natgillin/translations-raw huggingface dataset:
What is uncertain is not the principle of the existence of liability, or the fact that liability is incurred if the conditions that give rise to it are met, but the existence of injury presenting certain features.
Incertitudinea nu apasă asupra principiului existenței unei răspunderi și al angajării acesteia dacă elementele sale constitutive sunt reunite, ci asupra existenței unui prejudiciu care trebuie să prezinte anumite particularități.
As has been explained, once the injury is specific and abnormal, nothing stands in the way of liability.
Totuși, după cum s-a văzut, dacă prejudiciul are un caracter special și anormal, nimic nu împiedică angajarea răspunderii.
Thus by its very nature the liability does indeed arise automatically, and has all the characteristics of a guarantee.
Prin urmare, există o abordare automată chiar la nivelul principiului angajării unei răspunderi care prezintă toate caracteristicile unei garanții.
Finally, the Commission’s expert observes that none of the commentators on the Campoloro judgment has envisaged the possibility that the claim might go unpaid.
În cele din urmă, expertul Comisiei arată că niciun observator al jurisprudenței Campoloro nu ia în considerare posibilitatea neachitării creanței.
The Commission’s expert concludes that the Council of State’s judgment in Campoloro installed a scheme of liability which has the characteristics of a guarantee mechanism.
Expertul Comisiei constată că hotărârea Consiliului de Stat în cauza Campoloro, menționată anterior, a inițiat un regim de răspundere care prezintă caracteristicile unui mecanism de garantare.
Settlement of the Campoloro case by the European Court of Human Rights (ECHR)
Soluționarea cauzei Campoloro de către Curtea Europeană a Drepturilor Omului (CEDO)
In a judgment of 6 December 2006 — Société de gestion du port de Campoloro and Société fermière de Campoloro v France, the ECHR settled the Campoloro case by making the State liable for all of the sums due to the applicant companies by Santa-Maria-Poggio Commune.
Prin hotărârea din 6 decembrie 2006 în cauzele Société de gestion du port de Campoloro și Société fermière de Campoloro/Franța, CEDO a soluționat cauza Campoloro punând în sarcina statului toate datoriile comunei Santa-Maria-Poggio față de societățile reclamante.
The case demonstrates that, in this instance, the liability accepted by the French State operates as an implied guarantee of the public authorities’ liabilities and is not linked to any condition relating to loss.
Acest caz demonstrează că angajarea răspunderii statului constituie o garanție implicită pentru pasivul autorităților publice și nu este legată de nicio condiție privind prejudiciul.
Before the Court, the French authorities attempted to base their case on the absence of, firstly, an operative event imputable to the State and, secondly, a guarantee on the part of the State to public authorities possessing legal personality.
În fața instanței, autoritățile franceze au încercat să își întemeieze argumentele, de o parte, pe lipsa factorului generator imputabil statului, iar, pe de altă parte, pe lipsa garanției de stat în favoarea autorităților publice care dețin personalitate juridică.
‘[The French Government]’, we read, ‘considers that only objective reasons concerned exclusively with its being materially impossible for the commune to release sufficient resources have delayed the complete enforcement of the judgments’; ‘The Government therefore maintains that the non-enforcement of the judgments given is not the result of a deliberate refusal to enforce them on the part of the national authorities, State or commune.
Se poate citi că „[Guvernul francez] consideră că numai din motive obiective, ținând exclusiv de imposibilitatea materială a comunei de a asigura venituri suficiente, s-a întârziat executarea în totalitate a hotărârilor”; „Guvernul susține, așadar, că neexecutarea hotărârilor pronunțate nu rezultă din abținerea voluntară a autorităților naționale, statul sau comuna.
The absence of funds is not a pretext, but a reality due to the insolvency of the debtor legal entity’; ‘The non-payment of the debt is due entirely to the commune’s financial difficulties, and these circumstances do not appear to be such as either to release the authority from its obligations or to transfer the burden of its debt to the State (Council of State, commune of Batz-sur-Mer, 25 September 1970).
Lipsa creditelor nu constituie un pretext, ci o realitate datorată insolvabilității persoanei juridice debitoare”; „Neachitarea datoriei rezultă exclusiv din dificultățile financiare ale comunei și aceste circumstanțe nu par a fi de natură să scutească de obligații colectivitatea, nici să transfere sarcina datoriilor sale către stat (CE, comuna Batz sur Mer, 25 septembrie 1970).
There is no legal basis under national law for substituting the State for the commune where the payment of compensation is concerned.
În dreptul intern, nu există niciun temei legal pentru substituirea comunei de către stat pentru plata despăgubirilor.
Nor can Article 6-1 of the Convention form the basis of any such substitution in so far as a solution of that kind would be contrary to the very concept of legal personality, which presupposes autonomy and a distinct set of assets’.
Această substituire nu se poate fonda nici pe articolul 6 alineatul (1) din convenție în măsura în care o astfel de soluție ar fi contrară însăși noțiunii de personalitate juridică, care presupune o independență, un patrimoniu distinct”.
While the French Government attempted specifically to invoke the differences — highlighted above — between the liability scheme and the guarantee mechanism, these arguments were not in the end accepted by the Court.
Chiar dacă, așa cum s-a arătat anterior, guvernul francez urmărea să pună în valoare diferențele dintre regimul de răspundere și mecanismul de garantare, aceste argumente nu au fost, până la urmă, acceptate de Curte.
To reinforce the point being made, the applicants’ arguments — which were, in contrast, accepted by the Court — need also to be reproduced.
De asemenea, pentru a încheia demonstrația, este necesară reproducerea argumentelor reclamanților care au fost, de altfel, acceptate de Curte:
‘That is why no arrangements to soften the blow have been made under national law to confront a situation of default on the part of the commune’; ‘The State cannot offload its obligation to implement judicial decisions by invoking the absence of funds or the autonomy of regional or local authorities — an autonomy that it has not been able to guarantee to date, since the commune is in no position to pay its debts.
„Concluzia este că dreptul intern nu prevede niciun mecanism de remediere pentru a face față situației de încetare a plăților în care se află comuna”; „Statul nu poate evita obligația de executare a hotărârilor judecătorești invocând lipsa creditelor sau autonomia colectivităților locale, obligație pe care nu a putut-o îndeplini până acum deoarece comuna nu este în măsură să-și achite datoriile.
The applicants therefore denounce the State’s incapacity to adopt positive measures that would have enabled the commune to contribute in accordance with its obligation’.
În consecință, reclamanții denunță incapacitatea statului de a adopta măsuri pozitive care ar fi permis comunei să îndeplinească obligația contributivă care îi revine”.
‘The applicants note that, in its judgment of 18 November 2005, the Council of State held that the legislature intended to give the representative of the State, in the event of a local or regional authority’s not being able to implement a judicial decision, the power to take the place of that authority’s decision-making bodies in order to release or create the resources enabling the judicial decision concerned to be fully implemented.
„Reclamanții constată că, în decizia din 18 noiembrie 2005, Consiliul de Stat consideră că legislatorul a înțeles să acorde reprezentantului statului, în cazul incapacității unei colectivități teritoriale de a asigura executarea unei hotărâri judecătorești, puterea de a se substitui organelor acelei colectivități în scopul eliberării sau creării resurselor necesare executării în totalitate a hotărârii judecătorești respective.
It is on the basis of these omissions on the part of the French State that the applicants demand both acknowledgement of Article 6-1’s having been breached and the resulting compensation — an initiative that no more contradicts the concept of legal personality than it does the concepts of independence and of a distinct set of assets’.
În temeiul acestor deficiențe proprii statului francez, reclamanții solicită să se constate încălcarea articolului 6 alineatul (1) și reparațiile care se impun, acest lucru neimplicând nicio contradicție cu noțiunea de personalitate juridică și nici cu cea de independență și de patrimoniu distinct”.
The Court finally noted that a breach of Article 6-1 of the European Convention on Human Rights had taken place and added that: ‘These judgments need, therefore, to be implemented, and the Court would point out that a State authority cannot use lack of resources as a pretext for not honouring a debt based on a judicial decision (Bourdov, cited above, Section 30)’.
În cele din urmă, Curtea a constatat o încălcare a articolului 6 alineatul (1) din Convenția Europeană a Drepturilor Omului, în special pe motiv că: „Este necesară, așadar, executarea acestor hotărâri, Curtea atrăgând atenția că nicio autoritate a statului nu poate invoca lipsa resurselor pentru a nu onora o obligație care îi revine în urma unei hotărâri judecătorești (Bourdov menționat anterior la punctul 30).”
The Court also noted that a breach of Article 1 of Protocol No 1 to the European Convention on Human Rights had taken place: ‘The interested parties’ inability to have these judgments implemented constitutes interference with those parties’ property rights — interference such as is referred to in the first sentence of the first paragraph of Article 1 of Protocol No 1.
Curtea a constatat și o încălcare a articolului 1 din Protocolul nr. 1 al Convenției Europene a Drepturilor Omului: „Imposibilitatea în care se găsesc părțile interesate în obținerea executării acestor hotărâri constituie o ingerință în dreptul de proprietate al acestora, care decurge din prima teză a alineatului (1) din articolul 1 al Protocolului nr. 1.
The Government has provided no justification at all for such interference, and the Court considers that lack of resources cannot legitimise the omission concerned (ibid)’.
Guvernul nu a prezentat nicio justificare pentru această ingerință, iar Curtea apreciază că lipsa resurselor nu poate justifica o astfel de omisiune (ibidem)”.
The Court ended by charging the whole of the debtor communes’ debt to the State: ‘In view of the above, the Court holds that it is for the defendant state to pay the applicants or, if appropriate, their legal successors the sums (including interest) due to them as from the delivery, on 10 July 1992, of the judgments of the Bastia administrative tribunal (ibidem) until the day on which this judgment has been given’.
În sfârșit, Curtea a pus în sarcina statului totalitatea datoriilor comunelor debitoare: „Având în vedere cele de mai sus, Curtea apreciază că statului pârât îi revine obligația de a asigura achitarea în beneficiul reclamanților sau, după caz, al titularilor drepturilor acestora, a creanțelor ai căror beneficiari sunt în urma hotărârilor tribunalului administrativ din Bastia din 10 iulie 1992 (ibidem), inclusiv dobânzile aferente până la data pronunțării hotărârii.”
The Commission’s expert deduces from this case law that the State must cover the debts of the public authorities.
Din această jurisprudență, expertul Comisiei deduce că statul trebuie să acopere datoriile autorităților publice.
The Commission considers this to have three important implications:
În opinia Comisiei, din hotărâre reies trei elemente importante:
liability functions as an implied guarantee.
răspunderea asumată ca garanție implicită.
Firstly, the French State is required to pay the whole of the debt, and no distinction has been made between debt conceivably due to the public authority’s insolvency and possible defaults imputable to the State.
Pe de o parte, statul francez este condamnat la plata tuturor datoriilor, nefăcându-se distincție între datoriile care puteau rezulta din situația de insolvabilitate a colectivității publice debitoare și cele care puteau rezulta din posibilele omisiuni imputabile statului.
The terms used are worth emphasising, since the Court does not refer to a possible liability on the part of the State but holds that it is the responsibility of the State to ‘ensure’ that payment is made.
Termenii utilizați merită subliniați întrucât Curtea nu menționează o eventuală răspundere a statului, ci apreciază că statului îi revine obligația de a „asigura” plata datoriilor.
Such terms relate more to the concept of a guarantee than to that of liability.
Acest termen sugerează mai degrabă o garantare decât o răspundere.
What is more, the Court does not at any time seek an operable event imputable to the State and looks no further than the debtor’s insolvent status.
În plus, Curtea nu urmărește în niciun moment un factor generator imputabil statului și se referă doar la situația de insolvabilitate a debitorului.
Finally, the Court transfers the whole of the offending communes’ debt to the State.
În ultimul rând, Curtea decide transferarea integrală către stat a datoriilor comunelor condamnate.
These various factors tend to show that this system of liability operates in reality as a guarantee mechanism.
Aceste elemente diferite încearcă să demonstreze că regimul răspunderii funcționează în realitate ca un mecanism de garantare.
It will be noted, however, that the applicants must first obtain a judicial decision recognising their claim.
De menționat însă că reclamanții trebuie, mai întâi, să obțină o hotărâre în instanță prin care să le fie recunoscută creanța.
Moreover, this guarantee is implied because it is not set out in any legislation.
Pe de altă parte, această garanție este implicită deoarece nu este menționată în legislație.
This demonstrates that a judicial mechanism under national law can be interpreted as an implied guarantee,
Acest lucru demonstrează că un mecanism juridic de drept intern poate fi interpretat ca o garanție implicită;
this liability covers the debts of public authorities possessed, however, of legal personality.
această răspundere acoperă datoriile autorităților publice care dispun, totuși, de personalitate juridică.
The existence of legal personality and of assets specific to the authority was expressly invoked by the French Government in its opposition to holding the French State liable.
Existența unei personalități juridice și a unui patrimoniu propriu a fost în mod expres invocată de guvernul francez pentru a se opune angajării răspunderii statului francez.
This argument was rejected by the Court,
Acest argument a fost respins de Curte;
the scope of the state guarantee extends to include public authorities dependent on the State.
sfera de aplicare a garanției de stat se extinde la autoritățile publice care aparțin statului.
The guarantee is therefore intimately connected with the debtor’s public law legal form.
Garanția este, deci, direct legată de statutul de drept public al debitorului.
It must be pointed out that the solution adopted by the ECHR in the Campoloro case is not an isolated one and stems from a well established tradition of case law.
Este necesar să se reamintească faptul că soluția pronunțată de CEDO în cauza Campoloro nu este izolată și decurge dintr-o tendință jurisprudențială marcantă.
Thus, in its judgment of 13 May 1980 in Artico v Italy, the ECHR decided that, where a failure to act is imputable to an entity other than the State, it is for the State, as giver of the guarantee provided for in Article 6-1, to act in such a way that the applicant in practice enjoys the right conferred on him by that Article.
Astfel, în hotărârea din 13 mai 1980 în cauza Artico/Italia, CEDO a decis că, atât timp cât un faliment este imputabil unei alte persoane decât statul, acelui stat, debitor al garanției prevăzute la articolul 6 alineatul (1), îi revine obligația de a acționa astfel încât să asigure reclamantului exercitarea efectivă a dreptului care îi este recunoscut în acest articol.
In Case No 59498/00 of 19 March 1997, Bourdov v Russia, the Court also held that an authority of the State cannot use lack of resources as a pretext for not honouring its debt.
În cauza Bourdov/Rusia nr. 59498/00 din 19 martie 1997, Curtea consideră, de asemenea, că „o autoritate a statului nu poate invoca lipsa creditelor pentru a-și achita datoriile”.
Examination of the observations of the French authorities
Analiza observațiilor autorităților franceze
Observation relating to the difference between regional or local authorities and publicly owned establishments
Observație cu privire la diferența dintre colectivitățile teritoriale și instituțiile publice
According to the French authorities, the case made out by the Commission’s expert is by no means conclusive and is limited to comparing various interpretations of the Campoloro judgment; above all, it draws no distinction between publicly owned establishments and local authorities, although this difference is central to the issue of whether a claim can remain unpaid.
Conform autorităților franceze, demonstrația expertului Comisiei nu este nicidecum concluzivă și se limitează la a compara diversele interpretări ale hotărârii Campoloro; astfel, aceasta nu face distincție între instituțiile publice și colectivitățile locale, deși această diferență este esențială atunci când trebuie să se știe dacă o creanță poate rămâne neachitată.
On this matter, the French authorities adopt the opinion of their expert.
Autoritățile franceze reiau aici opinia expertului lor.
The latter questions the premise underlying the Commission’s arguments based on the Campoloro case law: the Commission’s argument rests on likening local and regional authorities to publicly owned establishments, which are all legal entities separate from the State and governed by public law.
Acesta din urmă pune din nou în discuție premisa care susține raționamentele Comisiei întemeiate pe jurisprudența Campoloro: raționamentul Comisei se întemeiază pe asemănarea dintre colectivitățile teritoriale și instituțiile publice care au în comun faptul că sunt persoane juridice de drept public, diferite față de stat.
In fact, these two types of body do not have the same constitutional status.
Or, aceste două tipuri de entități nu au același statut constituțional.
Thus, the existence of local authorities is a constitutional requirement, and the State has an obligation to guarantee the survival of such bodies.
Astfel, existența colectivităților locale este o cerință constituțională, iar statul are obligația de a le asigura supraviețuirea.
EPICs do not have anything like the same constitutional status and do not have to survive.
Instituțiile publice industriale și comerciale nu au nicidecum același statut constituțional și pot dispărea.
The Campoloro case law, which relates to cases of default on the part of local authorities, cannot therefore be used in relation to publicly owned establishments.
Prin urmare, jurisprudența Campoloro care privește cazurile de faliment al colectivităților locale nu poate fi utilizată atunci când este vorba de instituții publice.
The Commission will now examine whether the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments is likely to place a question mark over the conclusions drawn by its expert on the basis of the decisions taken in the Campoloro case by the ECHR and the Council of State.
Comisia analizează în prezent dacă diferența de statut constituțional între colectivitățile teritoriale și instituțiile publice poate pune în discuție concluziile formulate de expertul său pornind de la hotărârile adoptate de CEDO și de Consiliul de Stat în cauza Campoloro.
The Commission notes that the ECHR’s decision is based on the need to preserve, not the existence of the local or regional authority concerned, but the rights of the creditor, that is to say his right to a fair trial (Article 6-1 of the European Convention on Human Rights) and the protection of his property (Article 1 of Protocol No 1): whether the debtor is a publicly owned establishment or a local or regional authority, the creditor’s rights are infringed in the same way.
Comisia constată că temeiul hotărârii CEDO nu este necesitatea de menținere a existenței colectivității teritoriale în cauză, ci menținerea drepturilor creditorului, mai precis a dreptului acestuia la un proces echitabil [articolul 6 alineatul (1) din Convenția Europeană a Drepturilor Omului] și la protecția proprietății (articolul 1 din Protocolul nr. 1): indiferent dacă debitorul este o instituție publică sau o colectivitate teritorială, drepturile creditorului sunt încălcate în același mod.
As for the decision of the Council of State, a distinction needs to be made between the various liability schemes:
În ceea ce privește hotărârea Consiliului de Stat, este necesar să se facă distincție între diferitele regimuri de răspundere:
the liability due to gross negligence scheme is based on the State’s deficient use of the prerogatives introduced by the Law of 16 July 1980; it is therefore independent of the nature of the debtor: local or regional authority, or publicly owned establishment,
regimul de răspundere pentru culpa gravă se întemeiază pe neexercitarea de către stat a prerogativelor instituite prin legea din 16 iulie 1980: așadar, acesta nu depinde de natura debitorului: colectivitate teritorială sau instituție publică;
In conclusion, the Commission considers that the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments does not invalidate the conclusions drawn from the Campoloro case law by the Commission’s expert.
În concluzie, Comisia apreciază că diferența de statut constituțional între colectivitățile teritoriale și instituțiile publice nu anulează concluziile formulate de expertul Comisiei din jurisprudența Campoloro.
Moreover, the Commission would observe that the set of arguments put forward by the French authorities is designed to question the relevance of the Campoloro judgment in this particular case, which does not relate to a local or regional authority; yet the Campoloro judgment was first invoked by the French authorities themselves in support of their position.
De asemenea, Comisia subliniază că argumentarea autorităților franceze urmărește să conteste pertinența cauzei Campoloro în cazul în speță, care nu privește o colectivitate teritorială, cauza Campoloro fiind invocată în primă instanță de autoritățile franceze în sprijinul poziției lor.
Observation relating to the lack of any basis for holding the State liable
Observație cu privire la lipsa de temei pentru angajarea răspunderii statului
Moreover, the French authorities fail to see on what basis the State might incur strict liability in the event of a publicly owned establishment defaulting, since the State can be held liable in such a context only if the act (or omission) imputed to it has been the direct cause of the injury, which is not the case here.
Pe de altă parte, autoritățile franceze nu văd în ce temei ar putea fi angajată răspunderea obiectivă a statului în cazul falimentului unei instituții publice, răspunderea statului în acest cadru neputând fi angajată decât dacă faptele (inclusiv abținerea) care i se impută constituie cauza directă a prejudiciului, ceea ce nu este valabil la cazul în speță.
The Commission nonetheless notes that the decisions of the Council of State and the ECHR clearly establish that the State can be held strictly liable.
Cu toate acestea, Comisia constată că decizia Consiliului de Stat și decizia CEDO stabilesc în mod clar faptul că răspunderea obiectivă a statului poate fi angajată.
Observation relating to the lack of abnormal and specific injury
Observație privind lipsa unui prejudiciu anormal și special