natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the previous cases concerning similar allegations of a breach of Article 5 arising from secret detention under the CIA HVD Programme in other European countries the Court found that the respondent States' responsibility was engaged and that they were in violation of that provision on account of their complicity in that programme and cooperation with the CIA (see El-Masri , cited above, § 241; Al Nashiri v. Poland , cited above, §§ 531-532; Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, §§ 525-526; and Nasr and Ghali , cited above, §§ 302-303).
În cauze anterioare care priveau acuzații similare privind încălcarea art. 5 ca urmare a detenției secrete în contextul Programului DMI al CIA în alte țări europene, Curtea a constatat că era angajată răspunderea statelor pârâte și că acestea au încălcat dispoziția menționată având în vedere complicitatea lor la programul respectiv și cooperarea cu CIA [a se vedea El-Masri , citată anterior, pct. 241; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 531-532; Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 525-526; și Nasr și Ghali , citată anterior, pct. 302-303 ].
The Court does not see any reason to hold otherwise in the present case.
Curtea nu vede niciun motiv pentru a hotărî diferit în prezenta cauză.
As the Court has held in Al Nashiri v. Poland (cited above, § 530) and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland (cited above, § 524), secret detention of terrorist suspects was a fundamental feature of the CIA rendition programme.
Astfel cum a hotărât Curtea în Al Nashiri împotriva Poloniei (citată anterior, pct. 530) și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei (citată anterior, pct. 524), detenția secretă a persoanelor suspectate de terorism era o caracteristică fundamentală a programului de predare al CIA.
The rationale behind the programme was specifically to remove those persons from any legal protection against torture and enforced disappearance and to strip them of any safeguards afforded by both the US Constitution and international law against arbitrary detention, to mention only the right to be brought before a judge and be tried within a reasonable time or the habeas corpus guarantees.
Motivul din spatele programului era în mod specific acela de a împiedica persoanele respective să aibă acces la vreo protecție juridică împotriva torturii și a dispariției forțate și de a le priva de orice garanții oferite atât de Constituția SUA, cât și de dreptul internațional, împotriva detenției arbitrare, de exemplu dreptul de a fi adus în fața unei instanțe și de a fi judecat într-un termen rezonabil sau garanțiile habeas corpus.
To this end, the whole scheme had to operate outside the jurisdiction of the US courts and in conditions securing its absolute secrecy, which required setting up, in cooperation with the host countries, overseas detention facilities (see also paragraphs 22-23, 28-59, 62 and 78-97 above).
În acest scop, întregul sistem trebuia să funcționeze în afara jurisdicției instanțelor SUA și în condiții care asigurau păstrarea secretului absolut, ceea ce necesita crearea unor centre de detenție în străinătate, în cooperare cu țările-gazdă (a se vedea, de asemenea, supra, pct. 22-23, 28-59 și 78-97).
The rendition operations had largely depended on the cooperation, assistance and active involvement of the countries which put at the USA's disposal their airspace, airports for the landing of aircraft transporting CIA prisoners, and facilities in which the prisoners could be securely detained and interrogated and ensured the secrecy and smooth operation of the HVD Programme.
Operațiunile de predare au depins în mare măsură de cooperarea, asistența și implicarea activă din partea țărilor care puneau la dispoziția SUA spațiul lor aerian, aeroporturi pentru aterizarea aeronavelor care transportau prizonieri CIA și, nu în ultimul rând, centre de detenție în care prizonierii puteau să fie deținuți și interogați în siguranță și care asigurau secretul și buna funcționare a Programului DMI.
While, as noted above, the interrogations of captured terrorist suspects was the CIA's exclusive responsibility and the local authorities were not to be involved, the cooperation and various forms of assistance provided by those authorities, such as customising the premises for the CIA's needs, ensuring security and providing the logistics were the necessary condition for the effective operation of the CIA secret detention facilities (see Al Nashiri v. Poland , cited above, § 530; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 524 ).
Deși, astfel cum se observă mai sus, interogarea persoanelor suspectate de terorism capturate intra în responsabilitatea exclusivă a CIA, iar autoritățile locale nu trebuiau să fie implicate, cooperarea și diversele forme de asistență din partea autorităților respective, precum, de exemplu, adaptarea locațiilor pentru necesitățile CIA, asigurarea securității și furnizarea de logistică, reprezentau o condiție necesară pentru funcționarea eficientă a centrelor de detenție secrete ale CIA [a se vedea Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 530; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 52 4] .
In respect of the applicant's complaint under the substantive aspect of Article 3 the Court has already found that Romania was aware that he had been transferred from its territory by means of “extraordinary rendition” and that the Romanian authorities, by enabling the CIA to transfer the applicant to its other secret detention facilities, exposed him to a foreseeable serious risk of further ill-treatment and conditions of detention in breach of Article 3 of the Convention (see paragraph 678 above).These conclusions are likewise valid in the context of the applicant's complaint under Article 5.
În ceea ce privește plângerea reclamantului formulată în temeiul art. 3 sub aspect material, Curtea a constatat deja că România cunoștea că reclamantul fusese transferat de pe teritoriul său prin metoda „predării extraordinare” și că autoritățile române, permițând CIA să transfere reclamantul în alte centre secrete de detenție ale acesteia, l-au expus unui risc previzibil major de a fi supus în continuare relelor tratamente și unor condiții de detenție contrare art. 3 din Convenție (a se vedea supra, pct. 678). Aceste concluzii sunt valabile și în contextul plângerii reclamantului formulate în temeiul art. 5.
In consequence, Romania's responsibility under the Convention is engaged in respect of both the applicant's secret detention on its territory and his transfer from Romania to CIA detention elsewhere.
În consecință, răspunderea României în temeiul Convenției este angajată atât în ceea ce privește detenția secretă a reclamantului pe teritoriul său, cât și transferul acestuia din România în detenția CIA în altă parte.
There has accordingly been a violation of Article 5 of the Convention.
Prin urmare, a fost încălcat art. 5 din Convenție.
ALLEGED VIOLATION OF ARTICLE 8 OF THE CONVENTION
CU PRIVIRE LA PRETINSA ÎNCĂLCARE A ART. 8 DIN CONVENȚIE
The applicant further complained that Romania had violated his rights under Article 8 by enabling the CIA to ill-treat and detain him incommunicado on its territory and to deprive him of any contact with his family.
În continuare, reclamantul s-a plâns că România i-a încălcat drepturile sale în temeiul art. 8, permițând CIA să îl supună relelor tratamente, să îl țină în detenție incommunicado pe teritoriul său și să îl priveze de orice contact cu familia sa.
Article 8 of the Convention reads as follows:
Articolul 8 din Convenție prevede următoarele:
Everyone has the right to respect for his private and family life, his home and his correspondence.
Orice persoană are dreptul la respectarea vieții sale private și de familie, a domiciliului său și a corespondenței sale.
There shall be no interference by a public authority with the exercise of this right except such as is in accordance with the law and is necessary in a democratic society in the interests of national security, public safety or the economic well-being of the country, for the prevention of disorder or crime, for the protection of health or morals, or for the protection of the rights and freedoms of others.”
Nu este admis amestecul unei autorități publice în exercitarea acestui drept decât în măsura în care acest amestec este prevăzut de lege și dacă constituie o măsură care, într-o societate democratică, este necesară pentru securitatea națională, siguranța publică, bunăstarea economică a țării, apărarea ordinii și prevenirea faptelor penale, protejarea sănătății sau a moralei, ori protejarea drepturilor și libertăților altora.”
The Government restated their position that Romania lacked jurisdiction and responsibility under the Convention.
Guvernul și-a reafirmat poziția potrivit căreia României îi lipsea jurisdicția și nu era răspunzătoare în temeiul Convenției.
They refrained from making any observations on the admissibility and merits of the complaint.
S-a abținut de la a formula observații privind admisibilitatea și fondul capătului de cerere.
The applicant contended that his incommunicado secret detention in Romania with no access to or contact with his family had violated Article 8 of the Convention.
Reclamantul a susținut că detenția sa secretă incommunicado în România, fără a avea acces la sau contact cu familia sa a încălcat art. 8 din Convenție.
Romania had known or must have known from public sources and its diplomatic missions of the possible torture, abuse and secret detention of the US terrorist suspects.
România a cunoscut sau trebuie să fi cunoscut din surse publice și de la misiunile sale diplomatice despre posibilele torturi, abuzuri și ținerea în detenție secretă de către SUA a persoanelor suspectate de terorism.
Nonetheless, it had agreed to host a secret CIA prison and provide security for the CIA's secret detention and rendition operations.
Cu toate acestea, a fost de acord să găzduiască un centru de detenție secretă al CIA și să ofere garanții pentru operațiunile de predare și detenție secretă ale CIA.
Romania had known or must have known that detainees like the applicant had been deprived of access to their family as it had helped maintain secrecy regarding these operations.
România a cunoscut sau trebuie să fi cunoscut că deținuți precum reclamantul au fost privați de accesul la familiile lor, întrucât astfel era păstrat secretul legat de aceste operațiuni.
Clearly, a secret prison outside the law did not allow for family visits.
În mod evident, un centru de detenție secret aflat în afara legii nu permite vizite familiale.
By participating in the CIA's secret detention of prisoners and failing to take measures to protect the applicant from such detention without access to his family while he had been on Romanian territory, Romania had violated his rights under Article 8.
Întrucât a participat la programul CIA de detenție secretă a prizonierilor și nu a luat măsuri pentru a-l proteja pe reclamant față de o astfel de detenție, fără a avea acces la familia sa în timp ce s-a aflat pe teritoriul României, România i-a încălcat drepturile de care beneficia în temeiul art. 8.
The notion of “private life” is a broad one and is not susceptible to exhaustive definition; it may, depending on the circumstances, cover the moral and physical integrity of the person.
Noțiunea „viață privată” este una largă și nu se pretează unei definiri exhaustive; în funcție de situație, aceasta poate include integritatea morală și fizică a unei persoane.
These aspects of the concept extend to situations of deprivation of liberty (see El-Masri , cited above, § 248, with further references to the Court's case-law; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 538; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, cited above, § 532).
Aceste aspecte ale conceptului se extind la situațiile de privare de libertate [a se vedea El-Masri , citată anterior, pct. 248, cu trimiteri suplimentare la jurisprudența Curții; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 538; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 5 32] .
Article 8 also protects a right to personal development, the right to establish and develop relationships with other human beings and the outside world.
Art. 8 protejează, de asemenea, dreptul la dezvoltare personală, dreptul de a stabili și dezvolta relații cu alte persoane și cu lumea înconjurătoare.
A person should not be treated in a way that causes a loss of dignity, as “the very essence of the Convention is respect for human dignity and human freedom” (see Pretty v. the United Kingdom , no. 2346/02, §§ 61 and 65, ECHR 2002-III).
O persoană nu ar trebui să fie tratată într-o manieră care cauzează pierderea demnității, deoarece „însăși esența Convenției constă în respectarea demnității și libertății umane” (a se vedea Pretty împotriva Regatului Unit , nr. 2346/02, pct. 61 și 65, CEDO 2002-III).
Furthermore, the mutual enjoyment by members of a family of each other's company constitutes a fundamental element of family.
În plus, dreptul membrilor unei familii de a se bucura unul de compania celuilalt constituie un element fundamental al vieții de familie.
In that context, the Court would also reiterate that an essential object of Article 8 is to protect the individual against arbitrary interference by the public authorities (see El-Masri , cited above, § 248; Al Nashiri v. Poland , ibid. ; and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland, ibid. ).
În acest context, Curtea reiterează, de asemenea, faptul că unul din scopurile esențiale ale art. 8 este de a proteja persoanele particulare împotriva ingerințelor arbitrare ale autorităților publice [a se vedea El-Masri , citată anterior, pct. 248; Al Nashiri împotriva Poloniei , ibid. ; și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, ibid. ] .
Having regard to its conclusions concerning the respondent State's responsibility under Articles 3 and 5 of the Convention (see paragraphs 676 679 and 691 above), the Court is of the view that Romania's actions and omissions in respect of the applicant's detention and transfer likewise engaged its responsibility under Article 8 of the Convention.
Având în vedere concluziile privind răspunderea statului pârât în temeiul art. 3 și art. 5 din Convenție (a se vedea supra, pct. 676 679 și 691), Curtea consideră că acțiunile și omisiunile României în ceea ce privește detenția și transferul reclamantului în altă parte determină angajarea răspunderii acesteia în temeiul art. 8 din Convenție.
Considering that the interference with the applicant's right to respect for his private and family life occurred in the context of the imposition of fundamentally unlawful, undisclosed detention, it must be regarded as not “in accordance with the law” and as inherently lacking any conceivable justification under paragraph 2 of that Article (see El-Masri , cited above, § 249; Al Nashiri v. Poland , cited above, § 539, and Husayn (Abu Zubaydah) v. Poland , cited above, § 533).
Considerând că ingerința în exercitarea de către reclamant a dreptului la respectarea vieții sale private și de familie s-a produs în contextul impunerii unei detenții în mod fundamental ilegale, nedezvăluite, trebuie privită ca nefiind „prevăzută de lege” și ca fiind în mod inerent lipsită de orice justificare imaginabilă în temeiul alineatului 2 din articolul respectiv [a se vedea El-Masri , citată anterior, pct. 249; Al Nashiri împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 539, și Husayn (Abu Zubaydah) împotriva Poloniei , citată anterior, pct. 533 ] .
ALLEGED VIOLATION OF ARTICLE 13 IN CONJUNCTION WITH ARTICLES 3, 5 AND 8 OF THE CONVENTION
CU PRIVIRE LA PRETINSA ÎNCĂLCARE A ART. 13 COROBORAT CU ART. 3, ART. 5 ŞI ART. 8 DIN CONVENŢIE
The applicant complained that Romania had been in breach of Article 13 of the Convention, taken separately and in conjunction with Articles 3, 5 and 8 on account of having failed to carry out an effective, prompt and thorough investigation into his allegations of serious violations of Articles 3, 5 and 8 of the Convention.
Reclamantul s-a plâns că România a încălcat art. 13 din Convenție, considerat separat și coroborat cu art. 3, art. 5 și art. 8 pe motiv că nu a efectuat o anchetă efectivă, promptă și aprofundată în ceea ce privește acuzațiile sale de încălcări grave ale art. 3, art. 5 și art. 8 din Convenție.
Article 13 of the Convention reads as follows:
Art. 13 din Convenție prevede următoarele:
“Everyone whose rights and freedoms as set forth in [the] Convention are violated shall have an effective remedy before a national authority notwithstanding that the violation has been committed by persons acting in an official capacity.”
„Orice persoană, ale cărei drepturi și libertăți recunoscute de [prezenta] Convenție au fost încălcate, are dreptul să se adreseze efectiv unei instanțe naționale, chiar și atunci când încălcarea s-ar datora unor persoane care au acționat în exercitarea atribuțiilor lor oficiale.”
The parties essentially reiterated their observations concerning the procedural aspect of Article 3 of the Convention.
Părțile au reiterat, în esență, argumentele acestora privind art. 3 sub aspect procedural.
The Government maintained that that the parliamentary inquiry and criminal investigation had been thorough and effective and had, therefore, met the requirements of an “effective remedy” for the purposes of Article 13 of the Convention.
Guvernul a susținut că ancheta parlamentară și ancheta penală au fost aprofundate și efective și, prin urmare, au îndeplinit cerințele unei „căi de atac efective” în sensul art. 13 din Convenție.
The applicant disagreed and said that the investigation had been initiated after a considerable delay and with marked reluctance on the part of the Romanian authorities Despite the fact that the investigation had been pending for over five years, no meaningful progress had been achieved.
Reclamantul a contestat acest argument și a afirmat că ancheta a fost inițiată cu o întârziere considerabilă și cu o reticență considerabilă din partea autorităților române. În pofida faptului că ancheta era pendinte de aproape 5 ani, nu s-a realizat niciun progres semnificativ.
The Court notes that this complaint is linked to the complaint under the procedural aspect of Article 3, which has been found admissible (see paragraph 637 above).
Curtea subliniază că acest capăt de cerere are legătură cu capătul de cerere formulat în temeiul art. 3 sub aspect procedural, care a fost declarat admisibil (a se vedea supra, pct. 637).
It must likewise be declared admissible.
Prin urmare, și acesta trebuie să fie declarat admisibil.
Article 13 guarantees the availability at national level of a remedy to enforce the substance of the Convention rights and freedoms in whatever form they might happen to be secured in the domestic legal order.
Art. 13 garantează disponibilitatea, la nivel național, a unui recurs pentru punerea în aplicare a fondului drepturilor și libertăților prevăzute de Convenție, indiferent sub ce formă sunt protejate în ordinea juridică internă.
The effect of this Article is thus to require the provision of a domestic remedy allowing the competent national authority both to deal with the substance of the relevant Convention complaint and to grant appropriate relief, although Contracting States are afforded some discretion as to the manner in which they conform to their obligations under this provision.
Efectul acestui articol este acela de a impune prevederea unei căi de atac interne care să îi permită autorității naționale competente atât să examineze fondul capătului de cerere întemeiat pe Convenție, cât și să acorde o reparație corespunzătoare, deși statelor contractante li se permite o anumită marjă de apreciere în ceea ce privește modalitatea de a se conforma obligațiilor în temeiul dispoziției menționate.
The scope of the obligation under Article 13 varies depending on the nature of the applicant's complaint under the Convention.
Sfera de aplicare a obligației în temeiul art. 13 variază în funcție de natura capătului de cerere formulat de reclamant în temeiul Convenției.
Nevertheless, the remedy required by Article 13 must be “effective” in practice as well as in law, in particular in the sense that its exercise must not be unjustifiably hindered by the acts or omissions of the authorities of the respondent State (see, among other authorities, Kaya v. Turkey , 19 February 1998, § 106, Reports of Judgments and Decisions 1998 I; and Mahmut Kaya , cited above, § 124).
Cu toate acestea, recursul impus prin art. 13 trebuie să fie „efectiv” în practică, dar și în drept, în special în sensul că exercitarea acestuia nu trebuie să fie împiedicată în mod nejustificat de acțiunile sau omisiunile autorităților statului pârât (a se vedea, între alte hotărâri, Kaya împotriva Turciei , 19 februarie 1998, pct. 106, Culegere de hotărâri și decizii 1998 I; și Mahmut Kaya , citată anterior, pct. 124).
Where an individual has an arguable claim that he has been ill treated by agents of the State, the notion of an “effective remedy” entails, in addition to the payment of compensation where appropriate, a procedure enabling a thorough and effective investigation capable of leading to the identification and punishment of those responsible and including effective access for the complainant to the investigatory procedure (see Anguelova v. Bulgaria , no. 38361/97, §§ 161-162, ECHR 2002; Assenov and Others , cited above, §§ 114 et seq.; Aksoy , cited above, §§ 95 and 98; and El-Masri , cited above, § 255).
În cazul în care o persoană formulează o plângere întemeiată conform căreia a fost supusă unor rele tratamente de către agenți ai statului, noțiunea de „recurs efectiv” implică, în plus față de plata unor despăgubiri, dacă este cazul, o anchetă aprofundată și eficientă care să permită identificarea și pedepsirea persoanelor responsabile, inclusiv accesul efectiv al reclamantului la procedura de cercetare (a se vedea Anguelova , citată anterior, pct. 161-162, CEDO 2002; Assenov și alții , citată anterior, pct. 114 și urm.; Aksoy , citată anterior, pct. 95 și 98 și El-Masri , citată anterior, pct. 255).
The requirements of Article 13 are broader than a Contracting State's obligation under Articles 3 and 5 to conduct an effective investigation into the disappearance of a person who has been shown to be under their control and for whose welfare they are accordingly responsible (see El-Masri , cited above, § 255, with further references to the Court's case-law).
Cerințele art. 13 sunt mai ample decât obligația unui stat contractant, prevăzută la art. 3 și art. 5, de a efectua o anchetă eficientă privind dispariția unei persoane cu privire la care s-a demonstrat că se află sub controlul său și pentru a cărei bunăstare acesta este, în consecință, responsabil (a se vedea, El-Masri , citată anterior, pct. 255, cu trimiteri suplimentare la jurisprudența Curții).
Given the irreversible nature of the harm that might occur if the risk of ill-treatment materialised and the importance the Court attaches to Article 3, the notion of an effective remedy under Article 13 requires independent and rigorous scrutiny of the claim of, or on behalf of, the individual concerned that there exist substantial grounds for fearing a real risk of treatment contrary to Article 3.
Având în vedere natura ireversibilă a vătămării care ar putea fi cauzată în cazul materializării riscului de rele tratamente și importanța pe care o acordă Curtea art. 3, noțiunea „recurs efectiv” în temeiul art. 13 impune un control independent și riguros al plângerii persoanei în cauză, sau în numele său, plângere conform căreia există motive întemeiate de a se teme de existența unui risc real de tratamente contrare art. 3.