natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Maximum level of biodegradation: The degree of biodegradation of a chemical substance or organic matter in a test, recorded in per cent, above which no further biodegradation takes place during the test.
Nivel maxim de biodegradare: Gradul de biodegradare a unei substanțe chimice sau materii organice într-un test, înregistrat în procente, dincolo de care nu are loc biodegradare în timpul testului.
Primary substrate: A collection of natural carbon and energy sources that provide growth and maintenance of the microbial biomass.
Substrat primar: Colecție de surse naturale de energie și carbon care asigură creșterea și menținerea biomasei microbiene.
Secondary substrate: A substrate component present in such a low concentration, that by its degradation, only insignificant amounts of carbon and energy are supplied to the competent microorganisms, as compared to the carbon and energy supplied by the degradation of main substrate components (primary substrates).
Substrat secundar: Componenta unui substrat prezentă într-o concentrație atât de scăzută, încât, în urma degradării sale, microorganismele competente primesc doar cantități minime de carbon și energie comparativ cu carbonul și energia furnizate prin degradarea componentelor substratului principal (substraturi primare).
Degradation rate constant: A first order or pseudo first order kinetic rate constant, k (d–1), which indicates the rate of degradation processes.
Constanta vitezei degradării: Constantă cinetică de prim ordin sau pseudo-prim ordin k (zi–1), indicând viteza procesului de degradare.
For a batch experiment k is estimated from the initial part of the degradation curve obtained after the end of the lag phase.
Pentru un experiment în serie, k se estimează din partea inițială a curbei degradării obținute după încheierea fazei de latență.
Half-life, t1/2 (d): Term used to characterise the rate of a first order reaction.
Timp de înjumătățire, t1/2 (zi): Termen folosit pentru caracterizarea vitezei unei reacții de prim ordin.
It is the time interval that corresponds to a concentration decrease by a factor 2.
Este intervalul de timp care corespunde unei scăderi a concentrației de 2 ori.
The half-life and the degradation rate constant are related by the equation t1/2 = ln2/k.
Timpul de înjumătățire și constanta vitezei de degradare sunt corelate de ecuația t1/2 = ln2/k.
Degradation half time, DT50 (d): Term used to quantify the outcome of biodegradation tests.
Timp de înjumătățire a degradării, DT50 (zi): Termen utilizat pentru cuantificarea rezultatului testelor de biodegradare.
It is the time interval, including the lag phase, needed to reach a value of 50 % biodegradation.
Este intervalul de timp (inclusiv faza de latență) necesar pentru atingerea unei valori de 50 % a biodegradării.
Limit of detection (LOD) and limit of quantification (LOQ): The limit of detection (LOD) is the concentration of a substance below which the identity of the substance cannot be distinguished from analytical artefacts.
Limita de detecție (LOD) și limita de cuantificare (LOQ): Limita de detecție (LOD) este concentrația unei substanțe sub nivelul căreia identitatea unei substanțe nu mai poate fi deosebită de artefactele analitice.
The limit of quantification (LOQ) is the concentration of a substance below which the concentration cannot be determined with an acceptable accuracy.
Limita de cuantificare (LOQ) este concentrația unei substanțe sub nivelul căreia concentrația nu poate fi determinată cu o precizie acceptabilă.
Dissolved organic carbon (DOC): That part of the organic carbon in a sample of water which cannot be removed by specified phase separation, for example by centrifugation at 40000 ms–2 for 15 min. or by membrane filtration using membranes with pores of 0,2 μm-0,45 μm diameter.
Carbon organic dizolvat (COD): Acea parte a carbonului organic dintr-un eșantion de apă care nu poate fi eliminată prin separarea fazelor specificate, cum ar fi centrifugarea la 40000 ms–2 timp de 15 minute sau filtrarea prin membrană cu pori de diametru 0,2 μm-0,45 μm.
Total organic14C activity (TOA): The total 14C activity associated with organic carbon.
Activitatea organică totală a 14C (TOA): Activitatea totală a 14C asociată cu carbonul organic.
Dissolved organic14C activity (DOA): The total 14C activity associated with dissolved organic carbon.
Activitatea 14C organic dizolvat (DOA): Activitatea totală a 14C asociată cu carbonul organic dizolvat.
Particulate organic14C activity (POA): The total 14C activity associated with particulate organic carbon.
Activitatea 14C organic sub formă de particule (POA): Activitatea totală a 14C asociată cu carbonul organic sub formă de particule.
This simulation test is applicable to non-volatile or slightly volatile organic substances tested at low concentrations.
Acest test de simulare este aplicabil substanțelor organice nevolatile sau ușor volatile testate la concentrații scăzute.
Using flasks open to the atmosphere (e.g. cotton wool plugged), substances with Henry’s law constants less than about 1 Pa·m3/mol (approx. 10–5 atm·m3/mol) can be regarded as non-volatile in practice.
Folosind recipiente în care intră aerul (de exemplu acoperite cu vată hidrofilă), substanțele cu o constantă a legii lui Henry mai mică de aproximativ 1 Pa·m3/mol (aprox. 10–5 atm·m3/mol) pot fi considerate practic nevolatile.
Using closed flasks with a headspace, it is possible to test slightly volatile substances (with Henry’s law constants < 100 Pa·m3/mol or < 10–3 atm·m3/mol) without losses from the test system.
Testarea substanțelor puțin volatile (cu constante ale legii lui Henry < 100 Pa·m3/mol sau < 10–3 atm·m3/mol) poate avea loc fără pierderi din sistemul de testare dacă se folosesc recipiente închise cu volum tampon. CO2 se va îndepărta cu respectarea măsurilor de siguranță adecvate, în caz contrar putând avea loc pierderi de substanță marcată cu 14C.
Loss of 14C-labelled substances may occur, if the right precautions are not exercised, when the CO2 is stripped off. In such situations, it may be necessary to trap CO2 in an internal absorber with alkali or to use an external CO2 absorber system (direct 14CO2 determination; see Appendix 3).
În astfel de situații, poate fi necesară capturarea CO2 într-o coloană de absorbție conținând compuși alcalini sau folosirea unui sistem absorbant extern de CO2 (determinare directă a 14CO2; a se vedea apendicele 3).
For the determination of biodegradation kinetics, the concentrations of the test substance must be below its water solubility.
Pentru determinarea cineticii biodegradării, concentrațiile de substanță de testat trebuie să fie inferioare solubilității acesteia în apă.
It should be noted, however, that literature values of water solubility may be considerably higher than the solubility of the test substance in natural waters.
Trebuie remarcat totuși că valorile solubilității în apă din lucrările științifice pot fi considerabil mai mari decât solubilitatea substanței testate în ape naturale.
Optionally, the solubility of especially poorly water-soluble test substances may be established by use of the natural waters being tested.
Opțional, solubilitatea substanțelor de testat cu grad scăzut de solubilitate în apă poate fi stabilită prin folosirea apelor naturale testate.
The method can be used for simulating biodegradation in surface water free of coarse particles (pelagic test) or in turbid surface water which, e.g. might exist near a water/sediment interface (suspended sediment test).
Metoda poate fi folosită pentru simularea biodegradării în apă de suprafață care nu conține particule mari (test pelagic) sau în apă de suprafață cu turbiditate, de exemplu care poate exista în apropierea unei interfețe apă/sedimente (test pe sedimente în suspensie).
The test is performed in batch by incubating the test substance with either surface water only (pelagic test) or surface water amended with suspended solids/sediment of 0,01 to 1 g/L dry weight (suspended sediment test) to simulate a water body with suspended solids or re-suspended sediment.
Testul se efectuează în serii, prin incubarea substanței de testat exclusiv cu apă de suprafață (test pelagic) sau apă de suprafață combinată cu solide/sedimente în suspensie între 0,01-1 g/l greutate uscată (test pe sedimente suspendate) pentru simularea unui curs de apă cu solide în suspensie sau sedimente resuspendate.
The suspended solids/sediment concentration in the lower range of this interval is typical for most surface waters.
Concentrația solidelor/sedimentelor suspendate în intervalul inferior al acestui domeniu este reprezentativă pentru majoritatea apelor de suprafață.
The test flasks are incubated in darkness at an environmental temperature under aerobic conditions and agitation.
Recipientele de testare sunt incubate la întuneric, la temperatura mediului ambiant, în condiții aerobe, și sunt agitate.
At least two different concentrations of test substance should be used in order to determine the degradation kinetics.
Pentru determinarea cineticii degradării se vor folosi cel puțin două concentrații diferite ale substanței testate.
The concentrations should differ from each other by a factor of 5 to 10 and should represent the expected range of concentrations in the environment.
Concentrațiile trebuie să difere între ele cu un factor cuprins între 5-10, care trebuie să reprezinte intervalul așteptat de concentrații în mediul ambiant.
The maximum concentration of the test substance should not exceed 100 µg/L, but maximum test concentrations below 10 µg/L or less are preferred to ensure that the biodegradation follows first order kinetics.
Concentrația maximă a substanței testate nu trebuie să depășească 100 µg/l, dar sunt preferate concentrațiile de testare maxime inferioare 10 µg/l pentru ca biodegradarea să fie conformă cineticii de prim ordin.
The lowest concentration should not exceed 10 µg/L, but lowest test concentrations of 1-2 μg/L or less than 1 μg/L are preferred.
Concentrația minimă nu trebuie să depășească 10 µg/l, dar sunt preferate concentrațiile minime de 1-2 μg/l sau inferioare 1 μg/l.
Normally an adequate analysis of such low concentration can be achieved by use of commercially available 14C-labelled substances.
În mod normal, o analiză adecvată a unor concentrații atât de scăzute se poate realiza cu ajutorul substanțelor marcate 14C disponibile în comerț.
Because of analytical limitations, it is frequently impossible to measure the concentration of the test substance with the required accuracy, if the test substance is applied at a concentration ≤ 100 µg/L (see second paragraph in section 1.7.2).
Ca urmare a limitărilor analitice, măsurarea concentrației substanței testate cu precizia necesară este de cele mai multe ori imposibilă dacă substanța testată se aplică la o concentrație ≤ 100 µg/l (a se vedea punctul 1.7.2 al doilea paragraf).
Higher concentrations of test substance (> 100 µg/L and sometimes > 1 mg/L) may be used for the identification and quantification of major transformation products or if a specific analysis method with a low detection limit is not available.
Concentrațiile mai mari ale substanței testate (> 100 µg/l și, uneori, > 1 mg/l) pot fi folosite pentru identificarea și cuantificarea produșilor principali de transformare sau dacă nu există o metodă specifică de analiză cu o limită scăzută a detectării.
If high concentrations of test substance are tested, it may not be possible to use the results to estimate the first order degradation constant and half-life, as the degradation will probably not follow first order kinetics.
Dacă se testează concentrații mari ale substanței testate, este posibil ca rezultatele să nu poată fi folosite pentru estimarea constantei degradării de prim ordin și a timpului de înjumătățire, deoarece degradarea ar putea să nu respecte cinetica de prim ordin.
Degradation is followed at appropriate time intervals, by measuring either the residual 14C or the residual concentration of test substance when specific chemical analysis is used.
Degradarea se urmărește la intervale de timp regulate prin măsurarea 14C rezidual sau, dacă se folosește o analiză chimică specifică, prin măsurarea concentrației substanței testate.
labelling of the most stable part of the molecule ensures the determination of the total mineralisation, while 14C labelling of a less stable part of the molecule, as well as the use of specific analysis, enable the assessment of only primary biodegradation.
Marcarea cu 14C a celei mai stabile părți a moleculei permite determinarea mineralizării totale, în timp ce marcarea cu 14C a părții mai puțin stabile a moleculei, precum și folosirea analizei specifice permit doar evaluarea biodegradării primare.
However, the most stable part does not necessarily include the relevant functional moiety of the molecule (that can be related to a specific property such as toxicity, bioaccumulation, etc.).
Cu toate acestea, porțiunea cea mai stabilă nu include în mod obligatoriu fracțiunea funcțională relevantă a moleculei (care poate fi corelată cu o proprietate specifică, cum ar fi toxicitatea, bioacumularea etc.).
If this is the case, it may be appropriate to use a test substance, which is 14C-labelled, in the functional part in order to follow the elimination of the specific property.
În acest caz, se recomandă folosirea în porțiunea funcțională a unei substanțe de testat marcate cu 14C în scopul urmăririi eliminării acelei proprietăți.
Both radiolabelled and non-labelled test substances can be used in this test.
În acest test pot fi folosite deopotrivă substanțe de testat marcate sau nemarcate radioactiv.
14C-labelling technique is recommended and labelling should normally be in the most stable part(s) of the molecule (see also section 1.4).
Se recomandă tehnica de marcare cu 14C, iar marcarea trebuie să aibă loc în porțiunea (porțiunile) cea (cele) mai stabilă (stabile) a (ale) moleculei (a se vedea și punctul 1.4).
For substances containing more than one aromatic ring, one or more carbons in each ring should preferably be 14C-labelled.
În cazul substanțelor care conțin mai mult de un inel aromatic, se preferă ca unul sau mai mulți atomi de carbon din fiecare inel să se marcheze cu 14C.
In addition, one or more carbons on both sides of easily degradable linkages should preferably be 14C-labelled.
În plus, se preferă ca unul sau mai mulți atomi de carbon de pe ambele părți ale legăturilor ușor de scindat să se marcheze cu 14C.
The chemical and/or radiochemical purity of the test substance should be > 95 %.
Puritatea chimică și/sau radiochimică a substanței testate trebuie să fie > 95 %.
For radiolabelled substances, a specific activity of approx. 50 μCi/mg (1,85 MBq) or more is preferred in order to facilitate 14C measurements in tests conducted with low initial concentrations.
În cazul substanțelor marcate radioactiv este preferată o activitate specifică de aproximativ 50 μCi/mg (1,85 MBq) sau mai mare, în scopul facilitării măsurării 14C în testele realizate la concentrații inițiale scăzute.
The following information on the test substance should be available:
Vor fi disponibile următoarele informații despre substanța testată:
solubility in water [Method A.6],
solubilitatea în apă [metoda de testare A.6];
solubility in organic solvent(s) (substances applied with solvent or with low solubility in water),
solubilitatea în solvent (solvenți) organic (organici) (substanțe folosite împreună cu solvent sau cu solubilitate scăzută în apă);
dissociation constant (pKa) if the substance is liable to protonation or deprotonation [OECD TG 112] (5),
constanta de disociere (pKa) dacă este posibil ca substanța să fie supusă unei protonări sau deprotonări [orientarea nr. 112 a OECD] (5);
vapour pressure [Method A.4] and Henry’s law constant,
presiunea de vapori (metoda A.4) și constanta legii lui Henry;
chemical stability in water and in the dark (hydrolysis) [Method C.7].
stabilitate chimică în apă și la întuneric (hidroliză) [metoda C.7].
When poorly water-soluble substances are being tested in seawater, it may also be useful to know the salting out constant (or ‘Setschenow constant’) Ks, which is defined by the expression: log (S/S’) = Ks Cm, where S and S’ are the solubility of the substance in fresh water and seawater, respectively, and Cm is the molar salt concentration.
Când substanțele cu solubilitate scăzută în apă se testează în apă de mare, este utilă cunoașterea constantei de desalifiere (sau „constanta Setschenow”) Ks, definită prin expresia log (S/S’) = Ks Cm, unde S și S’ sunt solubilitatea substanței în apă dulce și, respectiv, în apă de mare, iar Cm este concentrația molară de sare.
If the test is carried out as a ‘suspended sediment test’ the following information should also be available:
Dacă testul se desfășoară ca „test pe sedimente în suspensie”, următoarele informații vor fi disponibile:
n-octanol/water partition coefficient [Method A.8],
coeficientul de partiție n-octanol/apă [metoda A.8];
adsorption coefficient [Method C.18].
coeficientul de adsorbție [metoda C.18].
Other useful information may include:
Alte informații utile pot include:
environmental concentration, if known or estimated,
concentrația în mediu, dacă se cunoaște sau estimată;
toxicity of the test substance to microorganisms [Method C.11],
toxicitatea substanței testate asupra microorganismelor [metoda C.11];
ready and/or inherent biodegradability [Methods C.4 A-F, C.12, C.9, OECD TG 302 (5)],
biodegradabilitatea imediată și/sau intrinsecă [metodele C.4 A-F, C.12, C.9, orientarea nr. 302 a OECD (5)];
aerobic or anaerobic biodegradability in soil and sediment/water transformation studies [Methods C.23, C.24].
biodegradabilitatea aerobă sau anaerobă în sol și studii de transformare în sedimente/apă [metodele C.23, C.24].
A substance, which is normally easily degraded under aerobic conditions (e.g. aniline or sodium benzoate) should be used as reference substance.
Se folosește ca substanță de referință o substanță în mod normal ușor degradabilă în condiții aerobe (de exemplu anilină sau benzoat de sodiu).
The expected time interval for degradation of aniline and sodium benzoate is usually less than 2 weeks.
Intervalul de timp preconizat pentru degradarea anilinei și benzoatului de sodiu este de obicei mai mic de două săptămâni.
The purpose of the reference substances is to ensure that the microbial activity of the test water is within certain limits; i.e. that the water contains an active microbial population.
Scopul substanțelor de referință este de a asigura menținerea activității microbiene a apei de testare în anumite limite; de exemplu, se verifică dacă apa conține o populație microbiană activă.
QUALITY CRITERIA
CRITERII DE CALITATE
Immediately after addition of the test substance, each initial test concentration should be verified by measurements of 14C activity, or by chemical analyses in the case of non-labelled substances, in at least duplicate samples.
Imediat după adăugarea substanței de testat, fiecare concentrație inițială de testare se verifică prin măsurarea activității 14C sau prin analize chimice în cazul substanțelor nemarcate, în cel puțin eșantioane duble.
This provides information on the applicability and repeatability of the analytical method and on the homogeneity of the distribution of the test substance.
Aceasta oferă informații privind aplicabilitatea și repetabilitatea metodei analitice, precum și omogenitatea distribuției substanței testate.
Normally, the measured initial 14C activity or test substance concentration is used in the subsequent analyses of data rather than the nominal concentration as losses due to sorption and dosing errors thereby are compensated.
În mod normal, activitatea 14C sau concentrația substanței testate măsurate inițial se folosesc în analizele ulterioare ale datelor, nu în concentrația nominală, deoarece pierderile provocate de sorbție și erorile de dozare sunt astfel compensate.
For 14C-labelled test substance, the level of recovery at the end of the experiment is given by mass balance (see last paragraph in section 1.8.9.4).
În cazul substanței testate marcate cu 14C, nivelul de recuperare de la sfârșitul experimentului este dat de bilanțul maselor (a se vedea punctul 1.8.9.4 ultimul paragraf).
Ideally, the radiolabelled mass balance should range from 90 % to 110 %, whereas the analytical accuracy should lead to an initial recovery of between 70 % and 110 % for non-labelled test substances.
În mod ideal, bilanțul maselor marcate radioactiv trebuie să fie cuprins între 90 % și 110 %, în timp ce precizia analitică trebuie să conducă la o recuperare inițială cuprinsă între 70 % și 110 % pentru substanțe de testat nemarcate.
These ranges should be interpreted as targets and should not be used as criteria for acceptance of the test.
Aceste intervale se interpretează ca ținte și nu se folosesc sub formă de criterii pentru acceptabilitatea testului.
Optionally, the analytical accuracy may be determined for the test substance at a lower concentration than the initial concentration and for major transformation products.
Opțional, precizia analitică se poate determina pentru substanța testată la o concentrație mai mică decât cea inițială și pentru produșii de transformare.
Repeatability and sensitivity of analytical method
Repetabilitatea și sensibilitatea metodei analitice
Repeatability of the analytical method (including the efficiency of the initial extraction) to quantify the test substance, and transformation products, if appropriate, should be checked by five replicate analyses of the individual extracts of the surface water.
Repetabilitatea metodei analitice (cu excepția randamentului extracției inițiale) în ceea ce privește cuantificarea substanței de testat și a produșilor de transformare se poate controla prin efectuarea de cinci analize duplicate ale extraselor individuale de apă de suprafață.
The limit of detection (LOD) of the analytical method for the test substance and for the transformation products should be at least 1 % of the initial amount applied to the test system if possible.
Limita de detecție (LOD) a metodei analitice pentru substanța de testat și produșii de transformare trebuie să fie, dacă este posibil, de cel puțin 1 % din cantitatea inițială folosită în sistemul de testare.
The limit of quantification (LOQ) should be equal to or less than 10 % of the applied concentration.
Limita de cuantificare (LOQ) trebuie să fie egală sau mai mică de 10 % din concentrația aplicată.
The chemical analyses of many organic substances and their transformation products frequently require that the test substance is applied at a relatively high concentration, i.e. > 100 μg/L.
Analizele chimice ale multor substanțe organice și produșii lor de transformare impun frecvent ca substanța de testat să fie folosită la o concentrație relativ mare, de exemplu > 100 μg/l.
Equipment
Aparatură
The test may be conducted in conical or cylindrical flasks of appropriate capacity (e.g. 0,5 or 1,0 litre) closed with silicone or rubber stoppers, or in serum flasks with CO2-tight lids (e.g. with butyl rubber septa).
Testul poate fi efectuat în recipiente conice sau cilindrice de capacitate corespunzătoare (de exemplu de 0,5 sau 1,0 l) acoperite cu dopuri de silicon sau cauciuc, sau în recipiente serologice închise ermetic (de exemplu cu membrană de cauciuc butilic).
Another option is to perform the test by use of multiple flasks and to harvest whole flasks, at least in duplicate, at each sample interval (see last paragraph in section 1.8.9.1).
O altă opțiune de efectuare a testului constă în folosirea de recipiente multiple și recoltarea în întregime a conținutului acestora, cel puțin în duplicat, la fiecare interval de prelevare (a se vedea punctul 1.8.9.1 ultimul paragraf).
For non-volatile test substances that are not radiolabelled, gas-tight stoppers or lids are not required; loose cotton plugs that prevent contamination from air are suitable (see second paragraph in section 1.8.9.1).
În cazul substanțelor de testat nevolatile care nu sunt marcate radioactiv, dopurile sau capacele etanșe nu sunt necesare; sunt suficiente dopurile de vată care previn contaminarea din aer (a se vedea punctul 1.8.9.1 al doilea paragraf).