natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fourthly and finally, the practice described in the study is in accordance with codifying instruction No 02-060-M95 of 18 July 2002 and the guide to the financial organisation of the creation, conversion and abolition of national publicly owned establishments, cited above [109], namely that the rights and obligations of a wound-up EPIC go either to the State or to the legal entity that will take over the establishment’s task.
În al patrulea și ultimul rând, practica descrisă de studiu este conformă cu directiva de codificare nr. 02-060-M95 din 18 iulie 2002 și cu ghidul privind organizarea financiară a creărilor, transformărilor și desființărilor instituțiilor publice naționale susmenționate [109], și anume, că drepturile și obligațiile unui IPIC lichidat revin statului sau persoanei juridice care preia misiunea instituției respective.
Guided by its expert in the postal case, the Commission concludes that the debts of publicly owned establishments are in practice always transferred to another legal entity governed by public law in the event of the closing down of the publicly owned establishment that carried out the task concerned.
În definitiv, conform celor arătate de expertul său în cauza serviciilor poștale, Comisia constată că datoriile instituțiilor publice sunt, în realitate, transferate întotdeauna unei alte persoane juridice de drept public în cazul dispariției instituției publice care îndeplinea o misiune.
The creditors of these publicly owned establishments, such as IFP, therefore have a guarantee that their unpaid claims will not be cancelled.
Creditorii acestor instituții publice, din categoria cărora face parte și instituția publică IFP, sunt asigurați astfel în privința faptului că datoriile lor neachitate nu se vor stinge.
Conclusion regarding the existence of a State guarantee in favour of IFP
Concluzie privind existența unei garanții de stat în favoarea instituției publice IFP
On the basis of the evidence of the existence of a guarantee ensuring the payment of individual claims and the continued existence of IFP’s obligations, the Commission concludes that, from the change in the legal form of the publicly owned establishment IFP which occurred on 7 July 2006:
În temeiul elementelor prezentate pentru a dovedi existența unei garanții pentru compensarea creanțelor individuale și menținerea existenței obligațiilor instituției publice IFP, Comisia constată că, de la schimbarea statutului instituției publice IFP, care s-a produs la 7 iulie 2006:
the creditors of IFP do not encounter the usual private and public law limitations on the payment of a claim in full;
creditorii instituției publice IFP nu întâmpină obstacolele obișnuite prevăzute în dreptul privat și în dreptul public care pot împiedica achitarea integrală a unei creanțe;
in recovering the sums owed to them, the creditors of IFP may have recourse to specific procedures authorising the State to force the debtor body to settle the claim;
creditorii instituției publice IFP pot utiliza, pentru recuperarea creanțelor lor, proceduri specifice care autorizează statul să oblige organismul debitor la plata creanței;
nowhere does French law give the creditors of IFP to understand that IFP could face, for good, a situation in which it had a shortage of funds;
dreptul francez nu dă nicăieri de înțeles creditorilor instituției publice IFP că aceasta poate face față unei situații definitive de insuficiență de fonduri;
the budgetary documents give the impression that, if there is a shortage of funds, the State could give an exceptional grant to public sector bodies, of which IFP is one;
în caz de insuficiență de fonduri, documentele bugetare lasă să se înțeleagă că statul poate acorda o subvenție excepțională organismelor din sectorul public, din care face parte și instituția publică IFP;
if the procedures described above do not enable the creditor to obtain satisfaction, he can hold the State liable in order to obtain the payment of his claim in full;
dacă procedurile prezentate anterior nu permit creditorului să obțină satisfacție, el poate angaja răspunderea statului pentru a obține achitarea integrală a creanței sale;
if the actions envisaged above were to be spread out over time, the creditor can be certain that his claim will not be cancelled, even if IFP were to be subject to structural development.
dacă acțiunile presupuse anterior se desfășoară în timp, creditorul are certitudinea că creanța sa nu va dispărea, deși instituția publică IFP a suferit o transformare organică.
These special factors are intrinsically linked to IFP’s legal form as a publicly owned establishment and imply that the State performs the role of guarantor of last resort.
Aceste particularități sunt intrinsec legate de statutul de instituție publică al IFP și implică faptul că statul are rol de garant în ultimă instanță.
It may therefore be legitimately concluded that IFP benefits from an unlimited guarantee on the part of the French State by virtue of its legal form as an EPIC.
Așadar, se poate concluziona în mod justificat că instituția publică IFP beneficiază de o garanție nelimitată din partea statului francez în virtutea statutului său de IPIC.
The unlimited State guarantee to IFP results in a transfer of State resources within the meaning of point 2.1 of the Guarantees Notice.
Garanția de stat nelimitată în favoarea instituției publice IFP determină un transfer de resurse de stat în sensul punctului 2.1 din Comunicarea privind garanțiile menționată anterior.
IFP pays no premium for this guarantee.
Într-adevăr, instituția publică IFP nu plătește nicio primă pentru această garanție.
There is thus both an advantage to the establishment and a drain on public resources, as the State waives the remuneration that normally accompanies guarantees.
În acest fel, se creează atât un avantaj pentru întreprindere, cât și o pierdere din resursele publice, deoarece statul renunță la remunerația care, în mod normal, însoțește garanțiile.
In addition, the guarantee creates the risk of a potential and future claim on the resources of the State, which could find itself obliged to pay IFP’s debts [110].
În plus, garanția creează un risc de angajament potențial și viitor asupra resurselor statului, care ar putea fi obligat să achite datoriile instituției publice IFP [110].
Finally, the State’s unlimited guarantee to IFP is imputable to the State, because it derives from the combination of IFP’s public-law legal form, principles of national law, and two legislative acts, namely the Law of 25 January 1985, now the Commercial Code, and Law No 80-539 of 16 July 1980 and the measures implementing it.
În sfârșit, garanția de stat nelimitată în favoarea instituției publice IFP este imputabilă statului pentru că decurge din statutul de drept public al instituției publice IFP, din principii de drept intern, precum și din două acte legislative, și anume, Legea din 25 ianuarie 1985, devenită Codul comercial, și Legea nr. 80-539 din 16 iulie 1980, inclusiv normele sale de aplicare.
The unlimited guarantee does not cover IFP’s private-law subsidiaries
Neacoperirea filialelor de drept privat ale grupului IFP de către garanția nelimitată
As the Commission already indicated in its decision on case C 51/2005 [111], in the opening decision in the present case, and in section 2 above (‘The IFP group’), IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat form an economic group for purposes of competition law: the economic integration of the publicly owned establishment IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat is sufficiently strong to justify such a conclusion, because the publicly owned establishment IFP holds 100 % of Axens’s capital and 100 % of Beicip-Franlab’s capital directly, and 100 % of Prosernat’s capital indirectly; it exercises control of its subsidiaries through the presence of IFP managers in the subsidiaries’ decision-making bodies; it expresses its opinion in particular on the strategic planning and the key decisions for the future of the subsidiaries; and it is party to exclusive technology transfer agreements which are essential for the pursuit of its subsidiaries’ economic activities (agreements that include reciprocal rights of first refusal [112]) and to assignment contracts for the provision of premises and staff.
Așa cum Comisia a indicat deja acest lucru în decizia sa în cazul C 51/2005 [111] menționat anterior, în decizia de inițiere privind cazul în speță, și în partea a doua („Grupul IFP”), instituția publică IFP și filialele sale Axens, Beicip-Franlab și Prosernat formează, din perspectiva dreptului concurenței, un grup economic: într-adevăr, instituția publică IFP deține în mod direct 100 % din capitalul Axens și 100 % din capitalul Beicip-Franlab și în mod indirect 100 % din capitalul Prosernat, exercită un control asupra filialelor sale prin prezența persoanelor din conducere în instanțele decizionale ale acestora din urmă, se pronunță, în special, cu privire la direcțiile strategice și deciziile fundamentale pentru viitorul filialelor, și este legată prin acorduri exclusive de transfer de tehnologii indispensabile pentru desfășurarea activităților economice ale filialelor (acorduri care cuprind drepturi reciproce de prim refuz [112]), precum și prin contracte de punere la dispoziție de spații și de personal, astfel încât integrarea economică a instituției publice IFP și a filialelor sale Axens, Beicip-Franlab și Prosernat este suficient de puternică pentru a se ajunge la o astfel de concluzie.
The precise scope of the State guarantee has therefore to be examined in order to establish whether, in the event of default by an IFP subsidiary governed by private law, public resources could be mobilised to compensate its creditors (in other words, whether or not the unlimited State guarantee covers the economic activities of IFP’s subsidiaries).
Prin urmare, este necesar să se examineze întinderea exactă a garanției de stat pentru a stabili dacă, în caz de faliment al unei filiale de drept privat a instituției publice IFP, resursele publice ar putea fi mobilizate pentru despăgubirea creditorilor săi (cu alte cuvinte, dacă activitățile economice ale filialelor instituției publice IFP sunt sau nu acoperite de garanție de stat nelimitată).
UOP did not express an opinion on this point in its comments.
În observațiile sale, societatea UOP Limited nu se pronunță în această problemă.
Its arguments are based on market operators’ perception of ‘IFP/Axens’ which, in its opinion, is liable to confer an advantage on the IFP group in relation to suppliers, customers or capital providers.
Argumentele sale se bazează pe percepția pe care actorii din piață o au despre entitatea „IFP/Axens”, care ar fi, în opinia sa, de natură să confere un avantaj grupului IFP, atât în ceea ce privește furnizorii, cât și clienții sau furnizorii de capital.
This aspect will be examined in section 7.1.4 of this decision, which investigates the advantages which the IFP group derives from the measure.
Acest aspect va fi examinat în secțiunea 7.1.4 din prezenta decizie consacrată analizării avantajelor pe care grupul IFP le obține în urma acestei măsuri.
On the other hand, as indicated in recital 47, the French authorities deny the existence of a State guarantee for IFP’s subsidiaries, in particular because they have the legal form of public limited companies governed by ordinary law.
În schimb, după cum se menționează la considerentul 47, autoritățile franceze contestă existența unei garanții de stat în favoarea filialelor instituției publice IFP, în special în virtutea statutului lor de societăți pe acțiuni de drept comun.
In section 7.1.1.1, the Commission showed that the publicly owned establishment IFP enjoyed an unlimited guarantee; it will now consider whether the creditors of IFP’s private-law subsidiaries are covered by (A) a guarantee of payment of their individual claims or (B) a guarantee of the continued existence of their obligations in the event of insufficient assets.
După exemplul demonstrației existenței unei garanții nelimitate în favoarea instituției publice IFP prezentate în secțiunea 7.1.1.1, Comisia va examina succesiv măsura în care creditorii filialelor de drept privat ale instituției publice IFP beneficiază de o garanție în ceea ce privește rambursarea creanțelor lor individuale (A) sau de o garanție privind menținerea obligațiilor acestor filiale (B) în cazul insuficienței activelor.
Creditors of IFP’s subsidiaries have no guarantee of payment of their individual claims
Creditorii filialelor instituției publice IFP nu au nicio garanție în ceea ce privește rambursarea creanțelor lor individuale
IFP’s subsidiaries have the legal form of public limited companies.
Filialele instituției publice IFP au statutul de societăți pe acțiuni.
As legal persons governed by private law (unlike their controlling shareholder, which is a publicly owned establishment), they are fully subject to the compulsory administration and winding-up procedures provided for under ordinary law in France [113].
Ca persoane juridice de drept privat (spre deosebire de acționarul lor majoritar, care este o instituție publică), acestea se încadrează complet în domeniul de aplicare al procedurilor de redresare și de lichidare judiciară de drept comun [113] în Franța.
Before examining whether the controlling shareholder, the publicly owned establishment IFP, might have a vicarious liability that could be invoked for its subsidiaries (b), an account must be given of the compulsory winding-up procedure under ordinary law to which these private-law subsidiaries would be subject in the event of cessation of payments (a).
Înainte de a examina dacă răspunderea acționarului majoritar, instituția publică IFP, ar putea fi angajată pentru filialele sale (b), este necesar să se prezinte procedura de lichidare judiciară de drept comun la care aceste filiale de drept privat ar fi supuse în caz de încetare a plăților (a).
Compulsory winding up under ordinary law
Procedura de lichidare judiciară de drept comun
Supposing that an IFP subsidiary, a public limited company, was in default (in other words that it was no longer able to meet current liabilities out of its available assets), and that a reorganisation seemed manifestly impossible [114], the procedure under ordinary law [115] would lead to it being wound up compulsorily.
Presupunând că una dintre filialele grupului IFP, societate pe acțiuni, se află într-o situație de încetare a plăților (cu alte cuvinte, nu își mai poate onora datoriile exigibile cu activul disponibil), iar redresarea pare în mod evident imposibilă [114], procedura de drept comun [115] ar conduce la plasarea acesteia în lichidare judiciară.
The commencement of such proceedings [116] would be requested, where appropriate, by a debtor within forty-five days at the latest following the cessation of payments (unless the debtor had already requested the commencement of conciliation proceedings).
Inițierea procedurii [116] ar fi solicitată, după caz, de către debitor cel târziu în cursul celor 45 de zile de la încetarea plăților (cu excepția cazului în care acesta din urmă a solicitat deja inițierea unei proceduri de conciliere).
The purpose of such a compulsory winding up procedure would be to end the business activity of the undertaking or to sell its assets through a general or separate sale of its interests and property [117].
O astfel de procedură de lichidare judiciară ar avea drept scop încetarea activității întreprinderii sau realizarea patrimoniului acesteia printr-o cesiune globală sau separată a drepturilor și a bunurilor sale [117].
In the order commencing the winding up proceedings [118], the court appoints a supervisory judge (juge-commissaire) and, as liquidator, a court-registered administrator (mandataire judiciaire) or another person chosen for competence in this field.
În decizia care ar iniția procedura de lichidare judiciară [118], tribunalul ar desemna un judecător-comisar și ar numi, în calitate de lichidator, un mandatar judiciar sau o persoană aleasă pentru expertiza sa în domeniu.
Within a month of his appointment, the liquidator draws up a report on the situation of the undertaking and then carries out the liquidation operations and the verification [119] of claims [120].
Lichidatorul ar stabili apoi, în termen de o lună de la numirea sa, un raport cu privire la situația întreprinderii, apoi ar proceda la operațiunile de lichidare, precum și la verificarea [119] creanțelor [120].
The proceeds of the liquidation are shared among the creditors according to their ranking (preferential and mortgage creditors, creditors secured by a special security over movable property, unsecured creditors, i.e. without preference, pro rata to their claims).
Încasările din lichidare vor fi apoi distribuite între creditori în funcție de rangul lor (creditori privilegiați și ipotecari, creditorii care beneficiază de o garanție mobiliară specială, creditorii subordonați, adică neprivilegiați, în mod proporțional cu creanțele lor).
Where there are no longer any current liabilities and the liquidator has sufficient sums at his disposal to satisfy the creditors, or where continuing the winding up has become impossible due to lack of assets, the court closes the winding up [121].
Atunci când nu mai există pasive exigibile și lichidatorul dispune de fonduri suficiente pentru a despăgubi creditorii sau atunci când continuarea operațiunilor de lichidare judiciară este imposibilă din cauza insuficienței activelor, închiderea lichidării judiciare este pronunțată de tribunal [121].
After closure of the proceedings, similar proceedings cannot be resumed against the debtor.
După încheierea procedurii, debitorul beneficiază de principiul necontinuării urmăririi.
In other words, a judgment terminating the winding-up proceedings owing to lack of assets prevents the creditors from bringing further proceedings against the debtor unless the claim results from a criminal conviction or rights attached to the person of the creditor [122].
Cu alte cuvinte, decizia de încheiere a lichidării judiciare din insuficiență de active nu oferă creditorilor posibilitatea de a exercita urmărirea împotriva debitorului, cu excepția cazului [122] în care creanța rezultă dintr-o condamnare penală sau din drepturi legate de persoana creditorului.
No guarantee mechanism for IFP’s private-law subsidiaries
Inexistența unui mecanism de garantare în favoarea filialelor de drept privat ale instituției publice IFP
As the Commission expert explained in the postal case, in some commercial forms of enterprise, and in particular public limited companies (SAs) or private limited companies (SARLs), the members are not normally speaking obliged to pay the debts of the organisation in which they take part to an amount beyond their initial contribution.
După cum a explicat expertul Comisiei în cauza serviciilor poștale, în unele societăți comerciale, în special societățile pe acțiuni și societățile cu răspundere limitată, asociații nu sunt, în mod normal, obligați să ramburseze datoriile structurii la care participă dincolo de aportul lor inițial.
IFP’s subsidiaries are public limited companies and fall squarely into this category.
Ca societăți pe acțiuni, filialele instituției publice IFP se încadrează în această categorie.
Therefore, in the IFP group, as in any other group of companies, in the event of default by a subsidiary with limited liability (in this case a public limited company), the liability of the parent (as for any other ordinary shareholder) is confined to the loss of its contributions, always assuming there are no suretyships, endorsements, guarantees, letters of intent or letters of comfort [123] explicitly committing it.
De asemenea, în grupul IFP, la fel ca în orice alt grup de societăți, în caz de faliment al unei societăți filiale constituite sub forma unei societăți cu risc limitat (în acest caz, o societate pe acțiuni), în lipsa unor garanții, avize, scrisori de intenție sau de confort [123] care ar angaja-o în mod explicit, răspunderea societății-mamă se limitează la pierderea aporturilor sale (ca în cazul oricărui acționar ordinar).
In view of the fact that IFP and its subsidiaries belong to the same economic group for purposes of competition law, it has to be considered whether or not, in the event of default on the part of one of these private-law subsidiaries, the relationship of economic dependency of the subsidiaries on their parent may in French company law automatically trigger the liability of the publicly owned establishment IFP, and consequently mobilise public resources, since the State is responsible for the bulk of IFP’s financing and has implicitly guaranteed it as a publicly owned establishment.
Având în vedere apartenența instituției publice IFP și a filialelor sale la același grup economic în sensul dreptului concurenței, este necesar să se verifice dacă, în dreptul francez privind societățile comerciale, raportul de dependență economică în care sunt plasate filialele față de societatea-mamă este sau nu susceptibil, în caz de faliment al acestor filiale de drept privat, se angajeze automat răspunderea instituției publice IFP și, astfel, să mobilizeze resurse publice, statul asigurând cea mai mare parte a finanțării sale și conferind instituției publice o garanție nelimitată implicită.
At the end of the present detailed examination, the Commission concludes that in French civil and commercial law, in the event of default by one of the subsidiaries, (i) its controlling shareholder will not in principle be liable, except where the controlling shareholder can be shown to have committed a fault in the management of its subsidiary.
În urma acestei analize aprofundate, Comisia este în măsură să concluzioneze că în dreptul francez civil și comercial, în caz de faliment al uneia dintre filiale, răspunderea acționarului său majoritar nu este, în principiu, angajată, cu excepția cazului în care se demonstrează existența unei culpe a acționarului majoritar în gestionarea filialei sale (i).
The plans to reform the Civil Code, recently contemplated then abandoned, which aimed precisely to extend the principle of vicarious liability to the relationship between parent and subsidiaries of a group, confirm a contrario (ii) that such a principle does not exist at present in French law.
Proiectele avute în vedere recent, apoi abandonate, privind reforma Codului civil, care vizează extinderea, în cazul raportului dintre societatea-mamă și filialele unui grup, a principiului răspunderii pentru fapta altuia, au confirmat că, din contră, un astfel de principiu nu există, în prezent, în dreptul francez (ii).
No general vicarious liability of a shareholder for its subsidiary
Lipsa răspunderii generale a acționarului pentru filiala sa
According to legal theory [124], the organisation of a group never by itself gives rise to a chain of liability.
Conform doctrinei [124], organizarea unui grup nu ar fi, în sine, o sursă de răspundere în cascadă.
French law keeps to the principle of personal liability set out in Article 1382 of the Civil Code [125].
Legislația franceză ar respecta principiul răspunderii personale formulat în articolul 1382 din Codul civil [125].
Only an unlawful act which can be imputed to the conduct of the parent could open access to its assets.
Numai o faptă ilicită, imputabilă comportamentului societății-mamă, ar fi, prin urmare, de natură să ofere acces la patrimoniul său.