natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court is sensitive to the subsidiary nature of its role and has consistently recognised that it must be cautious in taking on the role of a first-instance tribunal of fact, where this is not rendered unavoidable by the circumstances of a particular case (see Imakayeva v. Russia , no. 7615/02, § 113, ECHR 2006 XIII (extracts) ; Aslakhanova and Others v. Russia , nos.2944/06, 8300/07, 50184/07, 332/08 and 42509/10 , § 96, 18 December 2012; El-Masri, cited above, § 154; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 393; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland , cited above, § 393).
Curtea este atentă la caracterul subsidiar al rolului său și a recunoscut constant că trebuie să aibă grijă când își asumă de facto rolul de instanță de prim grad de jurisdicție în cazul în care acest lucru nu este inevitabil din cauza circumstanțelor unei anumite cauze [a se vedea Imakayeva împotriva Rusiei , nr. 7615/02, pct. 113, CEDO 2006-XIII (extrase) ; Aslakhanova și alții împotriva Rusiei , nr. 2944/06, 8300/07, 50184/07, 332/08 și 42509/10, pct. 96, 18 decembrie 2012; El-Masri, citată anterior, pct. 154; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 393; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 393].
Nonetheless, in cases where there are conflicting accounts of events, the Court's examination necessarily involves the task of establishing facts on which the parties disagree.
Cu toate acestea, în cauzele în care există versiuni divergente în privința evenimentelor, examinarea Curți include în mod obligatoriu sarcina de stabilire a faptelor în privința cărora părțile nu sunt de acord.
In such situations the Court is inevitably confronted when establishing the facts with the same difficulties as those faced by any first-instance court (see El-Masri, cited above, § 151; and Imakayeva , cited above, §§ 111-112) .
În astfel de situații, la stabilirea faptelor, Curtea se confruntă în mod inevitabil cu aceleași dificultăți pe care le întâmpină instanța de prim grad (a se vedea El-Masri , citată anterior, pct. 151; și Imakayeva , citată anterior, pct. 111-112)
In assessing evidence, the Court has adopted the standard of proof “beyond reasonable doubt”.
La aprecierea probelor, Curtea adoptă standardul probei „dincolo de orice îndoială rezonabilă”.
However, it has never been its purpose to borrow the approach of the national legal systems which use that standard.
Cu toate acestea, scopul său nu a fost niciodată acela de a prelua abordarea din sistemele juridice naționale care folosesc acel principiu.
Its role is not to rule on criminal guilt or civil liability but on Contracting States' responsibility under the Convention.
Rolul său nu este de a se pronunța asupra vinovăției în materie penală sau asupra răspunderii civile, ci asupra răspunderii statelor contractante în temeiul Convenției.
The specificity of its task under Article 19 of the Convention - to ensure the observance by the Contracting States of their engagement to secure the fundamental rights enshrined in the Convention - conditions its approach to the issues of evidence and proof.
Caracterul specific al acestei sarcini prevăzute la art. 19 din Convenție - să asigure respectarea angajamentelor care incumbă statelor contractante de a garanta drepturile fundamentale consacrate de Convenție - condiționează abordarea sa față de chestiunile legate de dovezi și probe.
In the proceedings before the Court, there are no procedural barriers to the admissibility of evidence or pre-determined formulae for its assessment.
În procedura din fața Curții, nu există bariere procedurale în calea admisibilității probelor sau formule prestabilite pentru aprecierea acestora.
It adopts the conclusions that are, in its view, supported by the free evaluation of all evidence, including such inferences as may flow from the facts and the parties' submissions.
Curtea adoptă concluziile care, în opinia sa, sunt susținute de evaluarea independentă a tuturor probelor, inclusiv deducțiile care pot decurge din situația în fapt și argumentele părților.
According to the Court's established case-law, proof may follow from the coexistence of sufficiently strong, clear and concordant inferences or of similar unrebutted presumptions of fact.
Conform jurisprudenței consacrate a Curții, pot rezulta probe din coexistența unor deducții suficient de puternice, clare și concordante sau a unor prezumții de facto irefragabile similare.
Moreover, the level of persuasion necessary for reaching a particular conclusion and, in this connection, the distribution of the burden of proof, are intrinsically linked to the specificity of the facts, the nature of the allegation made and the Convention right at stake.
Mai mult, nivelul de convingere necesar pentru a ajunge la o anumită concluzie și, în acest context, distribuirea sarcinii probei, sunt legate inerent de specificitatea faptelor, de natura acuzației formulate și de dreptul prevăzut de Convenție care a fost invocat.
The Court is also attentive to the seriousness that attaches to a ruling that a Contracting State has violated fundamental rights (see, among other examples, Ireland v. the United Kingdom , 18 January 1978, § 161, Series A no. 25; Nachova and Others v. Bulgaria [GC], nos.43577/98 and 43579/98, § 147, ECHR 2005 VII; Creangă v. Romania [GC], no. 29226/03, § 88, 23 February 2012; El-Masri , cited above, § 151; Georgia v. Russia (I) [GC], no. 13255/07, §§ 93-94, ECHR 2014 (extracts); Al Nashiri v. Poland , cited above, § 394; Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland , cited above, § 394; and Nasr and Ghali , cited above, § 119 ).
Curtea acordă atenție, de asemenea, importanței aferente unei hotărâri de constatare a încălcării unor drepturi fundamentale de către un stat contractant [a se vedea, între altele, Irlanda împotriva Regatului Unit , 18 ianuarie 1978, pct. 161, seria A nr. 25; Nachova și alții împotriva Bulgariei (MC), nr. 43577/98 și 43579/98, pct. 147, CEDO 2005‑VII; Creangă împotriva României (MC), nr. 29226/03, pct. 88, 23 februarie 2012; El-Masri, citată anterior, pct. 151; Georgia împotriva Rusiei (I) (MC), nr. 13255/07, pct. 93-94, CEDO 2014 (extrase); Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 394; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 394; și Nasr și Ghali , citată anterior, pct. 119].
While it is for the applicant to make a prima facie case and adduce appropriate evidence, if the respondent Government in their response to his allegations fail to disclose crucial documents to enable the Court to establish the facts or otherwise provide a satisfactory and convincing explanation of how the events in question occurred, strong inferences can be drawn (see Varnava and Others v. Turkey [GC], nos.16064/90, 16065/90, 16066/90, 16068/90, 16069/90, 16070/90, 16071/90, 16072/90 and 16073/90, § 184, ECHR 2009, with further references; Kadirova and Others v. Russia , no. 5432/07 , § 94, 27 March 2012; Aslakhanova and Others, cited above , § 97; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 395; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland , cited above, § 395 ).
Deși este sarcina reclamantului să îndeplinească condiția privind fumus boni iuris și să prezinte probele corespunzătoare, dacă guvernul pârât în răspunsul la acuzațiile formulate de reclamant nu dezvăluie documente esențiale care să îi permită Curții să stabilească faptele ori nu prezintă o explicație satisfăcătoare și convingătoare pentru modul în care au avut loc evenimentele în litigiu, se pot formula deducții solide [a se vedea Varnava și alții împotriva Turciei (MC), nr. 16064/90, 16065/90, 16066/90, 16068/90, 16069/90, 16070/90, 16071/90, 16072/90 și 16073/90, pct. 184, CEDO 2009, cu trimiterile suplimentare; Kadirova și alții împotriva Rusiei , nr. 5432/07, pct. 94, 27 martie 2012; Aslakhanova și alții , citată anterior , pct. 97; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior , pct. 395; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior , pct. 395].
Furthermore, the Convention proceedings do not in all cases lend themselves to a strict application of the principle affirmanti incumbit probatio .
De asemenea, procedurile în temeiul Convenției nu se pretează în toate cazurile unei aplicări stricte a principiului affirmanti incumbit probatio .
According to the Court's case-law under Articles 2 and 3 of the Convention, where the events in issue lie wholly, or in large part, within the exclusive knowledge of the authorities, for instance as in the case of persons under their control in custody, strong presumptions of fact will arise in respect of injuries and death occurring during that detention.
Conform jurisprudenței Curții în raport cu art. 2 și art. 3 din Convenție, în cazul în care evenimentele în cauză sunt cunoscute integral, sau într-o mare măsură, exclusiv de autorități, ca de exemplu în cazul persoanelor aflate sub controlul autorităților în custodie, vor rezulta prezumții de fapt solide cu privire la vătămarea și decesul survenite în timpul detenției respective.
The burden of proof in such a case may be regarded as resting on the authorities to provide a satisfactory and convincing explanation (see Çakıcı v. Turkey [GC], no. 23657/94, § 85, ECHR 1999-IV; Salman v. Turkey [GC], no. 21986/93, § 100, ECHR 2000-VII; and Imakayeva, cited above , §§ 114-115; El-Masri, cited above, § 152; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 396; Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland , cited above, § 396; and Nasr and Ghali, cited above, § 220) .
Într-un astfel de caz, se poate considera că sarcina probei revine autorităților pentru a oferi o explicație satisfăcătoare și convingătoare [a se vedea Çakıcı împotriva Turciei (MC), nr. 23657/94, pct. 85, CEDO 1999-IV; Salman împotriva Turciei (MC), nr. 21986/93, pct. 100, CEDO 2000-VII; și Imakayeva, citată anterior, pct. 114-115; El-Masri , citată anterior, pct. 152; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 396; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 396; și Nasr și Ghali, citată anterior, pct. 220].
In the absence of such explanation the Court can draw inferences which may be unfavourable for the respondent Government (see El-Masri , cited above, § 152).
În lipsa unei astfel de explicații, Curtea poate formula concluzii care sunt defavorabile guvernului pârât (a se vedea El-Masri , citată anterior, pct. 152).
Preliminary considerations concerning the establishment of the facts and assessment of evidence in the present case
Considerente preliminare privind stabilirea faptelor și aprecierea probelor în prezenta cauză
The Court has already noted that it is not in a position to receive a direct account of the events complained of from the applicant (see paragraph 16 above; also, compare and contrast with other previous cases involving complaints about torture, ill-treatment in custody or unlawful detention, for example, El-Masri, cited above, §§ 16-36 and 156-167; Selmouni v. France [GC], no. 25803/94, §§ 13-24, ECHR 1999 V; Jalloh v. Germany [GC], no. 54810/00, §§ 16-18, ECHR 2006 IX; and Ilaşcu and Others v. Moldova and Russia [GC], no. 48787/99, §§ 188-211, ECHR 2004 VII).
Curtea a constatat deja că nu este în măsură să obțină relatarea directă a evenimentelor de care se plânge reclamantul [a se vedea, supra , pct. 16; de asemenea, a se face comparația și deosebirea cu alte cauze având ca obiect plângeri referitoare la tortură, rele tratamente aplicate în custodie sau detenție ilegală, ca de exemplu El-Masri , citată anterior, pct. 16-36 și 156-167; Selmouni împotriva Franței (MC), nr. 25803/94, pct. 13-24, CEDO 1999-V; Jalloh împotriva Germaniei (MC), nr. 54810/00, pct. 16-18, CEDO 2006-IX; precum și Ilașcu și alții împotriva Moldovei și Rusiei (MC), nr. 48787/99, pct. 188-211, CEDO 2004-VII].
The regime applied to high-value detainees such as the applicant is described in detail in the CIA declassified documents, the 2014 US Senate Committee Report and also, on the basis, inter alia , of the applicant's own account, in the 2007 ICRC Report.
Regimul aplicat deținuților de mare importanță, cum este cazul reclamantului, este prezentat detaliat în documentele declasificate ale CIA, Raportul Comisiei Senatului SUA din 2014 și, de asemenea, printre altele, în baza propriei versiuni a reclamantului, în Raportul CICR din 2007.
That regime included transfers of detainees to multiple locations and involved holding them incommunicado in continuous solitary confinement throughout the entire period of their undisclosed detention.
Regimul includea transferul deținuților în numeroase locuri, menținerea deținuților în izolare continuă și în detenție incommunicado (în izolare) pe toată durata detenției lor nedezvăluite.
The transfers to unknown locations and unpredictable conditions of detention were specifically designed to deepen their sense of disorientation and isolation.
Transferurile către locuri necunoscute și condițiile de detenție imprevizibile erau special concepute să le accentueze sentimentul de dezorientare și izolare.
The detainees were usually unaware of their exact location (see Al Nashiri v. Poland, cited above, §§ 397-398; Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, §§ 397-398; and paragraphs 48-58, 85 and 293 above).
De regulă, deținuții nu știau exact în ce loc se află [a se vedea Al Nashiri împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 397-398; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 397-398; și supra , pct. 48-58, 85 și 293].
As held in Al Nashiri v. Poland (cited above, § 399) and as can be seen from the material cited above (see paragraphs 98-140 above), since an unknown date in mid-October 2002 the applicant has not had contact with the outside world, save the ICRC team in October and December 2006, the military commission's members and his US counsel.
După cum s-a hotărât în Al Nashiri împotriva Poloniei (citată anterior, pct. 399) și după cum se poate observa din materialul citat anterior ( supra , pct. 98-140), de la o dată necunoscută de la jumătatea lunii octombrie 2002, reclamantul nu a avut contact cu lumea exterioară, cu excepția echipei CICR în octombrie și decembrie 2006, membrii comisiei militare și avocatul său american.
It has also been submitted that the applicant's communications with the outside world are virtually non-existent and that his communications with his US counsel and his account of experiences in CIA custody are presumptively classified (see paragraph 482 above).
De asemenea, s-a susținut că reclamantul nu are practic niciun fel de comunicare cu lumea exterioară, iar comunicarea sa cu avocatul său american și versiunea sa asupra experiențelor din perioada în care a fost în custodia CIA sunt prezumtiv clasificate (a se vedea supra , pct. 482).
The above difficulties involved in gathering and producing evidence in the present case caused by the restrictions on the applicant's contact with the outside world and the extreme secrecy surrounding the US rendition operations have inevitably had an impact on his ability to plead his case before this Court.
Dificultățile inerente strângerii și prezentării probelor în prezenta cauză, cauzate de restricționarea comunicării reclamantului cu lumea exterioară și nivelul cel mai înalt de secretizare care caracteriza operațiunile de predare ale SUA, au afectat inevitabil capacitatea sa de a-și susține cauza în fața Curții.
Indeed, in his application and further written pleadings the events complained of were to a considerable extent reconstructed from threads of information gleaned from numerous public sources.
Într-adevăr, în cererea sa și în memoriile ulterioare, evenimentele care fac obiectul plângerii erau, într-o măsură considerabilă, reconstruite din frânturi de informații extrase din numeroase surse publice.
Consequently, the Court's establishment of the facts of the case is to a great extent based on circumstantial evidence, including a large amount of evidence obtained through the international inquiries, considerably redacted documents released by the CIA, the declassified 2014 US Senate Committee Report, other public sources and the testimony of the experts heard by the Court (see also Al Nashiri v. Poland, cited above, § 400, and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland , cited above, § 400).
În consecință, stabilirea faptelor de către Curte este, în mare măsură, bazată pe probe indirecte, incluzând numeroase probe obținute prin anchetele internaționale, documentele considerabil obscurate emise de CIA, Raportul Comisiei Senatului SUA din 2014 - declasificat, alte surse publice și depozițiile experților ascultați de Curte [a se vedea de asemenea Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 400; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 400].
It is also to be noted that while the Government have firmly denied the applicant's allegations in so far as they concerned Romania and contested the credibility of various parts of the evidence before the Court, they have not disputed the fact that he was subjected to secret detention and ill-treatment under the HVD Programme.
De asemenea, trebuie remarcat faptul că, deși guvernul a negat ferm susținerile reclamantului referitoare la România și a contestat credibilitatea unora dintre probele prezentate Curții, acesta nu a contestat faptul că reclamantul a fost supus detenției secrete și relelor tratamente în cadrul Programului DMI.
Nor have they disputed his version of the circumstances preceding his alleged rendition to Romania on 12 April 2004 (see paragraphs 395-402 and 419-443 above).
Nu a contestat nici versiunea sa în privința împrejurărilor anterioare presupusei sale predări în România la 12 aprilie 2004 (a se vedea supra , pct. 395-402 și 419-443).
However, the facts complained of in the present case are part of a chain of events lasting from mid-October 2002 to 5 September 2006 and concerning various countries.
Cu toate acestea, faptele denunțate în prezenta cauză fac parte dintr-un șir de evenimente care au avut loc în perioada dintre jumătatea lunii octombrie 2002 și 5 septembrie 2006 și au implicat mai multe țări.
The examination of the case necessarily involves the establishment of links between the dates and periods relevant to the applicant's detention and a sequence of alleged rendition flights to the countries concerned.
Examinarea cauzei implică în mod necesar stabilirea de legături între datele și perioadele relevante pentru detenția reclamantului și seria de presupuse zboruri în vederea predării cu destinația în țările respective.
As a result, the Court's establishment of the facts and assessment of evidence cannot be limited to the events that according to the applicant allegedly took place in Romania but must, in so far as it is necessary and relevant for the findings in the present case, take into account the circumstances occurring before and after his alleged detention in Romania (see Al Nashiri v . Poland, cited above, §§ 401-417, and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland , cited above, §§ 401-419).
Prin urmare, stabilirea faptelor și aprecierea probelor de către Curte nu se poate limita la evenimentele care, potrivit reclamantului, ar fi avut loc în România, ci trebuie, în măsura necesară și relevantă pentru constatările din prezenta cauză, să ia în considerare împrejurările care au loc înainte și după presupusa detenție în România [a se vedea Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 401-417; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 401-419].
As regards the establishment of the facts and assessment of evidence relevant to the applicant's allegations concerning his transfers and secret detention by the CIA before his rendition to Romania (mid October 2002-April 2004)
Cu privire la stabilirea faptelor și aprecierea probelor relevante pentru susținerile reclamantului referitoare la transferurile sale și detenția sa secretă de către CIA înainte de predarea sa în România (mijlocul lunii octombrie 2002 - aprilie 2004)
(a) Period from mid-October 2002 to 6 June 2003
a) Perioada cuprinsă între jumătatea lunii octombrie 2002 și 6 iunie 2003
The Court has already established beyond reasonable doubt the facts concerning the applicant's capture, rendition and secret detention until 6 June 2003, the date of his rendition on plane N379P from Poland to another CIA secret detention facility (see Al Nashiri v. Poland , cited above, §§ 401-417).
Curtea a stabilit deja, dincolo de orice îndoială rezonabilă, situația de fapt în ceea ce privește prinderea, predarea și detenția secretă a reclamantului până la 6 iunie 2003, data predării sale cu avionul N379P din Polonia către un alt centru secret de detenție al CIA (a se vedea Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 401-417).
The relevant passages from Al Nashiri v. Poland containing the Court's findings of fact are cited above (see paragraph 98 above).
Pasajele relevante din Al Nashiri împotriva Poloniei conținând constatările de fapt ale Curții sunt citate de mai sus (a se vedea supra , pct. 98).
Some additional elements, which are all fully consistent with the Court's establishment of the facts in that case, can also be found in the 2014 US Senate Committee Report (see paragraphs 99-101 above).
Unele elemente suplimentare, care sunt pe deplin concordante cu stabilirea faptelor de către Curte în cauza respectivă, se regăsesc și în Raportul Comisiei Senatului SUA din 2014 (a se vedea supra , pct. 99-101).
(b) Whether the applicant's allegations concerning his secret detention and transfers in CIA custody from 6 June 2003 (transfer out of Poland) to an unspecified two-digit date in April 2004 (transfer out of Guantánamo) were proved before the Court
B) Chestiunea dacă susținerile reclamantului privind detenția sa secretă și transferurile în custodia CIA din 6 iunie 2003 (transferul din Polonia) la o dată nespecificată formată din două cifre, în aprilie 2004 (transferul din Guantánamo) au fost probate în fața Curții
It is alleged that before being rendered by the CIA on 12 April 2004 from Guantánamo to Romania on board N85VM the applicant had been detained in other CIA secret detention facilities abroad (see paragraphs 115-116 above).
Se susține că înainte de a fi transferat de CIA, la 12 aprilie 2004, de la Guantánamo în România, la bordul aeronavei N85VM, reclamantul ar fi fost ținut în alte centre secrete de detenție ale CIA din străinătate (a se vedea supra , pct. 115-116).
In Al Nashiri v. Poland (cited above, §§ 408 and 417) the Court held as follows:
În Al Nashiri împotriva Poloniei (citată anterior, pct. 408 și 417), Curtea a hotărât următoarele:
In the light of that accumulated evidence, there can be no doubt that:
În lumina probelor strânse, nu există nicio îndoială că:
2) the N379P, also known as “Guantánamo Express”, a Gulfstream V with capacity for eighteen passengers but usually configured for eight, arrived in Szymany on 5 June 2003 at 01:00 from Kabul, Afghanistan.
2) N379P, cunoscută ca «Expresul de Guantánamo», un avion Gulfstream V cu o capacitate de optsprezece pasageri, dar configurată pentru opt, a sosit în Szymany în data de 5 iunie 2003 la ora 01:00 din Kabul, Afganistan.
It stayed on the runway for over two hours and then departed for Rabat, Morocco.
A rămas pe pistă mai mult de două ore și apoi a plecat cu destinația Rabat, Maroc.
Referring to this point in time, the 2014 US Senate Committee Report states that from June 2003 onwards “the CIA transferred Al Nashiri to five different CIA detention facilities before he was transferred to US military custody on 5 September 2006” (see paragraph 102 above).
Referindu-se la acest moment, Raportul Comisiei Senatului SUA din 2014 menționează că începând din iunie 2003, „CIA l-a transferat pe Al Nashiri în cinci centre de detenție ale CIA, înainte de a fi transferat în custodia militară a SUA la 5 septembrie 2006” (a se vedea supra , pct. 102).