natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Reducing the diversion and trafficking of drug precursors within and through Europe is the subject of seven different actions, with a broadly operational focus.
Det legges også vekt på å sikre at en balansert satsing på etterspørsels- og tilbudsreduksjon blir bedre gjenspeilet i eksterne avtaler og programmer.
The evaluation found that while not all actions had been fully implemented and not all objectives attained, progress had been made in almost all areas of the action plan.
Evalueringen fastslo at selv om ikke alle tiltak var gjennomført i sin helhet og ikke alle målene var nådd, så hadde det vært framgang på så godt som alle områder av handlingsplanen.
Moreover, the fact that most national drug policy documents contain objectives that echo those of the EU action plan was noted as evidence of increasing convergence among European countries in the field of drug policy.
Det at de fleste nasjonale narkotikapolitiske dokumenter inneholder mål som gjenspeiler målene i EUs handlingsplan, ble dessuten tatt som bevis på økt tilnærming mellom landene i Europa på det narkotikapolitiske området.
A relative stabilisation of Europe’s drug situation in recent years was also observed, but the contribution of the EU action plan to this trend could not be determined.
Man kunne også slå fast at narkotikasituasjonen i Europa relativt sett hadde stabilisert seg i de senere år, men det var vanskelig å vurdere hvor mye EUs handlingsplan betydde for denne utviklingen.
In the area of international cooperation, a stronger emphasis is placed on alternative development, with three actions calling for intensified financial and political support for such programmes.
Under overskriften informasjon, forskning og evaluering er det satt opp et nytt tiltak som tar sikte på utviklingen av nøkkelindikatorer og strategier for innsamling av data om narkotikarelatert kriminalitet, illegal dyrking, narkotikamarkeder og tilbudsreduserende tiltak.
A better reflection of the balanced approach between demand and supply reduction is also pursued in external agreements and programmes.
Det legges også økt vekt på å styrke forskningen på narkotikafeltet og på at narkotikapolitikken må evalueres både på nasjonalt plan og EU-plan.
Overall, despite some operational shortcomings, the EU drugs action plan was judged to have added value in three distinct areas: in committing Member States and EU institutions to achieving common objectives; in providing a framework for coordination and for developing a coherent approach in the drug field; and as a policy model at international level.
Til tross for enkelte operasjonelle svakheter ble EUs handlingsplan i det store og hele ansett å ha tilført verdi på tre områder: ved å forplikte medlemsstatene og EU-institusjonene til å arbeide mot felles mål, ved å stille til
Annual report 2009: the state of the drugs problem in Europe focused than its predecessor, with only about half the number of objectives (24) and fewer actions (72).
Den nye planen er mer fokusert enn den foregående, med bare om lag halvparten så mange mål (24) og færre tiltak (72).
It also contains objectives and actions that were not present in the earlier action plan (4
Den inneholder også en del mål og tiltak som ikke fantes i den forrige handlingsplanen (4).
evaluator will conduct a final assessment of the current drug action plan and strategy in 2012, and this will be followed by a period of reflection in order to prepare the next EU drug policy documents.
I 2012 vil en ekstern, uavhengig person gjøre den endelige vurderingen av dagens handlingsplan og strategi. Deretter blir det en ny tenkeperiode før de nye narkotikapolitiske dokumentene for EU utarbeides.
National drug strategies and action plans
Den såkalte “Beyond 2008”-prosessen var basert på ni regionale høringer og kulminerte i en sammenkomst i Wien i juli 2008.
Civil society and drug policymaking
Nasjonale narkotikastrategier og handlingsplaner
Drug strategies and action plans are now essential instruments of national drug policies in Europe.
Narkotikastrategier og handlingsplaner er nå grunnleggende virkemidler i de nasjonale narkotikapolitikkene i Europa.
All but one of the 30 countries monitored by the EMCDDA have adopted such documents, which they renew periodically.
Alle de 30 landene – bortsett fra ett – som kartleggingen i EONN omfatter, har vedtatt slike dokumenter.
Among the aims of the new plan is the better provision of drug treatment.
Disse blir fornyet med jevne mellomrom.
The involvement of nongovernmental organisations (NGOs) in the preparatory discussions for the new EU and UN drug policy documents represents an important step in the engagement of civil society in this field of policy.
Det at frivillige organisasjoner (NGO) nå er trukket inn i de forberedende drøftelsene i forbindelse med EUs og FNs nye narkotikapolitiske dokumenter, er et viktig skritt i retning av å involvere sivilsamfunnet på dette politiske området.
In May 2008, the European Commission’s Civil Society Forum on Drugs debated the first results of the evaluation of the EU drug action plan (2005–08) and discussed the needs and possible contents of the following action plan (European Commission, 2008a).
I mai 2008 debatterte Europakommisjonens sivilsamfunnsforum de første resultatene fra evalueringen av EUs handlingsplan mot narkotika (2005–08) og drøftet behovene og mulig innhold i den påfølgende handlingsplanen (Europakommisjonen, 2008a).
The forum’s 26 NGOs suggested that the principles of public health and human rights should be at the heart of EU drug policy, and non-stigmatisation and non-discrimination should be emphasised.
De 26 frivillige organisasjonene som deltok i forumet, mente at folkehelse og menneskerettigheter burde være de retningsgivende prinsippene for EUs narkotikapolitikk, og at ikke-stigmatisering og ikke-diskriminering burde vektlegges.
They also called for more attention to be given to vulnerable groups, polydrug use, mental health issues, the situation in prisons and the prevention of drugrelated deaths.
De manet også til økt oppmerksomhet mot sårbare grupper, mot blandingsmisbruk, psykiske helseproblemer, situasjonen for de innsatte og forebygging av narkotikarelaterte dødsfall.
Among the priorities for action identified by the forum are enhanced coordination between governments and civil society, development of quality standards in drug demand reduction, improved data collection mechanisms and support for alternative development in third countries.
Blant prioriteringene forumet identifiserte, var styrket samordning mellom myndigheter og sivilsamfunn, utviklingen av kvalitetsstandarder innen etterspørselsreduksjon, forbedrede ordninger for datainnsamling og støtte til alternativ utvikling i tredjeland.
The contribution of NGOs to the progress made in achieving the goals set at the 1998 UNGASS was reviewed by the Vienna NGO Committee on Narcotic Drugs, with financial support from the European Commission and several EU Member States.
NGOenes bidrag til fastsettingen av målene på UNGASS 1998 ble gjennomgått av komiteen av frivillige
The ‘Beyond 2008’ process was based on nine regional consultations culminating in a forum held in July 2008 in Vienna.
I 2008 ble nye narkotikapolitiske dokumenter (6) vedtatt av Hellas, Frankrike og Storbritannia.
The final declaration and three resolutions adopted by the forum highlighted the many activities of NGOs and their increasing role in drug policy (5).
Hellas vedtok en handlingsplan (2008–12) som supplerer en eksisterende narkotikastrategi. Blant målene for den nye planen er et bedre behandlingstilbud.
Among the many and varied calls made upon Member States and international organisations, several themes can be identified, including: a comprehensive and balanced drug policy based on human rights, public health and scientific evidence; increased monitoring and evaluation capacities; development and diffusion of best practices
Den nye franske handlingsplanen (2008–11) dekker både narkotika, alkohol og tobakk. En av planens hovedprioriteringer er å holde unge mennesker fra å begynne å bruke narkotika ved å insistere på at narkotikabruk er forbudt, og ved å opplyse de unge og foreldrene deres om hvilke risikoer
See ‘EU drugs action plan (2009–12): new features’ p.
Se “EUs handlingsplan mot narkotika (2009–12): nye mål og tiltak”, s.
19. http://www.vngoc.org/details.php?id_cat=8 & id_cnt=56The term ‘national drugpolicy document’ means any official document approved by a government that defines general principles and specific interventions or objectives in the field of drugs, where officially represented as a drug strategy, action plan, programme or other policy document.
19. http://www.vngoc.org/details.php?id_cat=8 & id_cnt=56Med “nasjonale narkotikapolitiske dokumenter” menes ethvert offisielt av en regjering godkjent dokument som definerer generelle prinsipper og konkrete intervensjoner eller mål på narkotikaområdet, enten dette offisielt betegnes som narkotikastrategi, handlingsplan, program eller annet policy-dokument.
Chapter 1: Policies and laws drug policy is difficult, as it involves bringing together figures for activities carried out at different levels of government (e.g. local, regional, national), which may be funded under various budget headings, and are often not specifically identified as related to drugs.
Kapittel 1: Politikk og lovgivning som er forbundet med narkotikabruk.
The total drugrelated public expenditure in Europe has been estimated at EUR 34 billion for 2005 (EMCDDA, 2008a).
forståelse av hva sentrale kontekstuelle elementer, som narkotikamarkeder eller trender innen narkotikabruk og livsstil hos unge, har å si.
Due to high levels of under-reporting it is not possible to update this estimate.
Likevel har en del land gjort forsøk på å sette indikatorer på narkotikasituasjonen i sammenheng med narkotikastrategi eller handlingsplan.
The difficulties in information collection in this area are illustrated by the fact that among the 23 countries reporting data for 2007, only the Czech Republic was able to give a breakdown of expenditure across all levels of government.
Og med EUs nye handlingsplan mot narkotika (2009–12), som krever utvikling av instrumenter for å måle narkotikapolitikkens effektivitet og virkning, burde dette bli langt vanligere i framtiden.
Most countries could provide data on central government expenditure, and seven also reported expenditure by regional or local government (Belgium, Denmark, Estonia, Austria, Finland, Croatia) or from social security funds (Germany).
EONN er dessuten i ferd med å utarbeide retningslinjer til hjelp for medlemsstatene i vurderingen og tolkningen av resultatene av deres narkotikapolitiske dokumenter.
A similar assessment can be made regarding the final evaluation of national drug strategies and action plans, with more than 20 countries reporting that they are currently preparing or have recently carried out such an evaluation.
Ti andre EU-medlemsstater hadde nasjonale narkotikapolitiske dokumenter som løp ut i 2008.
In some cases, the final report is a summary of annual implementation reviews; in others, there is an attempt to get a deeper understanding of the implementation process, of the effectiveness or of the impact of the policy.
Spania vedtok en ny narkotikastrategi i februar 2009, og åtte andre land (Bulgaria, Irland, Italia, Litauen, Kypros, Portugal, Romania, Slovakia) ferdigstilte og vedtok nye narkotikastrategier og handlingsplaner i løpet av første halvår 2009.
Of the countries taking the more in-depth approach to evaluation, two (Luxembourg, Cyprus) have decided to work with external evaluators from outside the country.
Nederland har også planer om å erstatte sin narkotikapolitiske hvitbok fra 1995 i løpet av 2009, mens minst ett av policy-dokumentene i en rekke land vil måtte fornyes i løpet av året (Tsjekkia, Luxembourg, Ungarn, Slovenia, Kroatia, Tyrkia).
Labelled expenditure is the planned drugrelated public expenditure made by the general government of the state.
Beslutningstakerne trenger detaljert, pålitelig informasjon om narkotikarelaterte offentlige utgifter for å kunne vurdere hvordan ressursene på feltet faktisk fordeler seg, og i siste instans, vurdere kostnader mot nytte.
It reflects the voluntary commitment of the state in the field of drugs and can be traced back by a detailed review of public budgets.
Anslagene over offentlige utgifter er basert på statsbudsjetter og statsregnskap.
Of the 23 countries providing data for 2007, 16 reported only labelled expenditure.
Men det er vanskelig å estimere de totale utgiftene som påløper i gjennomføringen av en nasjonal narkotikapolitikk, for anslagene må ta utgangspunkt i tall knyttet til aktiviteter som gjennomføres på ulike styringsnivåer (f.eks. lokalt, regionalt, nasjonalt).
In many cases (e.g. Estonia, France, Poland, Romania), the greater part of the labelled expenditure identified was incurred in connection with the implementation of national drug policy documents.
Disse kan være oppført under en rekke forskjellige budsjettposter og er ofte ikke spesifikt identifisert som relatert til narkotika.
Drug policy evaluations face considerable difficulties in their attempts to link the outputs of drug strategies or action plans with changes in the drug situation.
Om lag to tredeler av landene i Europa rapporterer at de har en løpende eller årlig gjennomgang av gjennomføringen av tiltakene som er fastsatt i respektive nasjonale narkotikapolitiske dokumenter.
Among these are problems in assessing the effects of large sets of actions and the limited understanding of the influence of key contextual elements, such as drug markets or trends in drug use and lifestyles among young people.
I de fleste tilfellene utarbeides det en framdriftsrapport, basert på data innsamlet fra tjenesteleverandører og ministerier involvert i narkotikapolitikk, som legges fram for regjeringen eller nasjonalforsamlingen.
Nevertheless, attempts to establish links between drug strategies or action plans and indicators of the drug situation have been made by some European countries.
De fleste landene har altså allerede begynt implementeringen av Tiltak nr.
And this should become more common in the future, with the new EU drugs action plan (2009–12) calling for the development of instruments to measure the effectiveness and impact of drug policies.
70 i EUs handlingsplan mot narkotika (2009–12), som sier at EUs medlemsstater skal evaluere og justere sin nasjonale narkotikapolitikk på regelmessig eller løpende basis.
Not all drugrelated expenditure is identified as such in national budgets.
På grunn av omfattende underrapportering har det ikke vært mulig å oppdatere dette anslaget.
In most countries, the amount expended in some drugrelated activities is embedded in other programmes and interventions (e.g. overall police operations budget, or interventions targeting both licit and illicit substances).
Vanskene med å framskaffe informasjon på dette området kan illustreres med det faktum at av de 23 landene som har lagt fram data for 2007, var det bare Tsjekkia som var i stand til å identifisere utgiftene på alle styringsnivåer.
In these cases, such ‘unlabelled expenditure’ must be estimated by a cost-modelling approach. The results of earlier studies show that, in most cases, unlabelled expenditure represents the greater part of the national expenditure on the drugs problem.
De fleste landene har imidlertid på statsbudsjettet lagt fram tall for utgiftene, og syv land også på regionalt eller lokalt plan (Belgia, Danmark, Estland, Østerrike, Finland, Kroatia) eller fra trygdeforvaltningen (Tyskland).
Detailed, reliable information on drugrelated public expenditure is needed by policymakers in order to assess the actual allocation of resources in this area and, ultimately, the cost–benefit relations of drug policy.
For noen lands vedkommende er sluttrapporten et sammendrag av de årlige gjennomføringsrapportene, andre søker en mer inngående forståelse av gjennomføringsprosessen, av hvor effektiv politikken er, eller av virkningene av den.
Estimating in economic terms the resources deployed by the state in response to the use of illicit drugs is therefore an essential step towards understanding the wider impact of drug use.
Av de landene som har lagt seg på en mer dyptpløyende linje, har to (Luxembourg, Kypros) bestemt seg for å samarbeide med eksterne eksperter fra et annet land.
Estimates of public expenditure are based on government budgets and accountancy documents.
Direkte identifiserbare og ikke direkte identifiserbare utgifter
Public expenditure related to drugs can be categorised according to the classification of the functions of government (COFOG) system (EMCDDA, 2008e).
Direkte identifiserbare utgifter er planlagte, narkotikarelaterte offentlige utgifter vedtatt av en stats regjering.
In these three countries, ‘health’ received the highest proportion of the total disbursement, followed by ‘public order and safety’ (Table 1).
De viser hvilke utgifter staten frivillig forplikter seg til å bære på narkotikafeltet. Ved en detaljert
The COFOG classification has three hierarchical levels.
I enhver evaluering av en narkotikastrategi vil det være svært vanskelig å knytte resultatene av narkotikastrategien eller handlingsplanen opp mot endringer i narkotikasituasjonen.
At the first level, government expenditure is broken down into 10 functions.
Det er f.eks. vanskelig å vurdere effektene av brede sett av tiltak, og vi har begrenset
Table 1: Labelled and unlabelled drugrelated public expenditure in 2007 for those EU Member States reporting by COFOG (classification of functions of government)
Tabell 1: Narkotikarelaterte offentlige utgifter, direkte identifiserbare og ikke direkte identifiserbare, i 2007 for EU-medlemsstater som rapporterer iht.
United Kingdom EUR million (%)
Storbritannia EUR million (%)
Social protection
Sosial beskyttelse
Data from 2006.Full details of the modelling procedures used to derive estimates of unlabelled expenditure are provided by Luxembourg.Reitox national reports (2008).
Data fra 2006.Luxembourg har redegjort i detalj for modelleringsmetodene som er brukt for å beregne verdien av ikke direkte identifiserbare offentlige utgifter.Nasjonale Reitox-rapporter (2008).
expenditure, the greater part was allocated to ‘public order and safety’, followed by ‘health’. This is in line with the findings of earlier reports (see EMCDDA, 2008e), which suggest that, while the greater portion of labelled expenditure may be allocated to ‘health’ interventions, ‘public order and safety’ activities receive the lion’s share of drugrelated public expenditure.
Dette er i tråd med funnene i tidligere rapporter (se EONN, 2008e), noe som tyder på at selv om mesteparten av de direkte identifiserbare utgiftene kan henføres til intervensjoner innen ”Helse”, er det aktiviteter relatert til ”Offentlig orden og trygghet” som mottar brorparten av narkotikarelaterte offentlige utgifter.
Framework Decision 2004/757/JHA of 25 October 2004 called for stronger penalties for trafficking illicit drugs.
gjennomgang av offentlige budsjetter vil man kunne gjenfinne disse utgiftene.
This section will describe the trends over the last 10 years in the regulation of harmreduction activities and penalties against traffickers.
Av de 23 landene som har innrapportert data for 2007, rapporterte 16 bare direkte identifiserbare utgifter. I mange tilfeller (f.eks.
It will show that the activity in these areas at national level has been reflected in agreements at EU level, though some countries have exercised their rights to go further than the minimum standards set by these agreements.
Estland, Frankrike, Polen, Romania) påløp størsteparten av de direkte identifiserbare utgiftene i forbindelse med gjennomføringen av nasjonale narkotikapolitiske dokumenter.
For most of the countries for which consistent information is available, labelled expenditure, at constant prices, increased in 2007 compared with 2005.
For de fleste landene der det foreligger konsistent informasjon, var de direkte identifiserbare utgiftene, i faste priser, høyere i 2007 enn i 2005. Inkrementene varierte fra 14 % til 23 % (Tsjekkia, Irland, Litauen, Luxembourg, Kroatia) til 72 % (Kypros, Finland).
In the United Kingdom, labelled expenditure remained stable over this period.
I Storbritannia var de direkte identifiserbare utgiftene stabile i perioden.
National legislation
Nasjonal lovgiving
Since 1998, some 45 legal texts have been reported by 18 countries regarding establishment of or changes to the legal framework of substitution treatment programmes.
Ikke alle narkotikarelaterte utgifter er identifisert som sådan i nasjonalbudsjettet.
Several of these texts have been dedicated to establishing or regulating the programmes in some detail: in Ireland (1998), Poland (1999), Germany (2000), Czech Republic and Portugal (2001), Greece and Luxembourg (2002), Belgium and France (2004), Latvia (2005) and Austria and Lithuania (2007).
I de fleste landene er beløpene som brukes på en del narkotikarelaterte aktiviteter, innbakt i andre programmer og intervensjoner (f.eks. politiets generelle driftsbudsjett eller intervensjoner rettet mot både lovlige og ulovlige rusmidler). Da må de “ikke direkte identifiserbare utgiftene” estimeres ved hjelp av kostnadsmodeller.
While European countries have covered many different aspects of opioid substitution treatment in the laws and regulations adopted, up to 2004 there was a noticeable trend for them to define the substances permitted.
I Den europeiske unions balanserte tilnærming til narkotikapolitikken vektlegges etterspørselsreduksjon i samme grad som tilbudsreduksjon.
During this period, about a quarter of the texts authorised or regulated the use of substances such as methadone and buprenorphine.
En gjennomgang av nasjonal lovgivning som er vedtatt i løpet av det siste tiåret, viser at EU-medlemsstatene aktivt har etterkommet denne politiske forpliktelsen.
In contrast, one third of those reported since 2002 defined or eased access to programmes.
Landene har fått på plass rammeregler for visse skadereduserende aktiviteter, og samtidig er straffene for narkotikahandel satt opp.
Prescription of substances for opioid substitution is sometimes limited by law to doctors in treatment centres, though prescription by other doctors is often allowed (9).
Halvveis i perioden vedtok EU to instrumenter som gjorde at disse prosessene skjøt fart.
Authorised dispensaries are usually also specified in the legislation, mostly pharmacies or treatment centres, though some countries also allow doctors to dispense.
I 2003 utstedte Det europeiske råd en rekommandasjon om forebygging og reduksjon av helseskader forbundet med narkotikabruk, med anbefalinger om tiltak, bl.a. hensiktsmessig substitusjonsbehandling og utdeling av brukerutstyr og sprøytebytte (8). Rådets rammebeslutning 2004/757/JIS
An examination of national legislation passed during the last 10 years shows that EU Member States have been actively legislating in a manner consistent with this political commitment.
Offentlige narkotikarelaterte utgifter klassifiseres etter COFOG-systemet, en internasjonal klassifikasjon av offentlige utgifter etter formål (EONN, 2008e).
Countries have been setting up regulatory frameworks for certain harm reduction activities, while increasing the punishments for drug trafficking.
Tre land framla direkte identifiserbare utgifter på nivå 1 i COFOG-klassifikasjonen (Luxembourg, Finland, Storbritannia (bare for England)), men bare Storbritannia hadde med tall for “Alminnelig offentlig tjenesteyting”, ”Utdanning” og ”Sosial beskyttelse” (7).
Halfway through the period, two EU instruments gave added impetus to these processes.
I disse landene var det kategorien “Helse” som representerte størstedelen av de samlede utgiftene, etterfulgt av ”Offentlig orden og trygghet” (tabell 1).
In 2003, the European Council issued a recommendation on the prevention and reduction of drugrelated harm, which called for actions including provision of appropriate substitution treatment and access to distribution and exchange of injection materials (8).
For de landene som presenterte COFOG-data for ikke direkte identifiserbare utgifter, var det derimot “Offentlig orden og trygghet” som sto for størstedelen av utgiftene, med ”Helse” på andre plass.