natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At the same time, recent times offer are often widely ignored ( many experiences, both good and bad, from which we can learn and so respond more quickly and more systematically to the challenges we face (for example, through multiple crisis management, climate negotiations, eco-innovations, information technologies, or global knowledge developments).
Samtidig store bokstaver”, blir ofte i stor grad ignorert viden om ( har den senere tid vært rik på erfaringer, både gode og dårlige, som vi kan lære av. Således kan vi respondere raskere og mer systematisk
Natural capital and ecosystem services provide an integral starting point for managing many of these interconnected issues, the systemic risks inherent in them, and the transformation to a new, greener, more resource efficient economy.
Naturkapital og økosystemtjenester utgjør et helhetlig utgangspunkt for forvaltning av mange av disse sammenkoplede problemområdene, deres iboende systemiske risikoer, og omformingen til en ny, grønnere og mer ressurseffektiv økonomi.
There is no single 'quick fix' for the challenges that Europe faces.
Det fins ingen raske, enkle løsninger på utfordringene Europa står overfor.
Rather, as this report shows, there is a clear case for long-term, interconnected approaches to deal with them.
Det er heller, som denne rapporten viser, helt klart et behov for langsiktige, innbyrdes samspilte tilnærminger for å hanskes med dem.
What this report also provides is evidence that existing European environmental policies present a robust basis on which to build new approaches that balance economic, social and environmental considerations.
Det denne rapporten også leverer, er belegg for at eksisterende europeisk miljøpolitikk utgjør et robust grunnlag som nye tilnærminger kan bygges på – tilnærminger som avveier økonomiske, sosiale og miljømessige overveielser.
Future actions can draw on a set of key principles that have been established at European level: the integration of environmental considerations into other measures; precaution and prevention; rectification of damage at source; and the polluter-pays principle.
Framtidige tiltak og framtidig handling kan trekke på et sett med hovedprinsipper som er blitt etablerte på europeisk nivå: integreringen av miljøoverveielser i andre tiltak, føre-var-prinsippet og forebygging, skaderetting ved kilde, og forurenser-betaler-prinsippet.
Full implementation of environmental policies in Europe remains paramount, as key targets are still to be met (Chapter 1).
Full implementering av miljøpolitikk i Europa er fortsatt ytterst viktig, ettersom det fortsatt gjenstår å oppnå hovedmålene (se Kapittel 1).
However, it is clear that targets in one area can inadvertently, through unintended consequences, disrupt or counteract a target in another.
Imidlertid er det klart at mål for ett område utilsiktet kan forstyrre eller motvirke et mål for et annet område.
Synergies and co-benefits thus need to be sought throughout the process of developing impact assessments of policies in different domains, by using approaches that fully account for natural capital.
Synergier og samkjøringsgevinster må derfor søkes gjennom hele prosessen med å utvikle nyttevurderinger av politiske tiltak på forskjellige felt, ved å bruke tilnærminger som besørger fullt regnskap for naturkapital.
Past decades' environmental policy efforts have provided a wide array of social and economic benefits through regulations, standards and taxation.
Dog, på mange områder, som redusert luftforurensning, vann- og avfallsforvaltning, økoeffektiv teknologi, ressurseffektiv arkitektur, økoturisme, grønn infrastruktur og grønne finansobjekter og kredittinstrumenter, har Europa allerede mange ”førstemann-ut”-fordeler.
These in turn have driven infrastructure and technological investments to mitigate against environment and human health risks, for example, by setting air and water pollution limits, creating product standards, and by building wastewater treatment plants, waste management infrastructures, drinking water systems, clean energy and transport systems.
Disse kunne utnyttes ytterligere innenfor et regulerende rammeverk som fostrer økt økoinnovasjon og setter standarder basert på effektiv bruk av naturkapitalen. Tidligere tiårs innsats har båret frukt: Den europeiske union har for eksempel flere patenter relatert
Such policies have permitted the economy to grow well beyond what might otherwise have been feasible.
Tidligere tiårs miljøpolitiske innsats har levert en bredde av sosiale og økonomiske gevinster gjennom forskrifter, standarder og beskatning.
There are also ancillary benefits from combined implementation of environmental legislation.
Det fins også tilleggsgevinster fra en kombinert implementering av miljølovgivning.
Environmental producer responsibility legislation (such as REACH (12), WEEE
Miljøorientert produsentansvarslovgivning (som REACH (12), EUs direktiv om avfall fra elektrisk og elektronisk
Directive (
), EUs direktiv om farlige stoffer (
), RoHs Directive (
)) har bidratt til
)) has contributed to push multi-national companies, for example, to design production processes at global level that meet EU standards and so deliver benefits for consumers across the world.
å presse eksempelvis multinasjonale selskaper til å utforme produksjonsprosesser som oppfyller EU-krav på globalt nivå, og derved til å levere gevinster for forbrukere verden over.
In addition, EU legislation is often replicated in China, India, California and elsewhere, highlighting further the multiple benefits of well-designed policies in the globalised economy.
I tillegg blir EU-lovgivning ofte kopiert i Kina, India, California og andre steder, hvilket ytterligere understreker de mangfoldige gevinster en velutformet politikk kan gi i den globale økonomien.
European countries have also invested substantially in monitoring and regular reporting of environmental pollutants and wastes.
Europeiske land har også investert betydelig i overvåkning av og jevnlig rapportering om miljøforurensende stoffer og avfall.
They are beginning to use the best available information and communication technologies and sources to develop information flows from in-situ instruments to Earth observation with specialised sensors.
De er i ferd med å begynne å ta i bruk det beste av den tilgjengelige informasjons- og kommunikasjonsteknologi og tilgjengelige kilder for å utvikle informasjonsflyt fra instrumenter som er plassert ved de aktuelle kilder, eller ”in situ”, til jordobservasjon i rommet med spesialiserte sensorer.
The development of near-real time data and regularly updated indicators help to improve governance by providing stronger evidence for early interventions and preventative actions, supporting greater levels of enforcement and enhancing overall performance reviews.
Utviklingen av nær-sanntidsdata og jevnlig oppdaterte indikatorer bidrar til å forbedre styringen ved å levere sterkere belegg for tidlige inngrep og forebyggende tiltak, og støtter dermed bedre håndhevingsnivåer samt forbedrer samlet gjennomgåelse av ytelse.
There is now no shortage of environmental and geographical data in Europe to support environmental objectives, and many opportunities exist to exploit these data through analytical methods and information technologies.
Det er nå ingen mangel på miljørelaterte og geografiske data i Europa for å understøtte miljømålsettinger, og det fins mange muligheter for å bruke disse data gjennom analytiske metoder og informasjonsteknologi.
However, restrictions on access, charging fees or intellectual property rights have meant that these data are not always easily accessible to policymakers and others working in the field of environment.
Begrensninger på tilgang, å ta gebyrer for bruk eller immaterielle rettigheter har imidlertid medført at disse data ikke alltid er lett tilgjengelige for de som utformer miljøpolitikken og andre som arbeider med og i miljøfeltet.
There are a number of information policies and processes in place or being negotiated in Europe to support swifter responses to emerging challenges.
Det er et antall informasjonspolitiske retningslinjer og prosesser på plass eller i ferd med å bli framforhandlet i Europa for å understøtte raskere responser på nye utfordringer.
Rethinking their uses and links between them could radically improve the efficacy of existing and proposed information gathering and harvesting activities in support of policies.
Nytenking om liknende tidsperspektiver og vitenskapelig uvisshet.
Dedicated management of natural capital and ecosystem services increases social and economic resilience
Målrettet forvaltning av naturkapital og økosystemtjenester skaper økt sosial og økonomisk motstandsdyktighet finne sted.
The desire to make economic and social progress that does not come at the expense of the natural environment is not new.
Ønsket om å skape økonomisk og sosial framgang som ikke går på bekostning av natur og miljø er ikke noe nytt.
Many European industries have decoupled emissions of key pollutants and the use of certain materials from economic growth.
Mange europeiske næringer har frakoplet utslipp av viktige forurensende stoffer og bruken av visse materialer fra sin økonomiske vekst.
What is new is that management of natural capital requires decoupling of economic growth not only from resource use but also from environmental impacts within Europe and globally.
Det som er nytt, er at forvaltning av naturkapital krever at økonomisk vekst ikke bare koples fra ressursbruk, men også koples fra miljøvirkninger innen Europa og globalt.
Such capital provides the sources of energy, food and materials; the sinks for wastes and pollution; the services of climate, water and soil regulation; and the environment for living and leisure — in essence, the core fabric of our societies.
Slik kapital leverer energikilder, mat og materialer; oppbevaring og lagring av avfall og forurensning; klima, vann- og jordreguleringstjenestene; og miljøet for dagligliv og fritid – faktisk, selve kjernen i våre samfunn.
Using it often involves trade-offs between different services and striking a balance between maintaining and using stocks.
Å bruke den innebærer ofte vekselvirkninger eller ”byttehandling” mellom forskjellige tjenester og å finne en balanse mellom å beholde og bruke lagrene.
Getting this balance right depends on appreciating the many linkages between natural capital and the other four types of capital that hold together our societies and economies (i.e. human, social, manufactured and financial capital).
Det å få til denne balansen på en god måte, krever å verdsette de mange forbindelser mellom naturkapital og de andre fire formene for kapital som holder våre samfunn og økonomier sammen (dvs. menneskelig, sosial, tilvirket og økonomisk kapital).
The common features between such capitals, for example over-consumption and under-investment, indicate the potential of much more coherent action across policy domains (such as spatial planning, integration between economic sectors and environment considerations), deeper longer term approaches to knowledge that recognise many of these risks may emerge over many decades (such as scenario planning), and smart decisions on near-term actions that anticipate long-term needs and avoid technological lock-in (such as infrastructure investments) (19).
Mer dyptloddende langsiktige tilnærminger til kunnskap som erkjenner mange av disse risikoene kan oppstå i løpet av flere tiår (som scenario-planlegging). Smarte beslutninger om kortsiktige tiltak utformet for å foregripe langsiktige behov og å unngå teknologisk fastlåsthet (som investeringer i infrastruktur) er også en del av dette bildet (19).
There are three main types of natural capital (Chapter 6) which require different policy measures to manage them.
Det fins tre hovedformer for naturkapital (se Kapittel 6) som krever forskjellige politiske tiltak for å forvalte dem.
In some cases, natural capital that is depleted can be substituted by other types of capital, such as non-renewable energy resources that are used to develop and invest in renewable energy sources.
I noen tilfeller kan naturkapital som er utarmet erstattes med andre typer kapital, som ikkefornybare energiressurser som brukes til å utvikle og investere i fornybare energikilder.
However, more
Som oftest kan imidlertid ingen slik erstatning
Since the industrial revolution there has been a shift away from using renewable resources to non-renewables to fuel our economy.
Siden den industrielle revolusjon er det skjedd en forflytning fra bruk av fornybare ressurser til ikkefornybare for å drive vår økonomi.
Towards the end of the 20th century, non-renewables accounted for some 70 % of total material flows in industrialised countries compared to about 50 % in 1900 (20).
Mot slutten av det 20. århundre sto ikkefornybare ressurser for cirka 70 % av total materialflyt i industrialiserte land, sammenlignet med omtrent 50 % i 1900 (20).
Europe relies heavily on the rest of the world for non-renewables, and increasingly some of these non-renewables — such as fossil fuels or rare earth metals used in information technology products — are becoming difficult to source cheaply, if at all, often for geopolitical as much as supply reasons.
Europa er svært avhengig av resten av verden når det gjelder ikkefornybare ressurser, og i økende grad er noen av disse ikkefornybare ressursene – som fossile brensler eller sjeldne jordmetaller som brukes i informasjonsteknologiprodukter – i ferd med å bli vanskelige, om ikke umulige, å beholde billig tilgang til, ofte på grunn av geopolitiske forhold heller enn tilbudets omfang.
Such trends make Europe vulnerable to external supply shocks that may result from an over-reliance on non-renewables.
Slike trender gjør Europa sårbart for eksterne tilbudssjokk som kan forårsakes av over-avhengighet av ikkefornybare ressurser.
Addressing this bias could be a key element in meeting the resource efficiency objective under the EU 2020 strategy (15).
Å håndtere denne skjevhet kan bli et hovedelement i oppnåelsen av målsettingene for ressurseffektivitet i henhold til EU2020-strategien (15).
A broader argument for shifting towards long-term development based on natural capital management is that today's poor governance of natural resources is forwarding risks to future generations.
Et bredere argument for å gå over til langsiktig utvikling basert på naturkapitalforvaltning, er at dagens dårlige styring av naturressurser forskyver risikoer til framtidige generasjoner.
Environmental impacts, as reflected by climate change, biodiversity loss and ecosystem degradation, have steadily built up as a result of decades of over-consumption and under-investment in maintenance and substitution of resources.
Miljøkonsekvenser, som klimaendringer, tap av biologisk mangfold og forringelse av økosystemer, har jevnt og trutt bygget seg opp som resultat av tiår med overforbruk og underinvestering i vedlikehold av og erstatning for ressurser.
These impacts, often concentrated in developing countries, will be difficult to mitigate and adapt to.
Disse miljøkonsekvensene, ofte konsentrert i utviklingsland, vil være vanskelige å skadebegrense, døyve eller tilpasse seg til.
Moreover, property rights for natural capital are often undefined, especially in developing countries, and the relative invisibility of natural capital degradation leads inter alia to passing on of accumulated 'debts' to future generations.
Dessuten er ofte eiendomsrett til naturkapital udefinert, særlig i utviklingsland, og den relative usynlighet ved forringelsen av naturkapital fører blant annet til en overlevering av oppsamlet ”gjeld” til framtidige generasjoner.
Ecosystem-based approaches offer coherent ways of managing the existing and expected demands for non-renewable and renewable resources in Europe and avoiding further over-exploitation of natural capital.
Økosystembaserte tilnærminger gir sammenheng og konsekvens i måten å forvalte eksisterende og forventet etterspørsel etter ikkefornybare og fornybare ressurser i Europa på, og gir anledning til å unngå ytterligere overforbruk av naturkapital.
Particularly land and water resources offer viable entry points for strengthening integrated ecosystem-based approaches to resource management.
Særlig land- og vannressurser gir levedyktige utgangspunkter for å styrke integrerte økosystembaserte tilnærminger til ressursforvaltning.
The Water Framework Directive, for example, has the aim of protecting ecosystems — aquatic and terrestrial — at its core.
Rammedirektivet for vann, for eksempel, har i sin kjerne som mål å verne økosystemer – akvatiske og terrestriske.
Approaches that recognise the multifunctional benefits of ecosystems are central to proposals for post-2010 biodiversity policies and gaining traction in the marine, maritime, agriculture and forestry sectors.
Tilnærminger som erkjenner de multifunksjonelle gevinster fra økosystemer er sentrale
As integrated management of natural resources becomes more prominent, competing demand for resources increasingly requires trade-offs.
gevinster av ressursutnyttelse. Å redusere disse årsaker vil kreve samarbeid på tvers av flere felt og bransjer for å levere konsekvente, kostnadseffektive resultater som håndterer vekselvirkningene og bidrar til en grønnere økonomi.
This creates a need for accounting techniques — including, in particular, comprehensive accounting of land and water resources — that make transparent the full costs and benefits of ecosystem use and maintenance.
Dette skaper et behov for regnskapsteknikker – særlig inkludert omfattende regnskap for land- og vannressurser – som til fulle synliggjør de fulle kostnader og gevinster ved bruk og vedlikehold av økosystemer.
The information tools and accounting approaches to support integrated natural capital and ecosystem services management, including their relationship to sectoral activities, are not yet part of the standard administrative and statistical systems.
Informasjonsverktøyene og regnskapstilnærmingene som kan understøtte integrert forvaltning av naturkapital og økosystemtjenester, inkludert forholdet til sektorvise aktiviteter, er ennå ikke del av de vanlige administrative og statistiske systemer.
Much can still be gained from asking new questions of existing accounts, for example, on the true benefits to society of nature derived from agriculture, fishing and forestry which currently account for 3 % of EU GDP (as far as priced) but produce benefits many times that across the economy.
Mye kan fortsatt vinnes på å stille nye spørsmål ved eksisterende regnskaper, eksempelvis om de virkelige samfunnsgevinstene ”levert” av naturen – som landbruk, fiske og skogbruk – som for tiden står for 3 % av EUs BNP (i den grad det er priset), men som produserer gevinster mange ganger den prosentsatsen for hele økonomien.
In addition, the identification of critical thresholds in resource use and the development of ecosystem accounts, ecosystem service indicators and ecosystem assessments are ongoing in Europe and globally.
I tillegg pågår nå arbeidet med å fastsette avgjørende terskler for ressursbruk og utvikling av økosystemregnskapsføring, økosystemtjeneste-indikatorer og økosystemvurderinger i Europa og globalt.
Examples of such initiatives are The Economics of Ecosystems and Biodiversity (TEEB), the revision of Integrated Environmental and
Eksempler på slike initiativer er “The Economics of Ecosystems and Biodiversity” – TEEB (Økosystemenes og det biologiske mangfolds økonomi), FNs revidering av Integrert miljø- og økonomiregnskap
More integrated actions across policy domains can help in greening the economy
Flere integrerte tiltak på tvers av forskjellige politiske felt kan bidra til en grønnere økonomi
Environmental policies have primarily influenced production processes and protected human health.
Miljøpolitikk har primært påvirket produksjonsprosesser og vernet menneskelig helse.
They therefore only partly address today's systemic risks.
Den tar derfor bare delvis opp dagens systemiske risikoer.
This is because many of the causes of environmental problems, such as over-use of the land and oceans, are overwhelming the progress being made (Chapter 1).
Dette fordi mange av årsakene til miljøproblemer, som overforbruk av landjord og hav, overgår framgangen som blir gjort (se Kapittel 1).
Such causes often originate from multiple sources and economic activities that compete for short-term benefits from resource exploitation.
Slike årsaker har ofte sin opprinnelse i mangfoldige kilder og økonomiske aktiviteter som konkurrerer om kortsiktige
S y n the he si s iss maximise benefits and avoid unintended consequences.
Dette markerer en sentral forskjell sammenlignet med situasjonen for 15-20 år siden, og skaper presedens for mer effektivt samarbeid mellom sektorinteresser og miljøinteresser.
Examples of achieving such coherence include:
Eksempler på å oppnå slik konsekvens eller samsvar omfatter:
Resource efficiency, public goods and ecosystem management� Building on established and emerging practice around ecosystem management in environment and sectoral policies to ensure the long-term viability and efficient use of renewable resources by the main sectors (i.e. agriculture, forestry, transport, industry, fisheries, maritime).
Ressurseffektivitet, fellesgoder og økosystemforvaltning� Å bygge på etablert og ny praksis rundt økosystemforvaltning innen miljø- og bransjepolitikk for å sikre en langsiktig levedyktighet og ressurseffektiv bruk av fornybare ressurser i de viktigste sektorer eller bransjer (dvs. landbruk, skogbruk, transport, industri, fiskeri, maritim sektor).
Agriculture, forestry, maritime, green infrastructure and territorial cohesion� Developing green infrastructure and ecological networks on land and at sea to secure the long-term resilience of Europe's terrestrial and marine ecosystems, the goods and services provided by them and their distributional benefits.
Samsvar mellom landbruk, skogbruk, maritim sektor, grønn infrastruktur og territorialforhold� Å utvikle grønn infrastruktur og økologiske nettverk på land og til havs for å sikre langsiktig levedyktighet for Europas terrestriske og maritime økosystemer, de goder og tjenester disse yter og deres fordelingsrelaterte gevinster.
Sustainable production, intellectual property rights, trade and aid� Implementing existing product standards and patents for innovation that accelerate substitution out of scarce and insecure non-renewable resources, reduce Europe's trade footprint, promote recycling potential, improve Europe's competitiveness and contribute to welfare improvements worldwide.
Bærekraftig produksjon, immaterielle rettigheter, handel og bistand� Å implementere eksisterende produktstandarder og patenter for innovasjon som akselererer funn og bruk av erstatninger for knappe og ikkefornybare ressurser, reduserer Europas handelsrelaterte fotavtrykk, fremmer gjenvinningsmuligheter, bedrer Europas konkurranseevne og bidrar til bedret velferd verden over.
Sustainable consumption, food, housing and mobility� Bringing together the three areas of consumption that together contribute more than two-thirds of major worldwide life-cycle environmental pressures from consumption in Europe.
Bærekraftig forbrukt, mat, bolig og mobilitet� Å bringe sammen de tre forbruksområdene som samlet bidrar med mer enn to tredjedeler av de viktigste livsløpsrelaterte miljøbelastninger verden over, fra forbruk i Europa.
More coherent polices across multiple sources of environmental pressures are already emerging in recognition of inter-linkages and aimed at developing cost-efficient solutions.
Mer konsekvens og samsvar mellom politiske retningslinjer på tvers av mangfoldige kilder til miljøbelastninger er allerede i ferd med å oppstå – i erkjennelse av innbyrdes sammenhenger, og med sikte på å utvikle kostnadseffektive løsninger. Et eksempel er sammenhengene
For example, the links between climate mitigation, reduced reliance on fossil fuels, substitution by renewables, energy efficiency and multi-sectoral energy needs underpin the design of the EU Climate and Energy package.
Grønn økonomi vil kreve målrettete politiske tilnærminger med forankring i en konsekvent, integrert strategi som dekker tilbud og etterspørselsaspekter, både landsomfattende eller sosialøkonomiomfattende, og på sektornivå (25).