natgillin/translations-raw huggingface dataset:
To establish whether the subordination of claims and the waiver of claims and interest payments constitute State aid in the meaning of Article 107(1) of the TFEU to GfW it is necessary to establish whether GfW receives an economic advantage which it would not have obtained under normal market conditions and/or whether the measure enabled GfW to avoid having to bear costs which it would normally have had to meet out of its own financial resources.
Pentru a stabili dacă subordonarea creanțelor și renunțarea la creanțe și la plata dobânzii constituie ajutor de stat către GfW în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, este, de asemenea, necesar să se stabilească dacă GfW a primit un avantaj economic pe care nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață și/sau dacă măsura a permis GfW să evite suportarea unor costuri pe care în mod normal ar fi trebuit să le suporte din resurse proprii.
This assessment has to be done using the private creditor test.
Această evaluare trebuie realizată cu ajutorul testului creditorului privat.
According to settled case-law, waiving part of the claim can be required in order to increase the amount which is effectively recovered.
Potrivit jurisprudenței constante, renunțarea la o parte din creanțe poate fi necesară în vederea majorării sumei recuperate efectiv.
A private creditor would act so as to minimise his losses [23].
Un creditor privat ar acționa pentru a-și minimiza pierderile [23].
In case a claim was not sufficiently secured, agreement to postpone the repayment would increase the chances of repayment without losses as the debtor would have the chance to overcome the crisis and improve its situation [24].
În cazul în care o creanță are garanții insuficiente, acceptarea amânării plății ar crește șansele rambursării fără pierderi, deoarece debitorul ar avea șansa să depășească criza și să își amelioreze situația [24].
In the HAMSA [25] ruling of the CFI, the court rejects the Commissions previous practice of requiring equal share of waivers of claims for private and public creditors in relation to their share of the debt.
În hotărârea HAMSA [25] a TPI, Curtea a respins practica anterioară a Comisiei prin care se solicita ca renunțarea la creanțe din partea creditorilor privați și a celor publici să se facă în proporții egale raportat la părțile lor din datoria debitorului.
Paragraph 168 and 169 of the judgment reads:
Punctele 168 și 169 din decizia curții:
When a firm faced with a substantial deterioration of its financial situation proposes an agreement or series of agreements for debt arrangement to its creditors with a view to remedying the situation and avoiding liquidation, each creditor must make a decision having regard to the amount offered to it under the proposed agreement, on the one hand, and the amount it expects to be able to recover following possible liquidation of the firm, on the other.
Atunci când o societate care se confruntă cu o deteriorare semnificativă a situației sale financiare propune creditorilor săi un acord sau o serie de acorduri de reeșalonare a datoriei în vederea remedierii situației și a evitării lichidării, orice creditor trebuie să adopte o decizie având în vedere, pe de o parte, suma care i se oferă prin acordul propus și, pe de altă parte, suma pe care se așteaptă să o recupereze în cazul lichidării societății.
Its choice is influenced by number of factors, including the creditor’s status as the holder of a secured, preferential or ordinary claim, the nature and extent of any security it may hold, its assessment of the chances of the firm being restored to viability, as well as the amount it would receive in the event of liquidation.
Alegerea fiecărui creditor este influențată de un număr de factori, inclusiv de rangul creanțelor deținute de creditor (sigure, preferențiale sau obișnuite), de natura și valoarea eventualelor garanții deținute, de modul cum evaluează șansele pe care le are societatea în cauză să redevină viabilă, precum și de suma pe care ar primi-o în caz de lichidare.
If it turned out, for example, that in the event the firm was liquidated, the realisation value of its assets was only sufficient to cover mortgage and preferential claims, ordinary claims would have no value.
De exemplu, dacă se dovedește că, în cazul lichidării unei societăți, valoarea obținută din activele sale nu permite decât acoperirea ipotecilor și a creanțelor preferențiale, creanțele ordinare nu ar avea nicio valoare.
In such a scenario, acceptance by an ordinary creditor of the cancellation of a major part of its claim would not really be a sacrifice.
Într-un astfel de scenariu, acceptarea de către un creditor ordinar a anulării unei părți importante a creanței sale nu ar constitui o pierdere reală.
It follows that, in the absence of knowledge about the factors which determine the respective values of the choices offered to creditors, the mere fact that there is an apparent lack of proportion between the amounts which the various creditors have written off is not in itself conclusive as to the reasons which led them to accept the debt remissions proposed.’
Rezultă că, în absența unor informații privind factorii care determină valoarea diverselor opțiuni oferite creditorilor, simplul fapt al unei aparente disproporții între sumele pe care diverșii creditori le-au anulat nu este, în sine, concludent în ceea ce privește motivele care i-au determinat pe aceștia să accepte remiterile propuse.”
In addition, in the HAMSA [26] case the CFI established that, a public creditor acts like a private creditor when he decides to waive a share of his claims, after extensive and reasonable evaluation of how much he might be able to recover, of the risk of liquidation and of the chance of the firm being restored to viability.
În plus, în cauza HAMSA [26], TPI a hotărât că un creditor public acționează ca un creditor privat atunci când decide să renunțe la o parte din creanțele sale în urma unei evaluări cuprinzătoare și raționale a sumei pe care ar putea-o recupera, a riscului de lichidare și a șanselor ca firma să redevină viabilă.
Lastly, in the Commission’s decision in the Huta Cynku [27] case, the Commission decided that no advantage and thus no State aid exists where restructuring would yield better proceeds than liquidation.
În fine, în cazul Huta Cynku [27], Comisia a decis că nu există niciun avantaj și, prin urmare, nu există ajutor de stat atunci când restructurarea aduce mai multe venituri decât lichidarea.
With reference to the case-law quoted above, when assessing whether a private creditor would have acted or has acted in the same way as WAK, it is necessary to examine the choices that WAK had when it was concluded that GfW was facing insolvency and what the economic implications connected to these choices would be.
Având în vedere jurisprudența citată mai sus, pentru a evalua dacă un creditor privat ar fi acționat sau nu la fel ca WAK, este necesară examinarea opțiunilor pe care le avea la dispoziție WAK în momentul când a concluzionat că GfW era amenințată de insolvență și care erau implicațiile economice ale acestor opțiuni.
As a second step, it is also necessary to carry out the same examination for the winegrowing enterprises and merchants and then to evaluate whether the situation faced by WAK can be compared to and evaluated based on the actions of the winegrowing enterprises and merchants.
În a doua etapă, este necesar să se întreprindă aceeași examinare și în cazul societăților viticole și al comercianților, iar apoi să se evalueze dacă situația cu care se confrunta WAK poate fi comparată cu cea a societăților viticole și a comercianților și dacă poate fi evaluată pe baza acestora.
When informed that GfW was facing insolvency, WAK had two choices.
Atunci când a fost informat că GfW era amenințată de insolvență, WAK avea două opțiuni.
It could either allow for insolvency proceedings to be opened, or it could try to avoid this by reaching an agreement with GfW which would enable GfW to continue trading.
Putea fie să permită deschiderea procedurii de insolvență, fie să încerce evitarea acestui lucru prin ajungerea la un acord cu GfW care să îi permită acesteia să își continue activitatea comercială.
Based on the information submitted by Germany and supported by a report from 3 February 2003 prepared by an independent auditor (see recital 88), the economic implications connected with these two decisions are according to Germany as follows.
Pe baza informațiilor prezentate de Germania și sprijinite de un raport din 3 februarie 2003, alcătuit de un auditor independent (a se vedea considerentul 88), implicațiile economice ale acestor două opțiuni sunt, potrivit autorităților din Germania, următoarele.
Ex-ante, in case of insolvency proceedings, WAK could expect to recover a maximum of about EUR 2,4 million of its claims.
Cu datele din acel moment, WAK ar fi putut, în cazul unei proceduri de insolvență, să recupereze o sumă maximă de aproximativ 2,4 milioane EUR din creanțele sale.
In the case WAK signed an agreement with GfW, waiving part of its claims and thereby enabling GfW to continue trading, WAK could ex-ante expect to recover some EUR 5,1 million of its claims.
În cazul în care WAK semna un acord cu GfW, renunțând la o parte din creanțe și permițând astfel GfW să își continue activitatea comercială, WAK ar fi putut, cu datele din acel moment, să spere că își va recupera 5,1 milioane EUR din creanțe.
This leaves a difference of EUR 2,7 million in favour of enabling GfW to avoid insolvency proceedings.
Rezultă, astfel, o diferență de 2,7 milioane EUR în favoarea ideii de a sprijini GfW să evite procedura de insolvență.
Whether the winegrowing enterprises and merchants were willing to do the same, only had a slight impact on the recovery calculations, but did not change the outcome on the comparison of the two alternatives.
Disponibilitatea societăților viticole și a comercianți de a proceda la fel avea numai un impact redus asupra calculelor privind recuperarea datoriilor, dar nu schimba rezultatul comparației dintre cele două alternative.
The estimate of a recovery rate in case of insolvency of EUR 2,4 million in the report is based on the German assumption that the claims of the winegrowing enterprises and merchants of EUR 4,4 million would have to be settled before those of WAK.
Estimarea ratei de recuperare de 2,4 milioane EUR în cazul insolvenței, prezentă în raport, se bazează pe o ipoteză a autorităților din Germania, aceea că datoriile față de societățile viticole și comercianți, în sumă de 4,4 milioane EUR, ar fi trebuit achitate înainte celor ale WAK.
However, according to the European Commission, the German insolvency law states that only the debt to those winegrowing enterprises and merchants with prolonged retention of title would have had to be settled before the debts of WAK.
Cu toate acestea, potrivit Comisiei Europene, Legea insolvenței din Germania prevede că numai datoriile către societățile viticole și comercianții beneficiari ai unor drepturi de retenție prelungite ar fi trebuit achitate înaintea datoriilor către WAK.
The other debts would be on an equal standing with the debt of WAK.
Restul datoriilor ar fi avut același rang cu datoriile către WAK.
The European Commission’s own calculations show however that even in the case where the claims of WAK and the winegrowing enterprises and merchants would all have equal standing, WAK could expect to recover the maximum of EUR 4,7 million in case of insolvency (based on a maximum total repayment of EUR 6,8 million in case of insolvency and that WAK and the winegrowing enterprises received repayment in proportion to what they were owed — EUR 10 million and EUR 4,4 million respectively for WAK and the winegrowing enterprises and merchants).
Propriile calcule ale Comisiei arată însă că, chiar și în cazul în care toate creanțele WAK, ale societăților viticole și ale comercianților ar fi avut același statut, WAK se putea aștepta să recupereze maximum 4,7 milioane EUR în caz de insolvență (pe baza unei valori totale rambursate în caz de insolvență de 6,8 milioane EUR și pe principiul că WAK și societățile viticole ar fi fost rambursate proporțional cu sumele datorate către ele – 10 milioane EUR, respectiv 4,4 milioane EUR).
It can therefore be concluded that ex ante the more favourable option for WAK would be to enable GfW to avoid insolvency.
Prin urmare, se poate concluziona că opțiunea ex ante cea mai favorabilă pentru WAK ar fi fost să ajute GfW la evitarea insolvenței.
The winegrowing enterprises and merchants on the other hand faced a very different calculation.
De cealaltă parte, calculele realizate de societățile viticole și de comercianți erau foarte diferite.
Firstly, they had already received 80 % of the payment for their delivered goods.
În primul rând, aceștia primiseră deja 80 % din sumele datorate pentru produsele livrate.
Secondly, according to the offer by GfW they would only receive 10 % of the 20 % still owed to them.
În al doilea rând, potrivit ofertei făcute GfW, aceștia ar primi numai 10 % din procentul de 20 % din creanțe neachitat încă.
In effect this meant that they would only receive an additional 2 % of the agreed purchase price if they signed the agreement.
În practică, aceasta însemna că dacă semnau contractul ar fi primit în plus numai 2 % din prețul de achiziție convenit.
This is certainly less than what they could expect in insolvency proceeding, irrespectively of their security standing (simple, extended or prolonged retention of title).
Această sumă reprezintă, cu siguranță, mai puțin decât cea pe care se puteau aștepta să o primească în urma unei proceduri de insolvență, indiferent de rangul garanțiilor lor (drept de retenție simplu, extins sau prelungit).
In average they could expect to receive 48 % of their remaining claims (EUR 2,1 million of the total EUR 4,4 million owed them).
În medie, se puteau aștepta să primească 48 % din creanțele neachitate (2,1 milioane EUR din totalul de 4,4 milioane datorate lor).
It is therefore no surprise that some of the winegrowing enterprises and merchants refused the offer by GfW.
Prin urmare, nu este deloc surprinzător că o parte din societățile viticole și din comercianți au refuzat oferta GfW.
Thirdly, it must have been evident that it would be in WAK’s interest to waive part of its claims and avoid insolvency even if the winegrowing enterprises and merchants did not do the same, which again would enable the winegrowing enterprises and merchants to get a larger share of their remaining claims back than the offered 10 %.
În al treilea rând, a fost probabil evident că ar fi fost în interesul WAK să renunțe la o parte din creanțe și să evite insolvența chiar dacă societățile viticole și comercianții nu procedau la fel, ceea ce ar fi permis de asemenea societăților viticole și comercianților să obțină plata unei părți mai mari din creanțele neachitate decât procentul de 10 % oferit.
Fourthly, several of them had already taken GfW to court and the court had rules in their favour, obliging GfW to settle 80 % of the remaining claims.
În al patrulea rând, o parte dintre aceștia acționaseră deja GfW în instanța, iar instanța hotărâse în favoarea lor, obligând GfW la plata a 80 % din creanțele rămase.
It can be concluded that despite the fact that the winegrowing enterprises and merchants and WAK were all creditors to GfW, the choices and outcome of those choices for WAK and the winegrowing enterprises and merchants were so dissimilar that they are not comparable.
Se poate concluziona că, în pofida faptului că societățile viticole, comercianții și WAK erau împreună creditori ai GfW, opțiunile și rezultatul exercitării acestor opțiuni în cazul WAK și în cel al societăților viticole și al comercianților erau atât de diferite, încât nu sunt comparabile.
The fact that the winegrowing enterprises and merchants chose not to waive their claims should not have a negative bearing when analysing whether WAK acted in accordance with the private creditor test.
Faptul că societățile viticole și comercianții au ales să nu renunțe la creanțele lor nu ar trebui să fie un contraargument atunci când se evaluează dacă WAK a acționat în conformitate cu testul creditorului privat.
Weighing the different options for WAK against each other the Commission concludes that the partial subordination and waiver of claims of 4 December 2000 and of 21 February 2001 totalling of EUR 5005441,60 and waiver of interest payments as from 31 December 2000 was the most favourable option for WAK and is therefore in accordance with the private creditor test.
Comparând între ele diversele opțiuni pe care le avea la dispoziție WAK, Comisia a concluzionat că subordonarea și renunțarea parțială la creanțe din 4 decembrie 2000 și din 21 februarie 2001, în sumă totală de 5005441,60 EUR, precum și renunțarea la plata dobânzilor de la 31 decembrie 2000 au reprezentat opțiunea cea mai favorabilă pentru WAK, fiind, prin urmare, conforme cu testul creditorului privat.
The subordination and waiver of claims make out a debt deferral, which is more advantageous to the creditor compared to liquidation.
Subordonarea și renunțarea la creanțe conduc la o amânare a datoriei, care este mai avantajoasă pentru creditor decât lichidarea.
In accordance with settled case-law [28], a public creditor will balance the advantage inherent in obtaining the offered sum under the restructuring plan and the sum they would be able to recover via the firm’s liquidation.
În conformitate cu jurisprudența constantă [28], un creditor public pune în balanță suma care îi este oferită în cadrul unui plan de restructurare și suma pe care ar putea să o recupereze prin lichidarea firmei.
Hence, GfW did not receive any advantage it would not have received under normal market conditions and thus no State aid was awarded to GfW as a result of WAK’s decision to subordinate and waive part of its claims.
Prin urmare, GfW nu a primit niciun avantaj de care nu ar fi beneficiat în condițiile normale ale pieței, ceea ce înseamnă că GfW nu a primit ajutoare de stat în urma deciziei WAK de subordonare și renunțare la o parte din creanțele sale.
In the first contract (signed on 4 December 2000) between GfW and WAK, in order to avoid GfW’s insolvency, WAK agrees with GfW on a subordination of claims of the same amount as GfW’s deficit after the winegrowing enterprises and merchants had agreed to waive 90 % of their remaining claims and to, if necessary, waive the amount of claim they had agreed to subordinate (see recitals 79 and 80).
Cu toate acestea, potrivit observațiilor trimise de Germania, WAK a renunțat la acea parte din creanțele sale de care era nevoie pentru acoperirea deficitului GfW pe anul 2000, ceea ce, potrivit Legii insolvenței din Germania (a se vedea considerentul 25) era necesar pentru evitarea procedurii de insolvență și pentru a permite GfW să își continue activitatea comercială. În primul contract (semnat la 4 decembrie 2000) dintre GfW și WAK, acesta din urmă este de acord, pentru a evita insolvența GfW, cu subordonarea unor creanțe egale ca valoare cu deficitul GfW după ce societățile viticole și comercianții fuseseră de acord să renunțe la 90 % din creanțele rămase și, dacă este necesar, să renunțe la creanțele pe care fuseseră de acord să le subordoneze (a se vedea considerentele 79 și 80).
The reason for the waiver being larger than first expected was that despite WAK’s and GfW’s efforts to convince the winegrowing enterprises and merchants to contribute their part in helping GfW to avoid insolvency (see recitals 79 and 80 of the German comments), the winegrowing enterprises and merchants’ decision to not waive any of their claims for the reasons mentioned in recital 110 above.
Motivul pentru care renunțarea a avut o valoare mai mare decât se preconiza inițial a fost acela că, în pofida eforturilor WAK și ale GfW de a convinge societățile viticole și comercianții să ia parte la efortul de sprijinire a GfW pentru evitarea insolvenței (a se vedea considerentele 79 și 80 din observațiile Germaniei), societățile viticole și comercianții au hotărât să nu renunțe la creanțele lor, din motivele precizate în considerentul 110 de mai sus.
As mentioned in recital 108, the decision by the winegrowing enterprises and merchants to not waive a share of their remaining claims only had a limited impact on WAKs economic assessment and did not change the outcome of this assessment: that it was economically preferential for WAK to enable GfW to avoid insolvency proceedings.
După cum s-a menționat la considerentul 108, decizia societăților viticole și a comercianților de a nu renunța la o parte din creanțele neachitate a avut numai un impact limitat asupra evaluării economice realizate de WAK și nu a modificat rezultatul acestei evaluări, și anume concluzia că era preferabil din punct de vedere economic pentru WAK să ajute GfW la evitarea procedurii de insolvență.
The Commission therefore concludes that WAK’s partial subordination and waiver of claims was the most favourable option for WAK and is therefore in according with the private creditor principle and are therefore not to be considered State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU to GfW.
Prin urmare, Comisia concluzionează că subordonarea parțială de către WAK și renunțarea la creanțe reprezenta varianta cea mai favorabilă pentru WAK, fiind ca atare conformă cu testul creditorului privat și neputând fi considerată ajutor de stat către GfW în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
Existence of aid to winegrowing enterprises and merchants
Existența ajutorului către societățile viticole și comercianți
In the opening and subsequent extension of the formal investigation procedure questions were raised regarding possible aid to the winegrowing enterprises and merchants.
La deschiderea și în prelungirea ulterioară a procedurii oficiale de investigare s-au ridicat întrebări în privința unui posibil ajutor acordat societăților viticole și comercianților.
Firstly, the security position awarded the winegrowing enterprises and merchants by GfW at the time of purchase seemed relatively strong and doubts were raised whether the awarded security position was really in accordance with normal business practice.
În primul rând, rangul garanțiilor acordate societăților viticole și comercianților de către GfW la momentul achiziției a părut relativ ridicat și au apărut dubii în privința conformității cu practicile comerciale obișnuite a acordării unui asemenea rang al garanțiilor.
Secondly, the price paid for the purchased must was estimated to be above the market price.
În al doilea rând, s-a estimat că prețul plătit pentru mustul achiziționat era superior prețului pieței.
Thirdly, the winegrowing enterprises and merchants decision to not waive any of their claims when GfW was faced with insolvency was put into question together with WAK’s decision to subordinate and then waive a share of its claims even though the winegrowing enterprises and merchants decided not to waive the 90 % of their remaining claims (20 % of value of stock).
În al treilea rând, decizia societăților viticole și a comercianților de a nu renunța la creanțele lor în momentul în care GfW s-a confruntat cu o situație de insolvență a fost examinată împreună cu decizia WAK de a subordona și apoi de a renunța la o parte din creanțe, în pofida faptului că societățile viticole și comercianții au decis să nu renunțe la 90 % din creanțele rămase (20 % din valoarea stocurilor).
At the time of purchase of must — security position awarded
Rangul garanțiilor acordate la momentul achiziției mustului
In their comments, Germany has given their assurances that that simple, extended or prolonged retentions of title awarded to the different winegrowing enterprises and merchants in connection with the purchase of must, was indeed in accordance with normal business practise.
În observațiile lor, autoritățile din Germania au dat asigurări că acordarea de către GfW a unor drepturi de retenție simple, extinse sau prelungite societăților viticole și comercianților în legătură cu vânzarea de must a fost conformă cu practicile comerciale uzuale.