugerează cota lor de piață (în termeni de paturi și de număr de internări).
In addition, the percentage of admissions to single rooms (i.e. the only rooms where supplements can be charged) is well below the average for the Brussels Capital Region [214].
Astfel, „pacienții precari” ar reprezenta 9,5 % dintre internările în spitalele publice, față de numai 4,1 % în spitalele private.
The available figures from one of the mutuelles [215] also show that when a supplement is charged by the IRIS-H, its amount is also much lower than the average for the Region (i.e. between 25 % and 67 % lower).
În al treilea rând, în orice caz, observația potrivit căreia, în 2001, spitalele private bruxelleze ar fi tratat 52 % pacienți „precari” (față de 66 % pacienți „sociali”) nu este de natură să modifice concluzia conform căreia numai spitalele IRIS au obligația de a asigura accesul universal la îngrijire.
In comparison, for the period in question some private hospitals in Brussels charged their patients on average 180 % more than the prices laid down by the social security system.
Într-adevăr, în absența oricărei obligații legale care să impună spitalelor private să trateze toți pacienții, indiferent de capacitatea de plată a acestora și de situația lor în ceea ce privește asigurarea, spitalele private ar putea hotărî în mod liber să ofere îngrijiri medicale pacienților „precari” sau „sociali” în situații care nu sunt urgente, și ar putea, prin urmare, să își revizuiască decizia în orice moment.
The universal care obligation has been entrusted to the IRIS-H to ensure that patients who cannot pay, have no private insurance and for whom there may not be any (or only partial) reimbursement by the social security, receive the medical care they need.
În plus, grupul de pacienți cel mai vulnerabil, și anume cei care nu sunt acoperiți de securitatea socială și nici de vreo altă asigurare, nu este inclus în statisticile publicației.
One significant subgroup of these patients concern the abovementioned undocumented migrants as they are not covered by the Belgian social security and usually are not able to pay themselves for care.
Pentru toate aceste motive, Comisia consideră că publicația Mutualités Chrétiennes care conține statistici pentru anul 2001 nu ar putea demonstra că spitalele IRIS nu au obligația de a asigura accesul universal la îngrijire sau că spitalele private din Bruxelles au o obligație similară.
In 85 % of the cases in the Brussels Capital Region these migrants receive urgent medical aid from the IRIS-H (see recital 172) although these hospitals only operate 35 % of the hospital beds in that Region.
Obligația de a asigura accesul universal la îngrijire care le revine spitalelor IRIS garantează că pacienții care se confruntă cu dificultăți financiare extreme, refugiații politici, imigranții ilegali etc., beneficiază de tratament în orice împrejurare.
This ranking among others reflects the proportion of patients who cannot pay and are not covered by the social security and for which the CPAS [217] can reimburse the costs of treatment (see also recitals 187-188) [218].
Pentru a determina normele aplicabile în cazul unei astfel de rambursări, spitalele IRIS și 17 dintre cele 19 CPAS din regiunea Bruxelles-Capitală au încheiat convenții multilaterale referitoare la „domiciliul de sprijin”.
For the period 2007-2013 and for Belgium as a whole, this ranking's top three positions are occupied entirely by the IRIS-H (Institut Bordet and HUDERF being the exceptions due to their specialised nature).
Pentru îngrijirile care nu sunt urgente, CPAS orientează persoanele interesate către spitalele IRIS și se angajează în scris (prin intermediul unui „rechizitoriu”) să acopere costul tratamentului.
For the same period, the Brussels private hospitals on the other hand are not even part of the top 20 positions, which indicates that the average socioeconomic profile of their patients is significantly better than that of the IRIS-H.
Dacă pacienții prezintă acest rechizitoriu, spitalele IRIS trimit factura direct la CPAS.
Even though the criteria used to draw up this ranking do not only concern patients who cannot pay or who are uninsured, it does further put into doubt the complainant's claim that the Brussels private hospitals have an obligation to treat all patients in all circumstances and is further evidence that instead only the IRIS-H have such an obligation.
Bineînțeles, pentru îngrijirile urgente, această procedură nu poate fi urmată.
Indeed, if such an obligation applied to the Brussels private hospitals one could expect them to rank higher in the classification.
În schimb, rambursarea de către CPAS este condiționată de: (i) prezentarea unui certificat medical care să confirme necesitatea unei internări de urgență sau a unui tratament imediat administrat persoanei; și (ii) situația materială foarte precară a persoanei, astfel cum a fost confirmată de către CPAS, care utilizează informațiile colectate de spital pentru a completa o anchetă socială.
Table 1
Colectarea informațiilor necesare este o sarcină importantă pentru departamentele de servicii sociale ale spitalelor IRIS (a se vedea, de asemenea, considerentele 210-211) [222].
Federal Public Service of Public Health's ranking of the hospitals based on the socioeconomic profile of their patients (*= IRIS-H, += private Brussels hospitals)
În cazul în care condițiile menționate anterior sunt îndeplinite (și anume, prezentarea unui rechizitoriu pentru îngrijirile care nu sunt urgente și a unui certificat medical și a anchetei sociale pentru asistența medicală de urgență), CPAS rambursează spitalelor IRIS costurile legate de tratamentul pacienților care nu pot plăti pentru tratamentul acordat și care nu sunt acoperiți de o asigurare.
No figures
Totuși, acest lucru nu scutește în întregime spitalele IRIS de obligația de a asigura accesul universal la asistență medicală.
Ste Anne St Remi+
Într-adevăr, pentru a obține rambursarea de către CPAS, spitalele IRIS trebuie să culeagă informații pentru ancheta socială (ceea ce au făcut pentru 25749 de cazuri în 2012).
The complainant's reference to a February 2004 publication of the Mutualités Chrétiennes (see recital 72), which concerns only the year 2001 and which would show that the private hospitals treat more than 60 % of ‘social patients’ in the Brussels Capital Region, has to be put into context.
Acesta este, de exemplu, unul dintre motivele pentru care spitalele IRIS utilizează mai mult de dublul asistenților sociali utilizați de spitalele universitare (a se vedea considerentul 213).
The term ‘social patients’ may create the impression that it concerns patients who cannot pay for treatment and who would therefore all be in scope of the universal care obligation.
Cu toate acestea, CPAS nu rambursează spitalelor IRIS costurile legate de colectarea de informații pentru anchetele sociale [223].
This is however not the case for the following reasons:
În plus, CPAS au termene de plată mai lungi (uneori de peste un an) decât societățile mutuale și societățile de asigurare (care plătesc în termen de una până la două luni de la data primirii facturii).
First and foremost, the publication's definition of ‘social patients’ [219] only concerns persons who are insured by the Belgian social security [220] and hence does not include those patients who cannot pay and are not covered by the social security.
În consecință, spitalele IRIS trebuie să prefinanțeze aceste costuri pentru o perioadă mai lungă decât pentru pacienții „normali”.
It is however the latter group that benefits most from the universal care obligation and that represents the largest financial burden for the IRIS-H (see also recitals 187-188).
La 31 decembrie 2010, CPAS din Bruxelles datora spitalelor IRIS aproape 35 de milioane EUR (din care aproximativ 71 % se refereau la facturi din 2010, 12 % facturi din 2009 și aproximativ 13 % facturi din anii precedenți).
Based on the broad definition used in the publication, almost 20 % (respectively about 26 %) of the admissions in private (respectively public) hospitals in Brussels would have concerned ‘social patients’, and private hospitals would have treated almost 66 % of the total number of these patients in 2001.
Aplicând o rată a dobânzii nominală anuală de 2 %, spitalele IRIS au estimat că costul inerent termenelor de plată mai lungi se ridica, la această dată, la aproape 700000 EUR [224].
Second, even the ‘precarious patients’ [221], which the publication defines as a subgroup of the ‘social patients’, are covered by the social security and there is no reason to assume that they cannot pay their own contribution.
În cele din urmă, nu toate persoanele care pot avea dificultăți în a își plăti factura sunt eligibile pentru acoperirea respectivelor costuri de către CPAS [225].
However, it could be argued that such ‘precarious patients’ may have a higher likelihood of not being able to pay the own contribution to the hospital.
Pe baza obligației de asigurare a accesului universal la îngrijire, spitalele IRIS tratează, totuși, pacienții pentru care CPAS nu se angajează să acopere costurile.
The publication shows that public hospitals treat about 48 % of ‘precarious patients’, compared to 52 % being treated by private Brussels hospitals.
Într-o astfel de situație, spitalele IRIS trimit o factură pacienților, care, în unele cazuri, nu vor fi în măsură să plătească.
However, proportionally, the public hospitals treat many more of such patients than would be expected based on their market share (in terms of beds and number of admissions).
Rezultă că spitalele IRIS se confruntă cu un nivel al datoriilor nerecuperabile care este mult mai mare decât cel al celorlalte spitale publice și al spitalelor private din Belgia [226].
Indeed, ‘precarious patients’ would make up 9,5 % of the admissions in public hospitals compared to only 4,1 % in private hospitals.
Spitalele IRIS au estimat că, în 2010, valoarea datoriei anulate depășea media spitalelor publice din Belgia de aproximativ […] milioane EUR.
Third, in any case, the observation that in 2001 Brussels private hospitals would have treated 52 % (respectively 66 %) of ‘precarious’ (respectively ‘social’) patients cannot change the conclusion that only the IRIS-H have a universal care obligation.
În cele din urmă, este important să se repună în context finanțarea prevăzută de secțiunea B8 din BMF care este acordată spitalelor ai căror pacienți prezintă un profil socio-economic scăzut.
Indeed, in the absence of any legal obligation for private hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay and their insurance status, any possible decision of private hospitals to provide care to ‘precarious’ or ‘social’ patients in non-emergency situations would be purely voluntary and could thus be reversed at any moment.
Această finanțare federală restrânsă este destinată compensării unei părți a costurilor sociale legate de „pacienții sociali” (de exemplu, din cauza faptului că, în medie, acești pacienți rămân mai mult timp în spital decât ceilalți), dar nu constituie o compensație pentru o obligație de asigurare a accesului universal la îngrijire.
Furthermore, the most vulnerable group of patients, i.e. those who are not covered by the social security or any other insurance, are not included in the publication's statistics.
Finanțarea în temeiul secțiunii B8 nu compensează costurile reale suportate de către spitale pentru tratarea pacienților sociali (de exemplu, facturile neachitate de pacienții sociali, necesitatea de a dispune de asistenți sociali suplimentari).
This also explains the apparent divergence between the publication's figures for 2001 and the Federal Public Service for Public Health's ranking (see recital 185) for the period 2007-2013.
Un buget fix (și anume, aproximativ 25 de milioane EUR pe an pentru întreaga Belgie) este, cu toate acestea, alocat pe baza clasamentului spitalelor stabilit în conformitate cu profilul socio-economic al pacienților lor (a se vedea considerentul 185).
While this Public Service's ranking takes into account the proportion of patients who are not covered by the social security, the publication's statistics only include patients with social security cover.
Dat fiind că primele trei poziții din acest clasament sunt ocupate de spitalele IRIS, acestea din urmă primesc, de asemenea, o cotă mai mare din finanțarea în temeiul secțiunii B8 decât spitale mai rău clasate (cum ar fi spitalele private din Bruxelles).
For all of the above reasons, the Commission considers that the publication of the Mutualités Chrétiennes with statistics for the year 2001 cannot be taken as evidence that the IRIS-H would not have a universal care obligation or that the Brussels private hospitals would have a comparable obligation.
Motivul pentru care atât spitalele publice, cât și cele private sunt, în principiu, eligibile pentru o astfel de finanțare este că, chiar în lipsa unei obligații de asigurare a accesului universal la îngrijire precum cea care le revine spitalelor IRIS, spitalele pot alege în mod liber să trateze pacienții sociali.
The universal care obligation that is entrusted to the IRIS-H ensures that patients facing extreme financial hardship, political refugees, illegal immigrants, etc. receive treatment in all circumstances.
Ele pot face această alegere întrucât anumiți pacienți sociali sunt în măsură să plătească sau sunt asigurați.
If these patients cannot pay for their treatment and have no insurance cover (neither via the social security nor through private health insurance) the CPAS will only cover these patients' costs provided that certain conditions are met.
De fapt, în ceea ce privește pacienții sociali care sunt acoperiți de securitatea socială, sunt aplicate, adesea, tarife mai reduse și INAMI plătește o cotă mai mare din costuri, reducând astfel riscul financiar pentru spital.
To lay down the rules that apply for such reimbursement, the IRIS-H and 17 of the 19 CPAS in the Brussels Capital Region have concluded so-called multilateral ‘domicile de secours’ conventions.
De asemenea, este clar că nu toate CPAS-urile au ales să își creeze propriul lor spital.
For non-urgent care, the CPAS refer persons to the IRIS-H and provide a written commitment (a so-called réquisitoire) that the CPAS will cover the cost of treatment.
Prin urmare, în vederea îndeplinirii obligației de asistență socială, CPAS-urile pot să se bazeze pe spitalele private.
If patients show this document (réquisitoire) the IRIS-H send the invoice directly to the CPAS.
În astfel de situații, un spital privat ar trata, în mod logic, un anumit număr de pacienți sociali și ar putea, de asemenea, să beneficieze de o finanțare în temeiul secțiunii B8 prevăzută de BMF.
For urgent care this procedure can of course not be followed.
Cu toate acestea, în regiunea Bruxelles-Capitală, CPAS-urile se pot baza pe spitalele publice IRIS, ceea ce explică de ce clasamentul prezentat în considerentul 185 arată că profilul socio-economic mediu al pacienților din spitalele private bruxelleze este mult mai bun decât cel al pacienților din spitalele IRIS.
Instead, the reimbursement by the CPAS is conditional on (i) a medical certificate confirming the need for urgent admission or immediate treatment of the person; and (ii) the person's state of poverty as confirmed by the CPAS using the information collected by the hospital to complete a social inquiry.
Pentru toate aceste motive, finanțarea în temeiul secțiunii B8 a BMF nu ar putea să fie considerată ca indicând existența unei obligații de a asigura accesul universal la îngrijire pentru toate spitalele belgiene.
Collecting the required information is an important task for the social services departments of the IRIS-H (see also recitals 210-211) [222].
Concluzie privind obligația de a asigura accesul universal la îngrijire a spitalelor IRIS
Provided that the abovementioned conditions are met (i.e. a réquisitoire for non-urgent care and a medical certificate and social inquiry for urgent care), the CPAS reimburses the IRIS-H for the treatment costs of patients who cannot pay for their treatment and have no insurance cover.
Pe baza elementelor de mai sus, Comisia concluzionează că obligația privind asigurarea accesului universal la îngrijire le revine numai spitalelor IRIS, face obiectul unui mandat clar stabilit și este definită în statutele spitalelor IRIS și în planurile strategice IRIS în conformitate cu cerințele Legii CPAS (a se vedea considerentele 29-30).
However, this does not relieve the IRIS-H from the entire burden of the universal care obligation.
De asemenea, aceasta figurează în clasamentul spitalelor întocmit în conformitate cu profilul socio-economic al pacienților acestora (a se vedea considerentul 185).
Indeed, in order to obtain reimbursement by the CPAS, the IRIS-H need to collect information for the social inquiry (which they did for 25749 cases in 2012).
Această obligație garantează că persoanele defavorizate din regiunea Bruxelles-Capitală beneficiază de un tratament medical adecvat, chiar dacă acestea nu pot plăti, inclusiv în situațiile care nu sunt urgente.
This is one of the reasons why the IRIS-H employ more than twice as many social workers as e.g. university hospitals (see recital 213).
Spitalele IRIS furnizează astfel asistență medicală socială care răspunde nevoilor populației locale.
The CPAS however do not reimburse the IRIS-H for the cost of collecting the information for the social inquiries [223].
Astfel cum s-a explicat în considerentul precedent, doar o parte din sarcina asociată acestei obligații este acoperită în mod direct (de exemplu, prin rambursarea costurilor tratamentului de către CPAS).
Furthermore, the CPAS have longer payment delays (sometimes exceeding one year) than the mutuelles and insurance companies (both paying within one to two months after receipt of the invoice).
Acesta este motivul pentru care sarcina rămasă face obiectul compensării deficitelor care face obiectul prezentei decizii.
As a result, the IRIS-H have to pre-finance these costs for a longer period than for ‘regular’ patients.
Obligația de a oferi o gamă completă de servicii medicale spitalicești de bază în mai multe locații
On 31 December 2010, the Brussels CPAS owed the IRIS-H almost EUR 35 million (of which about 71 % concerned invoices for 2010, 12 % for 2009 and approx.
Autoritățile belgiene consideră că spitalele IRIS au, de asemenea, obligația specifică de a oferi o gamă completă de servicii medicale spitalicești de bază în mai multe locații sau obligația „locații multiple” în regiunea Bruxelles-Capitală.
13 % for earlier years).
Potrivit reclamanților, nu se știe, totuși, în mod clar ce acoperă obligația de a oferi o gamă completă de servicii medicale spitalicești de bază în mai multe locații, nici în ce măsură această obligație impune costuri suplimentare spitalelor IRIS.
Using a nominal annual interest rate of 2 %, the IRIS-H estimated that the cost of the longer payment delays amounted to almost EUR 700000 at that time [224].
Reclamanții nu susțin totuși că spitalele private din Bruxelles au o astfel de obligație.
Finally, not all persons who may experience difficulties to pay their bill are eligible for CPAS cover [225].
Comisia observă că LCH nu impune spitalelor (publice sau private) să își desfășoare activitatea în mai multe locații.
On the basis of their universal care obligation, the IRIS-H nevertheless treat patients for which they do not have the commitment that the CPAS will pay the costs.
Dimpotrivă, mecanismul de programare spitalicească determină numărul maxim de paturi de spital care poate fi pus la dispoziție în fiecare regiune din Belgia.
In such a situation, the IRIS-H send an invoice to patients who in some cases will not be able to pay.
Pentru regiunea Bruxelles-Capitală, numărul de paturi de spital (general) este limitat la aproximativ 7260 și fiecare spital din Bruxelles este autorizat să pună la dispoziție un anumit număr de paturi în această limită.