natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As a preliminary point, the parent of the IFP group is a legal person governed by public law, namely the publicly owned establishment IFP, which raises an additional difficulty: the question has first to be asked which court, an administrative court or an ordinary civil or criminal court, would have jurisdiction under the French system to establish whether when a legal person governed by private law is to be wound up compulsorily, and is controlled by a legal person governed by public law, there is any liability that rests on the controlling entity.
Cu titlu introductiv, în măsura în care, în speță, societatea-mamă a grupului IFP este o persoană juridică de drept public (instituția publică IFP), această chestiune ridică o dificultate suplimentară: este necesar, de fapt, să se aibă în vedere, în prealabil, sistemul jurisdicțional (administrativ sau judiciar) care să dețină, în sistemul francez și în cazul de față, competența pentru cercetarea unei posibile răspunderi a unei persoane juridice de drept public care controlează o persoană juridică de drept privat aflată în lichidare judiciară.
As regards proceedings for liability because of insufficient assets [126], the Court of Conflicts of Jurisdiction (Tribunal des conflits) for long considered that the ordinary courts had jurisdiction where the legal person governed by public law was manager de jure [127], and that the administrative courts had jurisdiction where the legal person governed by public law was manager de facto [128].
Comisia constată că, în ceea ce privește acțiunile în răspundere pentru insuficiență de active [126], Tribunal des conflits a considerat mult timp că jurisdicția judiciară era competentă în cazul în care persoana publică era administrator de drept [127], iar jurisdicția administrativă în cazul în care persoana publică era administrator de fapt [128].
However, it seems that the jurisdiction of the administrative and the ordinary courts is now distinguished by reference to the nature of the service provided: whether it is an administrative public service, or an industrial or commercial activity.
Cu toate acestea, se pare că în acest domeniu, repartizarea competențelor între jurisdicțiile administrative și judiciare se bazează, de acum înainte, pe natura serviciilor prestate: serviciu public administrativ sau activitate industrială sau comercială.
Where an administrative public service is involved, the old rule, based on de jure or de facto management, seems to have been abandoned by the Court of Conflicts of Jurisdiction [129] in its Département de la Dordogne decision [130], where the Court decided that the administrative courts had jurisdiction because the service involved was an administrative public service, regardless of whether the legal person governed by public law was the de jure or de facto manager of the person governed by private law that actually performed the public service task.
În cazul unui serviciu public administrativ, se pare că jurisprudența anterioară, bazată pe gestionarea de drept sau de fapt, a fost abandonată de Tribunal des conflits [129] ca urmare a deciziei sale în cauza Département de la Dordogne [130]: Înalta Curte s-a pronunțat atunci în favoarea competenței judecătorului administrativ, fiind vorba despre un serviciu public administrativ, și aceasta, indiferent dacă persoana publică este administrator de drept sau de fapt al persoanei private care exercită această misiune de serviciu public.
The Court recalled that in line with its judgment in Blanco [131]‘the liability which may lie with the State or with other legal persons governed by public law by reason of damage attributed to their administrative public services is governed by public law’ (emphasis added), and that the situation was otherwise only where the law expressly so provided; the Court went on to find that in Law of 25 January 1985 on compulsory administration and winding-up procedures, (now codified in Articles L. 624-3 et seq. of the Commercial Code) the legislature had not, ‘by way of exception to the principles governing the liability of public-law persons, intended to confer jurisdiction on the ordinary courts for determining the civil liability of the State or other legal persons governed by public law in the performance of a duty to provide an administrative public service’ (emphasis added).
După ce a amintit, în conformitate cu hotărârea Blanco [131] că „răspunderea care poate aparține statului sau altor persoane juridice de drept public în ceea ce privește prejudiciile imputate serviciilor lor publice administrative se supune unui regim de drept public” (Subliniere adăugată) și că nu există altă posibilitate decât în cazul în care se prevede în mod expres în lege, Tribunal des conflits a statuat că nu rezultă din Legea din 25 ianuarie 1985 privind redresarea și lichidarea judiciară a întreprinderilor (în prezent codificată în articolele L. 624-3 și următoarele din Codul comercial) „că legislatorul intenționează, prin derogare de la principiile care reglementează răspunderea persoanelor publice, să plaseze sub jurisdicția instanțelor judiciare cercetarea răspunderii civile a statului sau a altor persoane juridice de drept public în cadrul exercitării unei misiuni de serviciu public administrativ.” (Subliniere adăugată).
Conversely, where an industrial or commercial activity is concerned, jurisdiction to determine the civil liability of a legal person governed by public law controlling a private person in liquidation clearly rests with the ordinary courts.
Invers, atunci când este vorba despre o activitate industrială sau comercială, competența pentru cercetarea răspunderii civile a unei persoane juridice de drept public care controlează o persoană privată aflată în lichidare aparține în mod clar sistemului judiciar.
In its judgment in Société d’Économie Mixte Olympique d’Alès en Cévennes [132], the Court of Conflicts of Jurisdiction held in particular that ‘although jurisdiction to determine the civil liability of the State or of other legal persons governed by public law in respect of the performance of a duty to provide an administrative public service rests with the administrative courts, such proceedings come under the jurisdiction of the ordinary courts where it is shown that the State or the legal person governed by public law is liable in respect of an industrial or commercial activity; there is no necessity to determine whether the public authority acted as manager de jure or de facto’ (emphasis added).
În decizia din cauza Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes [132], Tribunal des conflits a statuat că „dacă cercetarea răspunderii civile a statului sau a altor persoane juridice de drept public în cadrul exercitării unei misiuni de serviciu administrativ este de competența instanțelor administrative, o astfel de acțiune ține de competența instanțelor judiciare în cazul în care răspunderea statului sau a persoanei juridice de drept public este cercetată în cadrul unei activități industriale sau comerciale fără a fi nevoie să se stabilească măsura în care colectivitatea vizată a acționat ca administrator de fapt sau de drept.” (Subliniere adăugată).
In the case before it the Court of Conflicts of Jurisdiction ruled that the activities conducted by a public limited company with a board of directors and supervisory board (SEM Olympique d’Alès en Cévennes) were not of an administrative public service nature, on the basis of two considerations: the company’s object [133] and its financing [134].
Pentru a ajunge la această concluzie în cauza în speță, Tribunal des conflits a înlăturat caracterul de serviciu public administrativ al activităților desfășurate de o societate pe acțiuni cu consiliu director și consiliu de supraveghere (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) pe baza a două considerente: obiectul său [133], pe de o parte, și metoda sa de finanțare [134], pe de altă parte.
As regards more specifically the public limited companies Axens, Beicip-Franlab and Prosernat, which are subsidiaries governed by private law controlled by the publicly owned establishment IFP, it emerges from the information contained in the file, especially that recalled in recital 159, that their object is economic and not administrative [135].
În ceea ce privește în special societățile pe acțiuni Axens, Beicip-Franlab și Prosernat, filialele de drept privat controlate de instituția publică IFP, din informațiile din dosar, inclusiv cele amintite la considerentul 159, reiese că obiectul lor are o finalitate economică [135] și nu administrativă.
In addition, the bulk of the resources of these companies comes from operating proceeds generated by their economic activities and not from public funding.
În plus, cea mai mare parte a resurselor acestor întreprinderi provin din veniturile din exploatare generate de activitățile lor economice, și nu dintr-o finanțare publică.
Finally, it should be noted that these subsidiaries of a publicly owned establishment were set up as commercial companies on the initiative of a legal person governed by private law [136] (and not of a legal person governed by public law, because IFP was converted into an EPIC only on 7 July 2006).
În final, trebuie remarcat faptul că aceste filiale ale instituției publice IFP au fost create ca societăți comerciale la inițiativa unei persoane juridice de drept privat [136] (și nu a unei autorități publice, transformarea instituției publice IFP în IPIC având loc abia la 7 iulie 2006).
Therefore the industrial and commercial nature of the activities of Axens, Beicip-Franlab and Prosernat seems undeniable and, in the event of compulsory winding up by the court, jurisdiction to hear any case concerning liability against the publicly owned establishment IFP would undoubtedly lie with the ordinary courts.
De asemenea, natura industrială și comercială a activităților filialelor Axens, Beicip-Franlab și Prosernat este incontestabilă și, în caz de lichidare judiciară, jurisdicțiile judiciare ar fi, fără îndoială, competente pentru cercetarea unei posibile acțiuni în răspundere împotriva instituției publice IFP.
Confronted by a defaulting subsidiary, the victims of its actions have to prove misconduct on the part of the parent in order to obtain redress; this may in particular take the form of (α) denial by the parent of the legal personality of its subsidiary, or (β) mismanagement of the controlled company.
În confruntarea cu o filială falimentară, victimele acțiunilor sale sunt obligate să dovedească conduita culpabilă a societății-mamă pentru obținerea de compensații, în special negarea de către aceasta din urmă a personalității juridice a filialei sale (α) și administrarea defectuoasă a societății controlate (β).
Denial by the parent of the legal personality of the subsidiary
Negarea personalității juridice a filialei de către societatea-mamă
In its judgments the Court of Cassation has established that the liability of a parent company may extend to the actions of its subsidiaries in two exceptional cases: firstly, where the assets of the subsidiaries are inseparable from those of the parent (confusion du patrimoine), and secondly, where the subsidiaries are fictitious legal persons [137].
Jurisprudența Curții de Casație a consacrat posibilitatea extinderii răspunderii societății-mamă la acțiunile filialelor sale în două cazuri excepționale [137] pe de o parte, atunci când patrimoniul filialei se confundă cu cel al societății-mamă (ipoteză denumită „confuziunea de patrimonii”) și pe de altă parte, în cazul în care filialele sunt persoane juridice fictive (ipoteză denumită „natura fictivă a persoanei juridice”).
The concept of inseparable assets [138] generally applies to a situation where the accounts of the two separate legal entities are such that it is impossible to determine to which of them a specific asset or liability belongs.
În ceea ce privește „confuziunea de patrimonii” [138], această noțiune califică, în general, situația în care contabilitățile a două entități juridice distincte sunt de așa natură încât nu se poate stabili la care dintre ele se raportează un element particular de activ sau pasiv.
However, to show that assets are inseparable it is not enough that there should be links, even close links, between the companies of the group.
Cu toate acestea, pentru a demonstra existența unei astfel de confuziuni de patrimonii, existența unor legături, chiar strânse, între societățile din cadrul grupului, nu este suficientă.
Likewise, the fact that partners or managers or even the registered office [139] are identical does not by itself mean that the assets are inseparable.
De asemenea, identitatea asociaților sau a administratorilor, chiar identitatea sediului social [139], nu permit, în sine, stabilirea confuziunii de patrimonii.
The fact that relations within the group are formally defined in agreements between the parent company and its subsidiaries usually suffices to rule out any possibility of inseparability of assets [140].
Formalizarea relațiilor din cadrul grupurilor în acordurile semnate de societatea-mamă și filialele sale este de multe ori suficientă pentru a exclude orice posibilitate de confuzie a patrimoniilor [140].
In two recent cases, Metaleurop [141] and AOL Liberté [142], the Court of Cassation seems actually to have tightened its approach to the conditions for the extension of proceedings to include the parent company of a group.
În două cauze recente, Metaleurop [141] și AOL Liberté [142], Curtea de Casație pare să își fi înăsprit controlul asupra condițiilor de prelungire a unei proceduri cu privire la societatea-mamă a unui grup.
Even very intensive integration of the group companies does not necessarily entail inseparability of assets.
Integrarea, chiar foarte avansată, a societăților grupului, nu conduce neapărat la o confuziune de patrimonii.
According to the legal literature, ‘Neither the liquidity and exchange agreements between the two entities, nor the exchanges of staff, nor the advances of funds by the parent company, nor the parent company’s control of the management of the subsidiary imply a general disorder in the accounts that would justify the unification of the assets’ [143].
Conform doctrinei [143], „nici convențiile privind lichiditățile și schimburile între cele două entități, nici schimburile de personal, nici avansurile de fonduri de către societatea-mamă, nici controlul societății-mamă asupra puterii de gestiune a filialei nu au caracterul unei dezordini generalizate a conturilor, care să justifice reunificarea patrimoniilor”.
It therefore seems to be particularly difficult to hold a parent company liable for the actions of one of its subsidiaries on the basis of the inseparability of their assets [144], with the level of proof required by the Court of Cassation being extremely high.
Așadar, pare deosebit de dificilă angajarea răspunderii unei societăți-mamă în ceea ce privește acțiunile uneia dintre filialele sale în temeiul confuziunii patrimoniilor lor [144], nivelul probator solicitat de Curtea de Casație pentru a o demonstra fiind extrem de ridicat.
In the present case, it has to be pointed out that the Commission has already found that ‘IFP and the subsidiaries concerned are distinct legal entities and their accounts are separate’ [145].
În speță, este clar faptul că Comisia a evidențiat deja că „[…] instituția publică IFP și filialele implicate fiind entități juridice separate, conturile acestora sunt separate” [145].
In addition, the agreements signed between IFP and its subsidiaries, especially the agreements for exclusive technology transfer or the assignment of staff [146], do not produce general disorder in the accounts such as to justify unification of the assets within the meaning of the case-law of the Court of Cassation, since each service is specifically entered in the respective balance sheets of each entity of the IFP group, as will be established in particular in sections 7.1.4 and 7.3.
În plus, convențiile semnate între instituția publică IFP și filialele sale, în special acordurile exclusive de transferuri tehnologice, sau furnizarea de personal [146], nu au caracterul unei dezordini generalizate a conturilor, care să justifice reunificarea patrimoniilor în sensul jurisprudenței Curții de Casație, fiecare serviciu fiind contabilizat în mod specific în bilanțul fiecărei entități a grupului IFP, astfel cum se va stabili în special în părțile 7.1.4 și 7.3.
To show that a subsidiary is a ‘fictitious legal entity’ it must be established that the constitution of the subsidiary is flawed for lack of intention to cooperate (affectio societatis) so that the subsidiary does not have a real existence as a company.
În ceea ce privește „natura fictivă a persoanei juridice”, aceasta se referă la caracterizarea inexistenței unor elemente din contractul de societate al filialei (affectio societatis), pentru a dovedi că nu are viață socială reală.
The Court of Cassation [147] considers that there is a fictitious company where the legal person against which the proceedings are brought exists only apparently, by reason of a lack of any activity separate from that of the natural or legal person directing the business [148].
Curtea de Casație [147] se consideră a fi în prezența unei societăți fictive în cazul în care persoana juridică împotriva căreia a fost inițiată procedura nu are decât o existență aparentă, neavând o activitate separată [148] de aceea a deținătorului afacerii, persoană fizică sau juridică.
On the basis of publicly available information [149], the Commission also notes that the publicly owned establishment IFP and Axens, Beicip-Franlab and Prosernat have neither the same contact information nor the same business premises:
Pe baza informațiilor publice disponibile [149], Comisia constată, de asemenea, că instituția publică IFP și Axens, Beicip-Franlab și Prosernat nu au nici aceleași coordonate, nici aceleași locuri de desfășurare a activității:
The publicly owned establishment IFP is registered in the Nanterre Trade and Companies Register (‘RCS’) under number B 775 729 155 and its registered office is located in Rueil-Malmaison [150].
Instituția publică IFP este înregistrată în Registrul Comerțului și Societăților (în continuare „RCS”) din Nanterre sub numărul B 775 729 155, și are sediul social în Rueil-Malmaison [150].
IFP owns two establishments in France, in Solaize [151] and Pau [152] respectively.
Instituția publică IFP dispune de două amplasamente, situate în Franța, respectiv la Solaize [151] și la Pau [152].
Axens is registered in the Nanterre RCS under number B 599 815 073 and its registered office is also located in Rueil-Malmaison, but at a different address from its parent [153].
Axens este înregistrată în RCS din Nanterre sub numărul B 599 815 073 și sediul său social este situat tot în Rueil-Malmaison, dar la o adresă diferită [153] de cea a societății-mamă.
Its operating centres are also located in different sites from those of its parent, mostly outside France: in the United States, in Houston, Texas; Princeton, New Jersey; Savannah, Georgia; and Calvert City, Kentucky; in Canada, in Brockville, Ontario: in China, in Beijing; in Japan, in Tokyo; in India, in New Delhi; in Bahrain; and in Russia, in Moscow.
Centrele sale de exploatare sunt, de asemenea, situate la amplasamente diferite față de cele ale societății-mamă, de obicei, în afara Franței: în Statele Unite ale Americii la Houston (Texas), la Princeton (New Jersey), la Savannah (Georgia) și la Calvert City (Kentucky), în Canada la Brockville (Ontario), în China la Beijing, în Japonia la Tokyo, în India la New Delhi, în Bahrain, în Rusia la Moscova;
Beicip-Franlab is registered in the Nanterre RCS under number B 679 804 047, and its registered office is also located in Rueil-Malmaison, but at a different address from its parent and Axens [154].
Beicip-Franlab este înregistrată în RCS din Nanterre sub numărul B 679 804 047, iar sediul său social este situat tot în Rueil-Malmaison, dar la o adresă diferită [154] de cea a societății-mamă și a Axens.
It has subsidiaries and offices in a large number of countries in the world, in particular in Bahrain; in Abu Dhabi; in Tripoli in Libya; in Kuala Lumpur in Malaysia; in Houston, Texas, in the United States; in Villahermosa in Mexico; in Rio de Janeiro in Brazil; and in Moscow in Russia.
Ea are filiale și birouri în multe țări, printre care în Bahrain, la Abu Dhabi, în Libia la Tripoli, în Malaezia la Kuala Lumpur, în Statele Unite ale Americii la Houston în Texas, în Mexic la Villahermosa, în Brazilia la Rio de Janeiro și în Rusia la Moscova;
Prosernat is registered in the Nanterre RCS under number B 315 251 330 and its registered office is located in Puteaux [155].
Prosernat este înregistrată în RCS din Nanterre sub numărul B 315 251 330 și sediul său social este situat la Puteaux [155].
The company states [156] that it is present in some twenty countries throughout the world, including in South America (Argentina, Brazil, and Venezuela), Europe (United Kingdom, Italy, and Norway), North Africa (Algeria and Egypt), the Gulf countries (Saudi Arabia, United Arab Emirates, Kuwait, Oman, and Qatar), Iran, Russia, the Commonwealth of Independent States and South-East Asia.
Societatea declară [156] că este prezentă în aproape 20 de țări din întreaga lume, în special în America de Sud (Argentina, Brazilia, Venezuela), Europa (Marea Britanie, Italia, Norvegia), în Africa de Nord (Algeria, Egipt), în țările din Golf (Arabia Saudită, Emiratele Arabe Unite, Kuweit, Oman, Qatar), în Iran, în Rusia și în Comunitatea Statelor Independente, precum și în Asia de Sud-Est.
In addition, in this case, the economic activities engaged in by each of the subsidiaries are real, so that the companies cannot reasonably be classified as fictitious, especially as the Court of Cassation is very exacting when it comes to categorising a legal person as ‘fictitious’ [157].
Mai mult decât atât, în speță, activitățile economice desfășurate de fiecare dintre filiale sunt reale, astfel încât acestea nu pot fi calificate în mod rezonabil ca fiind fictive, și aceasta cu atât mai mult cu cât Curtea de Casație este foarte exigentă în calificarea unei persoane juridice ca fiind „fictivă” [157]:
Axens, set up in 2001, engages in an economic activity in the market for catalysts and technologies for the refining and petrochemicals industries, for which it employs more than 600 people and through which it achieves an annual turnover of approximately EUR 300 million.
Societatea Axens, înființată în anul 2001, exercită efectiv o activitate economică pe piața catalizatorilor și a tehnologiilor pentru industriile de rafinare și petrochimice, pentru care are peste 600 de angajați și datorită căreia are anual o cifră de afaceri de aproximativ 300 de milioane EUR.
Beicip-Franlab, set up in 1967, engages in a real activity in the publication and distribution of exploration-deposits software and in consultancy and advisory services.
Societatea Beicip-Franlab, fondată în 1967, desfășoară o activitate efectivă în editarea și difuzarea de programe informatice specializate în domeniul „explorării-zăcămintelor”, precum și în realizarea de studii și consultanță.
This activity involves over 100 employees and provides an annual turnover of approximately EUR 40 million.
Această activitate implică mai bine de 100 de angajați și înregistrează o cifră de afaceri anuală de aproximativ 40 de milioane EUR.
Prosernat, acquired in 2001, provides consultancy and other services and supplies gas treatment and sulphur recovery plants.
Societatea Prosernat, achiziționată în anul 2001, este activă în domeniul studiilor și serviciilor și al producției de echipamente destinate tratării gazelor naturale și recuperării sulfului.
The company employs about 70 people to carry out this activity and has a turnover of approximately EUR 50 million.
Pentru a desfășura această activitate, societatea numără aproximativ 70 de angajați și înregistrează o cifră de afaceri de aproximativ 50 de milioane EUR.