natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The national reports of the Reitox focal points give a detailed description and analysis of the drug problem in each country and are available on the EMCDDA website (http://www.emcdda.europa.eu/?nnodeid=435).
De nasjonale rapportene fra kontaktpunktene i Reitox-nettet inneholder en detaljert beskrivelse og analyse av narkotikasituasjonen i det enkelte land. De er lagt ut på EONNs nettsted (http://www.emcdda.europa.eu/?nnodeid=435).
A continuing trend, again evident in the new information reported this year, is for changes to national drug laws to emphasise more strongly a distinction between offences of drug possession for personal use and those involving trafficking and supply.
En ny europeisk samordnings- og samarbeidsramme nasjonal narkotikalovgivning slik at det skapes et klarere skille mellom narkotikalovbrudd knyttet til eget bruk og lovbrudd som involverer smugling og forsyning.
Generally, there is a shift towards increased penalties for the latter and a reduced emphasis on custodial sentences for the former.
Generelt ser vi en dreining mot strengere straffer for sistnevnte kategori av lovbrudd, og mindre vekt på frihetsberøvelse for førstnevnte kategori.
This development is in line with a greater emphasis overall across Europe on widening the opportunities for drug treatment and on giving more attention to interventions that divert those with drug problems away from the criminal justice system towards treatment and rehabilitation options.
Denne utviklingen er i tråd med den økte vektleggingen vi ser i hele Europa på å bygge ut behandlingstilbudet og vie større oppmerksomhet til tiltak som kan lede personer med narkotikaproblemer bort fra strafferettssystemet og over til behandlings- og rehabiliteringstilbud.
For those countries that have made a legal distinction with respect to the possession of drugs for use rather than supply, the question arises whether there is an explicit need to legislate on what quantities of drugs constitute a threshold for personal use.
I de landene som har innført et rettslig skille mellom besittelse av narkotika for eget bruk og besittelse av narkotika med sikte på forsyning, oppstår spørsmålet om det er et eksplisitt behov for å lovfeste hvilke kvanta som faller inn under besittelse for eget bruk.
Here no consensus currently prevails and different approaches have been adopted across Europe, ranging from the issuing of general operational guidelines through to specification of legal limits.
Her er det for tiden ingen konsens, og holdningene har vært sprikende, fra generelle operasjonelle retningslinjer til fastsettelse av spesifikke grenser i lovgivningen.
Heroin use: an important part of a bigger picture
Heroinbruk: en viktig del av det store bildet
Although defining national drug policies remains the prerogative of individual European Member States, there is now strong agreement on the benefits that can accrue from working together at the European level.
Utforming av den nasjonale narkotikapolitikken er hver enkelt EU-medlemsstats ansvar.
This can be seen in a number of recent developments that support coordination and cooperation activities.
Likevel er det nå allmenn enighet om at samarbeid på europeisk plan vil være til fordel for alle.
Among these developments are the coming into force in 2005 of two new EC regulations on precursors and a Council decision on new drugs.
I den senere tid har vi da også sett en viss utvikling som legger til rette for samordnings- og samarbeidsaktiviteter, bl.a. ikrafttredelsen i 2005 av to nye EF-forordninger om prekursorer samt en rådsbeslutning om nye narkotiske stoffer.
In addition, measures against drug trafficking are strengthened by new legal instruments to address money laundering and confiscation of assets.
I tillegg er tiltakene mot narkotikahandel blitt styrket av nye rettsakter om hvitvasking av penger og inndragning av midler.
However, the development that is most central to shaping European collaboration and future actions on the drug issue is the new EU drug strategy for 2005–12 and its two accompanying action plans.
Det som imidlertid har vært viktigst for det europeiske samarbeidet og kampen mot narkotika i tiden framover, er EUs nye narkotikastrategi for 2005–2012 og de to handlingsplanene knyttet til denne.
In the first of these, around 100 planned specific actions are detailed by EU Member States to be implemented by 2008.
Den første handlingsplanen omfatter rundt hundre planlagte spesifikke tiltak som EUs medlemsstater skal gjennomføre innen 2008.
A continuous programme of evaluation is envisaged for the strategy, with annual progress reviews and impact assessments at the end of each of the two action plan periods.
Strategien skal evalueres fortløpende, og evalueringsprogrammet omfatter årlige framdriftsrapporter og konsekvensanalyser ved slutten av hver av de to periodene av handlingsplanen.
Data presented in this report show that across Europe as a whole the historical focus on heroin use and injecting as the central elements of the drug problem needs to be widened because of the increasing importance of polydrug use and stimulant use and the growing public health implications of widespread cannabis use.
Data som legges fram i denne rapporten, viser at Europa historisk sett generelt har satt fokus på heroinbruk og injisering som sentrale elementer i narkotikaproblemet, men at det nå er behov for å utvide perspektivet på grunn av det stadig økende omfanget av blandingsbruk og bruk av sentralstimulerende midler og på grunn av de stadig større konsekvensene den utbredte bruken av cannabis får for folkehelsen.
Nevertheless, in many countries opioids (largely heroin) remain the principal drugs for which clients seek treatment, accounting for about 60 % of all recorded treatment requests in 2004 — and among these clients just over half (53 %) reported injecting the drug.
I mange land er det likevel opioider (framfor alt heroin) de fleste klienter søker behandling for – ca. 60 % av alle registrerte behandlingssøknader i 2004 – og av disse rapporterte noe over halvparten (53 %) av klientene at de injiserte stoffet.
Nearly 25 % of opioid treatment demands are made by individuals aged 35 years or more, with only 7 % of clients seeking treatment for the first time being aged under 20.
Strategien kan betraktes som et europeisk konsensusdokument om hvordan man i Europa mener at narkotikaproblemet bør angripes, med en eksplisitt forpliktelse til å angripe problemet på en balansert måte som ser tiltakene både på tilbuds- og etterspørselssiden i sammenheng.
It should be noted that treatment demand data reflect the number of clients requesting treatment during the reported year and do not include people continuing in treatment; consequently the total number of clients in treatment is considerably higher.
De betydelige forskjellene som eksisterer i narkotikapolitikken mellom EONNs medlemsland gjenspeiler ofte forskjeller i narkotikasituasjonen i det enkelte land og hvordan arbeidet på feltet er organisert.
Across Europe as a whole, the substantial growth in drug substitution treatment that has occurred in recent years means that the treatment system
Likevel er den nye narkotikastrategien et bevis på at narkotikadebatten i Europa i stadig større grad preges av enighet om felles rammer for arbeidet.
The strategy can be seen as representing a European consensus on how the drug problem should be addressed.
Bruk og forsyning av narkotika: et stadig viktigere skille
There is an explicit commitment to a balanced approach combining both supply- and demand-side measures, matched by an acceptance of the need to base actions on the evidence of effectiveness and, furthermore, to systematically evaluate progress.
Også i år ser vi av de nasjonale rapportene at medlemslandene arbeider kontinuerlig for å endre
Important policy differences between European Member States still exist, often reflecting differences in the national drug situations and in the configuration of responses.
Nærmere 25 % av alle som søker behandling for opioidbruk er 35 år eller eldre, og bare 7 % av de som søker behandling for første gang er under 20.
Nonetheless, the new drug strategy suggests that the European policy debate on drugs is increasingly characterised by agreement on a common framework for activities.
Det bør anføres at dataene over behandlingsetterspørsel viser til antallet søknader om behandling som registreres i løpet av det året rapporten gjelder; de sier altså ikke noe om de som allerede er inne i behandlingsapparatet. Det totale antallet klienter i behandling er altså mye større.
Some policy options continue to generate considerable debate — but in general this is against a background of broad agreement on the fundamentals that underpin the European response to the drug problem.
Den store økningen i substitusjonsbehandling som har funnet sted i Europa i løpet av de senere årene, innebærer at en stadig større – og aldrende – populasjon med heroinproblemer nå er kommet inn i behandlingsapparatet, som i mange år framover nok vil måtte bruke store ressurser på å ta seg av dem.
Annual report 2006: the state of the drugs problem in Europe includes an increasing, and ageing, population of people with heroin problems, who are likely to require care and remain major consumers of resources for many years to come.
Årsrapport for 2006: Narkotikasituasjonen i Europa tall for sprøytebruk.
However, in many of the new Member States injecting rates remain high. An important caveat here is that the availability of national or subnational estimates of drug injecting is poor.
Her må det imidlertid tas et stort forbehold ettersom det finnes få anslag på nasjonalt eller subnasjonalt nivå over utbredelsen av sprøytebruk.
Moreover, studies of injecting in some regions have even reported slight increases recently.
Videre har en del regionale undersøkelser av sprøytebruk avdekket en viss økning i den senere tid.
The most comprehensive picture of this behaviour comes from monitoring heroin users in treatment, among whom the proportion of injectors has declined dramatically in some countries, but not in others.
Det mest komplette bildet av situasjonen på området har vi fra kartleggingen av heroinbrukere i behandling, hvor andelen sprøytebrukere har gått drastisk ned i noen land, i andre ikke.
Notably, among the old Member States, Denmark, Greece, Spain, France, Italy and the United Kingdom all report declining rates of injecting among heroin users in treatment.
Av de gamle EU-medlemsstatene kan vi særlig merke oss at Danmark, Hellas, Spania, Frankrike, Italia og Storbritannia alle rapporterer en fallende tendens til sprøytebruk blant heroinbrukere i behandlingsapparatet.
Heroin consumed in Europe is manufactured predominantly in Afghanistan.
Heroinen som brukes i Europa produseres først og fremst i Afghanistan.
Europe continues to account for the greatest quantities of heroin seized worldwide, and, as a result of an increase in seizures in south-eastern European countries (particularly Turkey), this region has surpassed western and central Europe in terms of volume intercepted.
De største heroinbeslagene i verden gjøres fortsatt i Europa, og som følge av en økning i beslagene i landene i Sørøst-Europa (særlig Tyrkia) beslaglegges det nå større mengder heroin i denne regionen enn i Vest- og Sentral-Europa.
This rising trend in heroin seizures not only underlines the value of coordinated action against trafficking at the wider European level but also raises important questions about the impact of increased heroin production on the European market.
Denne stigende trenden når det gjelder heroinbeslag, viser ikke bare hvor viktig det er at Europa samordner sine tiltak mot narkotikahandelen, men reiser også spørsmålet om hvilke konsekvenser den voksende heroinproduksjonen får på markedet i Europa.
No clear trends are visible with respect to average purity; however, the five-year price trend (1999–2004) corrected for inflation is downwards in most countries.
Det er ikke avdekket noen klare trender når det gjelder gjennomsnittlig renhet, men pristrenden over 5-årsperioden 1999–2004 korrigert for inflasjon, er fallende i de fleste land.
Nevertheless, although heroin is more readily available and cheaper in Europe, there is no evidence yet that this is influencing overall levels of consumption.
Selv om heroin er blitt lettere tilgjengelig og billigere i Europa, er det likevel ennå ikke dokumentert at dette har påvirket forbruksnivået generelt.
Overall indicators would suggest that the incidence of new heroin use is still declining in Europe within what is probably a stable situation — with a significant proportion of those with opioid problems now receiving substitution treatment, at least in some countries.
Ut fra de vanlige indikatorene kan det se ut som om forekomsten av ny heroinbruk i Europa fortsatt går ned, at situasjonen sannsynligvis er stabil – og at en signifikant andel av de som har problemer med opioider nå får substitusjonsbehandling, i det minste i en del land. Av nye klienter i behandlingsapparatet har antallet klienter med et betydelig opioidproblem gått ned i de fleste land.
Nonetheless, this is an area where waves of epidemic use have been seen in the past, and therefore complacency must be avoided.
Men dette er et område hvor bruken tidligere har bredt om seg som rene epidemier, og det er derfor all grunn til fortsatt årvåkenhet.
The relationship between drug injecting and health problems is well known, and drug injectors have a high risk of overdose and serious infection as well as other health problems such as septicaemia and thrombosis.
Forbindelsen mellom sprøytebruk av narkotika og helseproblemer er klar, og sprøytebrukere har høy risiko for overdose og alvorlige infeksjoner i tillegg til andre helseproblemer, f.eks. blodforgiftning og blodpropp.
HIV infection is the health risk that has galvanised the European public health response to this form of drug use, and almost all countries now have interventions aimed at preventing new infections.
HIV-infeksjon er den helserisikoen som virkelig fikk fart på Europas folkehelseinnsats mot denne formen for narkotikabruk, og så godt som alle land har nå tiltak på plass for å forebygge ny smitte.
For example, needle and syringe provision, once regarded as a controversial intervention, is available to some degree in virtually all Member States, although the coverage varies considerably between countries.
For eksempel er utdeling av sprøyter og sprøytespisser, som en gang ble betraktet som ganske kontroversielt, nå til en viss grad tilgjengelig i praktisk talt alle medlemsland, selv om det er store variasjoner i dekningen landene imellom.
Most countries report low rates of newly diagnosed HIV infection attributable to drug injecting, and HIV infection rates among injectors are estimated to be below 5 %.
De fleste landene rapporterer om lav forekomst av nylig diagnostiserte tilfeller av HIV blant sprøytebrukere, og HIV-smitten i denne gruppen anslås nå til under 5 %.
However, again important caveats should be borne in mind: first, two of the largest countries most affected by AIDS among drug injectors, Spain and Italy, currently do not provide national HIV case reporting data; and, second, it is reported that HIV transmission is continuing to occur in specific injecting groups across Europe, and there are even signs of increases in some of the population groups studied.
Men også her er tallene beheftet med stor usikkerhet; for det første har ikke Spania og Italia, som er to av de største landene hvis sprøytebrukere er hardest rammet av AIDS, lagt fram nasjonale data over antall HIV-tilfeller, for det andre framgår det av de nasjonale rapportene at HIV-smitte fremdeles forekommer i visse grupper av sprøytebrukere i hele Europa, og det er til og med tegn som tyder på at HIV-smitten øker i noen av gruppene som er undersøkt.
In this year’s report, there are worrying indicators that the number of drugrelated deaths, which has generally declined since 2000, increased slightly in a majority of countries in 2004.
Denne årsrapporten avdekker bekymringsfulle forhold. Antallet narkotikarelaterte dødsfall, som generelt har gått ned siden 2000, har nemlig gått noe opp i de fleste landene i 2004.
It is too early to judge whether these small changes herald a long-term shift, but it must be remembered that drugrelated deaths represent one of the major public health consequences of illicit drug use.
Det er for tidlig å si noe om disse små forandringene faktisk varsler en ny, langsiktig trend, men det er viktig å ha på minnet at narkotikarelaterte dødsfall er en av de viktigste folkehelsekonsekvensene ved bruk av illegale rusmidler.
Even though the proportion of drugrelated deaths occurring in young people has been falling, supporting suggestions that new heroin injecting is declining, available city-based estimates of drugrelated mortality (overdose and other causes) suggest that currently 10–23 % of overall mortality among adults aged 15–49 can be attributed to opioid use.
Selv om det har vært forholdsvis færre narkotikarelaterte dødsfall blant unge, noe som tilsier at det blir færre nye sprøytebrukere av heroin, tilsier tilgjengelige estimater over narkotikarelatert dødelighet i byene (overdose og andre årsaker) at 10–23 % av den totale dødeligheten blant personer i alderen 15–49 nå må tilskrives bruk av opioider.
Injecting and injecting-related health problems: a constant companion
Sprøytebruk og injeksjonsrelaterte helseproblemer: aldri den ene uten den andre
In many countries, drug injecting is almost synonymous with heroin use, but there are exceptions, with a few EU countries reporting significant levels of stimulant injecting, mostly among heavy users of amphetamines.
I mange land er sprøytebruk nærmest synonymt med heroinbruk, men der er unntak; for et par EU-land rapporterer faktisk om signifikante nivåer av injisering av sentralstimulerende midler, oftest blant tunge amfetaminbrukere.
Mirroring to some extent the picture for heroin, overall the information
Situasjonen er til en viss grad den samme som for heroin, der tilgjengelig informasjon tyder på en generell nedgang i sprøytebruken på lengre sikt.
A far more negative picture presents itself for rates of infection with the hepatitis C virus (HCV), which remain almost universally high among drug injectors.
Bildet er langt mørkere når det gjelder forekomsten av hepatitt C-viruset (HCV), som fremdeles er svært høy blant sprøytebrukere.
Treating the HCV-related health problems among drug injectors and ex-injectors is likely to remain a major health cost for many years to come.
Behandling av HCV-relaterte helseproblemer hos nåværende og tidligere sprøytebrukere kommer til å være en stor utgift på helsebudsjettet i mange år framover.
In drawing the conclusion that drug injecting may be slowly declining and that Europe has responded well to the challenge posed by the epidemic spread of HIV in the 1990s, there is a real danger that this may lead to complacency about the health threats still posed by this behaviour.
Hvis vi konkluderer at sprøytebruken kan være sakte på vei nedover, og at Europa har reagert fornuftig på den epidemiske spredningen av HIV i 1990-årene, er det en reell fare for at vi ikke vil ta de helsetruslene denne atferden fortsatt utgjør, på alvor.
High levels of endemic HCV infection, continued transmission among drug injectors, with increased incidence observed in some groups, and a large high-risk group of injectors in some of the new Member States all speak of the need to continue to regard drug injection, and its associated health problems, as a major public health issue in Europe and a critical area for drug policy and research vigilance.
Fortsatt høye nivåer av HCV-smitte, fortsatt overføring blant sprøytebrukere, økt forekomst i visse grupper samt en stor høyrisiko-gruppe blant sprøytebrukerne i noen av EUs nye medlemsstater, tilsier at vi fortsatt må betrakte sprøytebruk av narkotika og de helseproblemene dette medfører, som et stort
Commentary — the drug problem in Europe
Kommentar: Narkotikasituasjonen i Europa folkehelseproblem i Europa og et kritisk innsatsområde for narkotikapolitikken og forskningen på rusmiddelfeltet.
Cocaine: signs of stability for Europe’s second most common illicit drug
Anslag over narkotikabruk – i korte tall
At a glance — estimates of drug use in Europe
Kokain: tegn til stabilisering i bruken av Europas nest vanligste illegale rusmiddel
(Note that these estimates relate to the adult population and are the most recent estimates available.
(Merk at anslagene gjelder den voksne delen av befolkningen og er de nyeste anslagene som er tilgjengelig.
For complete data and full methodological notes see the accompanying statistical bulletin.)
Komplett tallmateriale og metodeopplysninger finnes i Statistiske opplysninger.)
Lifetime prevalence: at least 65 million, or one in fi ve European adults
Livstidsprevalens: minst 65 millioner, eller 1 av 5 voksne i Europa
Last year use: 22.5 million European adults or one third of lifetime users
Bruk siste år: 22,5 millioner voksne i Europa, eller én tredel av alle som har livstidserfaring
Use in the past 30 days: 12 million Europeans
Bruk siste 30 dager: 12 millioner europeere Variasjoner mellom landene mht. bruk siste år:Variasjoner fra 0,8 % til 11,3 % Typisk variasjon i området 2,8–7,5 % (15 land)
Typical range 2.8 % to 7.5 % (15 countries)
Livstidsprevalens: minst 10 millioner, eller mer enn 3 % av voksne i Europa
Estimates of cocaine use (last year prevalence) now place the drug slightly ahead of amphetamine and ecstasy as Europe’s second most used illicit drug.
Ut fra foreliggende anslag (bruk siste år) er kokain Europas nest vanligste illegale rusmiddel, like foran amfetamin og ecstasy.
However, the general picture is one of stabilisation in levels of use after a period in which users of the drug increased considerably in number.
Etter en periode hvor bruken av kokain bredte om seg til stadig flere, virker det likevel i det store og hele som om bruken har stabilisert seg.
The large increases in cocaine prevalence experienced by Spain and the United Kingdom from the mid to late 1990s seem to have stabilised since 2000 or 2001.
Den store økningen i utbredelsen av kokain i Spania og Storbritannia i siste halvdel av 1990-årene synes å ha stabilisert seg i 2000 eller 2001.
Elsewhere, while some moderate increases in levels of cocaine use have been noted in a few countries, dramatic increases are not being reported.
Selv om et par land har registrert en beskjeden økning i bruken av kokain, har ingen land rapportert om noen dramatisk økning.
Overall, the cocaine situation remains very heterogeneous in Europe and significant cocaine use is restricted to a few, mainly western European, countries.
Kokainsituasjonen i Europa er svært uensartet, og kokainbruk av noe vesentlig omfang finnes bare i noen få, hovedsakelig vesteuropeiske land.
Last year use: 3.5 million European adults or one third of lifetime users
Bruk siste år: 3,5 millioner voksne i Europa, eller én tredel av alle som har livstidserfaring
Use in the past 30 days: over 1.5 million
Bruk siste 30 dager: over 1,5 millioner Variasjoner mellom landene mht. bruk siste år:Variasjoner fra 0,1 % til 2,7 %Typisk variasjon i området 0,3–1,2 % (18 land)
Last year use: 3 million or one third of lifetime users
Bruk siste år: 3 millioner, eller én tredel av alle som har livstidserfaring
Use in the past 30 days: more than 1 million
Bruk siste 30 dager: over 1 million Variasjoner mellom landene mht. bruk siste år:Variasjoner fra 0,0 % til 3,5 %Typisk variasjon i området 0,3–1,5 % (15 land)
Typical range 0.3 % to 1.5 % (15 countries)
3 % av voksne i Europa
It would be wrong to conclude that the signs of stabilisation in use of cocaine will necessarily result in a stabilisation in the extent of problems attributed to use of this drug.
Det ville være feil å slutte av dette at tegnene til en stabilisering i bruken av kokain nødvendigvis vil føre til en stabilisering av omfanget av problemene som følger av bruken av dette stoffet.