natgillin/translations-raw huggingface dataset:
One of the main objectives of the Loi Verdeille, therefore, had been the establishment of a unit of management, without which any rational organisation of hunting, consistent with respect for the environment, had become impossible.
Unul dintre principalele obiective ale Loi Verdeille, prin urmare, a fost crearea unei unități de management, fără de care orice organizare rațională a vânătorii, în concordanță cu respectul pentru mediu, ar fi imposibilă.
In addition, the ACCAs played an educational role, thanks to hunters' participation in the running of the association and the formulation of hunting policy and to the selfpolicing discipline imposed on all members, whether hunters or not, by the rules of the association and the hunting regulations, with penalties to back them up.
În plus, ACCA-urile au jucat un rol educativ, datorită participării vânătorilor în conducerea asociației și formularea politicii de vânătoare precum și a politicii de disciplină, impusă tuturor membrilor, indiferent dacă sunt vânători sau nu, aplicată intern prin regulile asociației și regulamentele de vânătoare, fiind prevăzute sancțiuni pentru nerespectarea acestora.
The Government likewise rejected the applicants' argument that because the Loi Verdeille was not applied throughout French territory it did not serve any general interest.
Guvernul a respins, de asemenea, argumentul reclamanților potrivit căruia, deoarece Loi Verdeille nu a fost aplicată pe întreg teritoriul francez nu ar servi interesului general.
Lastly, the Law could not be applied in every part of France because the need to pool hunting grounds depended on the geography of individual départements.
În cele din urmă, legea nu ar fi putut fi aplicată în fiecare parte a Franței, deoarece necesitatea unificării terenurilor de vânătoare a depins de geografia fiecărui departament în parte.
For example, there could be no question of setting up ACCAs in mountainous or very built-up regions or in départements where hunting was already organised.
De exemplu, nu s-ar fi pus problema de înființare a ACCA-urilor în regiunile montane, în zonele urbane sau în departamentele unde vânătoarea era deja organizată.
2. Proportionality of the interference 80.
2. Proporționalitatea intervenției
The applicants asserted that the compulsory transfer of hunting rights over their land to an ACCA was a disproportionate interference with the right to the peaceful enjoyment of their possessions.
80. Reclamanții au afirmat că transferul obligatoriu al drepturilor de vânătoare asupra terenurilor lor către un ACCA a reprezentat o intervenție disproporționată, afectând dreptul la proprietate.
They submitted that they had no means of avoiding this transfer, in spite of the applications they had made to the ACCAs or the prefects to obtain the removal of their properties from the hunting grounds of the ACCAs concerned.
Ei a susținut că nu au avut posibilitatea de a evita acest transfer, în ciuda cererilor făcute la ACCA-uri sau la prefecți pentru a obține scoaterea proprietăților lor din fondul de vânătoare al ACCA-ului în cauză.
They CHASSAGNOU AND OTHERS v. FRANCE JUDGMENT 30 maintained that there was no need to pre-empt small landholdings for the benefit of hunters' associations in order to rationalise game stocks.
Ei au susținut că nu era necesar ca asociațiile vânătorilor să aibă drept de preempțiune asupra terenurilor mici pentru a raționaliza stocul de animale pentru vânat.
In those départements or municipalities where there were no ACCAs the fact that some landowners did not wish to hunt themselves and prohibited hunting on their land did not cause any problems, either with regard to the proliferation of certain species or with regard to species designated as vermin, which only the owners of the land had the right to destroy.
În acele departamente sau municipalități în care nu au existat ACCA-uri, faptul că unii proprietari nu au dorit să vâneze și au interzis vânătoarea pe terenul lor nu a provocat probleme, nici în ceea ce privește proliferarea anumitor specii și nici în ceea ce privește speciile desemnate ca dăunătoare, pe care doar proprietarii terenului a avut dreptul de a le distruge.
They submitted that the Loi Verdeille provided a broad range of means whereby landowners who wished to avoid its application could do so.
Ei au susținut că Loi Verdeille oferă o gamă largă de mijloace prin care proprietarii de terenuri care au dorit să evite aplicarea sa ar fi putut face acest lucru.
They referred in that connection to the fact that it was open to the applicants to enclose their properties (Articles L. 222-10 and L. 224-3 of the Countryside Code, see paragraph 46 above), to acquire, in accordance with Article R. 222-54 of the Countryside Code, additional land contiguous with their own forming a single block exceeding the minimum area laid down in Article L. 222-13 of the Countryside Code (see paragraphs 47 and 49 above) or to ask the ACCAs to include their land in the game reserve that each ACCA was required to set up pursuant to Article L. 222-21 of the Countryside Code (see paragraph 55 above).
Guvernul a făcut referire, în această privință, la faptul că reclamanții aveau dreptul să-și împrejmuiască proprietățile (articolele L. 222-10 și L. 224-3 din Codul Rural, a se vedea punctul 46 de mai sus), dreptul de a achiziționa, în conformitate cu articolul R. 222-54 din Codul Rural, teren adiacent suplimentar care să formeze un bloc comun cu terenul lor, depășind astfel suprafața minimă prevăzută de articolul L. 222-13 din Codul Rural (a se vedea punctele 47 și 49 de mai sus) sau de a cere ACCA-ului să includă terenul lor în rezervația de vânătoare pe care fiecare ACCA trebuie să o aibă, în conformitate cu articolul L. 222-21 din Codul Rural (a se vedea punctul 55 de mai sus).
In addition, the applicants could have asked the Minister or the prefect to include their land in a game reserve or a game and wildlife reserve (Articles L. 222-25 and R. 222-83 of the Code, see paragraphs 56 and 58 above).
În plus, reclamanții ar fi putut cere Ministrului sau perfectului să includă terenul lor într-o rezervație de vânătoare sau o rezervație a faunei sălbatice (articolele L. 222-25 și R. 222-83 din Codul Rural, a se vedea punctele 56 și 58 de mai sus ).
Similarly, they could have asked for their land to be decreed a nature reserve or applied for it to be designated as a voluntary nature reserve (Articles L. 242-1 and L. 242-11 of the Countryside Code, see paragraphs 60-63 above).
În mod similar, aceștia ar fi putut cere ca terenurile lor să fie declarate rezervații naturale sau să fie desemnate rezervații naturale voluntare (articolele L. 242-1 și L. 242-11 din Codul Rural, a se vedea punctele 60-63 de mai sus).
The Government further emphasised that owners were not compelled to transfer their hunting rights to an ACCA without receiving any consideration; they admittedly lost their exclusive right to hunt but this loss was made good by the fact that for their part they could hunt throughout the ACCA's hunting grounds.
Guvernul a subliniat, de asemenea, faptul că proprietarii nu au fost obligați să își transfere drepturile de vânătoare către ACCA fără a primi în schimb o compensație; au pierdut, desigur, exclusivitatea dreptului de a vâna, dar au primit, în schimb, dreptul de a vâna pe toate teritoriile de vânătoare ale ACCA-ului.
The Court considers that none of the options mentioned by the Government would in practice have been capable of absolving the applicants from the statutory obligation to transfer hunting rights over their land to ACCAs.
82. Curtea consideră că niciuna dintre opțiunile menționate de Guvern nu au fost, în practică, de natură să degreveze solicitanții de obligația legală de a transfera drepturile de vânătoare asupra terenurilor către ACCA-uri.
It notes in particular that the fence referred to in Article L. 224-3 must be continuous, unbroken and incapable of being breached by game animals or human beings, which presupposes that it must be of a certain height and strength.
Curtea a menționat, în special, faptul că gardul menționat la articolul L. 224-3 trebuie să fie continuu, neîntrerupt și construit în așa fel încât să nu poată fi trecut de către animalele de vânat sau de ființe umane, ceea ce presupune că trebuie să fie aibă o anumită înălțime și rezistență.
The applicants could not be required to incur considerable expense in order to avoid the obligation to transfer the hunting rights over their land to the ACCAs.
Reclamanții nu pot fi obligați să suporte cheltuieli considerabile pentru a evita obligația de a transfera drepturile de vânătoare asupra terenurilor lor către ACCA-uri.
Such a requirement seems all CHASSAGNOU AND OTHERS v. FRANCE JUDGMENT 31 the more unreasonable because the financial viability of using the land in question, apart from Mrs Montion's property, for agricultural purposes would to a large extent be jeopardised by the erection of such a fence.
O astfel de cerință pare cu atât mai nerezonabilă, deoarece viabilitatea financiară a utilizării terenului în cauză, cu excepția terenului doamnei Montion, în scopuri agricole ar într-o mare măsură fi periclitată de ridicarea unui astfel de gard.
As to the assertion that it was open to the applicants to ask for their land to be included in a game reserve or nature reserve, the Court notes that neither the ACCAs, nor the Minister nor the prefect are required to grant such requests from private individuals, as shown by the refusals of the applicants' requests in the present case (see paragraphs 18, 24 and 29-30 above).
În ceea ce privește afirmația că reclamanții puteau cere includerea terenului lor într-o rezervație de vânătoare sau o rezervație naturală, Curtea constată că nici ACCA-urile, nici ministrul, nici prefectul nu sunt obligați să îndeplinească astfel de cereri de la persoane fizice, după cum se arată în refuzurile la cererile reclamanților în prezenta cauză (a se vedea punctele 18, 24 și 29-30 de mai sus).
Lastly, it can be seen from the provisions relating to nature reserves (see paragraphs 60 and 62 above) that the applicants could not claim to satisfy the specific conditions for designation.
În cele din urmă, se poate observa din dispozițiile referitoare la rezervațiile naturale (a se vedea punctele 60 și 62 de mai sus), că reclamanții nu puteau pretinde că îndeplinesc condițiile specifice pentru o astfel de desemnare.
With regard to the various forms of statutory consideration mentioned by the Government, the Court takes the view that these cannot be considered to represent fair compensation for loss of the right of use.
În ceea ce privește diferitele forme de compensare menționate de către Guvern, Curtea este de părere că acestea nu pot fi considerate a reprezenta o compensație echitabilă pentru pierderea dreptului de utilizare.
It is clear that it was intended in the Loi Verdeille of 1964 for each landowner subject to compulsory transfer to be compensated for deprivation of the exclusive right to hunt on his land by the concomitant right to hunt throughout those parts of the municipality's territory under ACCA control.
Este clar că în Loi Verdeille din 1964 se intenționa ca fiecare proprietar care a fost supus transferului obligatoriu să fie compensat pentru privarea de la dreptul exclusiv de a vâna pe terenul său, cu dreptul de vânătoare pe toate teritoriile municipalității aflate sub controlul ACCA.
However, that compensation is valuable only in so far as all the landowners concerned are hunters or accept hunting.
Cu toate acestea, despăgubirea are valoare doar în situația în care toți proprietarii în cauză sunt vânători sau acceptă vânătoarea.
But the 1964 Act does not contemplate any measure of compensation for landowners opposed to hunting, who, by definition, do not wish to derive any advantage or profit from a right to hunt which they refuse to exercise.
Dar Legea din 1964 nu prevede nicio măsură de compensare pentru proprietarii de terenuri care se opun vânătorii și care, prin definiție, nu doresc să obțină niciun avantaj sau profit de pe urma unui drept de vânătoare pe care refuză să și-l exercite.
Similarly, compensation for the loss of profits caused by deprivation of a previous source of income concerns only landowners who, before the creation of an ACCA in their municipality, derived income from exercise of their hunting rights, by renting them out for example; this did not apply to the applicants in the present case.
În mod similar, repararea prejudiciului pentru pierderile de profit, cauzate de privarea de o sursă de venit anterioară, se aplică doar proprietarilor de terenuri care, înainte de crearea ACCA-ului în municipalitatea lor, obțineau venituri din exercitarea drepturilor lor de vânătoare, prin închirierea acestor drepturi, de exemplu; acest lucru nu s-a aplicat reclamanților din prezenta cauză.
However, such compulsory transfer is an exception to the general principle laid down by Article 544 of the Civil Code, which provides that ownership means the right to enjoy and dispose of things in the most absolute manner, provided that one does not use them in a way prohibited by law.
83. Așadar, un astfel de transfer obligatoriu reprezintă o excepție de la principiul general prevăzut la articolul 544 din Codul Civil, care prevede că dreptul de proprietate înseamnă dreptul de a se bucura și de a dispune de lucruri în modul cel mai absolut, cu condiția ca acestea să nu fie folosite într-un mod interzis prin lege.
The compulsory transfer of the right to hunt, which in French law is one of the attributes of the right of property, also derogates from the principle laid down by Article L. 222-1 of the Countryside Code, according to which no one may hunt on land belonging to another without the owner's consent.
Transferul obligatoriu al dreptului de vânătoare, care, în dreptul francez este unul dintre atributele dreptului de proprietate, de asemenea, derogă de la principiul prevăzut la articolul L. 222-1 din Codul Rural, potrivit căruia nimeni nu poate vâna pe un teren care aparține altcuiva, fără acordul proprietarului.
The Court further notes that under Article R. 228-1 breaches of that rule are punishable by the penalties laid down for Class 5 offences.
Curtea constată, de asemenea, că în conformitate cu articolul R. 228-1, încălcările acestei norme sunt pasibile de sancțiunile prevăzute pentru contravențiile/infracțiunile din clasa 5.
Lastly, it should be noted that in French law (Article R. 227-7) landowners bear personal responsibility for the destruction of vermin, and that this CHASSAGNOU AND OTHERS v. FRANCE JUDGMENT 32 responsibility, if necessary, may only be delegated in writing to an ACCA, or to any other person of the owner's choice.
În cele din urmă, trebuie remarcat faptul că, în dreptul francez (articolul R. 227-7), proprietarii de terenuri poartă răspunderea personală pentru distrugerea dăunătorilor și că această responsabilitate, dacă este necesar, poate fi delegată, numai în scris, către un ACCA, sau orice altă persoană la alegerea proprietarului.
In conclusion, notwithstanding the legitimate aims of the Loi Verdeille when it was adopted, the Court considers that the result of the compulsory-transfer system which it lays down has been to place the applicants in a situation which upsets the fair balance to be struck between protection of the right of property and the requirements of the general interest.
85. În concluzie, în pofida obiectivelor legitime pe care Loi Verdeille le-a avut în vedere când a fost adoptată, Curtea consideră că rezultatul acesteia, respectiv sistemul obligatoriu de transfer a pus reclamanții într-o situație care dezechilibrează echilibrul just dintre protecția dreptului de proprietate și cerințele de interes general.
Compelling small landowners to transfer hunting rights over their land so that others can make use of them in a way which is totally incompatible with their beliefs imposes a disproportionate burden which is not justified under the second paragraph of Article 1 of Protocol No. 1.
Obligarea proprietarilor de terenuri mici să transfere drepturile de vânătoare asupra terenurilor lor, astfel încât ceilalți să le poată folosi într-un mod total incompatibil cu convingerile lor, impune o sarcină disproporționată, care nu se justifică sub doilea alineat al articolului 1 din Protocolul nr 1.
There has therefore been a violation of that provision.
Așadar, s-a produs o încălcare a acestei dispoziții.
Hunting as a social restriction on the right to property: the Chassagnou precedent
Vânătoarea ca o restricție socială privind dreptul de proprietate: precedentul Chassagnou
In a democratic society, property ownership entails obligations.
Într-o societate democratică, dreptul de proprietate implică obligații.
Landowners do not have unlimited rights over their land, since the law may impose negative and positive obligations on them as long as these are necessary and proportionate in a democratic society.
Proprietarii de terenuri nu au drepturi nelimitate asupra terenurilor lor, deoarece legea poate impune obligații negative și/sau pozitive asupra lor, atât timp cât acestea sunt necesare și proporționale într-o societate democratică.
The right to property may come into conflict with the environment.
Dreptul de proprietate poate intra în conflict cu mediul înconjurător.
This conflict may take the form of an environmental nuisance impacting on the Convention right or of damage caused to the environment by the exercise of the Convention right.
Acest conflict poate să constea într-o problemă legată de mediu care afectează dreptul prevăzut de Convenție sau în daune cauzate mediului prin exercitarea acestui drept.
Protection of the environment is a legitimate objective which in certain cases can justify limiting the right to property.
Protecția mediului este un obiectiv legitim care, în anumite cazuri, poate justifica limitarea dreptului de proprietate.
When balancing environmental concerns against this Convention right, the Court has recognised that the national authorities are best placed to make decisions on environmental issues, which often have difficult social and technical aspects.
Când a pus în balanță preocupările legate de mediu pe de o parte și acest drept din Convenție de cealaltă parte, Curtea a recunoscut că autoritățile naționale sunt cele mai în măsură să ia decizii cu privire la problemele de mediu, care, de multe ori, implică aspecte sociale și tehnice dificile.
Therefore, in reaching its judgments, the Court in principle affords the national authorities a wide discretion.
Prin urmare, în hotărârile sale, Curtea, în principiu, oferă autorităților naționale o largă putere de apreciere și decizie.
In the specific case of the conflict between the right to property and the hunting rights of third parties, the Court has already performed the required test of necessity and proportionality.
În cazul specific al conflictului dintre dreptul de proprietate și drepturile de vânătoare ale terților, Curtea a efectuat deja testul necesar de necesitate și proporționalitate.
The Court's conclusion was crystal clear: “Compelling small landowners to transfer hunting rights over their land so that others can make use of them in a way which is totally incompatible with their beliefs imposes a disproportionate burden which is not justified under the second paragraph of Article 1 of Protocol No. 1”[45].
Concluzia Curții a fost cât se poate de clară: ”obligarea micilor proprietari de terenuri să transfere drepturile de vânătoare asupra terenurilor lor, astfel încât ceilalți să poată face uz de ele într-un mod care este total incompatibil cu convingerile lor, reprezintă o sarcină disproporționată care nu se justifică sub al doilea paragraf al articolului 1 din Protocolul nr. 1”.
Such a statement of principle, made by the Grand Chamber of the Court, has particular legal force which has to be taken into account in ruling on the applicant's claim that his rights under Article 1 of Protocol No. 1 were breached by the contested German hunting law.
O astfel de declarație de principiu, făcută de către Marea Cameră a Curții, are o forță juridică specială, care trebuie să fie luată în considerare în pronunțarea deciziei asupra plângerii reclamantului în care susține că drepturile sale, garantate de articolul 1 din Protocolul nr. 1, i-au fost încălcate de către contestata Lege germană a vânătorii.
It is in the interests of legal certainty, foreseeability and equality before the law that the Court should not depart from its previous case-law without cogent reasons if the circumstances of the new case are not “materially” distinct from the previous case[46].
În interesul certitudinii juridice, previzibilității și egalității în fața legii, Curtea nu ar trebui să se îndepărteze de jurisprudența sa anterioară, fără motive convingătoare, în cazul în care circumstanțele noul caz nu sunt "material" diferite față de cazul precedent.
A precedent established by the Court can be set aside when there is an emerging consensus, either in the domestic legal systems of Council of Europe member States[47], within the domestic legal order of the respondent State[48] or under specialised international instruments[49], in favour of upholding a different legal standard, or when there is new scientific knowledge impacting on the issue at stake[50].
Un precedent stabilit de Curte poate fi ignorat atunci când, în sistemele juridice interne ale statelor membre ale Consiliului Europei, în ordinea juridică internă a statului pârât sau în temeiul instrumentelor internaționale de specialitate, există un consens în favoarea susținerii unui standard juridic diferit, sau atunci când există noi cunoștințe științifice cu impact asupra problemei în cauză.
But while the effect of a previous ruling by the Court is not limited to the persuasiveness of the reasons it provides, it does not possess the force of the stare decisis rule, according to which the principles of law on which a court based a previous decision are authoritative in all future cases in which the facts are substantially the same (stare decisis et non quieta movere, or “to stand by decisions and not disturb the undisturbed”).
Cu toate că efectul unei hotărâri anterioare a Curții nu se limitează la cât de convingătoare este argumentația pe care bazează, aceasta nu are forța regulii stare decisis , conform căreia principiile de drept pe care o instanță și-a întemeiat o decizie anterioară au autoritate în toate cazurile viitoare în care faptele sunt în mod substanțial aceleași (stare decisis et non quieta movere, adică "a menține deciziile și nu deranja ce e de nederanjat").
In fact, the Court is also willing to overrule its own case-law when the latter is uncertain[51] or needs “further development”, this development being carried out with the purpose of enlarging the ambit of protection afforded by the Convention[52].
În fapt, Curtea este, de asemenea, dispusă să ia decizii în contradicție cu propria jurisprudență, atunci când aceasta din urmă este incertă sau necesită "dezvoltare ulterioară", această dezvoltare fiind efectuată cu scopul de a lărgi sfera de protecție oferită de Convenție.
Moreover, the interpretation of the Convention as a “living instrument” which guarantees effective, not illusory, rights is intrinsically incompatible with a horizontal stare decisis effect of the Grand Chamber's case-law.
În plus, interpretarea Convenției ca un "instrument viu", care garantează drepturi efective, nu iluzorii, este intrinsec incompatibilă cu un efect orizontal de stare decisis al jurisprudenței de la Marea Cameră a Curții.
Since the Convention must be interpreted in the light of present-day circumstances, the Grand Chamber is not bound by its own previous caselaw[53].
Având în vedere că Convenția trebuie interpretată în lumina circumstanțelor actuale, Marea Cameră nu este constrânsă de propria jurisprudența anterioară.
On the contrary, the internal structure of the Court implies a vertical stare decisis effect of the Grand Chamber's case-law on Chamber judgments[54].
Dimpotrivă, structura internă a Curții presupune un efect vertical de stare decisis al jurisprudenței Marii Camere a Curții, în deciziile Camerei.