natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In this judgment, the Council of State merely refused to grant an application brought by a creditor directly against the Minister for Public Works It found that a guarantee would come into play in the event of insolvency; a guarantee mechanism did not require the State to pay a debt of a publicly owned establishment whenever a creditor so requested.
În această hotărâre, Consiliul de Stat a refuzat doar să admită cererea creditorului adresată direct ministrului lucrărilor publice. Intervenția unei garanții, însă, presupune o situație de insolvabilitate, iar nu faptul că, la simpla cerere a creditorului, statul trebuie să achite datoria unei instituții publice.
The Commission refers to its analysis of the Campoloro case in section 4.1.1.A(b)(3) of decision C 56/2007.
Comisia face trimitere la analiza sa privind cauza Camporolo în secțiunea 4.1.1.A. litera b) punctul 3) din decizia C 56/2007 menționată anterior.
However, in the case of insufficient assets of the publicly owned establishment IFP subsequent to its change in legal form, all its creditors, irrespective of when their claim arose, would be in a comparable situation, all finding that the ordinary law relating to compulsory administration or winding up of undertakings in difficulty did not apply to the publicly owned establishment IFP.
Cu toate acestea, în cazul insuficienței activelor instituției publice IFP ulterior schimbării statutului său, toți creditorii, indiferent de data la care s-ar fi născut creanța lor, s-ar afla într-o situație comparabilă, toți confruntându-se cu inaplicabilitatea, în cazul instituției publice IFP, a procedurilor de drept comun în materie de redresare și lichidare a întreprinderilor aflate în dificultate.
All the creditors of the publicly owned establishment IFP would be assured of seeing their claims finally paid, as explained under point A(b).
Tuturor creditorilor instituției publice IFP li s-ar asigura rambursarea, în final, a creanțelor lor, după cum se explică la secțiunea A litera b).
The Commission wishes to point out in this respect that the guarantee examined here derives from the EPIC status of the publicly owned establishment IFP, that this is a guarantee operating between the State and the publicly owned establishment IFP (the latter’s creditors being only indirect beneficiaries thereof), and that this guarantee covers not only the payment of individual claims, but also the continued existence of IFP or its obligations or both.
Comisia ține să precizeze în acest sens că garanția analizată aici decurge din statutul de IPIC al instituției publice IFP, că aceasta leagă statul și instituția publică IFP (creditorii acesteia din urmă nefiind decât beneficiari indirecți ai garanției), vizează nu doar rambursarea creanțelor individuale, ci și menținerea existenței instituției publice IFP și/sau a obligațiilor sale.
General Court in Case T-442/03 SIC v Commission [2008] ECR II-1161, paragraphs 124-127.
Hotărârea Tribunalului din 26 iunie 2008, Cauza T-442/03, SIC/Comisia (Clg. 2008 p. II-1161, punctele 124-127).
See also the Guarantees Notice.
A se vedea, de asemenea, Comunicarea privind garanțiile menționată anterior.
In particular, no such mechanism was set up at the time of the conversion of IFP, France Télécom, Gaz de France, EDF or ADP.
Mai precis, nu în momentul transformării IFP, France Télécom, Gaz de France, a EDF și ADP.
Contrariwise, the French authorities argued that, if La Poste had enjoyed a State guarantee by virtue of its legal form, there would have been no need to give an express guarantee for the debts contracted by the old Administration of Posts and Telecommunications which were transferred to La Poste.
În opinia autorităților franceze, contrar situației precedente, nu ar fi fost necesară acordarea unei garanții explicite pentru datoriile contractate de administrația poștelor și telecomunicațiilor care au fost transferate întreprinderii La Poste dacă aceasta din urmă ar fi beneficiat în mod obligatoriu de o garanție de stat.
But, they argued, such a guarantee was in fact given, in an order dated 31 December 1990.
Acest lucru s-a întâmplat, totuși, prin hotărârea din 31 decembrie 1990.
Labetoulle, ‘La responsabilité des AAI dotées de la personnalité morale: coup d’arrêt à l’idée de “garantie de l’Etat” ’, RJEP/CJEG No 635, October 2006.
Responsabilitatea AAI cu personalitate juridică: descurajarea ideii de „garanție de stat”; D. Labetoulle; RJEP ( „Revue juridique de l’entreprise publique” – Revista juridică a întreprinderii publice)/CJEG ( „Cahiers juridiques de l’électricité et du gaz” – Caietele juridice pentru energie electrică și gaze) nr. 635 octombrie 2006.
On this point, the Commission also refers to section 4.1.1.A(b)(3) of decision C 56/2007.
La acest punct, Comisia face, de asemenea, trimitere la secțiunea 4.1.1.A litera b) punctul 3) din decizia C 56/2007 menționată anterior.
The Commission refers to recitals 139 to 141 of decision C 56/2007.
Comisia face trimitere la considerentele 139-141 din decizia C 56/2007 menționată anterior.
The following part of the memorandum was published in the annual report for 1995 (p. 219): ‘In connection with the draft law on State involvement in the recovery plans for Crédit Lyonnais and Comptoir des Entrepreneurs, the Council of State … took the view that there was a State guarantee for this establishment which derived without any express legislative provision from the very fact that it was a publicly owned establishment’.
Partea următoare a notei a fost făcută publică de redactorii Raportului pentru 1995 (p. 219): „În proiectul de lege privind acțiunea statului în planurile de redresare a Crédit Lyonnais și Comptoir des Entrepreneurs, Consiliul de Stat a (…) estimat că garanția de stat acordată acestei instituții va decurge, în lipsa unei dispoziții legislative explicite, din însăși statutul de instituție publică al organismului”.
See point 5 in the annex to that memorandum, which lists different acts including for example ‘a ministerial letter, or any other basis’.
A se vedea punctul 5 din anexa la această notă care menționează acte diferite, de exemplu, „scrisoarea ministerială sau orice alt temei”.
In an explanatory note attached to the memorandum, in part 3, under the heading ‘Experience of calls made on guarantees and the judgments of the Council have clarified a number of textbook cases of guarantees which need to be identified’, it is indicated that ‘Some legal forms by their structure entail a liability on the part of their shareholders; this is true in particular of [the forms of partnership known as] the société en nom collectif, or SNC, and the groupement momentané d’entreprises, or GIE. With these last two forms, third parties will always seek out the State shareholder. The same applies to the creation of publicly owned establishments and to some shareholdings in public limited companies’.
În explicațiile anexate acestei note, mai exact în partea 3 intitulată „experiența chemărilor în garanție și jurisprudența Consiliului au permis îmbunătățirea anumitor cazuri de referință de garanție implicită care se cuvine a fi identificate”, se afirmă că „Anumite modalități juridice implică prin natura lor răspunderea acționarilor, în special societățile în nume colectiv (SNC) și GIE (grup temporar de întreprinderi). În cazul ultimelor două forme, terții vor urmări în mod sistematic acționarul de stat. Aceeași situație este valabilă la înființarea instituțiilor publice și a anumitor preluări de participațiuni la societăți pe acțiuni”.
The section of this decision describing the measure explains the terms of the Law of 16 July 1980, the Decree of 20 May 2008 replacing the Decree of 12 May 1981, and the Circular of 16 October 1989.
Termenii legislației aplicabile, Legea din 16 iulie 1980, Decretul din 20 mai 2008 de înlocuire a decretului din 12 mai 1981 și Circulara din 16 octombrie 1989, au fost menționați în partea privind descrierea măsurii din prezenta decizie.
The Law of 16 July 1980 provides that ‘if the decision-making body of the authority or establishment has not released or created the resources … the supervising authority shall do so, and if necessary shall issue a mandatory payment order’.
Legea din 16 iulie 1980 prevede că: „dacă organul deliberant al colectivității sau al instituției nu a eliberat sau creat resursele, (…) autoritatea de tutelă va dispune în consecință și va proceda, dacă este cazul, la mandatarea din oficiu”.
The Decree of 12 May 1981, which on this point remains unchanged by the amending Decree of 2008, states that the representative of the State or the authority responsible for supervision ‘shall, as appropriate, release the necessary resources, either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available, or by increasing resources’.
Decretul din 12 mai 1981, nemodificat la acest punct prin Decretul din 2008, precizează că reprezentantul statului sau autoritatea de tutelă „eliberează, dacă este cazul, resursele necesare fie prin reducerea creditelor destinate altor cheltuieli și care sunt încă neutilizate, fie prin creșterea resurselor”.
The Commission refers to section 4.1.1.A(b)(3) of decision C 56/2007.
Comisia face trimitere la secțiunea 4.1.1.A. litera b) punctul 3) din decizia C 56/2007 menționată anterior.
In a memorandum submitted on 27 October 2009 in the postal case, the French authorities denied that it was ‘impossible’ to mobilise own capital and reserves, on the basis of two arguments: the first of these, however, related to the prices charged by La Poste, and cannot be transposed to the circumstances of the present case, since IFP’s prices, unlike those of La Poste, are not subject to sectoral regulation.
În cadrul cauzei serviciilor poștale, în nota transmisă la 27 octombrie 2009, autoritățile franceze au contestat „imposibilitatea” mobilizării resurselor proprii pe baza a două argumente: primul, referitor la tarifele practicate de La Poste, nu poate fi, totuși, transpus cazului de față, tarifele instituției publice IFP, contrar celor La Poste, nefiind supuse unei reglementări sectoriale.
The Commission refers to points 112 and 113 of the memorandum sent by the French authorities on 23 January 2008 in the postal case.
Comisia face trimitere la punctele 112 și 113 din nota transmisă de autoritățile franceze la 23 ianuarie 2008 în cadrul cauzei serviciilor poștale.
For further details on the position of the French authorities, see section 3.1.1.B(a)(2) of decision C 56/2007.
Pentru precizări privind poziția autorităților franceze, a se vedea, în special, secțiunea 3.1.1.B. litera a) punctul 2) din decizia C 56/2007 menționată anterior.
ECHR, Société de gestion du port de Campoloro and Société fermière de Campoloro v France, 6 December 2006, No 57516/00.
CEDO, 6 decembrie 2006, Société de gestion du port de Campoloro și Société fermière de Campoloro/Franța, nr. 57516/00.
In the Campoloro case the ECHR made the State liable for all of the sums owed to the applicant companies by the Commune of Santa-Maria-Poggio.
CEDO a soluționat cauza Campoloro punând în sarcina statului toate datoriile comunei Santa-Maria-Poggio față de societățile reclamante.
The judgment states that (Commission translation) ‘[The French Government] considers that only objective reasons concerned exclusively with its being materially impossible for the commune to release sufficient resources have delayed the complete enforcement of the judgments … The Government therefore maintains that the non-enforcement of the judgments given is not the result of a deliberate refusal to enforce them on the part of the national authorities, State or commune. The absence of funds is not a pretext, but a reality due to the insolvency of the debtor legal person … The non-payment of the debt is due entirely to the commune’s financial difficulties, and these circumstances do not appear to be such as either to release the authority from its obligations or to transfer the burden of its debt to the State (Council of State, commune of Batz-sur-Mer, 25 September 1970). There is no legal basis under national law for substituting the State for the commune where the payment of compensation is concerned. Nor can Article 6-1 of the Convention form the basis of any such substitution in so far as a solution of that kind would be contrary to the very concept of legal personality, which presupposes autonomy and a distinct set of assets’.
Se poate citi în hotărâre că „[ Guvernul francez] consideră că numai din motive obiective, ținând exclusiv de imposibilitatea materială a comunei de a asigura venituri suficiente, s-a întârziat executarea în totalitate a hotărârilor”; „Guvernul susține, așadar, că neexecutarea hotărârilor pronunțate nu rezultă din abținerea voluntară a autorităților naționale, statul sau comuna. Lipsa creditelor nu constituie un pretext, ci o realitate datorată insolvabilității persoanei juridice debitoare”; „Neachitarea datoriei rezultă exclusiv din dificultățile financiare ale comunei și aceste circumstanțe nu par a fi de natură să scutească de obligații colectivitatea, nici să transfere sarcina datoriilor sale către stat (CE, comuna Batz sur Mer, 25 septembrie 1970). În dreptul intern, nu există niciun temei legal pentru substituirea comunei de către stat pentru plata despăgubirilor. Această substituire nu se poate fonda nici pe articolul 6 alineatul (1) din convenție în măsura în care o astfel de soluție ar fi contrară însăși noțiunii de personalitate juridică, ce presupune o independență, un patrimoniu distinct”.
(Commission translation) ‘That is why no arrangements to soften the blow have been made under national law to confront a situation of default on the part of the commune The State cannot offload its obligation to implement judicial decisions by invoking the absence of funds or the autonomy of regional or local authorities – an autonomy that it has not been able to guarantee to date, since the commune is in no position to pay its debts. The applicants therefore denounce the State’s incapacity to adopt positive measures that would have enabled the commune to contribute in accordance with its obligation … The applicants note that, in its judgment of 18 November 2005, the Council of State held that the legislature intended to give the representative of the State, in the event of a local or regional authority’s not being able to implement a judicial decision, the power to take the place of that authority’s decision-making bodies in order to release or create the resources enabling the judicial decision concerned to be fully implemented.
„Concluzia este că dreptul intern nu prevede niciun mecanism de remediere pentru a face față situației de încetare a plăților în care se află comuna”; „Statul nu poate evita obligația de executare a hotărârilor judecătorești invocând lipsa creditelor sau autonomia colectivităților locale, obligație pe care nu a putut-o îndeplini până acum deoarece comuna nu este în măsură să-și achite datoriile. În consecință, reclamanții denunță incapacitatea statului de a adopta măsuri pozitive care ar fi permis comunei să îndeplinească obligația contributivă care îi revine”.
It is on the basis of these omissions on the part of the French State that the applicants demand both acknowledgement of Article 6-1’s having been breached and the resulting compensation – an initiative that no more contradicts the concept of legal personality than it does the concepts of independence and of a distinct set of assets’.
„Reclamanții constată că, în decizia din 18 noiembrie 2005, Consiliul de Stat consideră că legislatorul a înțeles să acorde reprezentantului statului, în cazul incapacității unei colectivități teritoriale de a asigura executarea unei hotărâri judecătorești, puterea de a se substitui organelor acelei colectivități în scopul eliberării sau creării resurselor necesare executării în totalitate a hotărârii judecătorești respective. În temeiul acestor deficiențe proprii statului francez, reclamanții solicită să se constate încălcarea articolului 6 alineatul (1) și reparațiile care se impun, acest lucru neimplicând nicio contradicție cu noțiunea de personalitate juridică și nici cu cea de independență și de patrimoniu distinct”.
(Commission translation) ‘The interested parties’ inability to have these judgments implemented constitutes interference with those parties’ property rights – interference such as is referred to in the first sentence of the first paragraph of Article 1 of Protocol No 1.
„Imposibilitatea în care se găsesc părțile interesate în obținerea executării acestor hotărâri constituie o ingerință în dreptul de proprietate al acestora, care decurge din prima teză a alineatului (1) din articolul 1 al Protocolului nr. 1. Guvernul nu a prezentat nicio justificare pentru această ingerință, iar Curtea apreciază că lipsa resurselor nu poate justifica o astfel de omisiune”.
The Government has provided no justification at all for such interference, and the Court considers that lack of resources cannot legitimise the omission concerned … In sum, the Court considers that the applicant companies have been, and are still, subject to a huge and special burden due to the non-payment of the sums from which they should have benefited in implementation of the aforesaid judgments dated 10 July 1992. There has therefore been a breach of Article 1 of Protocol No 1’.
„Per ansamblu, Curtea consideră că societățile reclamante au suferit și încă mai suferă un prejudiciu special și exorbitant din cauza neachitării sumelor de care ar fi trebuit să beneficieze în executarea hotărârilor citate anterior la data de 10 iulie 1992. În consecință, s-a produs o încălcare a articolului 1 din Protocolul nr. 1”.
(Commission translation) ‘In view of the above, the Court holds that it is for the defendant State to pay the applicants or, if appropriate, their legal successors, the sums (including interest) due to them as from the delivery, on 10 July 1992, of the judgments of the Bastia administrative tribunal (ibid.) until the day on which this judgment is given’.
„Având în vedere cele de mai sus, Curtea apreciază că statului pârât îi revine obligația de a asigura achitarea în beneficiul reclamanților sau, după caz, al titularilor drepturilor acestora, a creanțelor ai căror beneficiari sunt în urma hotărârilor tribunalului administrativ din Bastia din 10 iulie 1992 (ibidem), inclusiv dobânzile aferente până la data pronunțării hotărârii”.
The Commission wishes to emphasise that the terms used by the ECHR do not refer to a possible liability on the part of the State but hold that it is the responsibility of the State to ‘ensure’ that payment is made.
Comisia ține să sublinieze că termenii utilizați de CEDO nu menționează o eventuală răspunderea a statului, ci apreciază că statului îi revine obligația de a „asigura” plata datoriilor.
A judicial mechanism under national law can therefore be interpreted as an implied guarantee.
Un mecanism juridic de drept intern poate fi interpretat ca o garanție implicită.
ECHR, Artico v Italy, 13 May 1980, Series A, No 37: The ECHR decided that, where a failure to act was imputable to an entity other than the State, it was for the State, as giver of the guarantee provided for in Article 6-1, to act in such a way that the applicant in practice enjoyed the right conferred on him by that Article.
CEDO, 13 mai 1980, Artico/Italia, seria A nr. 37: CEDO a decis că, atât timp cât un faliment este imputabil unei alte persoane decât statul, acelui stat, debitor al garanției prevăzute la articolul 6 alineatul (1), îi revine obligația de a acționa astfel încât să asigure reclamantului exercitarea efectivă a dreptului care îi este recunoscut în acest articol.
ECHR, Bourdov v Russia, 19 March 1997, No 59498/00: Here too the Court held that an authority of the State could not use lack of resources as a pretext for not honouring its debt.
CEDO, 19 martie 1997, Bourdov/Rusia, nr. 59498/00: Curtea consideră, de asemenea, că „o autoritate a statului nu poate invoca lipsa creditelor pentru a-și achita datoriile”.
The Commission refers in particular to its arguments presented in decision C 56/2007 relating to the effect on State liability of the absorption by a publicly owned establishment of another structure, the rights and obligations of which are transferred to it at the same time.
Comisia face trimitere, în special, la raționamentul său prezentat în decizia C 56/2007 privind efectul asupra răspunderii statului al absorbției de către o instituție publică a unei alte structuri, ale cărei drepturi și obligații îi vor fi, de asemenea, transferate.
If it were subsequently to meet that structure’s debts towards a third party, no contract or other legal document would have laid down that the State was not required to pay the debts of this publicly owned establishment towards creditors of the absorbed structure, since such a situation could not have been foreseen ex ante.
Dacă, ulterior, trebuie să onoreze datoriile acestei structuri față de un terț, niciun contract și niciun document juridic nu ar prevedea că statul nu este responsabil pentru achitarea datoriilor acestei instituții publice față de creditorii structurii absorbite, deoarece această situație nu putea fi prevăzută ex-ante.
Thus, through a mechanism (such as merger or absorption) for converting certain public sector structures, the publicly owned establishment IFP could acquire debts towards third parties, without its being possible contractually to provide in advance for a limitation of the guarantee on the part of the State.
Astfel, printr-un mecanism de transformare (fuziune, absorbție) a anumitor structuri din sectorul public, instituția publică IFP ar putea deveni debitoare față de terți, fără a fi posibil ca, prin contract, să se prevadă înainte o limitare a garanției statului.
As will be shown in section B of this part, a creditor of IFP who had not been able to have his individual claim met by requesting payment could always hope to obtain payment within the framework of an overall State-financed restructuring of the publicly owned establishment IFP.
Așa cum se va arăta în secțiunea B din prezenta parte, un creditor al instituției publice IFP care nu a putut obține rambursarea creanței sale individuale prin solicitarea executării ar putea spera, totuși, să obțină rambursarea creanței sale în cadrul unei redresări globale a instituției publice IFP, finanțată de stat.
According to Cornu’s Vocabulaire Juridique, appearance is ‘the aspect resulting – intentionally or otherwise – from the combination of external signs through which states and functions (status as representative, heir, owner, etc.) normally manifest themselves and that give rise to the belief that the person invested with these signs really does possess such a state or function’.
Conform Vocabularului juridic al lui Cornu, aparența este „aspectul rezultat – în mod intenționat sau neintenționat – din reunirea trăsăturilor exterioare prin care se manifestă în mod obișnuit o situație, o funcție (calitate de mandatar, succesor, proprietar …) și care fac să se creadă că persoana care prezintă aceste trăsături se află cu adevărat în această situație sau funcție”.
The theory of appearance is a ‘theory of the courts according to which appearance alone is enough to produce effects in respect of third parties who, following a legitimate error, have been unaware of the real state of affairs’.
Teoria aparenței este o „teorie pretoriană în virtutea căreia simpla aparență este suficientă pentru a produce efecte asupra terților care, în urma unei erori justificate, au ignorat realitatea”.
The theory of appearance is used in case-law (ECHR, 7 June 2001, Kress) and in private law to impart legal effects to a contract in respect of which one of the parties has legitimately relied on simple appearance.
Teoria aparenței permite în jurisprudență (CEDO, 7 iunie 2001, Kress), la fel ca în dreptul privat, recunoașterea efectelor juridice ale unui contract în care una dintre părți s-a bazat, în mod legitim, pe simpla aparență.
The examples of apparent domicile or, in public law, of de facto officials whose decisions can remain legitimate may also be cited.
De asemenea, se poate menționa exemplul domiciliului aparent sau, în dreptul public, al funcționarilor de execuție ale căror decizii pot rămâne definitive.