natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(b) Romania, by entering into an agreement with the CIA on hosting Detention Site Black, enabling the CIA to use its airspace and airports and to disguise the movements of rendition aircraft, providing logistics and services, securing the premises for the CIA and transportation of the CIA teams with detainees on land, cooperated in the preparation and execution of the CIA rendition, secret detention and interrogation operations on its territory.
b) România a cooperat la pregătirea și desfășurarea operațiunilor CIA de predare, detenție secretă și interogare pe teritoriul țării prin încheierea unui acord cu CIA pentru găzduirea Centrului de detenție Black, permițând CIA să folosească spațiul aerian și aeroporturile țării și disimulând deplasările aeronavelor folosite pentru predări, punând la dispoziție logistică și servicii, asigurând securitatea centrului CIA și a transportului echipelor CIA și al deținuților pe cale rutieră;
(c) Given its knowledge of the nature and purposes of the CIA's activities on its territory and its involvement in the execution of that programme, Romania knew that, by enabling the CIA to detain terrorist suspects on its territory, it was exposing them to a serious risk of treatment contrary to the Convention.
c) Având în vedere cunoștințele sale despre caracterul și scopul activităților CIA de pe teritoriul țării și implicarea sa în desfășurarea acelui program, România știa că, prin faptul că a permis ca CIA să țină în detenție persoane suspectate de terorism pe teritoriul național, le expunea pe aceste persoane unui mare risc ca acestea să fie supuse unor tratamente contrare Convenției.
2002 Military Commission Order - US Department of Defence Military Commission Order no. 1 on Procedures for Trials by Military Commission of Certain Non-United States Citizens in the War Against Terrorism of 21 March 2002, issued by D. Rumsfeld, the US Secretary of Defense
Ordinul Comisiei militare din 2002 - Ordinul Comisiei Militare nr. 1 privind procedurile de desfășurare a proceselor în fața Comisiei militare în cazul anumitor persoane care nu sunt cetățeni ai Statelor Unite ale Americii, în războiul împotriva terorismului din 21 martie 2002, emis de D. Rumsfeld, Secretarul Apărării al SUA
ROMANIA'S JURISDICTION AND RESPONSIBILITY UNDER THE CONVENTION
JURISDICȚIA ȘI RESPONSIBILITATEA ROMÂNIEI ÎN TEMEIUL CONVENȚIEI
A. The parties' submissions
A. Argumentele părților
The parties' submissions regarding the Government's objection that Romania lacked jurisdiction within the meaning of Article 1 of the Convention and, consequently, could not be responsible under the Convention are set out above (see paragraphs 395-409 above).
Argumentele părților cu privire la obiecția guvernului potrivit căreia România nu avea jurisdicție în sensul art. 1 din Convenție și, în consecință, nu putea fi responsabilă în temeiul Convenției sunt specificate mai sus (a se vedea supra, pct. punctele 395-409).
B. The Court's assessment
B. Motivarea Curții
The Court notes that the applicant's complaints relate both to the events that occurred on Romania's territory and to the consequences of his transfer from Romania to other places where he was secretly detained (see paragraphs 115-190 above).
Curtea observă că plângerile reclamantului privesc atât evenimentele care au avut loc pe teritoriul României, cât și consecințele transferului său din România în alte locuri în care a fost ținut în detenție secretă (a se vedea supra, pct. 115-190).
In that regard, the Court would wish to reiterate the relevant applicable principles.
În acest sens, Curtea ar dori să reamintească principiile relevante aplicabile.
As regards jurisdiction
Cu privire la jurisdicție
It follows from Article 1 that States parties must answer for any infringement of the rights and freedoms protected by the Convention committed against individuals placed under their “jurisdiction”.
Din art. 1 reiese că statele contractante trebuie să răspundă pentru orice încălcare a drepturilor și libertăților protejate de Convenție comisă împotriva persoanelor aflate sub „jurisdicția” lor.
The exercise of jurisdiction is a necessary condition for a Contracting State to be able to be held responsible for acts or omissions attributable to it which give rise to an allegation of the infringement of rights and freedoms set forth in the Convention.
Exercitarea jurisdicției este o condiție necesară pentru ca un stat contractant să poată fi tras la răspundere pentru acte sau omisiuni care îi sunt imputabile și care generează o alegație privind încălcarea drepturilor și libertăților stabilite în Convenție.
In that regard, the Court would refer to its case-law to the effect that the concept of “jurisdiction” for the purposes of Article 1 of the Convention must be considered to reflect the term's meaning in public international law (see Gentilhomme and Others v. France , nos.48205/99, 48207/99 and 48209/99, § 20, judgment of 14 May 2002; Banković and Others v. Belgium and Others (dec.) [GC], no. 52207/99, §§ 59-61, ECHR 2001 XII; Assanidze v. Georgia [GC], no. 71503/01, § 137, ECHR 2004-II; and Ilaşcu and Others , cited above, §§ 311-312).
În această privință, Curtea face trimitere la jurisprudența sa potrivit căreia noțiunea „jurisdicție” în sensul art. 1 din Convenție trebuie să fie luată în considerare pentru a reflecta sensul termenului în dreptul internațional public [a se vedea Gentilhomme și alții împotriva Franței , nr. 48205/99, 48207/99 și 48209/99, pct. 20, hotărâre din 14 mai 2002; Banković și alții împotriva Belgie i și altor state contractante (dec.) (MC), nr. 52207/99, pct. 59-61, CEDO 2001 XII; Assanidze împotriva Georgiei (MC), nr. 71503/01, pct. 137, CEDO 2004-II; și Ilașcu și alții , citată anterior, pct. 311-312].
From the standpoint of public international law, the words “within their jurisdiction” in Article 1 of the Convention must be understood to mean that a State's jurisdictional competence is primarily territorial, but also that jurisdiction is presumed to be exercised normally throughout the State's territory (see Ilaşcu and Others , cited above, § 312 with further references to the Court's case-law; and Sargsyan v. Azerbaijan [GC], no. 40167/06, §§ 149-150, ECHR 2015).
Din punctul de vedere al dreptului internațional public, expresia „sub jurisdicția lor” de la art. 1 din Convenție trebuie înțeleasă ca însemnând că competența jurisdicțională a unui stat este în principal teritorială, dar și că jurisdicția este prezumată a fi exercitată în mod obișnuit pe întreg teritoriul statului [a se vedea Ilașcu și alții , citată anterior, pct. 312 cu trimiterile suplimentare la jurisprudența Curții; și Sargsyan împotriva Azerbaidjanului (MC), nr. 40167/06, pct. 149-150, CEDO 2015].
It must also be reiterated that, for the purposes of the Convention, the sole issue of relevance is the State's international responsibility, irrespective of the national authority to which the breach of the Convention in the domestic system is attributable (see Assanidze , cited above, § 146, with further references to the Court's case-law).
De asemenea, trebuie reamintit că, în sensul Convenției, singurul aspect relevant este răspunderea internațională a statului, indiferent de autoritatea națională căreia îi este atribuită încălcarea Convenției în sistemul intern (a se vedea Assanidze , citată anterior, pct. 146, cu trimiterile suplimentare la jurisprudența Curții).
As regards the State's responsibility for an applicant's treatment and detention by foreign officials on its territory
Cu privire la răspunderea statului pentru tratamentul și detenția la care un reclamant a fost supus de către funcționari străini pe teritoriul său
In accordance with the Court's settled case-law, the respondent State must be regarded as responsible under the Convention for internationally wrongful acts performed by foreign officials on its territory with the acquiescence or connivance of its authorities (see Ilaşcu and Others , cited above, § 318; El-Masri, cited above , § 206; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 452; Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 449; and Nasr and Ghali , cited above, § 241).
În conformitate cu jurisprudența constantă a Curții, statul pârât trebuie să fie considerat responsabil în temeiul Convenției pentru faptele internaționale ilicite săvârșite de funcționari străini pe teritoriul său cu consimțământul tacit și complicitatea autorităților sale [a se vedea Ilașcu și alții , citată anterior, pct. 318; El-Masri, citată anterior, pct. 206; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 452; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 449; și Nasr și Ghali , citată anterior, pct. 241].
As regards the State's responsibility for an applicant's removal from its territory
Cu privire la răspunderea statului pentru îndepărtarea reclamantului de pe teritoriul său
The Court has repeatedly held that the decision of a Contracting State to remove a person - and, a fortiori , the actual removal itself - may give rise to an issue under Article 3 where substantial grounds have been shown for believing that the person in question would, if removed, face a real risk of being subjected to treatment contrary to that provision in the destination country (see Soering v. the United Kingdom , 7 July 1989, §§ 90 91 and 113; Series A no. 161, § 91; Saadi v. Italy [GC], no. 37201/06, § 125, ECHR 2008; Babar Ahmad and Others v. the United Kingdom , nos.24027/07, 11949/08, 36742/08, 66911/09 and 67354/09 , § 168, 10 April 2012; El Masri , cited above, §§ 212-214, with further references; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 454; Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 450; and Nasr and Ghali , cited above, § 242).
Curtea a hotărât în mod repetat că decizia unui stat contractant de a îndepărta o persoană - și, a fortiori , îndepărtarea propriu-zisă - poate ridica o problemă în temeiul art. 3 în cazul în care există motive serioase și întemeiate pentru a crede că persoana respectivă, odată transferată, riscă realmente ca în țara de destinație să fie supusă unui tratament contrar articolului menționat [a se vedea Soering împotriva Regatului Unit , 7 iulie 1989, pct. 90 91 și 113; seria A nr. 161, pct. 91; Saadi împotriva Italiei (MC), nr. 37201/06, pct. 125, CEDO 2008; Babar Ahmad și alții împotriva Regatului Unit , nr. 24027/07, 11949/08, 36742/08, 66911/09 și 67354/09 , pct. 168, 10 aprilie 2012; El Masri , citată anterior, pct. 212-214, cu trimiteri suplimentare; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 454; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 450; și Nasr și Ghali , citată anterior, pct. 242].
Where it has been established that the sending State knew, or ought to have known at the relevant time, that a person removed from its territory was being subjected to “extraordinary rendition”, that is, “an extra-judicial transfer of persons from one jurisdiction or State to another, for the purposes of detention and interrogation outside the normal legal system, where there was a real risk of torture or cruel, inhuman or degrading treatment”, the possibility of a breach of Article 3 is particularly strong and must be considered intrinsic in the transfer (see El-Masri, cited above, §§ 218- 221; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 454 and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 450; and Nasr and Ghali , cited above, § 243).
În cazul în care s-a stabilit că statul de trimitere a știut, sau ar fi trebuit să știe, la vremea respectivă, că o persoană îndepărtată de pe teritoriul său era supusă unei „predări extraordinare”, cu alte cuvinte, „unui transfer extrajudiciar de persoane dintr-o jurisdicție în alta sau dintr-un stat în altul, în scopul detenției și interogării în afara sistemului juridic obișnuit, unde exista un risc real de tortură ori tratamente crude, inumane sau degradante”, probabilitatea încălcării art. 3 este foarte mare și trebuie considerată ca fiind inerentă transferului [a se vedea El-Masri , citată anterior, pct. 218-221; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 454; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 450; și Nasr și Ghali , citată anterior, pct. 243].
Furthermore, a Contracting State would be in violation of Article 5 of the Convention if it removed, or enabled the removal, of an applicant to a State where he or she was at real risk of a flagrant breach of that Article (see Othman (Abu Qatada) v. the United Kingdom , no. 8139/09, §§ 233 and 285, ECHR 2012 (extracts); and El-Masri , cited above, § 239).
În plus, un stat contractant ar încălca art. 5 din Convenție dacă ar îndepărta un reclamant, sau ar permite îndepărtarea acestuia, într-un stat în care el sau ea ar risca în mod real o încălcare flagrantă a acestui articol [a se vedea Othman (Abu Qatada) împotriva Regatului Unit , citată anterior, pct. 233, CEDO 2012 (extrase); și El-Masri , citată anterior, pct. 239].
Again, that risk is inherent where an applicant has been subjected to “extraordinary rendition”, which entails detention “outside the normal legal system” and which, “by its deliberate circumvention of due process, is anathema to the rule of law and the values protected by the Convention” (see El-Masri, ibid.; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 455; Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 451; and Nasr and Ghali , cited above, § 244).
Din nou, acest risc este inerent în cazul în care un reclamant a fost supus unei „predări extraordinare”, care implică o detenție „în afara sistemului juridic obișnuit” și care, „prin eludarea deliberată a garanțiilor prevăzute de lege, este o anatemă pentru statul de drept și valorile protejate de Convenție” [a se vedea El-Masri , ibid. ; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 455; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 451; și Nasr și Ghali , citată anterior, pct. 244].
Similar principles apply to cases where there are substantial grounds for believing that, if removed from a Contracting State, an applicant would be exposed to a real risk of being subjected to a flagrant denial of justice (see Othman (Abu Qatada) , cited above, §§ 261 and 285) or sentenced to the death penalty (see Al-Saadoon and Mufdhi v. the United Kingdom , no. 61498/08, § 123, ECHR 2010; Kaboulov v. Ukraine , no. 41015/04 , § 99, 19 November 2009; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 456; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 453 ).
Se aplică principii similare în cauzele în care există motive serioase și întemeiate pentru a se considera că, dacă ar fi îndepărtat dintr-un stat contractant, un reclamant ar fi expus unui risc real de a suferi o denegare flagrantă de dreptate [a se vedea Othman (Abu Qatada) , citată anterior, pct. 261 și 285] sau condamnat la pedeapsa capitală [a se vedea Al-Saadoon și Mufdhi împotriva Regatului Unit , nr. 61498/08, pct. 123, CEDO 2010; Kaboulov împotriva Ucrainei , nr. 41015/04 , pct. 99, 19 noiembrie 2009; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 456; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 453 ].
While the establishment of the host State's responsibility inevitably involves an assessment of conditions in the destination country against the standards set out in the Convention, there is no question of adjudicating on or establishing the responsibility of the destination country, whether under general international law, under the Convention or otherwise.
Deși stabilirea răspunderii statului gazdă implică, inevitabil, o evaluare a condițiilor din statul de destinație în raport cu standardele prevăzute de Convenție, nu se pune problema adjudecării sau stabilirii răspunderii statului de destinație, în raport fie cu dreptul internațional general, fie cu Convenția sau altminteri.
In so far as any responsibility under the Convention is or may be incurred, it is responsibility incurred by the host Contracting State by reason of its having taken action which has as a direct consequence the exposure of an individual to proscribed ill-treatment or other alleged violations of the Convention (see Soering , cited above, §§ 91 and 113; Mamatkulov and Askarov v. Turkey [GC], nos.46827/99 and 46951/99, §§ 67 and 90, ECHR 2005 I, with further references; Othman (Abu Qatada), cited above, § 258; and El Masri , cited above, §§ 212 and 239).
În măsura în care orice răspundere în temeiul Convenției este sau poate fi angajată, se consideră răspundere angajată în cazul statului contractant gazdă ca urmare a luării unei măsuri cu consecința directă că o persoană este expusă unor rele tratamente sau altor încălcări interzise de Convenție [a se vedea Soering , citată anterior, pct. 91 și 113; Mamatkulov și Askarov împotriva Turciei (MC), nr.46827/99 și 46951/99, pct. 67 și 90, CEDO 2005 I, cu trimiterile suplimentare; Othman (Abu Qatada), citată anterior, pct. 258;și El Masri , citată anterior, pct. 212 și 239].
In determining whether substantial grounds have been shown for believing that a real risk of the Convention violations exists, the Court will assess the issue in the light of all the material placed before it or, if necessary, material it has obtained proprio motu .
Pentru a stabili dacă au fost indicate motive serioase și întemeiate pentru a considera că există un risc real de încălcare a Convenției, Curtea va examina chestiunea în contextul tuturor probelor care i-au fost prezentate sau, după caz, al probelor pe care le-a obținut proprio motu .
It must examine the foreseeable consequences of sending the applicant to the destination country, bearing in mind the general situation there and his personal circumstances.
Curtea trebuie să examineze consecințele previzibile ale trimiterii reclamantului în statul de destinație, având în vedere situația generală de acolo și situația sa personală.
The existence of the alleged risk must be assessed primarily with reference to those facts which were known or ought to have been known to the Contracting State at the time of the removal.
Existența riscului invocat se examinează în principal în raport cu faptele care erau cunoscute sau ar fi trebuit să fie cunoscute de statul contractant la data îndepărtării.
However, where the transfer has already taken place at the date of the Court's examination, the Court is not precluded from having regard to information which comes to light subsequently (see Al-Saadoon and Mufdhi (cited above), § 125; El Masri, cited above, §§ 213-214, with further references; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 458; Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 455; and Nasr and Ghali , cited above, § 246).
Cu toate acestea, în cazul în care transferul a avut loc deja la data examinării Curții, Curtea nu este împiedicată să țină seama de informațiile care apar ulterior [a se vedea Al-Saadoon și Mufdhi , citată anterior, pct. 125; El Masri, citată anterior, pct. 213-214, cu trimiterile suplimentare; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 458; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 455; și Nasr și Ghali , citată anterior, pct. 246].
Conclusion as to the Romanian Government's preliminary objection that Romania lacks jurisdiction and responsibility under the Convention
Concluzie cu privire la obiecția preliminară a Guvernului României potrivit căreia statului român îi lipsește jurisdicția și responsabilitatea în temeiul Convenției
The Court has duly noted that the Government, while denying that the facts as alleged by the applicant occurred in Romania, accepted that Romania could be responsible under the Convention if it had knowingly permitted its territory to be used by another State for activities involving human rights violations and if, given the public awareness of the CIA HVD Programme, the authorities had become aware that the flights operating on Romanian's territory had been used for the CIA rendition operations and that the CIA had run a secret detention facility in the country (see paragraph 396 above).
Curtea a constatat în mod corespunzător că guvernul, deși a negat că faptele invocate de reclamant au avut loc în România, a acceptat faptul că România ar putea fi responsabilă, în temeiul Convenției, în cazul în care a permis cu bună știință ca teritoriul său să fie folosit de un alt stat pentru activități care implicau încălcări ale drepturilor omului și în cazul în care, având în vedere cunoașterea de către public a programului DMI al CIA, autoritățile au înțeles că zborurile care se efectuau pe teritoriul României erau folosite pentru operațiuni de predare ale CIA și că CIA opera un centru de detenție secretă în țară (a se vedea supra, pct. 396).
Following an extensive and detailed analysis of the evidence in the present case, the Court has established conclusively and beyond reasonable doubt that Romania hosted CIA Detention Site Black from 22 September 2003 to 5 November 2005; that the applicant was secretly detained there from 12 April 2004 to 6 October 2005, or, at the latest, to 5 November 2005; that Romania knew of the nature and purposes of the CIA's activities in its country and cooperated in the execution of the HVD Programme; and that Romania knew that, by enabling the CIA to detain terrorist suspects on its territory, it was exposing them to a serious risk of treatment contrary to the Convention (see paragraphs 508-589 above).
În urma unei ample și detaliate analize a probelor prezentate în cauză, Curtea a stabilit cu certitudine și dincolo de orice îndoială rezonabilă că România a găzduit Centrul de detenție Black al CIA, de la 22 septembrie 2003 până la 5 noiembrie 2005; că reclamantul a fost deținut în secret în acel loc între 12 aprilie 2004 și 6 octombrie 2005 sau, cel mai târziu, până la 5 noiembrie 2005; că România avea cunoștință de natura și scopurile activităților CIA în țară și a cooperat la executarea programului DMI; și că România știa că, permițând CIA să priveze de libertate, pe teritoriul său, persoane suspectate de terorism, le expunea unui risc major de tratamente contrare Convenției (a se vedea supra , pct. 508-589).
The above findings suffice for the Court to conclude that the matters complained of in the present case fall within the “jurisdiction” of Romania within the meaning of Article 1 of the Convention and are capable of engaging the respondent State's responsibility under the Convention.
Constatările de mai sus sunt suficiente pentru a permite Curții să concluzioneze că aspectele reclamate în speță intră sub „jurisdicția” României în sensul art. 1 din Convenție și sunt de natură să angajeze răspunderea statului pârât, în temeiul Convenției.
Accordingly, the Government's preliminary objection on these grounds must be dismissed.
În consecință, excepția preliminară ridicată de guvern din aceste motive trebuie să fie respinsă.
The Court will accordingly examine the applicant's complaints and the extent to which the events complained of are attributable to the Romanian State in the light of the above principles of State responsibility under the Convention, as deriving from its case-law (see also Al Nashiri v. Poland , cited above, § 459; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 456).
Prin urmare, Curtea va examina capetele de cerere formulate de reclamant și măsura în care evenimentele incriminate sunt imputabile statului român în contextul sus-menționatelor principii ale răspunderii statului în temeiul Convenției, ca derivate din propria jurisprudență [a se vedea, de asemenea, Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 459; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 456].
ALLEGED VIOLATIONS OF ARTICLE 3 OF THE CONVENTION
CU PRIVIRE LA PRETINSELE ÎNCĂLCĂRI ALE ART. 3 DIN CONVENȚIE
The applicant's complaints under Article 3 of the Convention concerned both substantive and procedural aspects of this provision.
Capetele de cerere formulate de reclamant în temeiul art. 3 din Convenție includeau atât aspectul de fond, cât și cel de procedură ale respectivului articol.
(1) As regards his alleged ill-treatment and detention in Romania, he maintained that the respondent State had violated Article 3 in enabling his ill treatment on its territory.
1) În ceea ce privește pretinsele rele tratamente și detenția în România, acesta a susținut că statul pârât a încălcat art. 3 prin faptul că a permis să fie supus relelor tratamente pe teritoriul său.