natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Lifetime experience among 15- to 34-year-olds ranges from 1 % to 10 %, with the highest levels again found in Spain (8.9 %) and the United Kingdom (10.5 %).
Livstidserfaring blant 15–34-åringer varierer mellom 1 % og 10 %, og er nok en gang høyest i Spania (8,9 %) og Storbritannia (10,5 %).
Last year use ranges between 0.2 % and 4.8 %, with the figures for Denmark, Ireland, Italy and the Netherlands being around 2 %, and for Spain and the United Kingdom over 4 % (Figure 6).
Bruk siste år ligger mellom 0,2 % og 4,8 %. Tallene fra Danmark, Irland, Italia og Nederland ligger rundt 2 %, og for Spania og Storbritannia på over 4 % (figur 6).
Data from school surveys show very low lifetime prevalence for the use of cocaine, ranging from 0 % in Cyprus, Finland and Sweden to 6 % in Spain, with even lower lifetime prevalence rates for use of crack cocaine, ranging from 0 % to 3 % (Hibell et al., 2004).
Data fra skoleundersøkelser viser svært lav livstidsprevalens for bruk av kokain, fra 0 % på Kypros, i Finland og i Sverige, til 6 % i Spania. Livstidsprevalensen for crack var enda lavere, fra 0 % til 3 % (Hibell et al., 2004).
) See Table PPP-7 in the 2006 statistical bulletin.)
For eksempel rapporterte 2–4 % av menn i alderen 15–24 i Spania, Italia, Storbritannia og Bulgaria (148) om kokainbruk siste 30 dager.
Over the period 1999–2004, data on cocaine purity were available for at least three consecutive years in Belgium, the Czech Republic, Denmark, Germany,
Det kan grovt anslås at om lag 1,5 millioner voksne i alderen 15–64 er aktuelle brukere av kokain (80 % av disse er mellom 15 og 34 år).
CzechRepublic(2004)
Dentsjekkiskerepublikk(2004)
See Tables GPS-8, GPS-11 and GPS-18 in the 2006 statistical bulletin for further information.Sources: Reitox national reports (2005), taken from population surveys, reports or scientific articles.
Se tabell GPS-8, GPS-11 og GPS-18 i Statistiske opplysninger 2006 for ytterligere informasjon.
Among the general population, cocaine use seems to be occasional, occurring mainly at weekends and in recreational settings (bars and discos), where it can reach high levels.
Nasjonale Reitox-rapporter (2005), hentet fra befolkningsundersøkelser, rapporter eller vitenskapelige artikler.
data from diverse sources (e.g. market indicators, treatment demands, deaths).
Nyere kokainbruk (siste år) økte merkbart i siste halvdel av 1990-tallet blant unge voksne i Storbritannia, fram til 2000.
Recent cocaine use (last year) increased markedly in the second half of the 1990s among young adults in the United Kingdom, until 2000, and in Spain, until 2001, with an apparent stabilisation in recent years.
I Spania økte bruken fram til 2001, mens den i de siste årene synes å ha stabilisert seg.
In Germany, a moderate increase was observed over the 1990s, but the figures have remained stable in recent years, at levels clearly lower than in Spain and the United Kingdom (Figure 7).
I Tyskland ble det observert en moderat økning i løpet av 1990-årene, men tallene har de siste årene holdt seg stabilt på et lavere nivå enn i Spania og Storbritannia (figur 7).
Moderate increases in last year use have been observed in Denmark (up to 2000), Italy, Hungary, the Netherlands (up to 2001) and Norway.
En moderat økning i bruk siste år er observert i Danmark (fram til 2000), Italia, Ungarn, Nederland (fram til 2001) og Norge.
This trend needs to be interpreted carefully as it is based on only two surveys in each country.
Ettersom informasjonen er basert på bare to undersøkelser i hvert land, må denne trenden tolkes med forsiktighet.
In the case of cocaine and other substances (e.g. ecstasy, amphetamines, hallucinogenic mushrooms), trends could be
studie gjennomført i flere byer fant at sosialt integrerte kokainbrukere hovedsakelig sniffet (95 %) stoffet, mens bare en liten del hadde røykt eller injisert det.
In a European multi-city study, it was found that socially integrated cocaine users mainly snorted (95 %) the substance, while only a small fraction had smoked or injected it, but combined use of cannabis and alcohol was very common (Prinzleve et al., 2004).
Kombinert bruk med cannabis og alkohol var svært vanlig (Prinzleve et al., 2004).
Among users in addiction treatment settings or in socially marginalised groups, injection was frequent, and crack use was usual in Hamburg, London and Paris, and to a lesser extent in Barcelona and Dublin.
Blant brukere i avhengighetsbehandling eller i sosialt marginaliserte grupper var injisering vanlig, og bruk av crack var vanlig i Hamburg, London og Paris, i mindre grad i Barcelona og Dublin.
Crack use among the European general population seems to be low.
Bruken av crack i den europeiske befolkningen generelt synes å være lav.
For instance, lifetime prevalence of crack use was reported to be 0.5 % in Spain (2003) and 0.8 % in the United Kingdom (ChiviteMatthews et al., 2005).
For eksempel ble det rapportert om en livstidsprevalens for bruk av crack på 0,5 % i Spania (2003) og 0,8 % i Storbritannia (Chivite-Matthews et al., 2005).
In three countries, lifetime prevalence of crack use was surveyed in club settings and found to be even lower than heroin use (the Czech Republic 2 %, the United Kingdom 13 % and France 21 %).
I tre land ble livstidsprevalensen for crack undersøkt i club-miljøer, hvor den til og med var lavere enn for heroin (Den tsjekkiske republikk 2 %, Storbritannia 13 % og Frankrike 21 %).
However, use of crack among marginalised groups or opioid users is a cause for concern in some cities.
Bruken av crack i marginaliserte grupper eller blant opioidbrukere i enkelte byer er derimot bekymringsverdig.
For example, among a targeted group of 94 female street sex workers in Amsterdam, the prevalence estimate for lifetime use of crack cocaine was extremely high at 91 % (Korf, 2005, cited in the Dutch national report).
Prevalensestimater for livstidsbruken av crack i en gruppe på 94 gateprostituerte i Amsterdam var f.eks. oppe i hele 91 % (Korf, 2005, sitert i Nederlands nasjonale rapport).
United Kingdom (England and Wales)
Storbritannia (England og Wales)
For comparison, according to the 2004 United States national survey on drug use and health, 14.2 % of adults (defined as 12 years or older) reported lifetime experience with cocaine, which contrasts with a European average of 3 %.
Blant unge voksne (16–34) var tallene for USA 14,6 % (livstid), 5,1 % (siste år) og 1,7 % (siste måned), mens gjennomsnittet i EU for aldersgruppen 15–34 var henholdsvis ca. 5 % (livstid), 2 % (siste år) og 1 % (siste måned).
For several years, there have been warnings about the possibility of increasing cocaine use in Europe, based on
Basert på data fra flere kilder (f.eks. markedsindikatorer, behandlingssøknader, dødsfall) har det i flere år kommet advarsler om muligheten for at kokainbruken øker i Europa.
The figures for the 16–34 years group in the United States have been recomputed by the EMCDDA.
Tallene for aldersgruppen 16–34 i USA er omregnet av EONN.
A recent study of 585 cocaine and crack clients in Scotland found that the crack users are more likely to have a longer history of problematic drug use and more involvement in criminal activities (Neale and Robertson, 2004, cited in the United Kingdom national report).
) involvert i kriminelle aktiviteter (Neale og Robertson, 2004, sitert i Storbritannias nasjonale rapport).
Looking at the profile of cocaine clients in outpatient settings, it appears that new clients using cocaine as their primary drug are usually older than other drug consumers: 70 % are in the 20–34 years age group with a smaller group (13 %)
Etter opioider og cannabis er kokain det stoffet som oftest rapporteres som årsak til å påbegynne behandling, idet det representerte ca.
15 6 aged between 35 and 39 years (
8 % av alle behandlingssøknadene i EU i 2004 (151
After opioids and cannabis, cocaine is the drug most commonly reported as the reason for entering treatment and accounts for about 8 % of all treatment demands across the EU in 2004 (151).
Hvis man ser på profilen til kokainklienter i det polikliniske behandlingsapparatet, kan det synes som om nye klienter som bruker kokain som primærrusmiddel, oftere er eldre enn andre narkotikabrukere – 70 % er i alderen 20–34 og 13 % mellom 35 og 39 år (156).
It should be noted that Spain, a country usually reporting high treatment demands for cocaine, has not yet provided data.
som vanligvis rapporterer om stor etterspørsel etter behandling for kokainbruk, ikke har lagt fram data ennå.
This overall figure reflects a wide variation between countries: in most countries treatment demands related to cocaine use are quite low, but in the Netherlands (37 %) and, historically, Spain (26 % in 2002) the proportion of all clients who ask for treatment for cocaine use is far higher.
Bak dette tallet ligger store variasjoner mellom landene, for de fleste land har lav etterspørsel etter behandling for kokainbruk, men Nederland (37 %) og historisk sett Spania (26 % i 2002) har en høyere andel klienter som søker behandling for kokainbruk.
In the most recent data available, a group of countries report percentages of cocaine clients among all treatment clients between 5 % and 10 % (Denmark, Germany, France, Ireland, Italy, Cyprus, Malta, the United Kingdom and Turkey), whereas in the remaining countries
I det nyeste datamaterialet rapporterer en gruppe land at mellom 5 % og 10 % av alle klienter i behandling er kokainbrukere (Danmark, Tyskland, Frankrike, Irland, Italia, Kypros, Malta, Storbritannia og Tyrkia), mens denne andelen er lav i de øvrige landene (152).
152 the proportions are very low (
I flere land er det forholdsvis flere nye klienter som primært søker behandling for kokainbruk, enn blant alle klienter (153
Cocaine is often used in combination with another illicit or licit subsidiary drug, often cannabis (31.6 %), opioids (28.6 %) or alcohol (17.4 %) (157).
Kokain brukes ofte i kombinasjon med et annet legalt eller illegalt sekundært rusmiddel, ofte cannabis (31,6 %), opioider (28,6 %) eller alkohol (17,4 %) (157).
Local studies of drug injectors suggest that, in some areas, the combination of heroin and cocaine within an injection may be becoming more popular (sometimes referred to by drug injectors as ‘speedballing’).
Lokale studier blant sprøytebrukere viser at det i enkelte områder er blitt populært å kombinere heroin og kokain i sprøytene (sprøytebrukerne kaller det gjerne selv ”speedballing”).
The combination of opioids and cocaine is currently more apparent in the treatment data.
Kombinasjonen av opioider og kokain kommer nå mer til syne i behandlingsdataene.
Among clients reporting primary use of opioids, 31 % in Italy, 42 % in the Netherlands and 44 % in the United Kingdom report a secondary cocaine use.
Blant klienter som rapporterer om opioider som primærrusmiddel, rapporterer 31 % i Italia, 42 % i Nederland og 44 % i Storbritannia om sekundær bruk av kokain.
Among primary cocaine users, 28 % in Italy and 38 % in the United Kingdom report secondary use of opioids.
Blant primærbrukere av kokain rapporterer 28 % i Italia og 38 % i Storbritannia om sekundær bruk av opioider.
Treatment of cocaine dependence
Kokain rapporteres også som sekundærrusmiddel av rundt 12 % av nye klienter (
The increasing trends among clients seeking treatment for cocaine use reported in previous years is continuing; from 1999 to 2004, an analysis that interpolates for unreported data suggests that the proportion of new clients demanding treatment for cocaine use grew from around 10 % to 20 % during this period (based on 17 EU countries and Bulgaria
Den økende trenden av klienter som søker behandling for kokainbruk, ser ut til å fortsette. En analyse som interpolerer for urapporterte data indikerer at andelen nye klienter som søker behandling for kokainbruk, steg fra 10 % til 20 % i løpet av perioden 1999–2004
15 5 and Romania) (
(basert på 17 EU-land samt Bulgaria og Romania) (155
Overall, most cocaine treatment demands in Europe are not related to crack cocaine: around 80 % of new outpatient cocaine clients are reported to be using cocaine hydrochloride (cocaine powder), with less than 20 % using
De aller fleste søknadene om behandling for kokainbruk i Europa gjelder ikke crack: rundt 80 % av nye polikliniske kokainklienter bruker kokainhydroklorid (kokainpulver), mens under 20 % bruker crack.
There is not enough evidence to support pharmacological treatment for cocaine or other psychostimulant dependence.
I noen land, blant andre USA og Storbritannia, satses det for tiden stort på å bygge opp immunterapi som et behandlingsalternativ.
However, in their comprehensive review of the use of pharmacotherapies for psychostimulant users, Shearer and Gowing (2004) conclude that substitution therapy, which is successful in the case of opioid and nicotine dependence and has the potential for attracting and retaining users in treatment, has not yet been adequately tested in stimulant
Behandlingen går ut på å utvikle antistoffer som fanger opp kokainen i blodet før den når sentralnervesystemet (se boks om immunterapi for kokainavhengige).
See Figure TDI-2 in the 2006 statistical bulletin.)
Se figur TDI-2 i Statistiske opplysninger 2006.)
See Table TDI-5 in the 2006 statistical bulletin; for Spain data refer to the 2002 reporting year.)
Se tabell TDI-5 i Statistiske opplysninger 2006. For data om Spania, se data fra 2002. )
See Table TDI-4 in the 2006 statistical bulletin.)
Se tabell TDI-4 i Statistiske opplysninger 2006.)
See Table TDI-23 in the 2006 statistical bulletin.)
Se tabell TDI-23 i Statistiske opplysninger 2006.)
See Figure TDI-1 in the 2006 statistical bulletin.)
Se figur TDI-1 i Statistiske opplysninger 2006.)
See Table TDI-10 in the 2006 statistical bulletin.)
Se tabell TDI-10 Statistiske opplysninger 2006.)
See Table TDI-24 in the 2006 statistical bulletin.
Se tabell TDI-24 i Statistiske opplysninger 2006.) www.emcdda.europa.eu/?nnodeid=400
In combination with contingency management — a method that aims to influence clients’ behaviour by offering meaningful incentives, e.g. presents, vouchers or privileges for cocaine-free urine samples — positive effects on drug use and psychosocial functioning have been achieved during the treatment phase and post-treatment follow-up in cocaine-dependent outpatients,although effects on cocaine use appeared to be limited to thetreatment period (Higgins et al., 2003).
Immunterapi for kokainavhengige atferd ved å tilby meningsfulle oppmuntringer, f.eks. gaver, kuponger eller andre privilegier som belønning for kokainfrie urinprøver – har man oppnådd positive effekter med hensyn til narkotikabruk og psykososial fungering i behandlingsfasen og i oppfølgingen etterpå for kokainavhengige i poliklinisk behandling, selv om effekten på kokainbruk synes å begrense seg til behandlingsperioden (Higgins et al., 2003).
In contrast to heroin addiction, which can be treated with agonists such as methadone or antagonists such as naltrexone, there are currently no medical treatments available for cocaine addiction.
I motsetning til heroinavhengighet, som kan behandles med agonister som metadon og antagonister som naltrexon, er det i dag ingen medisinsk behandling for kokainavhengighet.
The reason for this would appear to be the mechanism of action through which cocaine exerts its effects on the brain neurotransmitters dopamine and serotonin.
Grunnen til dette synes å være måten kokain virker på nevrotransmitterne dopamin og serotonin i hjernen.
Whereas heroin binds to brain opioid receptors, such as the mu receptors, and therefore mimics the action of the brain’s own endorphins, cocaine inhibits the reabsorption of dopamine (and indeed serotonin) from the neuronal synapse once it has had its effect, leading to a build-up of the transmitter, thus prolonging and strengthening its effect.
Mens heroin fester seg til opioidreseptorene i hjernen, f.eks. µ-reseptorene, og dermed etterligner virkningen av hjernens egne endorfiner, hindrer kokain reabsorpsjon av dopamin (og også serotonin) fra synapsen så snart stoffet virker. Dette fører til en opphopning av transmitteren, som bidrar til å forlenge og styrke kokainens virkning.
New approaches to the highly problematic groups of cocaine- and crack-using heroin users focus on harm reduction as primary treatment goal and apply behavioural therapies, in particular contingency management approaches, in combination with methadone maintenance programmes or heroin-assisted treatment (Schottenfeld et al., 2005; van den Brink, 2005; Poling et al., 2006).
Nye tilnærminger til de svært vanskelige gruppene av kokain- og crackbrukende heroinbrukere fokuserer på skadereduksjon som primært behandlingsmål, og anvender atferdsterapi, spesielt tiltak mot tilbakefall, i kombinasjon med vedlikeholdsbehandling med metadon eller heroinassistert behandling (Schottenfeld et al., 2005; van den Brink, 2005; Poling et al., 2006).
This does not necessarily mean that it is not possible to develop a medical treatment for cocaine addiction, only that it may be more difficult to do so and may involve different concepts from those used in the development of treatments for heroin dependence.
Dette betyr ikke nødvendigvis at det er umulig å utvikle et medisinsk behandlingsopplegg for kokainavhengighet, bare at det kan være vanskeligere og innbefatte andre konsepter enn de som brukes i utviklingen av behandlingsmetoder for heroinavhengighet.
Harm reduction approaches
Skadereduksjon
One exciting strand of research is the use of immunotherapy, i.e. the development of a vaccine that would effectively ‘neutralise’ the action of cocaine by preventing the drug from reaching the brain.
En spennende forskningsgren ser på bruken av immunterapi, dvs. utviklingen av en vaksine som effektivt kan ”nøytralisere” kokainens virkning ved å hindre at stoffet når hjernen.
The basic concept has undergone limited testing.
Det grunnleggende konseptet har vært gjenstand for begrenset testing.
A vaccine developed in the United Kingdom was tested in a small number of cocaine addicts, 18 in total, over a period of 14 weeks.
En vaksine utviklet i Storbritannia ble testet på et lite antall kokainavhengige, 18 i alt, over en periode på 14 uker.
It was found that three quarters of the vaccinated cohort of cocaine addicts were able to remain drug free for a period of three months with no untoward sideeffects.
Det viste seg at tre firedeler av den vaksinerte kohorten av kokainavhengige var i stand til å holde seg stoff-frie i en periode på 3 måneder uten uheldige bivirkninger.
In addition, after six months, both those who relapsed and those who did not stated that the feelings of euphoria were not as potent as prior to vaccination.
Etter 6 måneder oppga både de som fi kk og de som ikke fi kk tilbakefall, at følelsen av eufori ikke var like sterk som før vaksinasjonen.
As a result of these findings, the vaccine, known as drug–protein conjugate TA-CD, is undergoing phase 2 clinical trials.
Som et resultat av disse funnene undersøkes vaksinen, kjent som stoff-proteinkonjugat TA-CD, nå i kliniske fase 2-studier.
An alternative immunotherapeutic approach involves the development of monoclonal antibodies to cocaine, but this has only been tested preclinically.
En annen immunterapeutisk tilnærming ser på utviklingen av monoklonale antistoffer mot kokain, men dette har bare vært testet preklinisk.
The potential benefit of the cocaine vaccine TA-CD has raised ethical concerns about the use of a vaccine: who would receive it, who would make the decision and on what criteria, etc.
Den potensielle fordelen ved kokainvaksinen TA-CD stiller imidlertid visse etiske spørsmål: Hvem skal motta den, hvem skal ta avgjørelsen og på hvilke kriterier osv.
In Europe, the development of harm reduction approaches that target cocaine use has been limited.
I Europa har utviklingen av skadereduserende tiltak for kokainbrukere vært begrenset.
This might now be beginning to change as increased awareness of both the extent of cocaine use and the problems associated with it stimulates interest in developing responses to address the needs of cocaine users.
Dette kan være i endring etter hvert som økt bevissthet om både utbredelsen av kokainbruk og problemene det medfører, stimulerer til interesse for utvikling av slike tiltak rettet mot kokainbrukernes behov.
The value of prevention and harm reduction approaches to reducing the risks associated with cocaine use remains largely unexplored, but a number of areas may have potential for the development of this kind of approach.
Vi vet ennå forholdsvis lite om verdien av forebyggende og skadereduserende tiltak for å redusere risikoene forbundet med kokainbruk, men en del områder har potensial for å utvikle denne typen tiltak.
For example, it is possible that cocaine users may benefit from interventions that address issues such as the increased toxicity of cocaine and alcohol combinations, the potential association of cocaine use with cardiovascular problems or behavioural links that may put the users at increased risk of HIV infection or becoming the victim of an accident or violent crime.
Det er mulig at kokainbrukere kan ha nytte av tiltak som bevisstgjør dem om at toksisiteten øker når kokain og alkohol brukes sammen, at kokainbruk potensielt er forbundet med hjerte- og karproblemer eller med atferd som gjør brukeren mer utsatt for HIV-smitte, eller for ulykker eller voldsforbrytelser.
As cocaine use can escalate quickly, brief interventions that can alert users to the fact that they may be beginning to experience negative consequences due to their use of the drug may also be worth exploring.
Ettersom bruken av kokain kan eskalere veldig raskt, kan det også være verdt å prøve ut korte intervensjoner hvor brukerne varsles om at de vil kunne begynne å oppleve negative konsekvenser av narkotikabruken.
Chapter 6Opioid use and drug injection
Kapittel 6Opioid- og sprøytebruk
Heroin supply and availability (159
Tilbud og tilgjengelighet – heroin (159
In Europe, two forms of imported heroin are found: the commonly available brown heroin (its chemical base form) and the less common and usually more expensive white heroin (a salt form), which typically originates from South-East Asia.
I Europa forekommer importert heroin i to former: den lett tilgjengelige brune heroinen (heroin i baseform), og den mindre vanlige og vanligvis dyrere hvite heroinen (i saltform), som typisk kommer fra Sørøst-Asia.
In addition, some opioid drugs are produced within the EU, but manufacture is mainly confined to small-scale production of home-made poppy products (e.g. poppy straw, poppy concentrate from crushed poppy stalks or heads) in a number of eastern EU countries, for example Lithuania, where the market for poppy stalks and concentrate seems to have stabilised, and Poland, where production of ‘Polish heroin’ might be decreasing (CND, 2006).
I tillegg produseres noen opioider innen EU, men det er her for det meste snakk om en begrenset hjemmeproduksjon av valmueprodukter (f.eks. konsentrat av knuste stengler eller frøkapsler) i en del av de østlige EU-landene som Litauen, hvor markedet for valmuestengler og konsentrat synes å ha stabilisert seg, og Polen, hvor produksjonen av ”polsk heroin” kan være på vei ned (CND, 2006).
Heroin seizures in 2004 suggest that the southern branch has now gained the same importance as the northern branch in terms of volume smuggled (WCO, 2005; INCB, 2006a).
Produksjon og handel fra heroinbeslagene i 2004 synes det som den sørlige ruten nå er blitt like viktig som den nordlige, i hvert fall regnet i volum (WCO, 2005; INCB, 2006a).
Since the mid1990s, heroin has been increasingly (but to a lesser extent than through the Balkan routes) smuggled to Europe through the ‘silk route’ via central Asia (in particular Turkmenistan, Tajikistan, Kyrgyzstan and Uzbekistan), the Caspian Sea and the Russian Federation, Belarus or Ukraine, to Estonia, Latvia, some of the Nordic countries and Germany (Reitox national reports, 2005; CND, 2006; INCB, 2006a).
Siden midten av 1990-tallet har mer og mer av heroinen (men mindre enn langs Balkan-ruten) som smugles til Europa gått over Silkeveien i Sentral-Asia (spesielt Turkmenistan, Tadsjikistan, Kirgisistan og Usbekistan) via Kaspihavet og Den russiske føderasjon, Hviterussland eller Ukraina, til Estland, Latvia, deler av Norden og Tyskland (nasjonale Reitox-rapporter, 2005; CND, 2006; INCB, 2006a).