natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Cooperation between Member States hasincreased as a result of powers conferredby the Maastricht and Amsterdam Treaties.But there remains considerable scope forfurther approximation of national drugspolicies and strategies and for greatercoordination within and betweencountries.
Samarbeidet mellom medlemsstatene har øktsom et resultat av at Maastricht- og Amsterdam-traktatene har gitt dem størremyndighet. Men det er fremdeles stort romfor ytterligere tilpasning av de nasjonalenarkotikapolitikkene og -strategiene og forutvidet samordning innenfor det enkelte landog landene imellom.
Weak or ill-defined coordinationsystems would be a missed opportunity foreffective action in the field of drugs in anenlarged Europe.
Svake eller dårligdefinerte samordningssystemer på narkotikaområdet vil føre til tapte muligheter for ågjennomføre effektive tiltak i et utvidet EU.
Research shows that in the field of drugscontrol and treatment, coordination maybe confused with the exchange ofinformation or with simple cooperation.
Innenfor EU er det bred enighet om atsamordning er nødvendig både nasjonaltog internasjonalt. Medlemsstatene har tattinitiativ til å coordinere egennarkotikapolitikk.
To achieve progress in tackling the supplyand abuse of illegal drugs, a newconsensus is needed to establish acommon working definition ofcoordination in the field of drugs.
Ved å vedta nasjonalnarkotikapolitikk og strategier, etableresentrale samordningsenheter og oppnevnenasjonale narkotikakoordinatorer. EUsnarkotikastrategi for 2000-2004
Within the European Union, the need forboth national and internationalcoordination is widely accepted.
Forskning viser at på områdetnarkotikakontroll og behandling, kansamordning av og til feilaktig oppfattessom informasjonsutveksling eller ganskeenkelt samarbeid. For å oppnå framgangi kampen mot tilførsel og misbruk avulovlige rusmidler, trengs det ny enighetom en felles definisjon av samordning pånarkotikaområdet.
The drafting of a new foundation treatyfor Europe provides an opportunity toenshrine within the Union’s legalconstitution the importance of coordinationand to promote a more commonapproach to tackling drugs.
Arbeidet på utkastet til en forfatningstraktatfor Europa innbærer anledningen til å gisamordning sin rettmessige plass innenforunionens forfatning og til å fremme enfelles tilnærming til narkotikaproblematikken.
Drugs coordination approaches in the European Union
Tilnærmingsmåter i samordningen av narkotikapolitikkeni Den europeiske union
Coordination reported as global
Samordningen rapporteres globalt
A common approach tocombating drugs is imperativein the context of Europeanenlargement
En felles tilnærming tilkampen mot narkotika eravgjørende i forbindelse medutvidelsen av EU
Coordination reported as specific
Samordningen rapporteres spesifikt
Responsibility under the Ministryof the Interior
Ansvaret ligger under Innenriksdepartementet
Units in ministerial departmentsin charge of drugs coordination
Store narkotikabeslag på Balkan-ruten og i Sentral-Europa bekrefterat regionen fortsatt spiller en viktig rollenår det gjelder transport og lagring avheroin og andre illegale stoffer.
As a result,tackling drug trafficking is a key issue inpreparing candidate countries foraccession.
Enheter i departementsavdelingeransvarlig fornarkotikasamordningen
May–June 2003
Samtidig er rekreasjonsbruk ogeksperimentering med stoff i ferd med å bli mai–juni 2003
In line with these recommendations, most EU countries report that they now havemechanisms in place to encompass allaspects of drug policy.
I tråd med disse anbefalingenerapporterer de fleste EU-land at de nå harmekanismer på plass som omfatter alleaspekter ved narkotikapolitikken.
Similarly, there is variation betweencountries as to where ministerialresponsibility for coordination of drugs policy is located.
På samme måte er det variasjon mellomlandene med hensyn til hvilketdepartement som har ansvaret forsamordning av narkotikapolitikken.
In 14 countries(2
I 14 land (2) er ansvaret plassert hos enminister, mens det i to land (Italia og Frankrike) ligger hos statsministeren.
), the responsibility is held by a (cabinet)minister whilst in two countries (Italy and France) it is held by the prime minister.
Omfanget avmisbruk av narkotika i søkerlandene,inkludert injeksjonsbruk av opiater, nærmerseg nå de samme nivåene som i EUsmedlemsstater.
At the same time, recreational drug useand experimentation are becoming anincreasing part of youth culture in most ofthe candidate countries.
Når en rekke ulike organer ogorganisasjoner deltar i gjennomføringenav narkotikapolitikken, er effektivsamordning en avgjørende del i ledelsenav offentlig sektor.
Drug abuse,including opiate injection, in thesecountries is now approaching similarlevels to those seen in EU Member States.Whilst recreational drug use gives rise tosome concerns, the increase in opiateinjection is a much more serious problem,because of the associated spread ofinfectious disease and social deprivation.
Dette gjelder særlignarkotikapolitikken, der mange ulikeaktører er involvert i gjennomføringen avbeslektede, men særskilte tiltak rettet motdette sammensatte og mangefasettertefenomenet. Det må arbeides videre for åsikre at samordningsmekanismene virkeliger altomfattende.
Where a number of different agenciesand organisations are involved in policydelivery, effective coordination is a vitalcomponent in the management of publicadministration.
Det vil bli krevd av søkerlandene at devedtar gjeldende fellesskapsrett pånarkotikaområdet.
This is particularly true ofdrugs policy, where many different actorsare involved in performing connected butdistinct activities aimed at addressing thiscomplex and many-sided phenomenon.Further work is needed to ensure thatcoordination mechanisms are trulycomprehensive.
Det nære samarbeidet Kommisjonen og EONN har innledet medsøkerlandene, er av vital betydning, men iseg selv ikke tilstrekkelig.
Candidate countries will be required toadopt a Community accord or acquiscommunautaireon drugs.
Ti land har nå oppnevnt en tjenestemannsom skal ha ansvaret for samordningen avregjeringens narkotikatiltak, og som erdefinert som nasjonal koordinator fornarkotika.
Hence, the responsibilities ofnational coordinators vary considerablybetween countries.
Utvidelsen understreker behovet for godtdefinerte og solide samordningsmekanismer både nasjonalt og på EU-plan.
In six countries, thereis no report of a clearly defined role ofdrug coordinator.
I mange tilfeller står eksisterendemekanismer ikke i forhold til utfordringeneog må derfor videreutvikles.
Enlargement underlines the need for welldefined and robust coordinationmechanisms at both national and EUlevel. In many cases, existing mechanismsare not up to the challenge and need tobe developed further.
Den europeiske unions handlingsplan motnarkotika (2000-2004) stadfester Mitterandsoppfordring fra 1989 om at det måutnevnes en nasjonal narkotikakoordinator,og anbefaler at nasjonale koordinatorereller de som står ansvarlig forkoordineringen av narkotikapolitikken, møtesto ganger i året innenfor rammen av Denhorisontale narkotikaarbeidsgruppen for åutveksle informasjon og vurdere mulighetenefor økt samarbeid.
National strategies to tackledrugs in EU countries arebased on common principles,but there is wide variation intheir implementation
Nasjonale strategier forbekjempelse av narkotika i EU-landene baserer seg påfelles prinsipper, men det erstore variasjoner med hensyntil hvordan de gjennomføres
Whilst there is a broad consensus aboutthe need for coordination mechanisms inthe field of drugs at both national andinternational level, little is known aboutwhich approaches are most effective.Some form of coordinating mechanism isin place at local and national level in all EU countries.
Selv om det er bred enighet om behovetfor samordningsmekanismer pånarkotikaområdet både nasjonalt oginternasjonalt, vet man lite om hvilketilnærmingsmetoder som er mest effektive.Alle EU-land har en eller annen form forsamordningsmekanisme på plass på lokaltog nasjonalt plan.
However, these mechanismsare not always interdisciplinary,embracing health and social interventionsand law enforcement.
Disse mekanismene erimidlertid ikke alltid tverrfaglige slik at deomfatter helse og sosiale tiltak samtrettshåndhevelse.
There is alsoconsiderable variation between States asto how much power national coordinatorsand central coordinating units wield.
Det er også betydeligforskjell statene imellom når det gjelderhvor stor myndighet nasjonalekoordinatorer og sentralesamordningsenheter rår over.
All EU countries have endorsed theprinciple that coordination is an essentialelement of national drug policy.
Alle EU-land støtter prinsippet om atsamordning er et vesentlig element inasjonal narkotikapolitikk.
In every State, there is a cross-departmentalministerial committee that acts as theforum for coordinating top-level policy.
Alle statene haroppnevnt en tverrdepartementalministerkomité som fungerer som forum forsamordning av politikken på topplan.
At the next tier down many countries haveestablished central coordinating units toimplement policy and provide technicaladvice to ministers.
På trinnet nedenfor har mange landetablert sentrale samordningsenheter somskal stå for gjennomføringen av politikkenog bidra med teknisk rådgivning tilministrene.
In 1992, the European programme tocombat drugs raised the idea of Member States comparing their respective experienceof the effectiveness of their coordinationmechanisms.
I 1992 lanserte Det europeiske programfor narkotikabekjempelse ideen om atmedlemsstatene skulle sammenligneerfaringer med sine respektivesamordningsmekanismer.
More than 10 years later, the EU drugs action plan (2000–04) again callsfor an evaluation of present coordinationarrangements and for Member States tostrengthen national coordination mechanismsfor drugs policy.
Mer enn ti årsenere oppfordrer EUs handlingsplan motnarkotika (2000-2004) igjen til at dagenssamordningsmekanismer evalueres, og atmedlemsstatene styrker sine nasjonalesamordningsmekanismer fornarkotikapolitikken.
The 2002 mid-term reviewof the action plan goes further and identifiesthe need for better coordination of lawenforcement within Member States as wellas improved coordination at EU level acrossall aspects of drugs policy.
Den foreløpigegjennomgangen av handlingsplanen somble utført i 2002, går et skritt videre ogpåpeker behovet for bedret samordningav rettshåndhevelse innen medlemsstatenesamt bedret samordning på EU-nivå avalle aspekter ved narkotikapolitikken.
In sevencountries, dedicated drug coordinationagencies have been established, whilst inthe other nine the coordination role is theresponsibility of existing offices or units
Det andre europeiske programmet fornarkotikabekjempelse, som ble vedtatt i1992, inneholder en rekke anbefalingernår det gjelder samordningsmekanismenefor narkotika.
The second European programme tocombat drugs, adopted in 1992, containsa number of recommendations relating todrug coordination mechanisms.
Programmet omtaleruttrykkelig behovet for samordningsmekanismer mellom de myndigheter somer ansvarlig for bekjempelsen avnarkotikasmugling og de som er ansvarligfor behandlingsprogrammene.
It explicitlyrefers to the need for coordinationmechanisms between the authoritiesresponsible for combating drug traffickingand those in charge of treatmentprogrammes.
Det anbefaler at disse samordningsmekanismene bør omfatte alle aspekterved narkotikapolitikken, inkludertbehandling og sosiale tiltak, håndhevelseav loven og internasjonalt samarbeid,samt legge til rette for utveksling avinformasjon mellom departementene (oginternasjonalt).
It recommends that thesecoordination mechanisms shouldencompass all aspects of drugs policy,including treatment and socialinterventions, law enforcement andinternational collaboration, and facilitatethe exchange of information across sectorsof government (and internationally).
Til tross for disse tegnene på atregjeringene i større grad forplikter seg tilprinsippene om samordning, blir konseptettolket på ulike måter i de ulike landene.En gjennomgang av særtrekkene ved de16 (1) samordningssystemene som EONNnylig foretok, viser at det benyttes et bredtspekter av tilnærmingsmåter.
In the light of these requests, furtherresearch into the effectiveness of existingcoordinating mechanisms is desirable andshould help to ensure that renewed effortsto strengthen coordination yield genuineimprovement.
I lys av disse anmodningene er detønskelig at effektiviteten ved eksisterendesamordningsmekanismer undersøkesnærmere, noe som bør bidra til at fornyetinnsats for å styrke samordningen fører tilreelle forbedringer.
Coordination of national and international efforts to combat drugs — Policy considerations
Samordning av nasjonal og internasjonal innsats for å bekjempe narkotika – politiske betraktninger
1.Further work is needed to define what coordination ofdrugs policy should entail.
1.Det må arbeides videre med å definere hva samordningav narkotikapolitikken bør bestå i.
4.Mechanisms for coordinating drugs policy varyconsiderably between countries and not all countrieshave appointed a national coordinator.
4.Mekanismene for samordning av narkotikapolitikkenvarierer betraktelig fra land til land, og ikke alle landhar utnevnt en nasjonal koordinator.
2.The redrafting of the European Union’s constitutionprovides an opportunity to strengthen the commonapproach to combating drugs.
2.Arbeidet på et nytt utkast til forfatningstraktat for Deneuropeiske union gir en anledning til å styrke en fellestilnærming til bekjempelse av narkotika.
5.Coordination needs to encompass all aspects of nationaldrugs policy, including healthcare, social issues, lawenforcement and international collaboration.
5.Samordning må omfatte alle aspekter ved nasjonalnarkotikapolitikk, inkludert helse og omsorg, sosialeforhold, rettshåndhevelse og internasjonalt samarbeid.
6.Research into the effectiveness of present mechanisms fordrugs coordination at both national and internationallevel is a prerequisite for improvement.
6.Undersøkelser av effektiviteten ved dagens mekanismerfor narkotikasamordning på nasjonalt og internasjonaltplan er en forutsetning for forbedring.
3.Enhanced coordination must be promoted and secured at European Union level among all Member States in the context of forthcoming enlargement.
3.Utvidet samordning må fremmes og sikres på EU-planblant alle medlemsstater med tanke på den foreståendeutvidelsen av EU.
European Union drugs strategy(2000–04), Cordrogue, 64, December 1999.European Union action plan on drugs(2000–04),Cordrogue, 32, June 2000.
Den europeiske unions strategiplan mot narkotika (2000-2004), Cordrogue, 64, desember 1999Den europeiske unions handlingsplan mot narkotika (2000-2004), Cordrogue, 32, juni 2000
European Commission, ‘Communication from the Commission to the Council and the European Parliament on the mid-termevaluation of the EU action plan on drugs’ (2000–04), COM(2002) 599 final, November 2002.
Europakommisjonen, ’Uttalelse fra Kommisjonen til Rådet og Europaparlamentet om halvtidsrapporten om EUs handlingsplanmot narkotika’ (2000-2004), COM(2002) 599 endelig, november 2002
European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA),‘EU enlargement and drugs — Challenges andperspectives’, Drugs in focus, Bimonthly briefing, March–April 2003.
Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk (EONN), ’Utvidelsen av EU og narkotika – Utfordringer ogperspektiver’, Fokus på narkotika,nr. 8, mars-april 2003
European Commission, ‘Communication from the Commission to the Council and the European Parliament on the mid-termevaluation of the EU action plan on drugs’ (2000–04), COM(2002) 599 final, November 2002.
Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk (EONN), ’Strategier og samordning på narkotikaområdet i Den europeiske union, en deskriptiv gjennomgang’, november 2002
European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA),‘Strategies and coordination in the field of drugs inthe European Union’, a descriptive review, November 2002.
Nasjonale Reitox-rapporter, 2000, 2001, 2002Intervjuer med nasjonale koordinatorer, 2002
(10)The European Committee to Combat Drugs (CELAD),European programme against drugs, 1990.(11)The European Committee to Combat Drugs (CELAD),Second European programme to combat drugs, 1992.
(11)Den europeiske komité for bekjempelse av narkotika (CELAD), Det andre europeiske programmet for narkotikabekjempelse, 1992
Drug use amongst vulnerable young people
Narkotikabruk blant utsatte unge mennesker
Prevention strategies need to target young people most at risk people who have been in institutional or foster care are more likely to experiment with drugs at an early age and to develop drugrelated problems.
Forebyggingsstrategiene må rettes mot unge mennesker som er mest risikoutsatte det større sannsynlighet foreksperimentering med narkotika i tidligalder og for utvikling av narkotikarelaterteproblemer.
These factors are highly interconnected and are best understood as a 'web of causation'.
Disse faktorene er tettforbundet med hverandre og kan best sespå som et “nett av årsaker”.
Some risk factors are associated with characteristics of the individual - for example having a mental disorder such as attention deficit hyperactivity disorder or depression - whilst others are linked with family or neighbourhood characteristics.
forbundet med egenskaper hos individet,f.eks. psykiske lidelser somkonsentrasjonshemmende hyperaktiviteteller depresjon, mens andre er forbundetmed forhold i familien eller de næreomgivelsene.
This briefing paper deals with developing protective factors in groups of young people who are most vulnerable to becoming problem drug users.
Dette informasjonsskrivet omhandlerutviklingen av beskyttelsesfaktorer igrupper av unge mennesker som er mestutsatt for å bli problembrukere.
Most young people who experiment with drugs or use them recreationally - at parties for example - do not develop serious drug problems.
De fleste unge som eksperimenterer mednarkotiske stoffer eller er rekreasjonsbrukere,f.eks. på fester, utvikler ikke alvorligenarkotikaproblemer.
For these young people the greatest risks of harm are associated with having an accident, getting into a fight or into trouble with the police or having unprotected sex whilst under the influence of alcohol or illegal drugs.
For disse ungdommeneer den største skaderisikoen at de utsettesfor en ulykke, havner i slagsmål, fårvanskeligheter med politiet eller harubeskyttet sex under påvirkning av alkoholeller illegale stoffer.
However, a small but significant minority of young people who experiment with drugs do become intensive drug users and develop serious drugrelated health problems.
Et lite, men signifikant,mindretall av unge som eksperimenterermed narkotika blir imidlertid intensivenarkotikabrukere og utvikler alvorligenarkotikarelaterte helseproblemer.
Research has identified a range of risk factors for developing drug problems.
Blant ungemennesker som er hjemløse, er utestengtfra eller har sluttet å gå på skolen, ungelovbrytere og unge mennesker som harbodd på institusjon eller i fosterhjem, er
It considers ways of complementing universal drug prevention strategies by providing selective interventions which target those who are most at risk of becoming intensive drug-users.
Forskning har identifisert en rekkerisikofaktorer som kan føre tilnarkotikaproblemer. Noen risikofaktorer er
Children living in families with high levels of parental conflict, poor family relationships and discipline or where parents themselves have drug or alcohol related problems are at greater risk of drug abuse.
Det ser på hvordan generellenarkotikaforebyggende strategier kansuppleres gjennom selektive intervensjonersom henvender seg til dem som har denstørste risikoen for å bli intensivenarkotikabrukere.
Universal prevention refers to strategies which address an entire school population or community with the aim of preventing or delaying drug use.
Allmenn forebygginghenspeiler på strategier som henvender seg til hele skoler eller hele samfunn med det formål å forebyggeeller utsette bruken av narkotika.
Selective prevention refers to strategies which target specific groups at greater risk of developing drugrelated problems than others.
Selektiv forebygginghenspeiler på strategier som henvender seg til spesielle grupper som er mer utsatt enn andre for å utviklenarkotikarelaterte problemer.
It targets the entire group regardless of the degree of risk of any one individual in the group.
Slik forebygging er rettet mot hele målgruppen uansett hvilken risiko den enkelte i gruppen måttevære utsatt for.
The purpose of selective prevention is to prevent drug abuse by strengthening protective factors such as self-esteem and problem-solving ability and by helping people deal effectively with risk factors such as living in a drug-using environment.
Hensikten med selektiv forebygging er å forebygge narkotikamisbruk ved å styrke beskyttelsesfaktorer, f.eks. selvbildet og evnen til å løse problemer, samt ved å hjelpe mennesker til effektivt å takle risikofaktorer, f.eks. det å leve i et miljøpreget av narkotikabruk.
Key issues at a glance prevention which seeks to address the needs of vulnerable groups is a vital complement to universal programmes.
Selektiv forebygging som søker å ivareta behovene tilutsatte grupper, er et vesentlig supplement til generelleprogrammer.
Whilst experimentation with drugs is increasingly widespread in Europe, levels of drug use and the risks of developing drugrelated problems are much higher amongst vulnerable groups.
1.Samtidig som eksperimentering med narkotika blir stadigmer utbredt i Europa, er nivået av narkotikabruk ogrisikoen for å utvikle narkotikarelaterte problemer myehøyere blant utsatte grupper.
Within Europe there are examples of good practice in relation to selective prevention for vulnerable groups, but provision is patchy.
4.I Europa finnes det eksempler på god praksis innenforselektiv forebygging for utsatte grupper, men tilbudene ersvært spredt.
Groups of young people vulnerable to developing drug problems and settings where young people are most at risk are rarely identified explicitly in national drugs prevention strategies.
2.Ungdomsgrupper som er i faresonen for å utviklenarkotikaproblemer og de miljøer der unge er mestrisikoutsatt blir sjelden tydelig identifisert i nasjonalenarkotikaforebyggende strategier.
Recent European policy documents call for targeted evidencebased action to reduce risk.
Europeiske policydokumenter har i den senere tid oppfordret til målrettet,evidensbasert handling for å redusere risikoen.
Some states have established selective prevention projects directed at intervening early in socially deprived families and neighbourhoods where the risks of developing drugrelated problems are higher.
5.Noen stater har opprettet prosjekter for selektivforebygging som tar sikte på tidlig intervensjon i sosialtbelastede familier og nabolag hvor risikoen for å utviklenarkotikarelaterte problemer er høy.
Universal, school-based prevention programmes are in place in most European countries; however these do not address the specific needs of young people most vulnerable to becoming problem drug users. Selective
6.En grundig evaluering av resultatene av programmer forselektiv forebygging er helt nødvendig for å sikre atprosjektene oppnår sine mål, og for å kontrollere at detikke oppstår uforutsette negative konsekvenser.
Rigorous evaluation of the outcome of selective prevention programmes is vital to ensure that projects achieve their objectives, and for checking there are no unforeseen negative consequences.
3.De fleste europeiske landene har innført generelle,skolebaserte, forebyggende programmer; men disseivaretar ikke de spesifikke behovene til ungdommene somer mest utsatt for å bli problembrukere.
Preventing drug use amongst vulnerable groups — Overview
Forebygging av narkotikabruk blant utsatte grupper – Oversikt
Experimenting with drugs is becoming an increasingly common aspect of adolescent behaviour across Europe.
Eksperimentering med rusmidler blir en stadigmer vanlig side ved atferden til ungdom i Europa.