natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In view of the purpose of this provision, which is to safeguard the legal interests of trade mark proprietors against the misappropriation of their trade marks by their commercial associates, the terms ‘agent' and ‘representative' should be interpreted broadly to cover all kinds of relationships based on any business arrangement (governed by a written or oral contract) where one party is representing the interests of another, regardless of the nomen juris of the contractual relationship between the principal-proprietor and the EUTM applicant (confirmed 13/04/2011, T262/09, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2011:171, § 64).
Având în vedere scopul acestei dispoziții, respectiv acela de a proteja interesele legitime ale titularilor de mărci împotriva însușirii abuzive a mărcilor acestora de către asociații lor comerciali, termenii „agent” și „reprezentant” trebuie interpretați în sens larg, astfel încât să includă toate formele de relații întemeiate pe un acord contractual (reglementat printr-un contract scris sau verbal) în temeiul căruia una dintre părți reprezintă interesele celeilalte, indiferent ce nomen juris reglementează relația contractuală dintre titularul-mandant și solicitantul mărcii UE (confirmat prin 13/04/2011, T262/09, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2011:171, § 64).
Therefore, it is sufficient for the purposes of Article 8(3) EUTMR that there is some agreement of commercial cooperation between the parties of a kind that gives rise to a fiduciary relationship by imposing on the applicant, whether expressly or implicitly, a general duty of trust and loyalty as regards the interests of the trade mark proprietor.
Prin urmare, este suficient, în sensul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE, să existe între părți un acord de cooperare comercială de natură să creeze o relație de încredere impunând solicitantului, în mod expres sau implicit, o obligație generală de încredere și loialitate în raport cu interesele titularului mărcii.
It follows that Article 8(3) EUTMR may also extend, for example, to licensees of the proprietor, or to authorised distributors of the goods for which the mark in question is used.
Rezultă că articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE se poate extinde, de exemplu, la deținătorii de licențe împuterniciți de titular sau la distribuitorii autorizați ai produselor pentru care este utilizată marca în cauză.
Given the variety of forms that commercial relationships may acquire in practice, a case-by-case approach is applied, focusing on whether the contractual link between the proprietor-opponent and the applicant is only limited to a series of occasional transactions, or if, conversely, it is of such a duration and content to justify the application of Article 8(3) EUTMR (as regards the points in time that are crucial for the relationship, see, paragraph 4.1.4 below).
Având în vedere varietatea de forme pe care le pot lua relațiile comerciale în practică, se aplică o abordare de la caz la caz, axată pe întrebarea dacă legătura contractuală dintre titularul-oponent și solicitant este limitată doar la o serie de tranzacții ocazionale sau, dimpotrivă, are o durată și o natură care să justifice aplicarea articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE (în ceea ce privește momentele esențiale pentru relație, a se vedea punctul 4.1.4 de mai jos).
The material question should be whether it was the cooperation with the proprietor that gave the applicant the possibility to get to know and appreciate the value of the mark and incited the applicant to subsequently try to register the mark in its own name.
Întrebarea esențială trebuie să fie dacă această cooperare cu titularul este cea care a oferit solicitantului posibilitatea de a ajunge să cunoască și să aprecieze valoarea mărcii și dacă l-a incitat pe solicitant să încerce ulterior să înregistreze marca în nume propriu.
Nevertheless, some kind of cooperation agreement has to exist between the parties.
Cu toate acestea, între părți trebuie să existe o formă de acord de cooperare.
If the applicant acts completely independently, without having entered into any kind of fiduciary relationship with the proprietor, it cannot be considered an agent within the meaning of Article 8(3) EUTMR (confirmed 13/04/2011, T262/09, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2011:171, § 64).
Dacă solicitantul acționează în deplină independență, fără să fi fost stabilită vreo relație de încredere cu titularul, acesta nu poate fi considerat agent în sensul articolului 8 alineatul (3) din regulament (confirmat prin 13/04/2011, T262/09, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2011:171, § 64).
Therefore, a mere customer or a client of the proprietor cannot amount to an ‘agent or representative' for the purposes of Article 8(3) EUTMR, since such persons are under no special obligation of trust to the trade mark proprietor.
Prin urmare, un simplu cumpărător sau client al titularului nu poate fi considerat „agent sau reprezentant” în sensul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE, întrucât aceste persoane nu au nicio obligație specială de încredere față de titularul mărcii.
It is irrelevant for the purposes of Article 8(3) EUTMR whether an exclusive agreement exists between the parties, or just a simple, non-exclusive commercial relationship.
Pentru aplicarea articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE este irelevant dacă există sau nu un acord exclusiv între părți sau doar o relație comercială simplă, neexclusivă.
Indeed, a commercial cooperation agreement entailing an obligation of loyalty can exist even in the absence of an exclusivity clause (09/07/2014, T184/12, Heatstrip, EU:T:2014:621, § 69).
În fond, poate exista un acord de cooperare comercială din care să decurgă obligația de loialitate chiar și în absența unei clauze de exclusivitate (09/07/2014, T184/12, Heatstrip, EU:T:2014:621, § 69).
Article 8(3) EUTMR also applies to analogous forms of business relationships that give rise to an obligation of trust and confidentiality between the trade mark proprietor and the professional, as is the case with legal practitioners and attorneys, consultants, trade mark agents, etc. However, the legal representative or manager of the opponent's company cannot be considered as an agent or representative within the meaning of Article 8(3) EUTMR, given that such persons are not business associates of the opponent.
Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE se aplică și formelor analoge de relații contractuale care dau naștere unei obligații de încredere și confidențialitate între titularul mărcii și un profesionist, cum este cazul avocaților și al practicienilor în domeniul dreptului, al consultanților, al consilierilor în domeniul mărcilor etc. În schimb, reprezentantul legal sau directorul societății oponentului nu poate fi considerat agent sau reprezentant în sensul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE, dat fiind că nu este partener de afaceri al oponentului.
The purpose of this provision is not to protect the proprietor from infringing acts coming from within its company.
Scopul acestei dispoziții nu este acela de a-l proteja pe titular împotriva acțiunilor de încălcare săvârșite în cadrul societății sale.
It may well be that such acts can be sanctioned under the general bad faith provision in Article 59(1)(b) EUTMR.
Astfel de acțiuni pot fi foarte bine sancționate în conformitate cu dispozițiile generale privind reaua-credință prevăzute la articolul 59 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind marca UE.
The burden of proof regarding the existence of a cooperation relationship lies with the opponent (13/04/2011, T262/09, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2011:171, § 64, 67).
Sarcina probei privind existența unei relații de cooperare îi revine oponentului (13/04/2011, T262/09, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2011:171, § 64, 67).
4.1.2 Form of the agreement
Forma acordului
It is not necessary for the agreement between the parties to assume the form of a written contract.
Nu este necesar ca acordul dintre părți să ia forma unui contract scris.
Of course, the existence of a formal agreement between the parties will be of great value in determining exactly what kind of relationship exists between them.
Desigur, existența unui acord formal între părți prezintă o mare utilitate în stabilirea exactă a tipului de relație dintre ele.
As mentioned above, the title of such an agreement and the terminology chosen by the parties should not be taken as conclusive.
După cum s-a menționat mai sus, titlul unui astfel de acord și terminologia aleasă de părți nu trebuie considerate concludente.
What counts is the kind of commercial cooperation established in substance and not its formal description.
Ceea ce contează este tipul de cooperare comercială existentă în mod concret, și nu descrierea formală a acesteia.
Even in cases where a written contract does not exist, it may still be possible to infer the existence of a commercial agreement of the kind required by Article 8(3) EUTMR by reference to indirect indications and evidence, such as the commercial correspondence between the parties, invoices and purchase orders for goods sold to the agent, or credit notes and other banking instruments (always bearing in mind that a mere customer relationship is insufficient for Article 8(3) EUTMR).
Chiar și în cazurile în care nu există un contract scris, este totuși posibil să se deducă existența unui acord comercial de tipul prevăzut la articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE din referirile la indicii și dovezi indirecte, cum ar fi corespondența comercială dintre părți, facturile și ordinele de achiziție pentru produsele vândute agentului sau notele de credit și alte instrumente bancare (ținând cont întotdeauna de faptul că o simplă relație comerciant-client este insuficientă pentru aplicarea articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE).
Even dispute resolution agreements may be relevant to the extent that they give sufficient information about the past relationship between the parties.
Chiar și acordurile pentru soluționarea litigiilor pot fi relevante dacă oferă informații suficiente cu privire la relația anterioară dintre părți.
Furthermore, circumstances such as sales targets imposed on the applicant, or payment of royalties, or production of the goods covered by the mark under licence or help in the setting up of a local distribution network, will be strong indications of a commercial relationship of the type covered by Article 8(3) EUTMR.
În plus, circumstanțe precum obiectivele de vânzări impuse solicitantului, plata drepturilor de autor, fabricarea sub licență a produselor desemnate de marcă sau acordarea de ajutor pentru crearea unei rețele locale de distribuție reprezintă indicii solide în sprijinul existenței unei relații comerciale de tipul celor vizate de articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE.
The Court also decided that active cooperation between an EUTM applicant and an opponent in the advertising of the product, in order to optimise the marketing thereof, could give rise to the fiduciary relationship required under Article 8(3) EUTMR.
Curtea a mai decis și că existența unei cooperări active între solicitantul mărcii UE și oponent în ceea ce privește publicitatea făcută produsului, pentru optimizarea comercializării acestuia, ar putea da naștere relației de încredere necesare pentru aplicarea articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE.
However, the mere desire of the applicant to enter into a commercial relationship with the opponent cannot be considered as a concluded agreement between the parties.
În schimb, simpla dorință a solicitantului de a stabili o relație comercială cu oponentul nu poate fi considerată drept un acord încheiat între părți.
Prospective agents or representatives are not covered by Article 8(3) EUTMR (see B 26 759 cited above).
Agenții sau reprezentanții potențiali nu intră sub incidența articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE (a se vedea B 26 759, citată mai sus).
4.1.3 Territorial scope of the agreement
Domeniul teritorial de aplicare a acordului
Even though the wording of Article 8(3) EUTMR does not refer to the territorial scope of the agreement between the trade mark proprietor and its agent or representative, an inherent limitation to relationships covering the EU or a part thereof must be read in this provision.
Chiar dacă articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE nu face referire la domeniul teritorial de aplicare a acordului dintre titularul mărcii și agentul sau reprezentantul său, dispoziția trebuie interpretată în sensul limitării inerente la relațiile din UE sau dintr-o parte a Uniunii.
This is more in line with the economic considerations underlying Article 8(3) EUTMR, which are to prevent agents or representatives from unduly exploiting a commercial relationship covering a given territory, by filing an unauthorised application for the principal's mark precisely in that territory, that is, in the territory where the applicant will be more able to benefit from the infrastructure and know-how it possesses as a result of its prior relationship with the proprietor.
Această interpretare este mai apropiată de considerentele economice care stau la baza articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE, menite să prevină exploatarea necuvenită, de către agenți sau reprezentanți, a relației comerciale existente într-un anumit teritoriu, prin depunerea unei cereri neautorizate de înregistrare a mărcii mandantului tocmai în teritoriul respectiv, adică pe teritoriul în care solicitantul va putea să beneficieze în mai mare măsură de infrastructura și know-how-ul de care dispune ca urmare a relației sale anterioare cu titularul.
Therefore, as the filing prohibited by Article 8(3) EUTMR is an application for the acquisition of trade mark rights in the EU, the agreement must also concern the same territory.
Prin urmare, întrucât obiectul interdicției de la articolul 8 alineatul (3) este cererea de dobândire a drepturilor asupra unor mărci din UE, acordul trebuie să se refere tot la același teritoriu.
Therefore, it is immaterial whether after that time the applicant entered negotiations with the opponent, or made unilateral proposals with the purpose of becoming a representative or agent of the latter.
Prin urmare, este irelevant dacă, ulterior acelei date, solicitantul a intrat în negocieri cu oponentul sau a prezentat propuneri unilaterale cu scopul de a deveni reprezentant sau agent al acestuia din urmă.
However, even if the agreement between the parties was formally concluded after the filing date of the application, it may still be possible to deduce from the evidence that the parties were already in some form of commercial cooperation before the signature of the relevant contract and that the applicant was already acting as the opponent's agent, representative, distributor or licensee.
Pe de altă parte, chiar dacă acordul dintre părți a fost încheiat în mod oficial ulterior datei de depunere a cererii, poate fi posibil să se deducă, pe baza dovezilor, că între părți exista deja o anumită formă de cooperare comercială înainte de semnarea contractului relevant și că solicitantul acționa deja ca agent, reprezentant, distribuitor al oponentului sau deținător al unei licențe din partea acestuia.
However, the agreement between the parties does not have to be still in force technically when the application is filed.
Nu este necesar ca acordul încheiat între părți să fie încă în vigoare din punct de vedere tehnic la data cererii de înregistrare a mărcii.
The reference to a filing made by an ‘agent or representative' should not be understood as a formal requirement that must be present at the time the EUTM application is filed.
Referirea la o cerere de înregistrare depusă de un „agent sau reprezentant” nu trebuie înțeleasă ca o condiție de formă care trebuie îndeplinită la momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii UE.
Article 8(3) EUTMR also applies to agreements that expired before the filing date of the EUTM application, provided that the time that has lapsed is of such duration that it can be reasonably assumed that the obligation of trust and confidentiality was still present when the EUTM application was filed (confirmed 13/04/2011, T262/09, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2011:171, § 65).
Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE se aplică și în cazul acordurilor care au expirat înaintea datei de depunere a cererii de înregistrare a mărcii UE, cu condiția ca perioada scursă să fie de așa natură încât să se poată presupune în mod rezonabil că obligația de încredere și de confidențialitate exista încă la data de depunere a cererii de înregistrare a mărcii UE (confirmat prin 13/04/2011, T262/09, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2011:171, § 65).
Article 8(3) EUTMR and Article 6septies PC do not protect a trade mark proprietor that is careless and makes no efforts to secure trade mark protection on its own.
Articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE și articolul 6 septies din Convenția de la Paris nu oferă protecție titularilor de mărci care sunt neglijenți și nu iau nicio măsură pentru a-și asigura protecția mărcilor prin propriile eforturi.
Post-contractual fiduciary obligations mean that none of the parties may use the termination of an agreement as a pretext for getting rid of its obligations, for example, by terminating an agreement and immediately afterwards filing a trade mark.
Obligațiile de încredere post-contractuale înseamnă că niciuna dintre părți nu poate utiliza încetarea unui acord ca pretext pentru a se elibera de obligațiile care îi revin - de exemplu, reziliind acordul și depunând imediat după aceea o cerere de înregistrare a unei mărci.
The rationale of Article 8(3) EUTMR and Article 6septies PC is to prevent a situation where a representative in country A of a principal who owns trade marks in country B, and who is meant to market the trade-marked goods and observe the interests of the latter in country A, uses the filing of a trade mark application in country A as a weapon against the principal, for example to force the principal to continue with the representative and to prevent the principal from entering the market in country A. This rationale likewise applies if an agreement exists but the representative terminates it to take advantage and file a trade mark for the same reasons.
Motivația care stă la baza articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE și a articolului 6 septies din Convenția de la Paris este aceea de a preveni situația în care un reprezentant din țara A al unui mandant deținător de mărci în țara B, care ar trebui să promoveze produsele care poartă marca respectivă și să respecte interesele acestuia din urmă în țara A, folosește depunerea unei cereri de înregistrare a mărcii în țara A ca armă împotriva mandantului, de exemplu pentru a-l forța să continue colaborarea cu reprezentantul și a-l împiedica să intre pe piața din țara A. Același raționament se aplică și dacă există un acord, însă reprezentantul îl reziliază pentru a obține un avantaj și a înregistra marca din aceleași motive.
However, this does not create absolute rights for the principal to obtain trade mark protection in other countries.
Acest lucru nu creează însă drepturi absolute pentru mandant, prin care acesta să obțină protecția mărcii în alte țări.
The mere fact that the principal holds a trade mark in country B does not give the principal an absolute right to obtain trade marks in all other countries; the trade marks registered in different countries are in principle independent from each other and may have different proprietors, in accordance with Article 6(3) PC.
Simplul fapt că mandantul deține o marcă în țara B nu îi dă dreptul absolut de a obține protecția mărcii în toate celelalte țări; potrivit articolului 6 alineatul (3) din Convenția de la Paris, mărcile înregistrate în diferite țări sunt, în principiu, independente unele de celelalte și pot avea titulari diferiți.
Article 6septies PC is an exception to this principle and only to the extent that the contractual or de facto obligations of the parties involved justify this.
Articolul 6 septies din Convenția de la Paris reprezintă o excepție de la acest principiu, dar numai în măsura în care obligațiile contractuale sau de facto ale părților implicate o justifică.
Only to that extent is it justified that the ensuing EUTM would ‘belong' to the principal under Article 21 EUTMR (19/11/2007, R 73/20064, PORTER (fig.) / PORTER (fig.) et al., § 26).
Numai în această măsură este justificat ca marca UE respectivă să „aparțină” mandantului în virtutea articolului 21 din Regulamentul privind marca UE (19/11/2007, R 73/20064, PORTER (fig.) / PORTER (fig.) et al., § 26).
This should be assessed on a case-by-case basis, and the decisive factor should be whether it is still possible for the applicant to take commercial advantage of its expired relationship with the trade mark proprietor by exploiting the know-how and contacts it acquired because of its position.
Situația trebuie evaluată de la caz la caz, iar factorul decisiv trebuie să îl constituie posibilitatea ca solicitantul să obțină avantaje comerciale de pe urma relației sale expirate cu titularul mărcii, prin exploatarea know-how-ului și a contactelor pe care le-a obținut datorită poziției sale.
4.2 Application in the agent's name
Depunerea cererii în numele agentului
According to Article 8(3) EUTMR, the trade mark applied for will not be registered where the agent or representative applies for registration thereof in its own name.
În conformitate cu articolul 8 alineatul (3) din Regulamentul privind marca UE, marca solicitată nu se înregistrează în cazul în care agentul sau reprezentantul solicită înregistrarea ei în nume propriu.
It will usually be easy to assess whether this requirement has been fulfilled, by comparing the name of the applicant with that of the person appearing in the evidence as the agent or representative of the proprietor.
De obicei, este ușor să se aprecieze îndeplinirea acestei cerințe prin compararea numelui solicitantului cu cel al persoanei care figurează în dovezi drept agent sau reprezentant al titularului.
However, there may be cases where the agent or representative will try to circumvent this provision by arranging for the application to be filed by a third person, whom it either controls, or with whom it has entered into some form of understanding to that effect.
Pot exista însă și cazuri în care agentul sau reprezentantul va încerca să eludeze această dispoziție luând măsuri ca cererea să fie depusă de un terț pe care îl controlează sau cu care a încheiat o înțelegere în acest sens.
In such cases adopting a more flexible approach is justified.
În astfel de cazuri se justifică adoptarea unei abordări mai flexibile.
Therefore, if it is clear that because of the nature of the relationship between the person filing the application and the agent, the situation is effectively the same as if the application had been filed by the agent personally, it is still possible to apply Article 8(3) EUTMR, notwithstanding the apparent discrepancy between the applicant's name and the name of the proprietor's agent.
Prin urmare, dacă este clar că, dată fiind natura relației dintre persoana care depune cererea și agent, situația este efectiv identică aceleia în care cererea ar fi fost depusă de agentul însuși, atunci articolul 8 alineatul (3) rămâne încă aplicabil, în pofida discrepanței evidente dintre numele solicitantului și numele agentului titularului.
Such a case could arise if the application is filed not in the name of the agent's company, but in the name of a natural person that shares the same economic interests as the agent, as for example its president, vice-president or legal representative.
Un astfel de caz ar putea apărea dacă cererea nu este depusă în numele societății agentului, ci în numele unei persoane fizice având aceleași interese economice cu agentul, de exemplu președintele, vicepreședintele sau reprezentantul legal al acestuia.