natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This scrutiny must be carried out without regard to what the person may have done to warrant his expulsion or to any perceived threat to the national security of the State from which the person is to be removed (see Chahal , cited above, § 151; and El-Masri , cited above, § 257; see also Al Nashiri v. Poland , cited above, §§ 546-548; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, §§ 540-543).
Acest control trebuie să fie realizat fără să se țină seama de faptele pe care este posibil să le fi săvârșit persoana respectivă pentru a justifica expulzarea acesteia sau de orice amenințare constatată la adresa siguranței naționale a statului din care persoana în cauză trebuie să fie expulzată [a se vedea Chahal , citată anterior, pct. 151; și El-Masri , citată anterior, pct. 257; a se vedea, de asemenea, Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 546-548; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 540-543].
The Court has already concluded that the respondent State is responsible for violations of the applicant's rights under Articles 3, 5 and 8 of the Convention (see paragraphs 676-679, 691 and 698 above).
Curtea a concluzionat deja că statul pârât este responsabil pentru încălcările drepturilor reclamantului în temeiul art. 3, art. 5 și art. 8 din Convenție (a se vedea supra, pct. 676-679, 691 și 698).
The complaints under these Articles are therefore “arguable” for the purposes of Article 13 and that he should accordingly have been able to avail himself of effective practical remedies capable of leading to the identification and punishment of those responsible and to an award of compensation, as required by that provision (see paragraph 705 above; see also El-Masri , cited above, § 259; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 550; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 544).
Plângerile sale în temeiul acestor articole sunt așadar „credibile” în sensul art. 13 și , în consecință, ar trebui ca acesta să se poată prevala de căi de atac practice efective, care să permită identificarea și pedepsirea persoanelor responsabile și acordarea unor despăgubiri, astfel cum impune dispoziția în cauză [a se vedea supra, pct. 705; a se vedea, de asemenea, El-Masri , citată anterior, pct. 259; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 550; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei, citată anterior, pct. 544]
For the reasons set out in detail above, the Court has found that the criminal investigation in Romania fell short of the standards of the “effective investigation” that should have been carried out in accordance with Article 3 (see paragraph 656 above).
Pentru motivele menționate în detaliu anterior, Curtea a constatat că ancheta penală efectuată în România nu a îndeplinit standardele unei „anchete efective”, care ar fi trebuit să fie realizată în conformitate cu art. 3 (a se vedea supra, pct. 656).
In these circumstances, the remedy relied on by the Government (see paragraphs 412-413 above) cannot be regarded as “effective” in practice.
În aceste circumstanțe, recursul invocat de guvern (a se vedea supra, pct. 412-413) nu poate fi privit ca fiind „efectiv” în practică.
For the reasons that prompted the Court to dismiss the Government's preliminary objection of non-exhaustion of domestic remedies (see paragraphs 642-656 above), the Court must also find that the requirements of Article 13 of the Convention were not satisfied in the present case and that the applicant did not have available to him in Romania an “effective remedy” to ventilate his claims of a violation of Articles 3, 5 and 8 of the Convention.
Pentru motivele care au determinat Curtea să respingă obiecția preliminară ridicată de guvern privind neepuizarea căilor de atac interne (a se vedea supra, pct. 642-656), Curtea trebuie, de asemenea, să constate că cerințele art. 13 din Convenție nu au fost îndeplinite în prezenta cauză și că reclamantul nu a avut la dispoziție în România un „recurs efectiv” pentru a-și expune pretențiile sale legate de o încălcare a art. 3, art. 5 și art. 8 din Convenție.
Consequently, there has been a violation of Article 13, taken in conjunction with Articles 3, 5 and 8 of the Convention.
Prin urmare, a fost încălcat art. 13, coroborat cu art. 3, art. 5 și art. 8 din Convenție.
ALLEGED VIOLATION OF ARTICLE 6 § 1 OF THE CONVENTION
CU PRIVIRE LA PRETINSA ÎNCĂLCARE A ART. 6 § 1 DIN CONVENȚIE
The applicant complained that Romania, by enabling the CIA to transfer him from its territory, had exposed to him to a real and serious risk of being transferred to a jurisdiction where he would be subjected to a flagrantly unfair trial, in breach of Article 6 § 1 of the Convention.
Reclamantul s-a plâns că România, permițând CIA să îl transfere de pe teritoriul său, l-a expus unui risc real și major de a fi transferat într-o jurisdicție în cadrul căreia urma să fie supus unui proces inechitabil în mod flagrant, cu încălcarea art. 6 § 1 din Convenție.
That provision, in so far as relevant, reads as follows:
Această dispoziție, în măsura în care este relevantă, prevede următoarele:
“In the determination of ... any criminal charge against him, everyone is entitled to a fair and public hearing within a reasonable time by an independent and impartial by an independent and impartial tribunal established by law.”
„Orice persoană are dreptul la judecarea în mod echitabil, în mod public și într-un termen rezonabil a cauzei sale, de către o instanță independentă și imparțială, instituită de lege, care va hotărî [...] asupra temeiniciei oricărei acuzații în materie penală îndreptate împotriva sa.”
The Government reiterated their position that Romania lacked jurisdiction and refrained from making observations on the admissibility and merits of the complaint.
Guvernul și-a reafirmat poziția potrivit căreia România nu avea jurisdicție și s-a abținut de la a face observații privind admisibilitatea și fondul capătului de cerere.
The applicant maintained that by the time of his transfer from Romania, the Romanian authorities had known or must have known that there were substantial grounds for believing that he had faced a real risk of being subjected to a flagrant denial of justice.
Reclamantul a susținut că, până la momentul transferului său din România, autoritățile române au cunoscut sau trebuie să fi cunoscut că existau motive întemeiate pentru a se considera că era expus unui risc real de a fi supus unei denegări flagrante de justiție.
The deficiencies of the military commission rules applicable to terrorist-suspects in US custody at that time had been publicly criticised by the Council of Europe, the Human Rights Chamber for Bosnia and Herzegovina, various non-governmental organisations and also in news reports.
Deficiențele normelor comisiei militare aplicabile persoanelor suspectate de terorism aflate în custodia SUA au fost criticate public la momentul respectiv de Consiliul Europei, Camera pentru Drepturile Omului a Bosniei și Herțegovinei, diverse organizații neguvernamentale și, de asemenea, în reportaje de știri.
The US Government had also published documents detailing the rules for military commissions under which the applicant was likely to be tried.
De asemenea, Guvernul SUA a publicat documente care detaliau normele comisiilor militare în temeiul cărora reclamantul urma probabil să fie judecat.
The military commissions had been flagrantly unfair because they had not been sufficiently independent and impartial, had been contrary to US law and discriminatory, had admitted evidence obtained from torture and inhuman and degrading treatment, had not respected the principle of equality of arms, had not been public and had admitted hearsay evidence.
Comisiile militare au fost flagrant inechitabile, întrucât nu au fost suficient de independente și imparțiale, au fost contrare dreptului american și discriminatorii, au admis probe obținute în urma torturii și a tratamentelor inumane și degradante, nu au respectat principiul egalității armelor, nu au fost publice și au admis mărturii mijlocite.
Despite knowing the flagrant unfairness of the US military commissions which would be likely to try the applicant, Romania had assisted in his transfer out of its territory.
În pofida faptului că aveau cunoștință de inechitatea flagrantă a comisiilor militare americane care urmau probabil să-l judece pe reclamant, România a acordat asistență pentru transferul acestuia de pe teritoriul său.
Although military commission rules applicable to the applicant had changed since the time he had been transferred from Romania, they retained a number of deficiencies which, especially when considered in the context of a death penalty case, cumulatively amounted to a flagrant denial of justice under Article 6 of the Convention.
Deși normele comisiilor militare aplicabile reclamantului s-au schimbat de la momentul în care a fost transferat din România, acestea au menținut o serie de deficiențe care, în special atunci când sunt examinate în contextul unei situații de pedeapsă cu moartea, constituie în mod cumulat o denegare flagrantă de justiție în temeiul art. 6 din Convenție.
In the Court's case-law, the term “flagrant denial of justice” is synonymous with a trial which is manifestly contrary to the provisions of Article 6 or the principles embodied therein (see, among other examples, Sejdovic v. Italy [GC], no. 56581/00, § 84, ECHR 2006 II, and Othman (Abu Qatada), cited above, § 258 ).
În jurisprudența Curții, sintagma „denegare flagrantă de justiție” echivalează cu un proces care contravine vădit dispozițiilor art. 6 sau principiilor consacrate de acesta [a se vedea, printre alte exemple, Sejdovic împotriva Italiei (MC), nr. 56581/00, pct. 84, CEDO 2006 II și Othman (Abu Qatada), citată anterior, pct. 258].
In Othman (Abu Qatada ), citing many examples from its case-law, the Court referred to certain forms of unfairness that could amount to a flagrant denial of justice.
În Othman (Abu Qatada ), citând multe exemple din jurisprudența sa, Curtea a făcut referire la unele forme de inechitate care ar putea constitui o denegare flagrantă de justiție.
These include conviction in absentia with no subsequent possibility to obtain a fresh determination of the merits of the charge; a trial which is summary in nature and conducted with a total disregard for the rights of the defence; detention without any access to an independent and impartial tribunal to have the legality of the detention reviewed, and deliberate and systematic denial of access to a lawyer, especially for an individual detained in a foreign country (ibid. § 259).
Acestea includ condamnarea in absentia fără nicio posibilitate ulterioară de a obține o nouă stabilire a temeiniciei acuzației; un proces care este sumar ca natură și care se desfășoară într-un dispreț total față de dreptul la apărare; detenția fără niciun acces la o instanță independentă și imparțială care să examineze legalitatea detenției și refuzul deliberat și sistematic de a permite accesul la un avocat, în special pentru o persoană ținută în detenție într-o țară străină ( ibid . pct. 259).
In other cases, the Court has also attached importance to the fact that if a civilian has to appear before a court composed, even only in part, of members of the armed forces taking orders from the executive, the guarantees of impartiality and independence are open to serious doubt (see Incal v. Turkey , 9 June 1998, §§ 68 et seq. Reports of Judgments and Decisions 1998 IV, and Öcalan , cited above, § 112).
În alte cauze, Curtea a acordat importanță și faptului că, în cazul în care un civil trebuie să se înfățișeze în fața unei instanțe compuse, chiar și parțial, din membri ai forțelor armate care primesc ordine de la executiv, garanțiile de imparțialitate și independență sunt puse la îndoială în mod considerabil (a se vedea Incal împotriva Turciei , 9 iunie 1998, pct. 68 și urm., Culegere de hotărâri și decizii 1998 IV, și Öcalan , citată anterior, pct. 112).
However, “flagrant denial of justice” is a stringent test of unfairness.
Cu toate acestea, „denegare flagrantă de justiție” reprezintă un test riguros al inechității.
A flagrant denial of justice goes beyond mere irregularities or lack of safeguards in the trial procedures such as might result in a breach of Article 6 if occurring within the Contracting State itself.
Denegarea flagrantă de justiție depășește simplele nereguli sau lipsa de garanții în cadrul procedurilor de judecată, care ar putea conduce la o încălcare a art. 6 din Convenție, dacă are loc chiar în statul contractant.
What is required is a breach of the principles of fair trial guaranteed by Article 6 which is so fundamental as to amount to a nullification, or destruction of the very essence, of the right guaranteed by that Article (see Othman (Abu Qatada), cited above, § 260 )
Este necesar ca încălcarea principiilor unui proces echitabil, garantat de art. 6 din Convenție, să fie atât de importantă încât să constituie o anulare sau distrugere a însăși esenței dreptului garantat de acest articol [a se vedea Othman (Abu Qatada), citată anterior, pct. 260].
The Court has taken a clear, constant and unequivocal position on the admission of torture evidence.
Curtea a adoptat o poziție clară, constantă și fără echivoc în ceea ce privește admiterea probelor obținute prin tortură.
No legal system based upon the rule of law can countenance the admission of evidence - however reliable - which has been obtained by such a barbaric practice as torture.
Niciun sistem juridic bazat pe statul de drept nu poate susține admiterea de probe - oricât de fiabile - care au fost obținute printr-o practică atât de barbară precum tortura.
The trial process is a cornerstone of the rule of law.
Cadrul procesului reprezintă o piatră de temelie a statului de drept.
Torture evidence irreparably damages that process; it substitutes force for the rule of law and taints the reputation of any court that admits it.
Probele obținute prin tortură lezează iremediabil acest cadru; substituie forța statului de drept și aduc atingere reputației oricărei instanțe care le admite.
Torture evidence is excluded in order to protect the integrity of the trial process and, ultimately, the rule of law itself.
Probele obținute prin tortură sunt excluse pentru a proteja integritatea metodei procesului și, în cele din urmă, a statului de drept însuși.
The prohibition of the use of torture is fundamental (see Othman (Abu Qatada , cited above, §§ 264-265).
Interzicerea utilizării torturii este fundamentală [a se vedea Othman (Abu Qatada, citată anterior, pct. 264-265].
Statements obtained in violation of Article 3 are intrinsically unreliable.
Declarațiile obținute prin încălcarea art. 3 sunt intrinsec nefiabile.
Indeed, experience has all too often shown that the victim of torture will say anything - true or not - as the shortest method of freeing himself from the torment of torture (see Söylemez v. Turkey , no. 46661/99, § 122, 21 September 2006; and Othman (Abu Qatada) , cited above, § 264).
Într-adevăr, experiența a demonstrat prea des că victima torturii va spune orice - adevărat sau nu -, aceasta fiind cea mai scurtă cale pentru a se elibera de chinurile torturii [a se vedea Söylemez împotriva Turciei , nr. 46661/99, pct. 122, 21 septembrie 2006) și Othman (Abu Qatada) , citată anterior, pct. 264].
The admission of torture evidence is manifestly contrary, not just to the provisions of Article 6, but to the most basic international standards of a fair trial.
Admiterea probelor obținute prin tortură este vădit contrară nu numai dispozițiilor art. 6, dar și celor mai elementare standarde internaționale ale unui proces echitabil.
It would make the whole trial not only immoral and illegal, but also entirely unreliable in its outcome.
Aceasta ar face întregul proces nu doar imoral și ilegal, dar și total nefiabil în ceea ce privește rezultatul său.
It would, therefore, be a flagrant denial of justice if such evidence were admitted in a criminal trial (see Othman (Abu Qatada) , cited above, § 267; see also Al Nashiri v. Poland , cited above, § 564; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 554).
Prin urmare, s-ar produce o denegare flagrantă de justiție dacă astfel de probe ar fi admise într-un proces penal [a se vedea Othman (Abu Qatada) , citată anterior, pct. 267; a se vedea, de asemenea, Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct.564; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 554].
In Al Nashiri v. Poland the Court examined a similar complaint and found a violation of Article 6 § 1 of the Convention on the following grounds.
În Al Nashiri împotriva Poloniei , Curtea a examinat o plângere similară și a constatat o încălcare a art. 6 § 1 din Convenție din următoarele motive.
At the time of the applicant's transfer from Poland, the procedure before military commissions was governed by the Military Order of 13 November 2001 and the Military Commission Order no. 1 of 21 March 2002 (see also paragraphs 71-72 above).
La momentul transferării reclamantului din Polonia, procedura în fața comisiilor militare era reglementată de Ordinul militar din 13 noiembrie 2002 și Ordinul nr. 1 al Comisiei Militare din 21 martie 2002 (a se vedea supra, pct. 71-72).
The commissions were set up specifically to try “certain non-citizens in the war against terrorism”, outside the US federal judicial system.
Comisiile au fost înființate special pentru judecarea „anumitor neresortisanți în războiul împotriva terorismului” în afara sistemului judiciar federal al SUA.
They were composed exclusively of commissioned officers of the United States armed forces.
Acestea erau alcătuite exclusiv din ofițeri din cadrul Forțelor Armate ale Staelor Unite.
The appeal procedure was conducted by a review panel likewise composed of military officers.
Procedura căii de atac era condusă de o comisie de reexaminare, alcătuită, de asemenea, din ofițeri militari.
The commission rules did not exclude any evidence, including that obtained under torture, if it “would have probative value to a reasonable person”.
Normele comisiei nu excludeau nicio probă, inclusiv cele obținute prin tortură, dacă „pentru o persoană rezonabilă, ar trebui să aibă valoare probatorie”.
On 29 June 2006 the US Supreme Court ruled in Hamdan v. Rumsfeld that the military commission “lacked power to proceed” and that the scheme had violated both the Uniform Code of Military Justice and the four Geneva Conventions signed in 1949 (see also paragraph 73 above).
La 29 iunie 2006, Curtea Supremă a SUA a decis în Hamdan v. Rumsfeld că comisia militară „nu avea competența de examinare” și că sistemul a încălcat Codul uniform al justiției militare și cele patru convenții de la Geneva semnate în 1949 (a se vedea supra, pct. 73).
The Court considered that at the time of the applicant's transfer from Poland there was a real risk that his trial before the military commission would amount to a flagrant denial of justice having regard to the following elements:
Curtea a considerat că, la momentul transferării reclamantului din Polonia, exista un risc real ca procesul acestuia în fața comisiei militare să constituie o denegare flagrantă de justiție, având în vedere următoarele elemente:
(i) the military commission did not offer guarantees of impartiality of independence of the executive as required of a “tribunal” under the Court's case-law (see also paragraph 716 above, with references to the Court's case law);
i) comisia militară nu a oferit garanții de imparțialitate sau independență a executivului, astfel cum se impunea în cazul unei „instanțe” în temeiul jurisprudenței Curții (a se vedea supra, pct. 716, cu trimiterile la jurisprudența Curții);
(ii) it did not have legitimacy under US and international law resulting in, as the Supreme Court found, its lacking the “power to proceed” and, consequently, it was not “established by law” for the purposes of Article 6 § 1; and
ii) nu avea legitimitatea impusă în temeiul dreptului american și internațional, întrucât nu avea, astfel cum a constatat Curtea Supremă, „competența de examinare” și, în consecință, nu era „instituită de lege” în sensul art. 6 § 1; și
(ii) there was a sufficiently high probability of admission of evidence obtained under torture in trials against terrorist suspects (see Al Nashiri v. Poland, cited above, §§ 566- 567).
iii) exista o probabilitate suficient de mare de admitere a unor probe obținute prin tortură în cadrul unor procese împotriva persoanelor suspectate de terorism (a se vedea Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 566-567).
The Court has also attached importance to the fact that at the material time, in the light of publicly available information, it was evident that any terrorist suspect would be tried before a military commission.
Curtea a acordat, de asemenea, importanță faptului că, la acea vreme, în lumina informațiilor disponibile în mod public, era evident că orice persoană suspectată de terorism urma să fie judecată de o comisie militară.
Furthermore, the procedure before the commission raised serious worldwide concerns among human rights organisations and the media (ibid. § 568; see also paragraphs 75-77 above).
În plus, procedura în fața comisiei a generat o profundă îngrijorare la nivel mondial în rândul organizațiilor pentru apărarea drepturilor omului și în mass-media ( ibid. , pct. 568; a se vedea, de asemenea, supra, pct. 75-77).
Having regard to the fact that the applicant was transferred out of Romania on 6 October 2005 or, at the latest, on 5 November 2005 when the same rules governing the procedure before the military commission applied (see paragraphs 71-74 and 542 above), the same considerations are valid in the present case.
Având în vedere faptul că reclamantul a fost transferat din România la 6 octombrie 2005 sau, cel mai târziu, la 5 noiembrie 2005, când se aplicau aceleași norme care reglementau procedura în fața comisiei militare (a se vedea supra, pct. 71-74 și 542), aceleași considerații sunt valabile și în prezenta cauză.
As in Al Nashiri v. Poland, the Court would also refer to the 2003 PACE Resolution of 26 June 2003, expressing “disapproval that those held in detention may be subject to trial by a military commission, thus receiving a different standard of justice than United States nationals, which amount[ed] to a serious violation of the right to receive a fair trial” (see paragraph 216 above).
La fel ca în Al Nashiri împotriva Poloniei , Curtea ar dori de asemenea să facă trimitere la Rezoluția APCE din 26 iunie 2003, care exprimă „dezaprobarea acesteia privind faptul că persoanele ținute în detenție pot fi judecate de către o comisie militară, aplicându-li-se astfel un standard al justiției diferit de cel aplicat resortisanților Statelor Unite, ceea ce constitui[e] o încălcare gravă a dreptului la un proces echitabil” (a se vedea supra, pct. 216).
Romania, as any other member State of the Council of Europe, must have necessarily been aware of the underlying circumstances that gave rise to the grave concerns stated in the resolution.
România, asemenea oricărui alt stat membru al Consiliului Europei, trebuie să fi cunoscut, în mod necesar, circumstanțele care au dat naștere îngrijorărilor serioase exprimate în rezoluția respectivă.
Also, given the strong, publicly expressed concerns regarding the procedure before the military commission in 2001-2003 (see paragraphs 75 76 above), it must have been a matter of common knowledge that trials before the commissions did not offer the most basic guarantees required by Article 6 § 1 of the Convention.
De asemenea, având în vedere îngrijorările majore exprimate public privind procedura desfășurată în fața comisiei militare în 2001-2003 (a se vedea supra, pct. 75 76), trebuie să fi fost de notorietate faptul că procesele în fața comisiilor nu au oferit cele mai elementare garanții impuse de art. 6 § 1 din Convenție.