natgillin/translations-raw huggingface dataset:
First, it must be pointed out that, in the case of inaccurate information featured on an invoice relating to intra-Community supplies, Royal Decree No 41 provides for a fine amounting to 100 % of the tax owed on the transactions in question.
Trebuie amintit mai întâi că, în cazul indicării inexacte a mențiunilor care trebuie să figureze pe o factură privind o livrare intracomunitară, DR nr. 41 prevede o amendă care se ridică la 100 % din taxa datorată pentru operațiunile în cauză.
Nevertheless, as stated in recitals 45 and 46, administrative fines are subject to the principle of proportionality and the authorities have the power, pursuant to Article 9 of the Regent’s Decree of 18 March 1831, to depart from the scales for fines set out in Royal Decree No 41.
Cu toate acestea, astfel cum s-a explicat anterior la considerentele 45 și 46, aplicarea unei amenzi administrative se supune principiului proporționalității, în timp ce administrația are puterea, în temeiul articolului 9 din Decretul Regentului din 18 martie 1831, de a se abate de la grilele de amenzi prevăzute în DR nr. 41.
In the present case, it cannot be ruled out that a fine of 100 % would have been disproportionate given the good faith of the taxable person, which had not been disputed by the tax authorities.
În cazul în speță, nu este exclus ca o amendă de 100 % să fi fost disproporționată, ținând seama de buna-credință a persoanei impozabile care nu a fost contestată de administrație.
It may also be true that, in the context of the legal proceedings with Umicore, the Belgian tax authorities had attempted to maximise its revenue in the same way that a creditor tries to optimise the recovery of the amount owed to him.
Nu este exclus nici ca, în cadrul litigiului cu Umicore, administrația fiscală belgiană să fi încercat să își maximizeze veniturile asemenea unui creditor care încearcă să optimizeze recuperarea creanței sale.
It must be remembered that this practice is unlikely to come within the scope of Article 107 of the Treaty in so far as it does not give rise to disproportionate or illegal concessions by the authorities.
În acest sens, trebuie amintit că o astfel de practică nu poate depinde de articolul 107 din tratat în măsura în care aceasta nu atrage concesii disproporționate sau ilegale din partea administrației.
Given the discretion available to the authorities in this context, it can reasonably be considered that, in a settlement agreement, the amount of the fine should have been set by the authorities at between 10 % and 50 %.
Având în vedere marja de apreciere de care dispune administrația în acest context, se poate considera în mod rezonabil că, în cadrul unui acord tranzacțional, valoarea amenzii ar fi trebuit stabilită de administrație la un procent cuprins între 10 % și 50 %.
The application of a 50 % rate also appears to be supported by recent case law of the Belgian Court of Cassation [52].
De altfel, aplicarea unui procent de 50 % pare să fie susținută de o jurisprudență recentă a Curții de Casație din Belgia [52].
Given the fact that this last judgment concerns a criminal case, it can therefore be considered, in the present case, in which the absence of fraudulent intent on the part of Umicore has been established, that a 50 % rate is the maximum rate.
Având în vedere că această ultimă hotărâre are drept obiect o cauză penală, se poate considera că, în cazul în speță, în care s-a stabilit absența intenției frauduloase din partea Umicore, procentul de 50 % constituie un prag maxim.
It can therefore be concluded, given the circumstances of the present case, that the fine could reasonably be set at between BEF 33238698 (10 % of BEF 332386976) and BEF 166193488 (50 % of BEF 332386976).
Astfel, se poate concluziona că, având în vedere circumstanțele cazului în speță, amenda putea fi stabilită în mod rezonabil la o valoare cuprinsă între 33238698 BEF (10 % × 332386976) și 166193488 BEF (50 % × 332386976).
Since a selective advantage could only have resulted from disproportionate concessions by the tax authorities, only the lowest amount – BEF 33238698 – must be taken into account when determining the potential advantage.
În măsura în care un avantaj selectiv nu ar fi putut rezulta decât din concesii disproporționate din partea administrației fiscale, numai valoarea cea mai redusă, respectiv 33238698 BEF, trebuie luată în considerare pentru stabilirea unui eventual avantaj.
This amount is in principle deductible from the tax base for corporate tax [53].
În principiu, această sumă este deductibilă din baza impozabilă privind impozitul pe profit [53].
Deliveries of goods to customers established in Switzerland
Livrările de bunuri către clienți cu sediul în Elveția
In the second example, the sequence of disputed transactions with Swiss customers was as follows:
În al doilea caz, succesiunea tranzacțiilor litigioase încheiate cu clienții elvețieni a fost în mod tipic următoarea:
Between February and October 1996, Umicore invoiced the goods to a company B [54], established in Switzerland, with no VAT registration number in any Member State.
În perioada februarie 1996-octombrie 1996, Umicore a facturat mărfurile unei societăți B [54] cu sediul în Elveția, care nu dispune de un număr de înregistrare în scopuri de TVA într-un anumit stat membru. Societatea elvețiană refactura apoi mărfurile unui client C obligat la plata TVA, cu sediul în Italia.
The Swiss company then re-invoiced the goods to customer C, liable for VAT, who was established in Italy.
Transportul mărfurilor se efectua direct de la locația de producție din Belgia către Italia.
The goods were transported directly from the place of production in Belgium to Italy.
Mărfurile erau transportate direct de la locația de producție din Belgia către Italia.
On the basis of documents communicated by Belgium, it appears that the transportation was commissioned by company C. It also appears that, in some cases, company C paid the price of the goods directly to Umicore, while in others the payment was made by company B. Company C in fact refers to companies deemed fictitious by the Spanish and Italian tax authorities [55].
Trebuie remarcat, de asemenea, faptul că C se referă, de fapt, la societăți considerate fictive de autoritățile fiscale italiene și spaniole [55].
The invoices which Umicore sent to Swiss company B between February and October 1996 concern sales of pure silver ‘ex works (Hoboken)’, with the following indications: ‘Export – Exempt from VAT pursuant to Article 39 of the Code’.
Facturile adresate de Umicore societății elvețiene B în perioada februarie-octombrie 1996 se referă la vânzările de argint pur „direct de la uzinele Hoboken” și conțin următoarele mențiuni: „Export – Scutire de TVA în temeiul articolului 39 din cod”.
Although the goods in question were indeed delivered by Umicore and were exempt from VAT under Article 39 of the VAT Code, the information obtained by the Special Tax Inspectorate from the taxable person and from Belgian Customs and Excise indicated that the goods had been transported to Italy but that export had not taken place.
Cu toate că livrările în cauză au fost efectuate de UMICORE, cu scutire de TVA în baza articolului 39 din CTVA, informațiile obținute de ISI de la persoana impozabilă și de la administrația belgiană a vămilor și accizelor demonstrau că transportul mărfurilor a fost efectuat cu destinația Italia, fără să fi existat un export.
Because the goods had not been exported and hence there was no entitlement to exemption under Article 39 of the VAT Code, the question once again is whether the Belgian tax authorities could have been led to conclude that the transactions between Umicore and the Swiss company were fictitious, that the real transactions had occurred between Umicore and C, and that these transactions might be exempt in line with Article 39 bis of the VAT Code.
În lipsa exportului și, prin urmare, a dreptului la scutire în baza articolului 39 din CTVA, se ridică din nou problema dacă autoritățile fiscale belgiene ar fi putut concluziona că tranzacțiile încheiate între Umicore și societatea elvețiană aveau un caracter fictiv, că tranzacțiile efective au intervenit în relația dintre Umicore și C și că ultimele tranzacții puteau beneficia de scutirea prevăzută la articolul 39bis din CTVA.
In its adjustment notice of 30 November 1998, the Special Tax Inspectorate had considered that the criteria for exemption in line with Article 39 of the VAT Code (exports) had not been met since no document providing evidence of actual export, and in particular no export declaration, had been produced.
În decizia de rectificare din 30 noiembrie 1998, ISI a estimat că criteriile de scutire în temeiul articolului 39 din CTVA (exporturi) nu erau îndeplinite, întrucât nu s-a putut prezenta niciun document justificativ privind situația reală a exporturilor și, mai ales, nicio declarație de export.
In view of this, the authorities had concluded that the transactions between Umicore and the Swiss companies could not be exempted from VAT in line with Article 39 of the VAT Code and were deemed to have taken place in Belgium, in accordance with Article 15(7) of the VAT Code. They were therefore subject to Belgian VAT under Article 2 of the VAT Code.
Pe această bază, administrația a concluzionat, prin urmare, că tranzacțiile dintre Umicore și societățile elvețiene nu puteau fi scutite în temeiul articolului 39 din CTVA, considerându-se că au avut loc în Belgia, conform articolului 15 alineatul (7) din CTVA și fiind, astfel, supuse la plata TVA în Belgia, conform articolului 2 din CTVA.
The authorities thus considered that Umicore was liable for VAT amounting to BEF 312608393 [56] (EUR 7749359) and for a fine of 10 % of this amount.
Administrația a concluzionat, astfel, că Umicore era obligată la plata unui TVA în valoare de 312608393 BEF [56] (7749359 EUR), precum și a unei amenzi reprezentând 10 % din această sumă.
In a further reply of 30 March 2000 concerning the adjustment statements, Umicore stated that it had been established that the mechanism used was fictitious, something which Umicore’s commercial department could not have known.
Într-un răspuns suplimentar din 30 martie 2000 la deciziile de rectificare, Umicore afirmă că „în prezent, este cert că mecanismul aplicat avea un caracter fictiv, de care serviciul comercial al Umicore nu putea avea cunoștință.
The goods were never imported into Switzerland and it was therefore essential to point out that, in these cases as in the others, the reality of the deliveries to Italy was not disputed.
Importurile în Elveția nu au avut niciodată loc și, prin urmare, este esențial de subliniat că, în dosarele respective, la fel ca în celelalte, situația reală a livrărilor în Italia nu este pusă la îndoială”.
It appears, moreover, that the name of the Italian taxable person, the consignee, is explicitly indicated on the pro forma invoices which Umicore sent to its Swiss customers, and that the identity of this consignee is confirmed in the waybills drawn up by the carrier.
De altfel, din facturile pro forma adresate de Umicore clienților săi din Elveția rezultă că numele persoanei impozabile din Italia, destinatară a mărfurilor, este menționat în mod explicit și că identitatea destinatarului în cauză este confirmată prin scrisorile de transport întocmite de transportator.
The transactions concerned cannot be reclassified as intra-Community supplies between Umicore and company C for the following reasons:
Din motivele prezentate în continuare, redefinirea tranzacțiilor în cauză ca livrări intracomunitare între Umicore și entitatea C nu este posibilă:
at the time when the agreement was concluded, the Belgian authorities had already been informed that company C in fact referred to entities regarded as fictitious by the Italian and Spanish tax authorities,
la data încheierii acordului, administrația belgiană era informată deja cu privire la faptul că C se raporta, în realitate, la entități considerate societăți fictive de către autoritățile fiscale italiene și spaniole;
the actual existence of the Swiss companies had never been questioned by either the Belgian or the Italian tax authorities, or by Umicore,
existența reală a societăților elvețiene nu a fost niciodată contestată, nici de către autoritățile fiscale belgiene sau italiene și nici chiar de către Umicore;
Umicore could not have known that it was not entitled to apply the exemption in Article 39 of the VAT Code (VAT exemption for exports) because the goods had not been exported.
societatea Umicore nu putea ignora faptul că nu avea dreptul să aplice scutirea prevăzută la articolul 39 din CTVA (scutire de TVA pentru exporturi) fără ca mărfurile să fie exportate.
Consequently, the transactions in question were not eligible for a VAT exemption on the basis of Article 39 of the VAT Code (because the goods had not been exported) or for a VAT exemption under Article 39 bis of the VAT Code.
Rezultă de aici că tranzacțiile în cauză nu puteau beneficia nici de scutirea de TVA în temeiul articolului 39 din CTVA (din cauza inexistenței exporturilor), nici de scutirea de TVA în conformitate cu articolul 39bis din CTVA.
They must, in this case, be looked upon as deliveries of goods without transport which are not eligible for a VAT exemption.
Tranzacțiile în cauză trebuiau analizate în acest caz ca livrări de bunuri fără transport, care nu pot beneficia de scutire de TVA.
Therefore, in accordance with Articles 2 and 15(2) and (7) of the VAT Code, Umicore owed VAT amounting to BEF 312608393 (EUR 7749359).
Prin urmare, prin aplicarea articolului 2 și a articolului 15 alineatele (2) și (7) din CTVA rezultă că Umicore datora TVA în valoare de 312608393 BEF (7749359 EUR).
Moreover, a 10 % fine, amounting to BEF 31260839, was also chargeable on this amount under Article 70(1) of the VAT Code and Article 1(1) of Royal Decree No 41.
În plus, la această sumă trebuia aplicată o amendă de 10 %, respectiv 31260839 BEF, conform articolului 70 alineatul (1) din CTVA și articolului 1 alineatul (1) din DR nr. 41.
There is nothing in the file to lead the Commission to consider that this 10 % rate would pose a problem in terms of the principle of proportionality [57].
Niciun element din dosar nu permite Comisiei să considere că procentul de 10 % ar ridica o problemă de aplicare a principiului proporționalității [57].
In line with the tax rules applicable, the additional VAT owed by the taxable person and not invoiced to the customer must be regarded as a deductible expense when determining the taxable base for corporate tax.
Conform normelor fiscale aplicabile, valoarea TVA suplimentară datorată de persoana impozabilă și nefacturată clientului trebuie considerată drept o cheltuială deductibilă pentru stabilirea bazei impozabile privind impozitul pe profit.
The amount of the administrative fine can also be deducted from corporate tax.
Cuantumul amenzii administrative este, de asemenea, deductibil din impozitul pe profit.
Deliveries of goods to customers established in Italy and Spain
Livrări de bunuri către clienți cu sediul în Italia și Spania
Between October and December 1996, the sequence of disputed transactions with these customers was as follows:
În perioada octombrie-decembrie 1996, succesiunea tranzacțiilor litigioase încheiate cu clienții respectivi era următoarea:
Transport by transport company on behalf of company C
Transport efectuat de societatea de transport în numele C
Umicore invoiced the goods to companies ‘B’ established in Italy and Spain and registered for VAT there.
Umicore factura mărfurile către societăți „B” cu sediul în Italia sau Spania cu număr de înregistrare în scopuri de TVA.
The invoices concerned sales of pure silver ex works and were drawn up on the basis of the exemption in either Article 39 (exports) or Article 39 bis (intra-Community supplies) of the VAT Code.
Facturile în cauză aveau drept obiect vânzări de argint pur „direct din uzine”, fiind întocmite fie în baza scutirii prevăzute la articolul 39 din CTVA (exporturi), fie în baza scutirii prevăzute la articolul 39bis din CTVA (livrări intracomunitare).
In most cases, the invoices were paid by Swiss company C [58], which also seemed to be the company which actually commissioned the transport [59].
În majoritatea cazurilor, facturile erau plătite de societatea elvețiană C [58] care apare, de asemenea, drept comanditarul real al transportului [59].
Lastly, the information sent by the Italian and Spanish tax authorities to the Belgian authorities prior to the conclusion of the settlement agreement would seem to indicate that companies B were fictitious.
În final, informațiile adresate de autoritățile fiscale italiene și spaniole administrației belgiene înainte de încheierea acordului tranzacțional tind să demonstreze că societățile B erau fictive.
In their adjustment notice of 30 November 1998, the Belgian tax authorities considered that the owners indicated on the invoices were incorrect and that the real owners of the goods were Swiss companies C. The Belgian authorities stated in their adjustment notice that, where goods were not exported outside the territory of the EU, the exemption provided for in Article 39 of the VAT Code did not apply and the sales in question had to be reclassified as deliveries of goods subject to Belgian VAT under Article 15(2) and (7), and Article 2 of the VAT Code.
În decizia de rectificare din 30 noiembrie 1998, administrația fiscală belgiană era de părere că mențiunea achizitorilor pe facturile de vânzare era incorectă și că societățile elvețiene C erau adevărații achizitori ai mărfurilor. În lipsa oricărui export în afara teritoriului Uniunii Europene, administrația belgiană preciza în decizia emisă că scutirea de la articolul 39 din CTVA nu era aplicabilă și că vânzările în cauză trebuiau redefinite ca livrări de bunuri supuse la plata TVA în Belgia, conform articolului 15 alineatele (2) și (7) din CTVA și articolului 2 din CTVA.
The authorities thus considered that Umicore was liable for VAT amounting to BEF 63216555 [60] (EUR 1567097,46) and for a fine of 10 % of this amount.
Administrația concluziona, deci, că Umicore se obliga la plata unui TVA în valoare de 63216555 BEF [60] (1567097,46 EUR), precum și a unei amenzi administrative de 10 % din această sumă.
In the context of an exchange of correspondence with the Special Tax Inspectorate, Umicore stated that the Swiss companies had been mandated by companies B to organise the transport of the goods and were in addition acting as the financial agent for these companies.
În cadrul unui schimb de scrisori cu ISI, Umicore preciza că societățile elvețiene erau mandatate de societățile B să organizeze transportul mărfurilor, acționând, de asemenea, în calitate de agenți financiari ai acelorași societăți.
It must be pointed out here that there is no evidence in the file to suggest that the Swiss companies had acted as transport agents for the Italian and Spanish companies.
În această privință, trebuie observat faptul că nu există elemente la dosar care să dovedească faptul că societățile elvețiene ar fi acționat ca mandatare ale transportului în numele societăților italiene și spaniole.
On the contrary, all the documents communicated to the Commission would seem to indicate that the goods had been transported on behalf of the Swiss companies and that they were the recipients and actual owners of these goods.
Dimpotrivă, ansamblul documentelor comunicate Comisiei tind să demonstreze că transportul mărfurilor a fost efectuat în numele societăților elvețiene și că acestea din urmă reprezentau beneficiarii și proprietarii efectivi ai mărfurilor în cauză.
The Commission therefore considers that the Belgian tax authorities had been quite right to reclassify the disputed transactions in their adjustment notice as deliveries of goods to the Swiss companies.
În consecință, Comisia consideră că, în decizia lor de rectificare, autoritățile fiscale belgiene au fost îndreptățite în redefinirea tranzacțiilor litigioase ca livrări de bunuri către societățile elvețiene.
These deliveries must therefore be subject to Belgian VAT pursuant to Article 15(2) and (7), and Article 2 of the VAT Code; they are not eligible for an exemption on the basis of Article 39 or 39 bis of this Code.
Aceste livrări trebuiau astfel supuse la plata TVA în Belgia, conform articolului 15 alineatele (2) și (7) din CTVA și articolului 2 din CTVA, fără posibilitate de scutire în temeiul articolului 39 sau 39bis din CTVA.
Even if the tax authorities had been able to legitimately recognise the existence of the transactions with the Italian and Spanish companies, exemption on the basis of Article 39 bis of the VAT Code would have had to be refused on the ground that the goods had not been transported by or on behalf of the seller (Umicore) or purchaser (B).
Chiar și în cazul în care autoritățile fiscale ar fi putut recunoaște în mod legitim caracterul real al tranzacțiilor încheiate cu societățile italiene și spaniole, scutirea în baza articolului 39bis din CTVA ar fi trebuit refuzată pe motivul absenței transportului efectuat de sau în numele vânzătorului (Umicore) sau al achizitorului (B).
It must therefore be concluded that Umicore was liable to pay VAT amounting to BEF 63216555 (EUR 1567097,46) plus an administrative fine of BEF 6321655 (10 % of the VAT owed) pursuant to Article 70(1) of the VAT Code and of Article 1(1) of Royal Decree No 41.
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că Umicore era obligată la plata unui TVA în valoare de 63216555 BEF (1567097,46 EUR), precum și a unei amenzi administrative de 6321655 BEF (10 % din TVA datorat) conform articolului 70 alineatul (1) din CTVA și articolului 1 alineatul (1) din DR nr. 41.
This amount of BEF 63216555 and the administrative fine can in principle be deducted from corporate tax.
Suma de 63216555 BEF, precum și valoarea amenzii administrative sunt, în principiu, deductibile din impozitul pe profit.
Consideration of the non-deductibility of the amount of the transaction
Luarea în calcul a nedeductibilității valorii tranzacției
The practice of considering an administrative fine, which is in principle deductible (from the tax base) for corporate tax, as non-deductible and of then reducing the amount of this fine to take account of its non-deductibility (compensation or netting) is not in keeping with administrative rules or practice in this area [61].
Practica vizând considerarea drept nedeductibilă a unei amenzi administrative care este, în principiu, deductibilă (din baza impozabilă) din impozitul pe profit și reducerea ulterioară a valorii amenzii respective pentru a ține seama de nedeductibilitatea acesteia (compensație sau „netting”) nu este în conformitate nici cu reglementările, nici cu practica administrativă în acest domeniu [61].
As a result, the advantage and disadvantage resulting from this practice must be looked at compared with a situation in which such compensation has not been applied by the authorities.
În consecință, se impune luarea în considerare a avantajului și a dezavantajului ce rezultă din această practică în raport cu situația în care administrația nu ar fi aplicat o astfel de compensație.
The same reasoning can be applied to the amounts of VAT which are in principle deductible from corporate tax and which would have benefited from this compensation.
Același raționament poate fi aplicat pentru sumele de TVA care sunt, în principiu, deductibile din impozitul pe profit și care ar fi beneficiat de aceeași compensație.
Of the amounts established in the previous recitals, the following must be regarded as deductible:
Dintre sumele stabilite la considerentele precedente, următoarele trebuie considerate ca fiind deductibile:
BEF 33238698 + 312608393 + 31260839 + 63216555 + 6321655 = BEF 446646140.
33238698 + 312608393 + 31260839 + 63216555 + 6321655 = 446646140 BEF.
The negative impact for Umicore of not being able to deduct these amounts can, in principle, be estimated at:
În principiu, impactul negativ al nedeductibilității acestor sume asupra Umicore poate fi estimat la:
BEF 446646140 × 40,17 % [62] = BEF 179417754.
446646140 × 40,17 % [62] = 179417754 BEF.