natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Use of qat is reported only by Somalipopulations and black Africans while heroin is smoked byimmigrants from Surinam and from Bangladesh.
Bruk av khatrapporteres bare av somaliske befolkningsgrupper ogsvarte afrikanere, mens heroin røykes av innvandrere fra Surinam og Bangladesh.
And druguse among Gypsies in Spain appears to start at a youngerage (by two to three years) than in the native population(Eland and Rigter, 2001; Reinking et al., 2001; Fundación Secretariado General Gitano, 2002).
Og narkotikabruken blantsigøynere i Spania ser ut til å starte i yngre alder (2–3 åryngre) enn i den innfødte befolkningen (Eland og Rigter,2001; Reinking et al., 2001; Fundación Secretariado General Gitano, 2002).
‘young runaways’ (192) appear to be more likely to misusedrugs.
Stoffene som oftest brukes er: crack,heroin og løsningsmidler.
Rates of lifetime drug use are two to eight timeshigher than in young people who have never run away.Thedrugs most used are crack, heroin and solvents.Problems at school are another risk factor for taking drugs:a high prevalence of drug use is reported in children notattending school (Amossé et al., 2001), among thoseattending reform schools (40 % of reform school students in Finland were reported to have had an addiction problem atsometime, in 16 % of whom this was related to drugs)(Lehto-Salo et al., 2002) and in those with poor educationalgrades (13.5 % in Norway) (Vestel et al., 1997).
Problemer på skolen er en annenrisikofaktor for å begynne med narkotika. Det rapporteresom høy utbredelse av narkotikabruk blant: barn som ikkegår på skole (Amossé et al., 2001), blant dem som går påspesialskoler (40 % av elevene i spesialskoler i Finland blerapportert på ett eller annet tidspunkt å ha hatt etrusmiddelproblem, hvorav 16 % et narkotikaproblem) (LehtoSalo et al., 2002) og blant dem som får dårlige karakterer(13,5 % i Norge) (Vestel et al., 1997).
Among sex workers, drug use is often a motive forprostitution, but could also be a consequence (as is the casefor other factors associated with drug use). Drug-usepatterns vary depending on whether prostitution comesbefore or after drug addiction.
Blant sexarbeidere er narkotikabruk ofte et motiv forprostitusjon, men kan også være en konsekvens (akkuratsom for andre faktorer knyttet til narkotikabruk).Bruksmønstrene varierer avhengig av hva som kom først,prostitusjonen eller narkotikaavhengigheten.
An Italian qualitative studyamong street prostitutes found that, when sex workers startto use drugs in order to deal with problems related toprostitution, they mainly use alcohol, tranquillisers or otherpsychoactive medicines; in contrast, when drug addiction isthe main reason for prostitution, heroin is the primary drugused (Calderone et al., 2001).
En italienskkvalitativ undersøkelse blant gateprostituerte fant at nårsexarbeiderne begynner å bruke narkotika for å takleproblemer relatert til prostitusjonen, bruker de hovedsakeligalkohol, beroligende midler eller andre psykoaktive stoffer.Derimot er heroin det stoffet som hovedsaklig brukesdersom avhengighet er hovedgrunnen til prostitusjonen.(Calderone et al., 2001).
Homeless people are also reported to be at risk for druguse.
Hjemløse blir også rapportert å være i faresonen fornarkotikabruk.
Although comparable data across Europe on therelation between homelessness and drug use are notavailable, specific studies have been conducted in manycountries, and drug use is reported as a frequent problemamong the homeless (National reports, 2002).
Selv om det ikke foreligger sammenlignbaredata fra hele Europa om forbindelsen mellom hjemløshet ognarkotikabruk, er det gjennomført spesifikke studier i mangeland, og narkotikabruk rapporteres som et vanlig problemblant hjemløse (Nasjonale rapporter, 2002).
Denmark,France, the Netherlands and the United Kingdom reportthat up to 80 % of homeless people living in shelters aredrug dependent; and prevalence rates are even higheramong people living on the streets or among homelesspeople with other social problems.
Danmark,Frankrike, Nederland og Storbritannia rapporterer at inntil80 % av de hjemløse som bor på hospitser er narkomane,og utbredelsen er enda høyere blant folk som bor på gateneller blant hjemløse med andre sosiale problemer. Ifølge enmindre studie fra Irland er f.eks.
Amongthe homeless, heroin is the most commonly used drug,followed by cocaine and polydrug use.
Blant dehjemløse er heroin det mest brukte stoffet, fulgt av kokain ogblandingsbruk.
Other high-riskbehaviours, such as injecting drug use and needle sharing,are also reported to be high among homeless people (190).
Annen høyrisikoatferd, som sprøytebruk ogsprøytedeling, rapporteres også å være utbredt blanthjemløse (190).
Research findings or data on other socially excluded groupsare less readily available; Denmark reports that amongpatients of psychiatric services 50–60 % are drug addicts,probably because of the widespread availability of drugsand the fact that such patients are familiar with takingpsychoactive medicines (National report, 2002).
Forskningsresultater eller data om andre sosialt ekskludertegrupper er ikke så lett tilgjengelig; Danmark rapporterer atblant pasienter i den psykiatriske helsetjenesten er 50–60 %narkotikaavhengige, trolig fordi narkotika er letttilgjengelig, og fordi slike pasienter er vant med å brukepsykoaktive legemidler (Nasjonal rapport, 2002).
Relationship between social exclusion and drug use
Forholdet mellom sosial eksklusjon og narkotikabruk
Socioeconomic factors related to druguse include low educational levels, early school leaving anddrop-out; unemployment, low salaries and difficult jobs; lowincome and debt; insecurity of accommodation andhomelessness; mortality and drugrelated diseases; pooraccess to care; and social stigma (Table 5).
Sosioøkonomiske faktorer i forbindelse mednarkotikabruk inkluderer lav utdanning, at man avslutterskolegangen tidlig eller dropper ut, lave inntekter og vanskeligejobber, lav inntekt og gjeld, prekære boligforhold oghjemløshet, dødelighet og narkotikarelaterte sykdommer, litentilgang til pleie- og omsorg samt sosial stigmatisering (tabell 5).
Among vulnerable young people, the use of drugs isreported to be frequent; high prevalence is found amongchildren who have experienced family and social problemsor problems at school.
Relevante forskjeller i de sosiale forholdene fornarkotikabrukere ligger i hvilke stoff som brukes ogbruksmønstrene. Heroin- og opiatbrukere samt kroniskavhengige narkotikabrukere har det verst.
High prevalence of drug use hasbeen found among the children of drug addicts: rates oflifetime drug use among children whose parents have useddrugs in the past year are significantly higher than thosefound in the ‘non-vulnerable’ group (lifetime prevalence of37–49 % compared with 29–39 % among children of nonuser parents) (191).
Det rapporteres om hyppig rusmiddelbruk blant sårbareunge mennesker og høy utbredelse blant barn som haropplevd problemer i familien, sosialt eller på skolen.Utbredelsen blant barn av narkotikaavhengige er også høy.Nivåene for livstidserfaring med narkotika blant barn avforeldre som har brukt narkotika det siste året, er signifikanthøyere enn blant barn fra den ‘ikke-sårbare’ gruppen(livstidsprevalens på 37–49 % mot 29–39 % blant barn avforeldre som ikke er brukere) (191).
Several studies report that children whohave suffered sexual or physical abuse within the familyhave a higher risk of using drugs when adults (Liebschutz etal., 2002).
Flere studier rapportererat barn som har vært utsatt for seksuelle eller fysiskeovergrep i familien har høyere risiko for å bruke narkotika ivoksen alder (Liebschutz et al., 2002).
In Portugal, young victims of family abuse andviolence are reported to be seven times more likely to useheroin than young people in the general population(Lourenço and Carvalho, 2002).
I Portugal rapporteresdet at unge som har vært utsatt for vold og overgrep ifamilien, har syv ganger større sjanse for å bruke heroinenn ungdom i befolkningen generelt (Lourenço og Carvalho,2002).
In the United Kingdom,
I Storbritannia synes ‘unge rømlinger’ (192) å væremer utsatt for narkotikamisbruk.
Relevant differences in the social conditions of drug use arefound by substance used and drug-use patterns; the worstconditions are found among heroin and opiates users andchronic drug addicts.
Nivåene for livstidserfaringmed narkotika er 2–8 ganger høyere enn hos dem som aldri
)The British Home Office reports that in the United Kingdom over one-third of homeless people have injected heroin, and one-fifth have injected crack.
)Det britiske innenriksdepartementet rapporterer at over en tredel av de hjemløse i Storbritannia har injisert heroin, og en femtedel har injisert crack.
In the last month, over 10 % are likely to have used someone else’s syringe or passed on their own syringe (Carlen, 1996; Goulden and Sondhi, 2001).
Den siste måneden har over 10 % brukt en annens sprøyte eller gitt videre sin egen sprøyte (Carlen, 1996; Goulden og Sondhi, 2001).
)According to a survey conducted in England and Wales in 1998–99 among 4 848 young people (Goulden and Sondhi, 2001).)The Social Exclusion Unit of the British Office of the Deputy Prime Minister defines a ‘young person running away’ as ‘a child or young person under the
)Ifølge en undersøkelse gjennomført i England og Wales i 1998-99 blant 4 848 unge (Goulden og Sondhi, 2001).)The Social Exclusion Unit under den britiske visestatsministerens kontor definerer en ‘ung rømling’ som ‘ et barn eller en ungdom under 18 år som uten
(191 (192 age of 18 who spends one night or more away from the family home or care without permission, or has been forced to leave by their parents or carers’ (Social Exclusion Unit, 2002).
(191 (192 tillatelse tilbringer en eller flere netter borte fra familiehjemmet eller omsorgshjemmet, eller som er tvunget til å forlate hjemmet av sine foreldre elleromsorgspersoner’ (The Social Exclusion Unit, 2002).
Some 47 % of all clients in treatment in 2001 never went toschool or only completed primary school; high rates of earlyschool leaving and drop-out are also frequent among drugsusers.
47 % av alle klienter i behandling i 2001 har ingenskolegang eller fullførte ikke mellomtrinnet.
The living conditions of drug users are often reported to bevery poor: 10.4 % of clients live in unstable accommodationand 7.5 % live in an institution.
Det rapporteresogså om høye rater for tidlig avslutning av skolegangen, ognarkotikabrukere dropper ofte ut av skolen.
Furthermore, manycountries report high homelessness rates (up to 29 %) and by country (193 among drug addicts (196).
Det viser seg atdet er forskjeller alt etter hvilket stoff som er hovedstoff, samt narkotikaavhengige (196).
Because of their precarious social conditions, drug usersalso have problems related to labour status; unemploymentrates are very high compared with the general population
På grunn av deres prekære sosiale situasjon harnarkotikabrukere også problemer i forhold til arbeidsstatus,med en svært høy arbeidsledighet sammenlignet medbefolkningen generelt (47,4 % blant brukere i behandling mot
) in the general population); finding a job is difficult and it israre for drug addicts to keep a job for long or to progress in a career (DrugScope, 2000) (195
8,2 % ( vanskelig, og det er sjelden at narkotikaavhengige beholderen jobb lenge eller har framgang i karrieren (DrugScope,
With regard to nationality, characteristics resemble thegeneral population structure (197); clients are mainlynationals of the country where they request treatment, andthe number of clients from other countries (European ornon-European) is consistent with the proportion offoreigners in the general population.
Når det gjelder nasjonalitet, er kjennetegnene de sammesom for befolkningen generelt (197): klientene erhovedsakelig borgere av det landet de søker behandling i,og antallet personer fra andre land (europeiske eller ikkeeuropeiske) er i tråd med andelen utlendinger ibefolkningen generelt.
However, it should beremembered that in some countries registration of clients’nationality/ethnicity is not allowed and consequently suchinformation is not consistently available.
Det skal imidlertid huskes på at ienkelte land er registrering av klientenesnasjonalitet/etnisitet ikke tillatt, og at slik informasjonderfor ikke alltid er tilgjengelig.
Apart from direct health consequences (see pp. 24 and 28),drug users can find it difficult to access care because of areluctance to deal with services or poor education, a lowdegree of acceptance by mainstream medical services andunique health problems for which appropriate services arenot available.
Bortsett fra direkte helsekonsekvenser (se s. 24 og 28) kannarkotikabrukere ha vanskeligheter med å få tilgang tilpleie og omsorg på grunn av motvilje mot å ha noe medhelsetjenestene å gjøre eller på grunn av lav utdanning,liten grad av aksept fra vanlige helsetjenester og særskiltehelseproblemer det ikke finnes hensiktsmessige tilbud for.
Finally, drug users suffer from a negative social image andmay face hostility from the general population and publicauthorities.
Til slutt, narkotikabrukere lider under et negativt sosialtimage og kan møte uvilje hos befolkningen generelt og hosoffentlige myndigheter.
Research conducted in a prison in Vienna foundthat drug users may experience violence and abuse frompolice officers or other public officials (Waidner, 1999).
Forskning som er utført i et fengsel i Wien fant at narkotikabrukere ofte opplever vold ogmishandling fra politiet eller andre offentlige tjenestemenn(Waidner, 1999).
8.0 completed primary school
8.0 mellomtrinn ikke fullført
Primary level of education
Grunnskolens mellomtrinn fullført
Unemployed
Arbeidsledig
Economically inactive
Ikke yrkesaktiv
On the basis of the European Union drugs strategy(2000–04) (Council of European Union, 2000) and aspecific study on social reintegration in the EU and Norway(EMCDDA, 2003b), social reintegration could be defined as‘any integrative efforts for drug users in the community’.
På grunnlag av Den europeiske unions narkotikastrategi(2000–04) (Rådet for Den europeiske union, 2000) og ensærskilt studie om sosial reintegrasjon i EU og Norge(EONN, 2003b), kan sosial reintegrasjon defineres som‘ethvert tiltak for å integrere narkotikabrukere i samfunnet’.
Social reintegration interventions target both current andformer problem drug users, ranging from well-functioning‘clean’ former addicts and long-term methadone clients tovery deprived street addicts.
Tiltak for sosial reintegrasjon har både nåværende ogtidligere narkotikabrukere som målgruppe; fra tidligerebrukere som nå er velfungerende og ’rene’, via klienter somer på langsiktige metadonprogrammer og til svært nedbrutterusmiddelbrukere på gaten.
A treatment component,whether medical or psychosocial, is not necessarilyrequired.
Tiltakene trenger ikkenødvendigvis ha noen behandlingskomponent, det være seg
)Figure 55 OL: Level of education among all clients by country (online version).)Average unemployment rate among the 15 Member States (Eurostat, 2002).)Figure 56 OL: Labour status among all clients by country (online version).)Figure 57 OL: Living conditions among all clients by country (online version).)Figure 58 OL: Clients’ nationality by country (online version).
)Figur 55 OL: Utdanningsnivå blant alle klienter etter land (nettutgaven).)Gjennomsnittlig arbeidsledighet i de 15 medlemsstatene (Eurostat, 2002).)Figur 56 OL: Arbeidsstatus blant alle klienter etter land (nettutgaven).)Figur 57 OL: Boforhold blant alle klienter etter land (nettutgaven).)Figur 58 OL: Klientenes nasjonalitet etter land (nettutgaven).
Annual report 2003: the state of the drugs problem in the European Union and Norway auspices of the employment programme ‘Self-employmentpromotion’ (this kind of intervention overlaps witheducation/training).
Årsrapport 2003: Narkotikasituasjonen i Den europeiske union og Norge næringsvirksomhet, slik både Hellas og Spania har gjortmed støtte fra sysselsettingsprogrammet ’Støtte tilselvstendig næringsvirksomhet’ (denne typen tiltakoverlapper utdannings-/opplæringstiltak).
Social reintegrationservices do not target problem drug users exclusively butmay target all kinds of addicts (including those addicted toalcohol and legal drugs) or even all socially excludedgroups (e.g. homeless people and rough sleepers).
Dette betyr også at sosialreintegrasjon ikke nødvendigvis finner sted etter behandling,men kan skje uavhengig av tidligere behandling, som et sistetrinn i en behandlingsprosess eller som et frittstående oguavhengig etterbehandlingstiltak gjennomført av ikkebehandlende tjenester som har egne mål og virkemidler.Tjenester som skal bistå med sosial reintegrasjon er ikkeutelukkende beregnet på problembrukere av ulovligenarkotiske stoffer, de tar seg av alle typer rusmiddelavhengige(inkludert alkohol og lovlige rusmidler) eller til og med sosialtekskluderte grupper (f.eks. hjemløse og uteliggere).
A quantitative overview of social reintegration measures in EU Member States is impossible to achieve, as the term‘social reintegration’ is not used consistently.
En kvantitativ oversikt over sosiale reintegrasjonstiltak i EUsmedlemsstater er umulig å få til stand ettersom begrepet’sosial reintegrasjon’ ikke brukes entydig.
• targeting all excluded groups with or without addictionproblems;
Selv om uliketjenester eksisterer side om side, er det på landsnivå typiskgenerelle ’tilbudsmodeller’ for sosial integrasjon.
Finally, providing housing or assistance to find housingaims at bringing some stability into clients’ lives.
Og endelig, boligformidling eller hjelp til å finne bolig harsom mål å gi klientene et mer stabilt liv. Tilbud om bolig kanvære et tiltak i seg selv, men vil ofte være ledsaget avpsykososial assistanse og en viss grad av tilsyn.
An example of parallel psychosocial care is Haus am Seespitz in the Tyrol, which runs an open aftercare group for clients that meets in housing facilities.
Et eksempelpå parallell psykososial omsorg er Haus am Seespitz i Tyrol,som driver en åpen ettervernsgruppe for klienter som møtes iet bofellesskap. I Belgia tilbyr ‘Habitations Protégées’ bådebolig og psykiatrisk omsorg.
Research performed in Ireland (Irishnational report (Hickey, 2002)) showed that 79 % of femaleand 76 % of male ex-prisoners indicated that findingsuitable housing was their main problem and reason fortheir social exclusion, suggesting that housing is animportant social reintegration intervention.
Forskning utført i Irland(Nasjonal rapport for Irland (Hickey 2002)) viste at 79 % avkvinnelige og 76 % av mannlige tidligere innsatte uttalte at åfinne passende bolig var deres største problem og grunnen tilat de var sosialt ekskludert, noe som tyder på atboligformidling er et viktig tiltak for sosial reintegrasjon.
• targeting persons with addiction problems in general;
• rettet mot alle ekskluderte grupper, med eller utenavhengighetsproblemer,
Figure 23: Main provision modes for social reintegration forproblem drug users in the EU and Norway
Figur 23: Viktigste modeller for sosial reintegrasjon avproblembrukere i EU og Norge
• targeting explicitly and exclusively problem drug users of illegal drugs (Figure 23) (198
• rettet mot personer med avhengighetsproblemer generelt,
Social reintegration for addicts in general
Sosial reintegrasjon av rusmiddelavhengige generelt
Social reintegration exclusively for problemusers of illegal drugs
Sosial reintegrasjon kun av problembrukere av ulovlige rusmidler
It is difficult to quantify the availability of socialreintegration services and assess the adequacy of serviceprovision although the evidence would suggest that thenumber of facilities is probably inadequate.
Det er vanskelig å kvantifisere tilgjengeligheten av tjenesterfor sosial integrasjon og vurdere om tilbudet er tilstrekkelig,selv om dokumentasjonen tyder på at antallet tilbud trolig erutilstrekkelig.
For example,Germany estimates that it needs around 25 000 socialreintegration places, whereas the actual number availableis roughly 4 000. An employment project in Austriaregistered twice as many applications as places and had toturn down an average of 15 persons a day.
Tyskland anslår f.eks. behovet forreintegrasjonsplasser til om lag 25 000, mens det faktiskeantallet tilgjengelige plasser, grovt regnet, ligger rundt 4 000.Et arbeidsmarkedstiltak i Østerrike registerte dobbelt såmange søkere som ledige plasser og måtte avvisegjennomsnittlig 15 personer hver dag.
Social reintegration can be broken down into three maintypes of interventions: education (which includes training),housing and employment.
Tiltak for sosial reintegrasjon kan deles inn i tre hovedtyper:utdanning (inkludert opplæring), boligformidling ogarbeidsformidling.
Many drug users have a poor level of education, and manynational reports describe a poor relationship betweenproblem drug users and the labour market (Greece(Kavounidi, 1996), Denmark (Stauffacher, 1998), the Netherlands (Uunk and Vrooman, 2001)).
Mange narkotikabrukere har lav utdanning, og mangenasjonale rapporter beskriver et dårlig forhold mellomproblembrukere og arbeidsmarkedet (Hellas (Kavounidi,1996), Danmark (Stauffacher, 1998), Nederland (Uunk and Vrooman, 2001)).
Hence,interventions aimed at upgrading academic, technical orpractical skills would improve clients’ chances in the labourmarket.
Tiltak som tar sikte på å oppgradereakademiske, tekniske og praktiske ferdigheter vil derforbedre klientenes sjanser på arbeidsmarkedet.
Reitox national reports.
Nasjonale Reitox-rapporter.
Employment measures can take many different forms, forexample providing financial support to companies whichemploy a drug user in a competitive job, as is reportedfrom Greece.
Arbeidsmarkedstiltakene kan arte seg svært forskjellig ogkan f.eks. bestå i økonomisk støtte til selskaper som påellers like vilkår ansetter narkotikabrukere, som rapportertfra Hellas.
Other measures include setting upemployment services, such as the Vienna Job Exchange in Austria, or helping clients to establish their own businesses,as also occurs in Greece as well in Spain under the
Andre tiltak kan bestå i at det etableres en egenarbeidsformidling, slik det f.eks. er gjort i Wien, Østerrike,eller hjelpe klienten til å etablere sin egen
)For more in-depth information and country overviews, see the study ‘Social reintegration in the European Union and Norway’
)For mer inngående informasjon og landoversikter, se studien ‘Sosial reintegrasjon i Den europeiske union og Norge’
Chapter 3: Selected issues
Kapittel 3: Utvalgte aspekter landene i EU ikke si nøyaktig hvor mye de har brukt på åbekjempe narkotika og narkotikaavhengighet.
Most of the participants in this research, therefore, couldnot provide comprehensive data.
De fleste som har deltatt i dette arbeidet kunne derfor ikkelegge fram utfyllende opplysninger.
In fact, some figures aremissing, and often calculations have been based on estimation and extrapolation methodologies (203).
Dermed mangler en deltall, og beregningene er ofte gjort på grunnlag av estimasjons- og ekstrapoleringsmetoder (203).
The European Union drugs strategy (2000–04) specifiesthat the Council and the EU Commission should, based onwork by the EMCDDA and the Pompidou Group, attempt toitemise a list of all public expenditure in the field of drugs.
Den europeiske unions narkotikastrategi (2000–04) fastslårat Rådet og Europakommisjonen, på grunnlag av EONNsog Pompidou-gruppens arbeid, bør forsøke å sette opp enliste over alle offentlige utgifter på narkotikaområdet.