natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In general, an offence must be prosecuted by the authorities of their own motion.
În general, autoritățile încep urmărirea penală a faptei din oficiu.
Exceptions include only a few offences which cannot be prosecuted without a prior request ( plângere prealabilă ) from a victim or from a specific authority (e.g. certain military offences).
Excepțiile includ numai câteva infracțiuni care nu pot face obiectul urmăririi penale fără existența unei plângeri prealabile formulate de victimă sau de o anumită autoritate (de ex., anumite infracțiuni militare).
A criminal investigation may also be opened following a criminal complaint from the victim or notification of an offence by any physical or legal person who has become aware that such offence has been committed.
O anchetă penală poate fi, de asemenea, deschisă în urma unei plângeri penale formulate de victimă sau la sesizarea unei infracțiuni de către orice persoană fizică sau juridică care are cunoștință de săvârșirea unei astfel de infracțiuni.
Article 221 of the old Code of Criminal Procedure (“old CCP”) as applicable until 1 February 2014 read, in so far as relevant, as follows:
Art. 221 din vechiul Cod de procedură penală („vechiul CPP”), astfel cum a fost aplicabil până la 1 februarie 2014, prevede, în măsura în care este relevant, următoarele:
“A criminal investigation authority [shall institute an investigation] if it has been informed of commission of an offence by a criminal complaint or notification of commission of an offence, or it shall [take action] of its own motion, when it has discovered by other means that an offence has been committed.
„Organul de urmărire penală este sesizat prin plângere sau denunț, ori se sesizează din oficiu când află pe orice altă cale că s-a săvârșit o infracțiune. În cazul în care organul de urmărire penală se sesizează din oficiu, încheie un proces-verbal în acest sens.
Where, according to the law, a criminal investigation can only be opened following a prior complaint, notification or authorisation of an authority provided for by law, such investigation shall not be instituted in their absence.
Când, potrivit legii, punerea în mișcare a acțiunii penale se face numai la plângerea prealabilă ori la sesizarea sau cu autorizarea organului prevăzut de lege, urmărirea penală nu poate începe în lipsa acestora.
A criminal complaint was defined as a notification of the commission of an offence submitted by a person or institution having sustained damage as a result of an offence.
Plângerea penală a fost definită ca fiind încunoștințarea săvârșirii unei infracțiuni, făcută de către o persoană sau o instituție căreia i s-a cauzat o vătămare prin infracțiune.
Notification of an offence could be made by any person or institution.
Încunoștințarea despre săvârșirea infracțiunii poate fi făcută de orice persoană ori instituție.
Following the entry into force of the New Code of Criminal Procedure (“new CCP”), the Article 221 was repealed and replaced by current Article 292 which reads as follows:
În urma intrării în vigoare a noului Cod de procedură penală („noul CCP”), art. 221 a fost abrogat și înlocuit de art. 292 actual, care prevede următoarele:
“A criminal investigation authority shall take action of its own motion if it learns ( afla ) about commission of a criminal offence from any source other than those referred to in Articles 289-291 [in particular, criminal complaint and notification of the commission of an offence] and shall draw up a report in this regard.”
„Organul de urmărire penală se sesizează din oficiu dacă află că s-a săvârșit o infracțiune pe orice altă cale decât cele prevăzute la art. 289-291 [în special, plângerea penală și sesizarea cu privire la săvârșirea unei infracțiuni] și încheie un proces-verbal în acest sens.”
A criminal complaint is defined in Article 289 of the new CCP as “information laid by an individual or legal entity concerning damage sustained thereby as a result of a criminal offence”.
Plângerea penală a fost definită la art. 289 din noul CPP drept „încunoștințarea făcută de o persoană fizică sau juridică, referitoare la o vătămare ce i s-a cauzat prin infracțiune.
Notification of the commission of an offence is defined in Article 290 as a notification submitted by any individual or legal entity.
Sesizarea referitoare la săvârșirea unei infracțiuni este definită la art. 290 drept încunoștințarea făcută de către o persoană fizică sau juridică.
RELEVANT INTERNATIONAL LAW
V. DREPTUL INTERNAȚIONAL RELEVANT
A. Vienna Convention on the Law of Treaties
A. Convenția de la Viena cu privire la dreptul tratatelor
Articles 26 and 27 of the Vienna Convention on the Law of Treaties (23 May 1969), to which Romania is a party, provide as follows:
Art. 26 și 27 din Convenția de la Viena cu privire la dreptul tratatelor (23 mai 1969), la care România este parte, prevăd următoarele:
Article 26“Pacta sunt servanda ”
Articolul 26„Pacta sunt servanda ”
“Every treaty in force is binding upon the parties to it and must be performed by them in good faith.”
„Orice tratat în vigoare leagă părțile sale și trebuie să fie executat de ele cu bună-credință.”
Article 27Internal law and observance of treaties
Articolul 27 Dreptul intern și respectarea tratatelor
“A party may not invoke the provisions of its internal law as justification for its failure to perform a treaty ...”
„O parte nu poate invoca dispozițiile dreptului său intern pentru a justifica neexecutarea unui tratat [...]”.
B. International Covenant on Civil and Political Rights
C. Pactul internațional cu privire la drepturile civile și politice
Article 7 of the International Covenant on Civil and Political Rights (“ICCPR”), to which Romania is a party, reads as follows:
Art. 7 din Pactul internațional privind drepturile civile și politice („ICCPR”), la care România este parte, prevede următoarele:
“No one shall be subjected to torture or to cruel, inhuman or degrading treatment or punishment.
„Nimeni nu va fi supus torturii și nici unor pedepse sau tratamente crude, inumane sau degradante.
In particular, no one shall be subjected without his free consent to medical or scientific experimentation.”
În special, este interzis ca o persoană să fie supusă, fără consimțământul său, unei experiențe medicale sau științifice.”
Article 10 § 1 of the ICCPR reads as follows:
Art. 10 § 1 din ICCPR este redactat după cum urmează:
All persons deprived of their liberty shall be treated with humanity and with respect for the inherent dignity of the human person.”
Orice persoană privată de libertate va fi tratată cu umanitate și cu respectarea demnității inerente persoanei umane.”
C. The UN Torture Convention
C. Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva torturii
One hundred and forty-nine States are parties to the 1984 UN Convention against Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment (“UNCAT”), including all member States of the Council of Europe.
149 de state sunt părți la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva torturii și altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante din 1984 („UNCAT”), inclusiv toate statele membre ale Consiliului Europei.
Article 1 of the Convention defines torture as:
Art. 1 din Convenție definește tortura ca fiind:
“any act by which severe pain or suffering, whether physical or mental, is intentionally inflicted on a person for such purposes as obtaining from him or a third person information or a confession, punishing him for an act he or a third person has committed or is suspected of having committed, or intimidating or coercing him or a third person, or for any reason based on discrimination of any kind, when such pain or suffering is inflicted by or at the instigation of or with the consent or acquiescence of a public official or other person acting in an official capacity.
„orice act prin care se provoacă unei persoane, cu intenție, o durere sau suferințe puternice, fizice ori psihice, mai ales cu scopul de a obține de la aceasta persoană sau de la o persoană terță informații sau mărturisiri, de a o pedepsi pentru un act pe care aceasta sau o terță persoană l-a comis ori este bănuită că l-a comis, de a o intimida sau de a face presiuni asupra ei ori de a intimida sau a face presiuni asupra unei terțe persoane, sau pentru oricare alt motiv bazat pe o formă de discriminare oricare ar fi ea, atunci când o asemenea durere sau astfel de suferințe sunt aplicate de către un agent al autorității publice sau de orice altă persoană care acționează cu titlu oficial sau la instigarea ori cu consimțământul expres sau tacit al unor asemenea persoane.
It does not include pain or suffering arising only from, inherent in or incidental to lawful sanctions.”
Acest termen nu se referă la durerea ori suferințele rezultând exclusiv din sancțiuni legale, inerente acestor acțiuni sau ocazionate de ele.”
Article 1(2) provides that it is without prejudice to any international instrument or national legislation which does or may contain provisions of wider application.
Art. 1 alin. (2) prevede că acest lucru se produce fără a aduce atingere vreunui instrument internațional sau legislației naționale care conține ori ar putea conține dispoziții de mai largă cuprindere.
Article 2 requires States to take effective legislative, administrative, judicial or other measures to prevent acts of torture in any territory under its jurisdiction.
Art. 2 impune statelor să ia măsuri legislative, administrative, judiciare și alte măsuri pentru a împiedica săvârșirea de acte de tortură pe oricare teritoriu aflat sub jurisdicția acestora.
Article 4 requires each State Party to ensure that all acts of torture are offences under its criminal law.
Art. 4 impune ca fiecare stat parte să vegheze că toate actele de tortură constituie infracțiuni în conformitate cu dreptul său penal.
Article 3 provides:
Art. 3 prevede:
No State Party shall expel, return (‘refouler' ) or extradite a person to another State where there are substantial grounds for believing that he would be in danger of being subjected to torture.
Niciun stat parte nu va expulza, nu va reîntoarce, nici nu va extrăda o persoană către un alt stat în care există motive serioase de a crede că acolo ea riscă să fie supusă la tortură.
For the purpose of determining whether there are such grounds, the competent authorities shall take into account all relevant considerations including, where applicable, the existence in the State concerned of a consistent pattern of gross, flagrant or mass violations of human rights.”
Pentru a stabili dacă există asemenea motive, autoritățile competente vor ține seama de toate considerațiile pertinente, inclusiv, dacă este cazul, de existența, în statul vizat, a unui ansamblu de violări sistematice ale drepturilor omului, grave, flagrante sau de proporții.”
Article 12 provides that each State Party must ensure that its competent authorities proceed to a prompt and impartial investigation, wherever there is reasonable ground to believe that an act of torture has been committed in any territory under its jurisdiction.
Art. 12 prevede că fiecare stat parte trebuie să vegheze ca autoritățile competente să procedeze imediat la o anchetă imparțială ori de câte ori există motive rezonabile să se creadă că un act de tortură a fost comis pe oricare teritoriu aflat sub jurisdicția sa.
Article 15 requires that each State ensure that any statement which is established to have been made as a result of torture shall not be invoked as evidence in any proceedings, except against a person accused of torture as evidence that the statement was made.
Art. 15 prevede ca fiecare stat să vegheze că nicio declarație despre care s-a stabilit că a fost obținută prin tortură să nu poate fi invocată ca element de probă în vreo procedură, dacă acest lucru nu este îndreptat chiar împotriva persoanei acuzate de tortură, cu scopul de a se stabili că declarația a fost făcută.
D. UN Geneva Conventions
D. Convențiile de la Geneva ale Organizației Națiunilor Unite
Geneva (III) Convention
Convenția de la Geneva (III)
Article 4 of the Geneva (III) Convention relative to the Treatment of Prisoners of War of 12 August 1949 (“the Third Geneva Convention”), which defines prisoners of war, reads, in so far as relevant, as follows:
Art. 4 din Convenția de la Geneva (III) privitoare la tratamentul prizonierilor de război din 12 august 1949 („A Treia Convenție de la Geneva”), care definește prizonierii de război, prevede, în măsura în care este relevant, următoarele:
“Prisoners of war, in the sense of the present Convention, are persons belonging to one of the following categories, who have fallen into the power of the enemy:
„Sunt prizonieri de război, în sensul prezentei convenții, persoanele care, aparținând uneia din următoarele categorii, au căzut sub puterea inamicului:
(1) Members of the armed forces of a Party to the conflict, as well as members of militias or volunteer corps forming part of such armed forces.
(1) Membrii forțelor armate ale unei părți în conflict, precum și membrii milițiilor și corpurilor de voluntari făcând parte din aceste forțe armate;
(2) Members of other militias and members of other volunteer corps, including those of organized resistance movements, belonging to a Party to the conflict and operating in or outside their own territory, even if this territory is occupied, provided that such militias or volunteer corps, including such organized resistance movements, fulfil the following conditions:
(2) Membrii altor miliții și membrii altor corpuri de voluntari, inclusiv acei din mișcările de rezistență organizate, aparținând unei părți în conflict și acționând în afara sau în interiorul propriului lor teritoriu, chiar dacă acest teritoriu este ocupat, cu condiția ca aceste miliții sau corpuri de voluntari, inclusiv aceste mișcări de rezistență organizate, să îndeplinească următoarele condiții:
(a) that of being commanded by a person responsible for his subordinates;
(a) să aibă în fruntea lor o persoană care răspunde pentru subordonații săi;
(b) that of having a fixed distinctive sign recognizable at a distance;
(b) să aibă un semn distinctiv fix și care se poate recunoaște de la distanță;
(c) that of carrying arms openly;
(c) să poarte armele în mod deschis;
(d) that of conducting their operations in accordance with the laws and customs of war.
(d) să se conformeze, în operațiunile lor, legilor și obiceiurilor războiului.
(3) Members of regular armed forces who profess allegiance to a government or an authority not recognized by the Detaining Power.
(3) Membrii forțelor armate regulate, care se pretind ale unui guvern sau ale unei autorități nerecunoscute de puterea deținătoare.
Article 5 states:
Art. 5 prevede:
“The present Convention shall apply to the persons referred to in Article 4 from the time they fall into the power of the enemy and until their final release and repatriation.
„Prezenta convenție se va aplica persoanelor indicate în articolul 4 din momentul în care vor cădea sub puterea inamicului și până la eliberarea și repatrierea lor definitivă.
Should any doubt arise as to whether persons, having committed a belligerent act and having fallen into the hands of the enemy, belong to any of the categories enumerated in Article 4, such persons shall enjoy the protection of the present Convention until such time as their status has been determined by a competent tribunal.”
Dacă există vreo îndoială în ce privește încadrarea în una din categoriile enumerate în articolul 4 a persoanelor care au comis un act de beligeranță și care au căzut în mâinile inamicului, numitele persoane vor beneficia de protecția prezentei convenții, în așteptarea ca statutul lor să fie determinat de un tribunal competent.”
Article 13 reads:
Art. 13 prevede:
“Art 13.
„Articolul 13.
Prisoners of war must at all times be humanely treated.
Prizonierii de război trebuie să fie tratați tot timpul cu omenie.
Any unlawful act or omission by the Detaining Power causing death or seriously endangering the health of a prisoner of war in its custody is prohibited, and will be regarded as a serious breach of the present Convention.
Orice act sau misiune ilicită din partea puterii deținătoare, care ar cauza moartea sau ar pune în mod grav în pericol sănătatea unui prizonier de război de sub puterea sa, este interzis și va fi considerat ca o gravă încălcare a prezentei convenții.
In particular, no prisoner of war may be subjected to physical mutilation or to medical or scientific experiments of any kind which are not justified by the medical, dental or hospital treatment of the prisoner concerned and carried out in his interest.
În special, nici un prizonier de război nu va putea să fie supus unei mutilări fizice sau unei experiențe medicale sau științifice, de orice natură ar fi, care nu ar fi justificată de tratamentul medical al prizonierului interesat și care nu ar fi în interesul său.
Likewise, prisoners of war must at all times be protected, particularly against acts of violence or intimidation and against insults and public curiosity.
Prizonierii de război trebuie, de asemenea, să fie protejați tot timpul, mai ales contra oricărui act de violență sau de intimidare, contra insultelor și curiozității publice.
Measures of reprisal against prisoners of war are prohibited.”
Măsurile de represalii contra lor sunt interzise.”
Article 21 reads, in so far as relevant:
Art. 21 prevede, în măsura în care este relevant, următoarele:
“The Detaining Power may subject prisoners of war to internment.
„Puterea deținătoare va putea supune pe prizonierii de război la internare.
It may impose on them the obligation of not leaving, beyond certain limits, the camp where they are interned, or if the said camp is fenced in, of not going outside its perimeter.
Ea va putea să le impună obligația de a nu se îndepărta dincolo de o anumită limită de lagărul unde sunt internați sau, dacă acest lagăr este îngrădit, să nu treacă peste îngrădire.
Subject to the provisions of the present Convention relative to penal and disciplinary sanctions, prisoners of war may not be held in close confinement except where necessary to safeguard their health and then only during the continuation of the circumstances which make such confinement necessary.”
Sub rezerva dispozițiilor prezentei convenții privitoare la sancțiunile penale și disciplinare, acești prizonieri nu vor putea fi închiși sau deținuți decât dacă această măsură se dovedește necesară pentru protecția sănătății lor; această situație nu va putea, în nici un caz, să se prelungească dincolo de împrejurările care ar fi făcut-o necesară.”
Geneva (IV) Convention
Convenția de la Geneva (IV)
Article 3 of the Geneva (IV) Convention relative to the Protection of Civilian Persons in Time of War of 12 August 1949 (“the Fourth Geneva Convention”) reads, in so far as relevant, as follows:
Art. 3 din Convenția de la Geneva (IV) privitoare la protecția persoanelor civile în timp de război din 12 august 1949 („A Patra Convenție de la Geneva”) prevede, în măsura în care este relevant, următoarele:
“In the case of armed conflict not of an international character occurring in the territory of one of the High Contracting Parties, each Party to the conflict shall be bound to apply, as a minimum, the following provisions:
„În caz de conflict armat neprezentând un caracter internațional și ivit pe teritoriul uneia dintre înaltele părți contractante, fiecare dintre părțile în conflict va trebui să aplice cel puțin următoarele dispoziții:
(1) Persons taking no active part in the hostilities, including members of armed forces who have laid down their arms and those placed hors de combat by sickness, wounds, detention, or any other cause, shall in all circumstances be treated humanely, without any adverse distinction founded on race, colour, religion or faith, sex, birth or wealth, or any other similar criteria.
(1) Persoanele care nu participă direct la ostilități, inclusiv membrii forțelor armate care au depus armele și persoanele care au fost scoase din luptă din cauză de boală, rănire, detențiune sau din orice altă cauză vor fi, în toate împrejurările, tratate cu omenie, fără nici o deosebire cu caracter discriminatoriu bazată pe rasă, culoare, religie sau credință, sex, naștere sau avere sau orice alt criteriu analog.
To this end the following acts are and shall remain prohibited at any time and in any place whatsoever with respect to the above-mentioned persons:
În acest scop, sunt și rămân prohibite, oricând și oriunde, cu privire la persoanele menționate mai sus:
(a) violence to life and person, in particular murder of all kinds, mutilation, cruel treatment and torture;
(a) atingerile aduse vieții și integrității corporale, mai ales omorul sub toate formele, mutilările, cruzimile, torturile și chinurile;
(b) taking of hostages;
(b) luarea de ostatici;
(c) outrages upon personal dignity, in particular humiliating and degrading treatment;
(c) atingerile aduse demnității persoanelor, mai ales tratamente umilitoare și înjositoare;
(d) the passing of sentences and the carrying out of executions without previous judgment pronounced by a regularly constituted court, affording all the judicial guarantees which are recognized as indispensable by civilized peoples.”
(d) condamnările pronunțate și execuțiile efectuate fără o judecată prealabilă, dată de un tribunal constituit în mod regulat, însoțită de garanții judiciare recunoscute ca indispensabile de către popoarele civilizate.”
Article 4 reads, in so far as relevant, as follows:
Art. 4 prevede, în măsura în care este relevant, următoarele:
“Persons protected by the Convention are those who, at a given moment and in any manner whatsoever, find themselves, in case of a conflict or occupation, in the hands of a Party to the conflict or Occupying Power of which they are not nationals.
„Sunt protejate prin convenție persoanele care, la un moment dat și indiferent în ce formă se găsesc, în caz de conflict sau de ocupație, sub puterea unei părți în conflict sau a unei puteri ocupante ai cărei cetățeni nu sunt.
Nationals of a State which is not bound by the Convention are not protected by it.
Cetățenii unui stat care nu este legat prin convenție nu sunt protejați de ea.
Nationals of a neutral State who find themselves in the territory of a belligerent State, and nationals of a co-belligerent State, shall not be regarded as protected persons while the State of which they are nationals has normal diplomatic representation in the State in whose hands they are.
Cetățenii unui stat neutru, care se găsesc pe teritoriul unui stat beligerant, și cetățenii unui stat cobeligerant nu vor fi considerați ca persoane protejate, atâta timp cât statul al cărui cetățeni sunt va avea o reprezentanță diplomatică normală pe lângă statul sub a cărui autoritate se găsesc.
E. International Law Commission, 2001 Articles on Responsibility of States for Internationally Wrongful Acts
E. Comisia de Drept Internațional, Articolele privind răspunderea statelor pentru fapte internaționale ilicite din 2001
The relevant parts of the Draft Articles (“the ILC Articles”), adopted on 3 August 2001 ( Yearbook of the International Law Commission , 2001, vol. II), read as follows:
Dispozițiile relevante ale proiectelor de articole („Articolele CDI”), adoptate la 3 august 2001 ( Anuarul Comisiei de Drept Internațional, 2001, vol. II), prevăd următoarele:
Article lResponsibility of a State for its internationally wrongful acts
Articolul 1 Răspunderea statului pentru faptele sale internaționale ilicite
“Every internationally wrongful act of a State entails the international responsibility of that State.”
„Orice fapt internațional ilicit al unui stat atrage răspunderea internațională a acelui stat.”
Article 2Elements of an internationally wrongful act of a State
Articolul 2Elementele faptului internațional ilicit al unui stat
“There is an internationally wrongful act of a State when conduct consisting of an action or omission:
„Există un fapt internațional ilicit al unui stat atunci când conduita ce constă dintr-o acțiune sau omisiune:
a. Is attributable to the State under international law; and
a. este imputabilă statului în conformitate cu dreptul internațional; și
b. Constitutes a breach of an international obligation of the State.”
b. constituie o încălcare a unei obligații internaționale a statului.”