natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Neither the Community courts nor the Commission take into account, in their assessment of the existence of an advantage, the conditions that would prevail in a hypothetical, better functioning market.
Nici instanțele comunitare, nici Comisia nu au ținut niciodată seama, pentru stabilirea prezenței sau absenței unui avantaj, de condițiile care predomină pe o piață ipotetic mai eficientă.
The conditions prevailing on the actual markets concerned are consistently taken as the reference framework, as shown, for example, in the Dutch glasshouse growers case [64], in which the Commission applied the market economy operator test to assess the existence of an advantage in certain gas prices.
Cadrul de referință corespunde în continuare condițiilor care predomină pe piața reală, după cum se precizează, de exemplu, în cauza „horticultori olandezi” [64], în care Comisia a aplicat criteriul operatorului în economie de piață pentru a evalua dacă anumite prețuri ale gazului conferă sau nu un avantaj.
Moreover, Alcoa’s argument implies that, where a market does not function properly, it would be justified for a Member State to set prices which simulate conditions of effective competition.
În plus, argumentul Alcoa presupune că o funcționare incorectă a pieței ar justifica fixarea, de către un stat membru, a unor prețuri care să simuleze condiții de concurență reală.
The reasoning is that if a fully competitive market is taken as a reference framework, the prices thus set by the State will not confer any advantage.
Dacă cadrul de referință reținut ar fi o piață în deplină concurență, prețurile fixate astfel de către stat nu ar conferi niciun avantaj.
This line of reasoning runs counter to the settled principle of Community case-law according to which ‘the fact that a Member State seeks to approximate, by unilateral measures, conditions of competition in a particular sector of the economy to those prevailing in other Member States cannot deprive the measures in question of their character as aid’ [65].
O astfel de logică este contrară principiului, bine ancorat în jurisprudența comunitară, conform căruia „împrejurarea potrivit căreia un stat membru încearcă să apropie, prin măsuri unilaterale, condițiile de concurență care există într-un anumit sector economic de condițiile care predomină în alte state membre, nu poate înlătura acestor măsuri caracterul de ajutor” [65].
The Commission considers that the above principle applies equally to situations where a Member State seeks to approximate conditions of competition to those prevailing in a fully competitive market.
Comisia consideră că principiul enunțat mai sus se aplică și cazurilor în care un stat membru încearcă să apropie condițiile de concurență de cele care predomină pe o piață în deplină concurență.
Further, if Alcoa’s proposal was followed, subsidies granted by Member States to fill the gap between a price freely negotiated between two market operators and the theoretical price at which agreement might have been arrived at in conditions of full competition would not constitute State aid. This would defeat the very purpose of State aid control.
În plus, în cazul în care s-ar urma propunerea întreprinderii Alcoa, subvențiile acordate de statele membre pentru a acoperi decalajul dintre un preț liber negociat pe piață de doi operatori și prețul teoretic asupra căruia ar fi putut cădea de acord în condiții de deplină concurență nu reprezintă ajutor de stat, ceea ce ar anula obiectivul principal al controlului ajutoarelor de stat.
Alcoa maintains, however, that this is the very method developed by the Commission in the Alumix case.
Alcoa susține totuși că exact această metodă a fost aplicată de Comisie în cauza Alumix.
The Commission recalls that the method followed in Alumix addressed a very specific situation.
Comisia a remarcat că metoda utilizată în cauza Alumix viza o situație dintre cele mai specifice.
In Alumix, the tariff was allowed by ENEL, the then fully State-owned monopoly, in an electricity market which had yet to be liberalised [66].
În acest caz, tariful era acordat de ENEL care, la acel moment, era furnizorul public de energie electrică, deținând monopolul pe o piață încă neliberalizată [66].
In that situation, the Commission had to ascertain whether ENEL was selling at an artificially low price or behaving like a rational market economy operator.
În această situație, Comisia a fost nevoită să verifice dacă ENEL practică un preț scăzut în mod artificial sau dacă se comportă ca un operator de piață rațional.
Given the monopoly over electricity generation and supply held by ENEL, there was no competitive market price to which the Commission could refer to assess the existence of an advantage.
Dat fiind monopolul de care ENEL se bucura în producția și distribuția de energie electrică, Comisia nu dispunea de niciun preț al pieței la care să facă referire pentru a evalua dacă a existat sau nu un avantaj.
Therefore, the Commission devised a method to identify the lowest theoretical market price at which a rational supplier would be prepared to sell to its ‘best customer’ (largest consumer with flat consumption profiles) in the specific circumstances of market in Sardinia and Veneto: a rational supplier would seek to cover at least its marginal production costs, plus a fraction of its fixed costs.
Prin urmare, Comisia a elaborat o metodă care să îi permită să stabilească prețul pieței teoretic cel mai scăzut la care un furnizor rațional ar fi dispus să vândă „celui mai bun client al său” (cel mai mare consumator cu un profil de consum fix) în condiții proprii piețelor din Sardinia și Veneto. Într-adevăr, un furnizor rațional ar fi încercat să acopere cel puțin costurile sale de producție marginale, precum și o parte din costurile sale fixe.
However, this method cannot be applied across-the-board and out of its original context, in a situation where prices are no longer set by a State-owned monopoly but are freely negotiated on the market, and the Alcoa price can no longer be construed as an ordinary business transaction, but is clearly a subsidised tariff.
Această metodă nu poate fi totuși aplicată în mod generalizat și în afara contextului inițial, într-o situație în care prețurile nu mai sunt stabilite de deținătorul de monopol, ci sunt negociate liber pe piață, și în care prețul plătit de Alcoa nu poate fi interpretat ca fiind rezultatul unei tranzacții comerciale normale și reprezintă în mod evident un tarif subvenționat.
Following the developments described above in recitals 39 to 43, the scheme no longer constitutes a tariff in the strict sense, as it is no longer a price charged by Alcoa’s supplier ENEL, or a net price financed by ENEL, but a ‘final price’ resulting from the repayment from the Equalisation Fund and the price paid to Alcoa’s supplier.
În realitate în urma evoluțiilor descrise mai sus, la considerentele 39-43, sistemul nu mai este un „tarif” în sensul strict, în măsura în care nu mai este vorba de prețul practicat de furnizorul Alcoa sau de un preț net finanțat într-un mod sau altul de acest furnizor, ci mai degrabă „prețul final” care rezultă în urma rambursării efectuate de Fondul de compensare pentru prețul plătit de Alcoa furnizorului său.
Therefore, the analysis developed in the Alumix decision, which examined ENEL’s behaviour, is manifestly devoid of any relevance whatsoever, as was borne out by the Court’s judgment, particularly in paragraph 132 thereof.
Astfel, analiza, expusă în decizia Alumix, care examina comportamentul furnizorului ENEL, este în mod evident lipsită de orice relevanță, astfel cum o confirmă mai precis punctul 132 din Hotărârea Tribunalului.
Since the Alumix criteria are irrelevant for the purpose of establishing whether the current tariff arrangement confers an advantage on Alcoa, the calculations provided by Italy and Alcoa which purport to demonstrate that the price still fulfils the Alumix criteria, in that it covers ENEL’s marginal production costs are equally irrelevant.
Deoarece criteriile Alumix nu mai sunt relevante pentru a stabili dacă sistemul tarifar actual conferă sau nu un avantaj întreprinderii Alcoa, calculele furnizate de Italia și de întreprindere pentru a demonstra că prețul rămâne conform acestor criterii deoarece acoperă costurile marginale de producție ale ENEL sunt, de asemenea, lipsite de relevanță.
In any event, the Commission considers that the calculations provided by Italy and Alcoa do not accurately reflect the price that Alcoa would ‘normally’ pay on a perfectly competitive market, even assuming — which is denied — that the generator’s marginal production cost could be taken as an appropriate benchmark.
În orice caz, Comisia consideră că în calculele furnizate de Italia și de Alcoa se subestimează prețul pe care Alcoa l-ar plăti „în condiții normale” pe o piață caracterizată de o deplină concurență, chiar dacă se admite, ceea ce nu este cazul, că costurile de producție marginale ale producătorului pot constitui un parametru de comparare adaptat.
In particular, the minimum IPEX price quoted by Alcoa as representative of what Alcoa would ‘normally’ pay in a perfect market (EUR 20) corresponds to the marginal production costs of baseload plants (the cheapest plants).
În special, prețurile IPEX minimale care, conform Alcoa, sunt reprezentative pentru prețul pe care l-ar plăti „în mod normal” pe o piață caracterizată de o deplină concurență (20 EUR), corespund costurilor de producție marginale ale centralelor care satisfac sarcina de bază (cele mai economice).
However, electricity from baseload plants is sold at a low price only during off-peak hours [67].
Energia electrică produsă de aceste centrale nu este însă vândută la un preț scăzut decât în afara orelor de vârf [67].
At peak times, all electricity generated (including that by baseload plants) is sold at a much higher price, since it will be set by a marginal plant which is a mid-merit or peak plant [68].
În orele de vârf, toată energia electrică produsă (inclusiv centralele de bază) se vinde mult mai scump, deoarece prețul este stabilit de o centrală marginală cu randament mediu ridicat (mid-merit) sau de vârf [68].
Alcoa consumes electricity not only during off-peak hours but 24 hours a day.
Alcoa nu consumă energie electrică doar în afara orelor de vârf, ci 24 de ore din 24.
Therefore, a representative price that would reflect perfect competition plausibly would have to be a time-weighted average. This average should include some elements of low prices for baseload times but also some elements of high prices for peak times.
În consecință, pentru a fi reprezentativ, un preț care reflectă în mod plauzibil o situație de concurență deplină ar trebui să corespundă unei medii ponderate care ține seama în același timp de prețurile scăzute și de cele ridicate practicate în orele de vârf și, respectiv, în afara orelor de vârf.
In Sardinia, where no gas is available, coal-fired plants are price-setting for 80 % of the year, whereas oil-fired plants are price-setting for the remaining 20 % of the year.
În Sardinia, unde gazul natural nu este disponibil, prețul este determinat în 80 % din an de centralele electrice pe bază de cărbune, iar în perioada care rămâne, reprezentând 20 % din an, de centralele pe bază de păcură.
Even using Alcoa’s very conservative estimates of marginal costs for coal (EUR 20/MWh) and oil (EUR 60/MWh) a time-weighted average would be in the region of EUR 28/MWh, which is higher than the EUR 26/MWh Alcoa is currently paying.
Deși se utilizează evaluările cel puțin ipotetice ale Alcoa privind costurile de producție marginale la energia electrică pe bază de cărbune (20 EUR/MWh) și de păcură (60 EUR/MWh), o medie ponderată a costurilor ar fi mai apropiată de 28 EUR/MWh, superior prețului de 26 EUR/MWh pe care îl plătește în prezent.
Therefore, the Commission considers that, at least for Sardinia, the Alcoa tariff is below the marginal production costs of electricity generators, and that it would not, in any event, comply with the Alumix criteria, supposing — which is denied — that they were relevant.
Comisia consideră așadar că, cel puțin pentru Sardinia, tariful Alcoa este inferior costurilor de producție marginale ale producătorilor de energie electrică, astfel încât acesta nu ar satisface criteriile Alumix, chiar dacă acestea s-ar aplica în acest caz.
Alcoa and Italy contend that the Commission is wrong in proposing to use average IPEX prices as a proxy for the market price that large industrial customers would normally pay in the regions concerned (see recital 83).
Alcoa și Italia afirmă că Comisia greșește atunci când propune să se utilizeze prețurile IPEX medii drept indicatori ai prețului pieței pe care îl plătesc în mod normal clienții industriali importanți în regiunile în cauză (a se vedea considerentul 83).
The Commission suggested that differences in average IPEX prices between regions could be representative of differences in bilateral prices.
Comisia sugera că diferențele dintre prețurile IPEX medii de la o regiune la alta pot reprezenta diferențele dintre prețurile convenite bilateral.
By contrast, the Commission never suggested that average IPEX prices could be a proxy for the market price Alcoa might have obtained.
Mai precis, Comisia nu a lăsat niciodată să se înțeleagă că prețurile IPEX medii ar putea constitui o estimare a prețului pieței pe care l-ar fi putut obține Alcoa.
In the case at hand it is not necessary to resort to a proxy.
În realitate, nu este necesar să se recurgă la o aproximare în acest caz.
Alcoa established a contract with ENEL at a nominal price roughly equivalent, according to available information, to the standard tariff charged by ENEL for high voltage consumption sites.
Alcoa a încheiat un contract cu ENEL la un preț nominal care, potrivit informațiilor disponibile, corespunde aproximativ tarifului standard practicat de ENEL pentru furnizarea de energie electrică de înaltă tensiune.
This contract is the benchmark against which to assess and quantify the advantage enjoyed by the company.
Pe baza acestui contract trebuie să se estimeze și să se cuantifice avantajul de care beneficiază întreprinderea.
In conclusion, the tariff mitigates the charges which arise from the contract and which should normally be included in the company’s budget, and therefore, in line with well-established case-law, the measure confers an economic advantage on Alcoa [69].
În concluzie, tariful diminuează cheltuielile care rezultă din contractul încheiat cu ENEL, care în mod normal ar trebui să fie suportate de bugetul întreprinderii. Astfel, conform unei jurisprudențe constante, măsura oferă un avantaj economic întreprinderii Alcoa [69].
The Commission considers that the advantage equals the compensatory contributions paid out by the Equalisation Fund, covering the difference between the contractual price and the preferential price.
Comisia consideră că acest avantaj reprezintă echivalentul compensațiilor plătite de Fondul de compensare, care acoperă diferența dintre prețul contractual și prețul preferențial.
This conclusion holds for Alcoa’s two smelters in Sardinia and Veneto.
Această concluzie este valabilă pentru cele două topitorii ale Alcoa situate în Sardinia și în Veneto.
Selectivity
Caracterul selectiv
Since preferential electricity tariffs in Italy are granted exclusively to Alcoa and a few other undertakings located in Sardinia, the advantage they confer is a selective one.
Deoarece tariful preferențial la energia electrică este rezervat întreprinderii Alcoa, avantajul pe care îl conferă este selectiv.
State resources and imputability to the State
Resurse publice și imputabilitatea statului
It is settled case-law that an advantage can be qualified as State aid under Article 87(1) of the EC Treaty only if it is granted directly or indirectly through State resources [70] and is imputable to the State [71].
Conform unei jurisprudențe constante, un avantaj nu poate fi definit drept ajutor de stat în temeiul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE, decât dacă este acordat direct sau indirect din resurse de stat [70] și dacă este imputabil statului [71].
As described in recital 43 the tariff under challenge is financed by means of a parafiscal charge collected by the Equalisation Fund via the A4 component of the electricity tariff.
Astfel cum s-a precizat la considerentul 43, tariful în cauză este finanțat printr-o taxă parafiscală, care corespunde componentei A4 a tarifului la energia electrică, percepută de Fondul de compensare.
This charge is obligatory, being imposed by means of decision of the AEEG implementing national legislation.
Această taxă este obligatorie în măsura în care este impusă prin deciziile AEEG care pun în aplicare legislația națională.
The Equalisation Fund is a public body established by law, which carries out its functions on the basis of precise instructions laid down in the decisions of the AEEG.
Fondul de compensare este un organism public instituit prin lege, care își execută sarcinile în conformitate cu anumite instrucțiuni precise cuprinse în deciziile AEEG.
It is also settled case-law that the yield of a levy which is obligatory under national law and is paid to a body established by law constitutes State resources within the meaning of Article 87(1) of the Treaty when it is earmarked for the funding of a measure which fulfils the other criteria of that Article [72].
De asemenea, conform unei jurisprudențe constante, produsul unei taxe care este obligatorie în temeiul legislației naționale și este plătită unui organism public instituit prin lege reprezintă resurse de stat în temeiul articolului 87 alineatul (1) din tratat, în cazul în care este destinat finanțării unei măsuri care îndeplinește condițiile prevăzute la acel articol [72].
Italy and Alcoa rely on the judgments in PreussenElektra [73] and Pearle [74] to substantiate the thesis that the measure at hand is not financed through State resources.
Italia și Alcoa invocă hotărârile Preussen-Elektra [73] et Pearle [74] în sprijinul tezei lor potrivit căreia măsura în cauză nu este finanțată prin resurse de stat.
Both parties claim that the funds required to finance the tariff are transferred by private entities (electricity consumers) to a private entity (Alcoa), the role of the State being confined to the adoption of a law mandating payment of the required sums, with no discretion to dispose of the funds other than in the implementation of the statutory scheme.
Ambele afirmă că fondurile necesare finanțării tarifului sunt transferate de persoane particulare (consumatorii de energie electrică) unei persoane particulare (Alcoa) și că intervenția statului se limitează la adoptarea unei legi care să impună plata sumelor solicitate fără a-i fi conferită nicio putere discreționară pentru a dispune de fonduri, cu excepția aplicării sistemului prevăzut de lege.
In particular, according to Italy and Alcoa, the Equalisation Fund cannot exercise any control over the funds and is merely an accounting intermediary.
Italia și Alcoa susțin în special că Fondul de compensare nu exercită niciun rol asupra fondurilor și acționează doar ca intermediar contabil.
In the PreussenElektra case, the Court considered that a purchase obligation imposed on private electricity supply undertakings to purchase electricity from renewable sources at minimum prices higher than the real economic value of that type of electricity did not constitute State aid because the measure did not involve any direct or indirect transfer of State resources.
În cauza Preussen-Elektra, Curtea a considerat că o obligație impusă distribuitorilor privați de energie electrică de a cumpăra energie electrică produsă din surse de energie regenerabilă la prețuri minime superioare valorii economice reale a acestui tip de energie electrică nu reprezintă ajutor de stat, în sensul că măsura nu implică niciun transfer direct sau indirect de resurse de stat.
According to Italy and Alcoa, the present case is comparable to PreussenElektra in that the funds are also transferred from private entities (electricity consumers) to a private entity (Alcoa), with the State exercising no control over the resources in question.
Potrivit Italiei și întreprinderii Alcoa, cazul de față este similar cauzei Preussen-Elektra în sensul că fondurile sunt, în același mod, transferate de persoane particulare (consumatorii de energie electrică) unei persoane particulare (Alcoa) și că statul nu exercită niciun control asupra resurselor în cauză.
The Commission recalls that, in PreussenElektra, the resources required to finance the measure were provided directly by the electricity suppliers to the producers of renewable energies without transiting through any public body.
Comisia a subliniat că, în cauza Preussen-Elektra, resursele necesare finanțării măsurii erau furnizate direct de către distribuitori producătorilor de energie regenerabilă, fără a trece printr-un organism public.
Within that system, the sums to be transferred could never be at the disposal of the Member State’s authorities.
În conformitate cu respectivul sistem, sumele care urma să fie transferate nu s-au aflat, de fapt, niciodată la dispoziția autorităților statului membru.
In the case at hand, however, the monies transit through a public body, the Equalisation Fund, before being channelled to the final beneficiary.
În cazul de față, în schimb, sumele trec prin Fondul de compensare, care este un organism public, înainte de a fi plătite beneficiarului final.
Therefore, the PreussenElektra case-law addresses different factual circumstances and is not relevant to the present case.
Din acest motiv, jurisprudența Preussen-Elektra se înscrie într-un cadru diferit din punctul de vedere al faptelor și nu este relevantă cu privire la cazul în speță.
The judgment in Pearle provides guidance of more direct relevance to this case.
Jurisprudența Pearle furnizează orientări care au o legătură mai directă cu prezentul caz.
However, the Commission’s interpretation of it differs from that put forward by Italy and Alcoa.
Totuși, interpretarea oferită de Comisie diferă de cea dată de Italia și de Alcoa.
In Pearle, the Court found that, under certain specific conditions, the resources of a levy which transit through a public body do not constitute State resources.
În hotărârea Pearle, Curtea a concluzionat că, în anumite condiții, produsul unei taxe care trece printr-un organism public nu reprezintă resurse de stat.
In Pearle, the measures were financed entirely by an economic sector at the sole initiative of that sector.
În acest caz, măsurile erau finanțate integral de un sector economic doar la inițiativa acestuia.
The monies were collected via a parafiscal levy transiting through a public body which could not, at any time, dispose of the funds.
Fondurile erau colectate prin intermediul unei taxe parafiscale, care trecea printr-un organism public care nu putea dispune de acestea în niciun moment.
In addition, there was a correspondence between the entities which paid the levy and those which received the benefits of the measure.
În plus, părțile care achitau taxa erau cele care beneficiau de măsură.
Italy and Alcoa consider that the key criterion in Pearle is whether the State has a right to dispose of the funds otherwise than in implementation of the statutory scheme.
Italia și Alcoa consideră că criteriul esențial în cauza Pearle constă în stabilirea dreptului pe care îl are statul de a utiliza fondurile în alte scopuri decât aplicarea sistemului prevăzut de lege.
They contend that the Equalisation Fund does not have any discretion in the disbursement of the funds, which are earmarked for the financing of the tariffs and never come within ‘the perimeter of public finance’.
Acestea susțin că Fondul de compensare nu dispune de nicio putere discreționară în ceea ce privește realocarea fondurilor, care sunt destinate finanțării tarifului și nu pot intra în niciun caz „în perimetrul finanțelor publice”.
Therefore, according to Italy and Alcoa, the State cannot freely dispose of the funds, which consequently do not constitute State resources.
Potrivit autorităților italiene și întreprinderii, statul nu poate, așadar, să dispună liber de aceste fonduri care, în consecință, nu reprezintă resurse de stat.