natgillin/translations-raw huggingface dataset:
78. The Court reiterates that, while it is not formally bound to follow any of its previous judgments, it is in the interests of legal certainty, foreseeability and equality before the law that it should not depart, without good reason, from precedents laid down in previous cases.
78. Curtea reiterează că, deși nu este obligată în mod formal să urmeze vreuna dintre hotărârile sale anterioare, este în interesul certitudinii și previzibilității juridice și al egalității în fața legii, să nu se îndepărteze, fără un motiv întemeiat, de la precedentele stabilite în cazurile anterioare.
79. The Court notes that, since the adoption of the Court's judgments in the cases of Chassagnou and Schneider (both cited above), various Contracting States have amended their respective legislation or modified their case-law in order to comply with the principles set out in these judgments (see paragraph 36 above).
79. Curtea notează că, de la adoptarea hotărârilor Curții în cauzele Chassagnou și Schneider (ambele citate mai sus), mai multe State Contractante și-au modificat legislația în domeniu sau și-au modificat jurisprudența, în scopul de a se conforma cu principiile enunțate în aceste hotărâri (a se vedea punctul 36 de mai sus).
80. That being so, the Court cannot but reaffirm the principles set out in the Chassagnou and Schneider judgments, notably that imposing on a landowner opposed to the hunt on ethical grounds the obligation to tolerate hunting on his or her property is liable to upset the fair balance between protection of the right of property and the requirements of the general interest and to impose on the person concerned a disproportionate burden incompatible with Article 1 of Protocol No. 1.
80. În aceste condiții, Curtea nu poate decât să reafirme principiile enunțate în hotărârile Chassagnou și Schneider, în special faptul că obligarea unui proprietar de teren care se opune vânătorii din motive etice să tolereze vânătoarea pe proprietatea lui este de natură să perturbe echilibrul just între protecția dreptului de proprietate și cerințele interesului general și să impună persoanei în cauză o sarcină disproporționată incompatibilă cu articolul 1 din Protocolul nr. 1.
(d) Application of these principles to the instant case
(d) Aplicarea acestor principii în cazul de față
81. It remains to be ascertained whether, as argued by the Government, the provisions of the German Federal Hunting Act, as applied in the instant case, differ in a relevant way from the factual and legal situation in France and Luxembourg described in the cases of Chassagnou and Schneider, cited above, and, if so, whether the differences in question are substantial enough to justify the conclusion that Article 1 of Protocol No. 1 has not been breached in the particular circumstances of the present case.
81. Rămâne să se stabilească dacă, așa cum susține Guvernul, dispozițiile Legii Federale Germane a Vânătorii, astfel cum au fost aplicate în cazul de față, diferă în mod relevant față de situațiile de fapt și de drept din Franța și Luxemburg, descrise în cazurile de Chassagnou și Schneider, citate anterior, și, în caz afirmativ, dacă diferențele în cauză sunt suficient de substanțiale pentru a justifica concluzia că articolul 1 din Protocolul nr. 1 nu a fost încălcat în circumstanțele specifice ale prezentei cauze.
82. In doing so, the Court will examine in turn the aims of the legislation in issue, its territorial application, the possible exceptions to compulsory membership and the issue of compensation.
82. În acest sens, Curtea va examina, la rândul său, obiectivele legislației în cauză, aplicarea sa la nivel teritorial, posibilele excepții de la afilierea obligatorie și problema compensării.
(i) General aims
(i) Obiective generale
83. The Court observes, at the outset, that the aims of the German hunting legislation are laid down in section 1(1) and (2) of the Federal Hunting Act (see paragraph 27 above).
83. Curtea observă, de la bun început, că obiectivele legislației germane a vânătorii sunt stabilite în secțiunea 1 (1) și (2) din Legea federală a vânătorii (a se vedea punctul 27 de mai sus).
These include the management of game stocks, which, in turn, is aimed at maintaining varied and healthy game populations at a level compatible with care of the land and with the prevailing cultural conditions and at preventing damage caused by game.
Acestea includ gestionarea stocurilor de animale de vânat, ceea ce presupune menținerea populațiilor de animale de vânat variate și sănătoase, ținând seama în același timp și de grija pentru teren, de condițiile culturale predominante și de prevenirea daunelor cauzate de vânătoare.
The Court further takes note of the Government's submissions to the effect that hunting is aimed also at preventing the spread of animal diseases.
Curtea ia act de observațiile Guvernului în sensul că vânătoarea are ca scop, de asemenea, prevenirea răspândirii bolilor animalelor.
Similarly, one of the main objectives of the French Loi Verdeille was to facilitate “rational organisation of hunting, consistent with respect for the environment” (see Chassagnou and Others, cited above, § 78).
În mod similar, unul dintre principalele obiective ale legii franceze Loi Verdeille a fost acela de a facilita "organizarea rațională a vânătorii, în concordanță cu respectul pentru mediu" (a se vedea Chassagnou și alții, citată anterior, § 78).
Comparable objectives were pursued by the Luxembourg law, which was aimed at “rational management of game stocks and preservation of the ecological balance” (see Schneider, cited above, § 34).
Obiective comparabile au fost urmărite și de legea din Luxemburg, care a avut ca scop "gestionarea rațională a stocurilor de animale de vânat și conservarea echilibrului ecologic" (a se vedea Schneider, citată mai sus, § 34).
84. The Court further observes that the Federal Hunting Act, in contrast to the French Loi Verdeille, does not appear to be primarily aimed at serving hunters' interests (compare Chassagnou and Others, cited above, § 106), but requires private hunters to contribute to the achievement of objectives in the public interest (see paragraph 55 above).
84. Curtea observă, în continuare, că Legea Federală a Vânătorii, spre deosebire de legea franceză Loi Verdeille, nu pare a avea ca scop principal interesele vânătorilor (a se compara Chassagnou și alții, citată anterior, § 106), dar impune vânătorilor particulari să contribuie la realizarea obiectivelor de interes public (a se vedea punctul 55 de mai sus).
Notwithstanding this, the German hunting legislation confers certain rights on persons who hunt, such as the right to pursue and to acquire ownership of the game (see section 1(1) of the Federal Hunting Act, quoted in paragraph 27 above).
Totodată, legislația germană a vânătorii conferă anumite drepturi persoanelor care vânează, cum ar fi dreptul de proprietate asupra animalelor vânate (vezi secțiunea 1(1) din Legea Federală a Vânătorii, citată la punctul 27 de mai sus).
In the Court's view, the fact that the Hunting Act entails obligations does not, in any event, alter the fact that hunting is primarily carried out in Germany by private individuals as a leisure activity, just as used to be the case in France and Luxembourg.
În opinia Curții, faptul că legea vânătorii implică și obligații, nu modifică, în niciun caz, faptul că vânătoarea este practicată, în Germania, în primul rând de către persoane particulare, ca o activitate de recreere,la fel cum se întâmplă și în Franța și Luxemburg.
85. Having regard to the above, the Court concludes that the aims pursued by the German legislation do not differ significantly from those pursued by the French and Luxembourg laws previously examined by the Court.
85. Având în vedere cele de mai sus, Curtea conchide că obiectivele urmărite de legislația germană nu diferă în mod semnificativ de cele urmărite de legile franceze și luxemburgheze examinate anterior de Curte.
(ii) Territorial scope and exemptions from membership of hunting associations
(ii) Aria teritorială de aplicare și scutiri de la obligativitatea înscrierii ca membru în asociațiile de vânătoare
86. The Grand Chamber further notes that the Chamber and the Government attached particular weight to the argument that the German hunting legislation applied nationwide (see paragraphs 43 and 56 above).
86. Marea Cameră constată, în continuare, că Guvernul și Camera au acordat o importanță deosebită argumentului că legislația germană a vânătorii s-a aplicat la nivel național (a se vedea punctele 43 și 56 de mai sus).
The Court notes that the French Loi Verdeille applied to 29 out of 93 départements concerned, with the possibility of its application being extended to the whole of French territory (see Chassagnou and Others, cited above, §§ 78 and 84).
Curtea notează că legea franceză Loi Verdeille s-a aplicat doar în 29 din cele 93 de departamente în cauză, cu posibilitatea extinderii aplicării sale la întreg teritoriul francez (a se vedea Chassagnou și alții, citată mai sus, §§ 78 și 84).
In Luxembourg and Germany the legislation applied - in principle - nationwide.
În Luxemburg și Germania, legislația s-a aplicat - în principiu - la nivel național.
However, following a reform of the German Federal system which entered into force in 2006, the German Länder now have the possibility to regulate hunting by departing from the Federal Hunting Act (see Article 72 of the Basic Law, quoted in paragraph 25 above), although they have hitherto opted to maintain the system of area‑wide hunting (see paragraph 58 above).
Totuși, ca urmare a unei reforme a sistemului federal german, care a intrat în vigoare în 2006, Länd-urile germane au acum posibilitatea de a reglementa vânătoarea, îndepărtându-se de Legea federală a vânătorii (a se vedea articolul 72 din Legea fundamentală, citat la punctul 25 de mai sus), dar cu toate acestea, Länd-urile au optat până acum pentru menținerea sistemului de vânătoare pe întreaga suprafață (a se vedea punctul 58 de mai sus).
87. All three laws provide or provided for territorial exceptions for enclosed areas.
87. Toate cele trei legi prevăd sau au prevăzut excepții teritoriale pentru zonele împrejmuite.
Under section 6 of the Federal Hunting Act, hunting is suspended on land which does not belong to a hunting district (enclaves, see paragraph 28 above), notwithstanding the possibility of incorporating this land into an existing hunting district (see paragraphs 58 and 67 above).
În conformitate cu articolul 6 din Legea federală a vânătorii, vânătoarea este interzisă pe un teren care nu aparține unui district de vânătoare (enclavele, a se vedea punctul 28 de mai sus), fără a aduce atingere posibilității de a incorpora acest teren într-un district de vânătoare existent (a se vedea punctele 58 și 67 de mai sus ).
In France and Germany, further exceptions were/are made for nature reserves and game reserves (see Chassagnou and Others, cited above, § 58, and paragraph 31 above), and in Luxembourg, houses and gardens were exempted (see Schneider, cited above, § 19).
În Franța și Germania, au fost/sunt prevăzute și alte excepții pentru rezervațiile naturale și rezervațiile de vânătoare (a se vedea Chassagnou și alții, citată anterior, § 58, și punctul 31 de mai sus) iar în Luxemburg, casele și grădinile au fost exceptate (a se vedea Schneider, citată mai sus , § 19).
In France and Luxembourg, roads and railways were also excluded from the hunting districts (see Chassagnou and Others, cited above, § 46, and Schneider, cited above, § 19).
În Franța și Luxemburg, drumurile și căile ferate au fost, de asemenea, excluse din zonele de vânătoare (a se vedea Chassagnou și alții, citată anterior, § 46, și Schneider, citată mai sus, § 19).
88. As to personal exemptions, the French laws excluded State property, and owners of larger plots were not required to be members of a hunting association (see Chassagnou and Others, cited above, § 116).
88. În ceea ce privește exceptările individuale, legislația franceză a exclus proprietatea statului și proprietarii de terenuri mari, care nu au fost obligați să fie membri ai unei asociații de vânătoare (a se vedea Chassagnou și alții, citată anterior, § 116).
It appears, furthermore, that the owners of larger plots were not obliged to hunt or to tolerate hunting on their property (see Chassagnou and Others, cited above, § 92).
Se pare, de asemenea, că proprietarii de terenuri mai mari nu au fost obligați să vâneze sau să tolereze vânătoarea pe proprietatea lor (a se vedea Chassagnou și alții, citată anterior, § 92).
The Luxembourg law excluded all private property owned by the Crown (see Schneider, cited above, § 53).
Legea din Luxemburg a exclus toate terenurile private aflate în proprietatea Coroanei (autorității regale) - (a se vedea Schneider, citată mai sus, § 53).
The German hunting legislation is applicable to private and public property alike (see paragraph 30 above).
Legislația germană a vânătorii se aplică atât proprietăților private cât și celor publice (a se vedea punctul 30 de mai sus).
There is, however, some differential treatment depending on the size of the plot of land (see paragraphs 29 and 30 above).
Există, cu toate acestea, un tratament diferențiat în funcție de dimensiunea terenului (a se vedea punctele 29 și 30 de mai sus).
89. Having regard to the above, the Court finds that the differences between the relevant laws on these issues cannot be considered decisive.
89. Având în vedere cele de mai sus, Curtea constată că diferențele dintre legile relevante, privind aceste aspecte, nu pot fi considerate decisive.
The nationwide application of the law in Luxembourg did not prevent the Court from finding a violation of Article 1 of Protocol No. 1 in the case of Schneider.
Aplicarea la nivel național a legii din Luxemburg nu a împiedicat Curtea să constate o încălcare a articolului 1 din Protocolul nr. 1 în cazul Schneider.
The same conclusion could be drawn in Germany because, since 1 September 2006, the Länder have the power to legislate in this sphere and are now free to enact different rules on hunting.
Aceeași concluzie ar putea fi trasă și în Germania, deoarece, începând cu 1 septembrie 2006, Länd-urile au puterea de a legifera în acest domeniu și sunt acum libere să adopte norme diferite privind vânătoarea.
It can be inferred from this that hunting does not necessarily have to be regulated in a uniform way throughout the Federal territory.
Se poate deduce de aici că vânătoarea nu trebuie neapărat să fie reglementată în mod uniform pe întreg teritoriul federal.
(iii) Compensation granted to landowners
(iii) Despăgubiri acordate proprietarilor de terenuri
90. As to the compensation awarded to landowners in return for the use of their land for hunting, the Court observes that the French law did not grant landowners who were opposed to hunting any financial compensation for being obliged to tolerate hunting, but allowed every member of the hunting association to hunt throughout the common hunting district (see Chassagnou and Others, cited above, § 82).
90. În ceea ce privește despăgubirea acordată proprietarilor în schimbul utilizării terenurilor lor pentru vânătoare, Curtea observă că legea franceză nu a acordat proprietarilor care s-au opus de vânătorii nicio compensație financiară pentru că au fost obligați să tolereze vânătoarea, dar a permis tuturor membrilor asociației de vânătoare să vâneze în întreaga zonă comună de vânătoare (a se vedea Chassagnou și alții, citată anterior, § 82).
Conversely, both the Luxembourg and the German legislation provided/provide for members of the association to receive a proportionate share of the profits from the leasehold.
Pe de altă parte, atât legislația din Luxemburg cât și cea din Germania au prevăzut/prevăd ca membrii asociației să primească o parte proporțională din profiturile generate de terenul lor.
In Luxembourg, the specific landowner in question was entitled to EUR 3.25 per year (see Schneider, cited above, § 49).
În Luxemburg, proprietarul în cauză avea dreptul la 3,25 EUR pe an (a se vedea Schneider, citată mai sus, § 49).
In Germany, compensation is granted only when explicitly requested and appears to be, in any event, very limited (see paragraphs 53 and 62 above).
În Germania, compensarea se acordă numai când este cerută în mod explicit, și pare a fi, în orice caz, foarte limitată (a se vedea punctele 53 și 62 de mai sus).
The Court further notes that landowners in Luxembourg and Germany had/have the right to be compensated for any damage caused by game or by the hunt (see Schneider, cited above, § 37, and paragraph 32 above).
Curtea notează, în continuare, că proprietarii de terenuri din Luxemburg și Germania au avut / au dreptul de a fi despăgubiți pentru prejudiciile cauzate de animalele de vânat sau de vânătoare (a se vedea Schneider, citată mai sus, § 37, și punctul 32 de mai sus).
91. It appears that the applicant in the present case did not request the compensation to which he was entitled under German law for being required to tolerate hunting on his land.
91. Se pare că reclamantul în prezenta cauză nu a solicitat despăgubirea la care avea dreptul în conformitate cu Legea germană pentru faptul că a fost obligat să tolereze vânătoarea pe terenul său.
In the Court's view, however, it does not sit comfortably with the very notion of respect for an ethical objection to require the objector to approach the relevant bodies for compensation in respect of the very matter that forms the basis for his objection.
Cu toate acestea, în opinia Curții,însăși noțiunea de respect pentru o obiecție etică este incompatibilă cu faptul că reclamantul trebuie să solicite organismelor relevante o despăgubire pentru ceea ce constituie obiectul obiecției sale.
Such an act could be considered, in itself, to be incompatible with the ethical convictions held by the applicant (see paragraphs 12 and 53 above).
Un astfel de act ar putea fi considerat, în sine, incompatibil cu convingerile etice ale reclamantului (a se vedea punctele 12 și 53 de mai sus).
Moreover, the Court has misgivings of principle about the argument that strongly-held personal convictions could be traded against annual compensation for the restrictions on the use of the property, which in any event appears to be very limited (see, mutatis mutandis, Schneider, cited above, § 49).
În plus, Curtea are îndoieli de principiu cu privire la argumentul conform căruia convingerile personale puternice pot fi cumpărate pe o compensație anuală pentru restricțiile privind utilizarea terenului, care, în orice caz, pare a fi foarte limitată (a se vedea, mutatis mutandis, Schneider, citat mai sus, § 49).
92. Lastly, the Court observes that the Federal Hunting Act leaves no room for the ethical convictions of landowners who are opposed to hunting to be taken into account.
92. În cele din urmă, Curtea observă că Legea federală vânătorii nu ia în considerare convingerile etice ale proprietarilor de terenuri care se opun vânătorii.
In the Court's view, the documents produced by the Government (see paragraph 24 above) - according to which the applicant's land was leased to a farmer who used the land for raising cattle destined for slaughter - are not sufficient to cast doubt on the seriousness of the applicant's convictions, as opposition to hunting cannot be equated with opposition to the slaughtering of animals for human consumption.
În opinia Curții, documentele prezentate de Guvern (a se vedea punctul 24 de mai sus) - conform cărora terenul reclamantului fusese închiriat unui fermier care folosea terenul pentru creșterea bovinelor destinate sacrificării - nu sunt suficiente pentru a pune la îndoială seriozitatea convingerilor reclamantului, deoarece opoziția față de vânătoare nu poate fi echivalată cu opoziția față de sacrificarea animalelor pentru consumul uman.
Moreover, in the light of the material before it, the Court sees no reason to call into question the truthfulness of the applicant's assertion that he never saw any cattle on his land, never gave permission for the land to be used in that way and would take legal action to prevent or stop any abuse.
Mai mult decât atât, în ceea ce privește materialul menționat, Curtea nu vede niciun motiv pentru a pune sub semnul întrebării veridicitatea afirmației reclamantului conform căreia nu a văzut bovine pe terenul său, nu a dat permisiunea pentru ca terenul pentru a fi utilizat în acest mod și ar lua măsuri legale pentru a preveni sau a opri orice abuz.
(iv) Conclusion
(iv) Concluzie
93. To sum up, the Court observes that all three legal systems pursued or pursue similar objectives and provided, or continue to provide, for certain territorial exceptions of varying degrees.
93. Pentru a rezuma, Curtea observă că toate cele trei sisteme juridice au urmărit sau urmăresc obiective similare și au prevăzut sau continuă să prevadă, anumite excepții teritoriale de diferite grade.
The issue of compensation is/was regulated in a very similar way in Germany and Luxembourg, while the French system differed in this respect.
Problema de compensare este / a fost reglementată într-un mod foarte asemănător în Germania și Luxemburg, în timp ce sistemul francez diferă în această privință.
Under these circumstances, the Court is not convinced that the situation encountered in Germany is substantially different from those examined by the Court in the cases of Chassagnou and Schneider.
În aceste condiții, Curtea nu este convinsă că situația întâlnită în Germania este în mod substanțial diferită de cele examinate de Curte în cazurile de Chassagnou și Schneider.
Therefore, the Court sees no reason to depart from its findings in those two judgments, namely that the obligation to tolerate hunting on their property imposes a disproportionate burden on landowners who, like the applicant in the present case, are opposed to hunting for ethical reasons.
Prin urmare, Curtea nu vede niciun motiv să se îndepărteze de constatările sale din aceste două hotărâri, și anume că obligația de a tolera vânătoarea pe terenul unui proprietar impune o sarcină disproporționată pentru proprietarii de terenuri care, la fel ca reclamantul din prezenta cauză, se opun vânătorii din motive etice.
94. It follows that there has been a violation of Article 1 of Protocol No. 1 to the Convention.
94. Rezultă că a existat o încălcare a articolului 1 din Protocolul nr. 1 la Convenție.
CASE OF JEHOVAH'S WITNESSES OF MOSCOW AND OTHERS v. RUSSIA
Cazul martorii lui Iehova de la Moscova și alții contra Rusiei
D. Relevant case-law
D. jurisprudență relevantă
1. Russia
1. Rusia
84. On 14 November 2000 the Supreme Court of the Tatarstan Republic upheld at final instance a judgment of the lower court by which the prosecutor's request to liquidate the local organisation of Jehovah's Witnesses had been refused.
84. La 14 noiembrie 2000, Curtea Supremă de Justiție a Republicii Tatarstan a menținut în ultimă instanță o hotărâre a instanței inferioare, prin care se respingea cererea procurorului de a lichida organizația locală a Martorilor lui Iehova.
One of the grounds advanced by the prosecutor in support of the liquidation claim was that a Witness mother had refused a blood transfusion for her child.
Unul dintre motivele invocate de procuror în sprijinul cererii sale de lichidare a fost acela că o mamă, membră a Martorilor lui Iehova, a refuzat o transfuzie de sânge pentru copilul ei.
The Supreme Court noted that the mother had refused a blood transfusion but had been in favour of blood substitutes which had been successfully used during surgery.
Curtea Supremă de Justiție a constatat că mama a refuzat transfuzia de sânge, dar a acceptat folosirea substituenților de sânge, care au fost folosiți cu succes în timpul intervenției chirurgicale.
It also pointed out that the teachings of Jehovah's Witnesses did not require believers to refuse blood but let everyone make an independent decision on that issue.
De asemenea, a subliniat faptul că învățăturile Martorilor lui Iehova nu îi obligă pe credincioși să refuze sângele, ci fiecare este liber să ia o decizie independentă cu privire la acest aspect.
2. Other jurisdictions
2. Alte jurisdicții