natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This selected issue shows that, in some European countries, there has been a marked increase in the use of cocaine, in treatment demands for cocaine and in seizures of the drug.
Dette utvalgte aspektet viser at enkelte europeiske land har opplevd en kraftig økning i kokainbruken, i antallet søknader om behandling for kokainbruk og i beslagene av kokain.
The potential for cocaine use to have a major impact on public health is examined.
Aspektet undersøker hvilken betydning kokainbruk kan ha for folkehelsen.
Chapter 6Opioid use and drug injection
Kapittel 6Opioider og injeksjonsbruk
Heroin supply and availability (115
Tilbud og tilgjengelighet – heroin (115
In Europe, historically, two forms of imported heroin have been used: the commonly available brown heroin (its chemical base form) mainly from Afghanistan, and the less common and more expensive white heroin (a salt form) which typically originates from south-east Asia — although this form of the drug is now becoming increasingly rare.
Latvia, deler av Norden, Tyskland og Bulgaria. Selv om dette er de viktigste smuglerrutene, har også land på Den arabiske halvøy (Oman og De forente arabiske emirater) blitt transittsteder for heroinforsendelser fra Sørvest- og Sørøst-Asia (INCB, 2006).
A small amount of opioid drugs are also produced within Europe, but manufacture is mainly confined in 2005 to small-scale production of home-made poppy products (e.g. poppy straw, poppy concentrate from crushed poppy stalks or heads) in a number of eastern European countries (Latvia, Lithuania, Poland).
Noe av dette smugles deretter gjennom Øst-Afrika (Etiopia, Kenya og Mauritius) og noen ganger også gjennom Vest-Afrika (Nigeria) for å sendes til illegale markeder i Europa og i noen grad Nord-Amerika (INCB, 2007a). Det rapporteres også om smugling av heroin fra Sørvest-Asia til Europa via land i Sør- og Øst-Asia (India, Bangladesh, Sri Lanka og Kina).
Production and trafficking the mid-1990s, heroin has been increasingly (but to a lesser extent than through the Balkan route) smuggled to Europe through the ‘silk route’ via central Asian Republics, the Caspian Sea and the Russian Federation, Belarus or Ukraine, to Estonia, Latvia, some of the Nordic countries, Germany and Bulgaria.
I Europa har importert heroin historisk sett forekommet i to former: den lett tilgjengelige brune heroinen (heroin i baseform), hovedsakelig fra Afghanistan, og den mindre vanlige og dyrere hvite heroinen (i saltform), som typisk er produsert i Sørøst-Asia – selv om stoffet i denne formen blir stadig sjeldnere.
Although these routes are the most important, countries in the Arabian peninsula (Oman, United Arab Emirates) have become transit sites for heroin consignments from south-west and south-east Asia (INCB, 2006), with some of it being then smuggled through eastern Africa (Ethiopia, Kenya, Mauritius), and sometimes through western Africa as well (Nigeria), to be shipped to illicit markets in Europe and to a lesser extent North America (INCB, 2007a).
I tillegg har Europa en liten produksjon av opioider, men i 2005 var det for det meste snakk om en begrenset hjemmeproduksjon av valmueprodukter (f.eks. konsentrat av knuste stengler eller frøkapsler) i en del østeuropeiske land (Latvia, Litauen og Polen).
In 2005, 342 tonnes of opium, 32 tonnes of morphine and 58 tonnes of heroin were seized worldwide.
I 2005 ble det på verdensbasis beslaglagt 342 tonn opium, 32 tonn morfin og 58 tonn heroin.
Asia (China, Afghanistan, Iran, Pakistan) continued to account for the greatest quantities of heroin (54 %) seized worldwide, followed by Europe (38 %) (UNODC, 2007).
Asia (Kina, Afghanistan, Iran og Pakistan) står fortsatt for de største beslaglagte mengdene heroin i verden (54 %), etterfulgt av Europa (38 %) (UNODC, 2007).
Heroin consumed in Europe is predominantly manufactured in Afghanistan, which remains the world leader in illicit opium supply, followed by Myanmar.
Heroinen som brukes i Europa, blir for det meste produsert i Afghanistan, som fortsatt er verdens største leverandør av illegal opium, etterfulgt av Myanmar.
It is estimated that about 6 610 tonnes of opium was produced in 2006, 92 % of which in Afghanistan.
Det anslås at om lag 6 610 tonn opium ble produsert i 2006, 92 % i Afghanistan. Dette utgjør en økning på 43 % sammenlignet med anslaget for 2005 og skyldes en betydelig økning i dyrkingsarealet.
Global potential production of heroin was estimated at 606 tonnes in 2006, up from 472 tonnes in 2005 (UNODC, 2007).
Det globale potensialet for produksjon av heroin ble anslått til 606 tonn i 2006, mot 472 tonn i 2005 (UNODC, 2007).
Opioid seizures and laboratories dismantled seem to indicate that opium produced in Afghanistan is increasingly being converted into morphine or heroin before being exported (CND, 2007).
Opioidbeslag og destruerte laboratorier tyder på at opium produsert i Afghanistan i økende grad omdannes til morfin eller heroin før den eksporteres (CND, 2007).
Seizures of heroin show an overall decline between 2000 and 2003 and, based on data available, have been increasing since then.
2000 og 2003 var det generelt en reduksjon i beslagene av heroin, men ut fra tilgjengelige data har det siden vært en økning.
Over the period 2000–05, total quantities of heroin seized in EU Member States have been fluctuating within a slightly downward trend, whereas a large increase is reported in Turkey over the
I perioden 2000–05 varierte den totale mengden heroin beslaglagt i EU, dog med en svakt nedadgående trend, mens det i samme periode ble rapportert om en markant økning i Tyrkia (117
The historically important, and shortest, Balkan route continues to play a crucial role in heroin smuggling.
Den historisk viktigste – og korteste – Balkan-ruten spiller fortsatt en avgjørende rolle i heroinsmuglingen.
Following transit through Pakistan, Iran and Turkey, the route then diverges into a southern branch through Greece, the former Yugoslav Republic of Macedonia (FYROM), Albania, Italy, Serbia, Montenegro and Bosnia-Herzegovina and a northern branch through Bulgaria, Romania, Hungary, Austria, Germany and the Netherlands; the latter operating as a secondary distribution centre to other western European countries.
Etter sin vei gjennom Pakistan, Iran og Tyrkia deler ruten seg i en sørlig vei gjennom Hellas, Den tidligere jugoslaviske republikken Makedonia (FYROM), Albania, Italia, Serbia, Montenegro og Bosnia-Hercegovina, og en nordlig vei gjennom Bulgaria, Romania, Ungarn, Østerrike, Tyskland og Nederland. Nederland fungerer for øvrig som et viktig distribusjonssenter til andre vesteuropeiske land.
See Tables SZR-7 and SZR-8 in the 2007 statistical bulletin.
Se tabell SZR-7 og SZR-8 i Statistiske opplysninger 2007.)
Most countries reported average or typical street price of brown heroin in the range EUR 35–80 per gram.
Tidstrender for problembruk av opioider mellom EUR 35 og EUR 80 pr. gram.
Between 2000 and 2005 mean heroin prices, corrected for inflation, appear to have decreased in most of the 18 countries providing comparable data.
Mellom 2000 og 2005 synes gjennomsnittsprisen på heroin, korrigert for inflasjon, å ha sunket i mesteparten av de 18 landene som leverte sammenlignbare data.
The average or typical purity of brown heroin at street level was reported to vary considerably, with most countries reporting values between 15 % and 50%; figures for white heroin tended to be higher (30–70%), where it was available.
Ifølge rapportene var det på gatenivå store variasjoner i gjennomsnittlig eller typisk renhet på brun heroin. De fleste landene rapporterte om en renhet på mellom 15 % og 30 %, mens de tilgjengelige tallene for hvit heroin generelt var høyere (30–70 %).
The mean purity of heroin products has been fluctuating in most of the 18 reporting countries since 2000.
Gjennomsnittsprisen på heroinprodukter har variert i de fleste av de 18 rapporterende landene siden 2000.
A lack of reliable historical data complicates the assessment of trends over time in problem opioid use and trends should thus be interpreted with caution.
Mangel på pålitelige historiske data gjør det vanskelig å vurdere trender for problembruk av opioider over tid, og trendene må derfor tolkes med forsiktighet.
Reports from some countries suggest that problem opioid use may, on average, have stabilised somewhat in recent years.
Rapporter fra noen land tyder på at problembruken av opioider sett under ett kan ha stabilisert seg noe i de senere år.
Data from repeated estimates on problem opioid use for the period between 2001 and 2005 are only available from eight countries and provide a relatively stable picture with only one country (Austria) showing a clear increase (120).
Data fra repeterte estimater for problembruk av opioider for perioden 2001–2005 er bare tilgjengelig fra åtte land og gir et relativt stabilt bilde. Bare ett land (Østerrike) viser en klar økning (120).
Prevalence estimates of problem opioid use
Prevalensestimater for problembruk av opioider
Data in this section are derived from the EMCDDA problem drug use (PDU) indicator, which includes mainly estimates of injecting drug use and the use of opioids, although in a few countries, users of amphetamines are also an important component (119
Dataene i denne delen er utledet fra EONNs indikator for problembruk av narkotika (PDU), som hovedsakelig dekker injeksjonsbruk og bruk av opioider. I noen land er amfetaminbruk også en viktig komponent (119).
Moreover, as most studies are based on a localised geographical area, such as a city or district, extrapolation to generate national estimates is difficult.
Siden de fleste studier er basert på bestemte geografiske områder, som en by eller et distrikt, er det i tillegg vanskelig å ekstrapolere resultatene til nasjonale anslag.
Estimation is also complicated as patterns of problem drug use in Europe appear to be becoming more diverse.
Anslag blir også vanskeligere i takt med at mønstrene for problematisk narkotikabruk i Europa blir mer diversifisert.
For example, polydrug use problems have become progressively more important in most countries, and some countries where opioid problems (almost exclusively heroin problems) have historically predominated now report changes towards other drugs, such as cocaine.
For eksempel har de fleste land fått større problemer med blandingsbruk av rusmidler, og en del land hvor opioidproblemene (nesten utelukkende heroinproblemer) historisk har vært dominerende, rapporterer nå om en dreining mot andre narkotiske stoffer, som kokain.
Despite the general indication that the overall trend in the prevalence of opioid use is relatively stable, there are indications of increases in heroin seizures (see above), possibly relating to increased availability of heroin on the European market, and increasing reports of the use of opioids diverted from legitimate uses.
Til tross for generelle indikasjoner på at trenden for prevalens av opioidbruk er relativt stabil, finnes det indikasjoner på at det har vært en økning i heroinbeslagene (se over), som muligens er relatert til økt tilgjengelighet av heroin på det europeiske markedet og et økt antall rapporter om illegal bruk av opioider som opprinnelig befant seg på det legale markedet.
In Italy, estimates of the incidence of heroin use based on treatment demand data suggest a rise since 1998, after a period of decline, with an annual incidence in 2005 of around 30 000 new heroin users.
Ut fra antallet behandlingssøknader synes forekomsten av heroinbruk i Italia å ha gått opp siden 1998, etter en periode med nedgang, og i 2005 ble det registrert om lag 30 000 nye heroinbrukere.
In Austria, also, the proportion of those under age 25 has increased among new substitution treatment clients, suggesting a rise in the number of young people experiencing problems, associated with the diversion and uncontrolled use of prescribed opioids.
I Østerrike har andelen under 25 år økt blant nye klienter i substitusjonsbehandling. Det tyder på at et stigende antall unge mennesker opplever problemer, noe som er forbundet med omsetning og ukontrollert bruk av reseptbelagte opioider.
Similarly, after a period of decline, the Czech Republic reports an increase in the injecting of a diverted substance (in this case, buprenorphine), and information available from Belgium suggests that there has been an increase in the illicit use of methadone.
Også Den tsjekkiske republikk rapporterer om en økning i injeksjonsbruk av et stoff avledet fra det legale markedet (i dette tilfellet buprenorfin) etter en periode med nedgang, og tilgjengelig informasjon fra Belgia tyder på en økning i den illegale bruken av metadon.
Recent monitoring of low-threshold services in France raises concerns about the illicit use of buprenorphine, including injecting use, and use among young people who have initiated their problem drug use with buprenorphine rather than heroin; concerns about new subgroups of young and marginalised injectors have also been reported.
En kartlegging av lavterskeltilbud i Frankrike gir grunn til bekymring for den illegale bruken av buprenorfin, herunder sprøytebruk, og bruk blant ungdom hvis problembruk har startet med buprenorfin snarere enn med heroin. Det kommer også bekymringsrapporter om nye undergrupper av unge og marginaliserte sprøytebrukere.
In Finland, heroin also appears to have been largely replaced by buprenorphine among new opioid treatment demands and buprenorphine is increasingly mentioned in reports on overdose deaths.
Også i Finland synes buprenorfin å ha erstattet heroin i nye søknader om opioidbehandling, og buprenorfin nevnes i økende grad i rapporter om overdosedødsfall.
) See Tables PPP-2 and PPP-6 in the 2007 statistical bulletin.) Although the technical definition used by the EMCDDA for PDU is ‘injecting drug use or long duration/regular use of opioids, cocaine and/or amphetamines’, problem drug use estimates have principally reflected heroin use.
) Selv om den tekniske definisjonen EONN bruker for PDU (”problem drug use”) er “injeksjonsbruk eller langvarig/regelmessig bruk av opioider, kokain og/eller amfetamin”, har anslag for problematisk narkotikabruk generelt vist til heroinbruk.
In the few countries where problematic use of amphetamines is reported, well-documented estimates are available.
De få landene som rapporterer om problematisk bruk av amfetamin, har også veldokumenterte anslag tilgjengelig.
Estimates of problematic cocaine use are scarce and the PDU indicator is, except in few high-prevalence countries, likely to be less reliable for this drug.)
Estimater for problematisk kokainbruk er sjeldne, og PDU-indikatoren er ikke like pålitelig for dette stoffet, unntatt i noen få høyprevalensland.)
See Figure PDU-4 (part ii) in the 2007 statistical bulletin.
Se figur PDU-4 (del ii) i Statistiske opplysninger 2007.
Chapter 6: Opioid use and drug injection
Kapittel 6: Opioider og injeksjonsbruk
NB: The symbol indicates a point estimate; a bar indicates an estimation uncertainty interval, which can be either a 95 % confidence interval or an interval based on sensitivity analysis (see Table PDU-3 for detailed information).
NB: Punkt viser til et punktestimat og en strek viser til et estimert toleranseområde, som kan være et 95 % konfidensintervall eller et intervall basert på en sensitivitetsanalyse (se tabell PDU-3 for ytterligere informasjon).
Target groups may vary slightly owing to different estimation methods and data sources; therefore, comparisons should be made with caution.
Målgruppene kan variere noe avhengig av beregningsmetode og datakilder. Sammenligninger bør derfor gjøres med varsomhet.
Where no method is indicated, the line given represents an interval between the lowest lower bound of all existing estimates and the highest upper bound of them.
Hvis ingen metode er indikert, representerer linjen et intervall mellom ytterendene av nedre og øvre skranke for alle estimater. Beregningsmetoder: CR = capture–recapture; TM = treatment multiplier; TP = truncated Poisson; MM = mortality multiplier.
For more information, see Tables PDU-1, PDU-2 and PDU-3 in the 2007 statistical bulletin.Sources: National focal points.
For ytterligere informasjon, se tabell PDU-1, PDU-2 og PDU-3 i Statistiske opplysninger 2007.Kilder: Nasjonale kontaktpunkter.
Injecting drug use
Trender i injeksjonsbruk på grunnlag av behandlingsetterspørsel
Injecting drug users (IDUs) are at high risk of experiencing health problems from their drug use, such as blood-borne infections (e.g. HIV/AIDS, hepatitis) or drug overdose.
De fleste tilgjengelige anslag over injeksjonsbruk er utledet av data om overdosedødsfall eller infeksjonssykdommer (som HIV).
Despite their importance for public health, few countries are currently able to provide estimates of the levels of injecting drug use (Figure 9) and, therefore, improving the monitoring of this special population is an important challenge for the development of health monitoring systems in Europe.
Landene rapporterer betydelige forskjeller, med nasjonale anslag typisk mellom 0,5 og seks tilfeller pr.
Extrapolation from the limited data available must be done with caution, but does suggest an average prevalence of IDU (current injectors) of between three and four cases per 1 000 of the adult population.
1000 innbyggere i alderen 15–64 år i perioden 2001–05.
This would mean there may be around 1.1 million (0.9–1.3 million) injectors in the EU and Norway today.
Unntaket er Estland, som har et anslag på hele 15 tilfeller pr. 1000 innbyggere.
Indirect estimates of injecting drug use prevalence
1000 innbyggere i den voksne befolkningen.
Trends in injecting drug use from treatment demand data
Det betyr at det kan være rundt 1,1 millioner (0,9–1,3 millioner) sprøytebrukere i EU og Norge i dag.
The lack of data makes drawing conclusions on trends in injecting difficult, although one window on this behaviour is provided by data on drug users entering treatment.
Mangelen på data gjør det vanskelig å trekke konklusjoner om trender innen injeksjonsbruk, men data om narkotikabrukere som påbegynner behandling, bidrar til å kaste lys over denne atferden.
Treatment demands among opioid users, for example, may give an indication of patterns of use in the wider population.
Etterspørselen etter behandling blant opioidbrukere kan f.eks. gi en indikasjon på bruksmønstre i befolkningen generelt.
The proportion of injectors among all primary heroin users entering drug treatment (2001–05) shows marked differences in levels of injecting between countries.
Andelen sprøytebrukere blant alle som påbegynner narkotikabehandling for heroin som primærrusmiddel (2001–05), viser store nasjonale forskjeller.
Overall, these data suggest that injecting may be becoming less popular, with declines observed by Denmark, Ireland, Greece, Hungary, the United Kingdom and Turkey.
Dataene tyder generelt på at injeksjonsbruk er i ferd med å bli mindre populært, og Danmark, Irland, Hellas, Ungarn, Storbritannia samt Tyrkia opplever nedgang.
In some countries (Spain, the Netherlands, Portugal), a relatively small proportion of treated heroin users now inject.
I en del land (Spania, Nederland og Portugal) er det en relativt liten andel av heroinbrukerne som injiserer.
However, this picture is not
Dette er imidlertid ikke situasjonen overalt.
Most available estimates of injecting drug use are derived from either fatal overdose rates or data on infectious diseases (such as HIV).
I flere av de nye medlemsstatene synes injeksjonsbruk fortsatt å være den dominerende inntaksmåten for heroin.
An exception is Estonia, where a much higher estimate of 15 cases per 1 000 has been reported.
Trendene for injeksjonsbruk blant brukere av andre stoffer enn heroin kan skille seg ut.
(1) English regional estimates for 2004/05.NB: Black square = sample with national coverage; blue triangle = sample with subnational coverage.
(1) Engelske regionale anslag for 2004–05.NB: Svart kvadrat = nasjonale utvalg; blå trekant = subnasjonale utvalg.
The pattern of subnational prevalence estimates depends much on availability and location of studies within a country.
Mønsteret for subnasjonale prevalensestimater avhenger mye av hvilke studier som er tilgjengelige og hvor i landet de er gjennomført.
Target groups may vary slightly owing to different studies’ methods and data sources; therefore, comparisons should be made with caution.
Målgruppene kan variere noe som følge av ulike studiemetoder og datakilder. Sammenligninger bør derfor gjøres med varsomhet.
For more details see Tables PDU-1, PDU-2 and PDU-3 in the 2007 statistical bulletin.
For flere opplysninger, se tabell PDU-1, PDU-2 og PDU-3 i Statistiske opplysninger 2007.
Sources: National focal points.
Kilder: Nasjonale kontaktpunkter.
Maintenance treatment
Vedlikeholdsbehandling
With the exception of five countries (the Czech Republic, France, Latvia, Finland, Sweden), methadone is by far the most commonly used drug for substitution purposes, accounting for around 72 % of all substitution treatments (121).
Med unntak av fem land (Den tsjekkiske republikk, Frankrike, Latvia, Finland og Sverige) er metadon det vanligst brukte substitusjonsstoffet – det blir brukt i om lag 72 % av all substitusjonsbehandling (121).
In general, methadone treatment is based around specialist outpatient centres, but in some countries it may also be delivered in general practice settings or, when patients have been stabilised, in community-based care settings.
Metadonbehandling foregår i hovedsak ved spesialiserte polikliniske sentre, men i noen land kan behandlingen også foregå hos allmennleger eller, når pasienten er stabilisert, i lokalmiljøet.
Methadone dispensing practice varies; sometimes it is only available from specialist centres and consumption will be supervised, but in some countries, such as the United Kingdom, pharmacies also play an important role, and take-home prescriptions may be allowed.
Praksisen varierer når det gjelder utlevering av metadon. Noen ganger administreres metadonet utelukkende under tilsyn i spesialiserte sentre, mens andre land, som Storbritannia, har basert seg på at apotekene også kan spille en viktig rolle slik at klientene kan få med seg resepten hjem.
A relatively robust evidence base supported by data from treatment outcome studies and controlled trials now exists for the effectiveness of drug substitution treatments in treating dependence on heroin or other opioids (see Gossop, 2006 for a review).
Effekten av substitusjonsbehandling som behandlingsform for avhengighet av heroin og andre opioider dokumenteres av et relativt solid evidensgrunnlag understøttet av data fra utfallsstudier og kontrollerte forsøk (se Gossop, 2006 for en gjennomgang).
Positive effects have been shown in reducing the use of illicit drugs, health risk behaviours and criminality and improved social functioning.
Behandlingen har vist seg å ha en positiv effekt med hensyn til bruken av illegale rusmidler, helseskadelig atferd og kriminalitet så vel som sosial funksjonsevne.
Substitution treatment programmes usually include, as well as a prescribing element, other interventions to support behavioural change.
I tillegg til forskrivning omfatter substitusjonsbehandlings-programmene også andre intervensjoner som støtter atferdsendring.
Generally, the consensus in this area is that it is good practice to integrate programmes into the wider framework of medical care and social assistance.
Det er generell enighet på området om at det er god praksis å integrere programmene i en bredere anlagt strategi som også omfatter medisinsk og sosial hjelp.
) See Tables HSR-7, HSR-9 and HSR-11 in the 2007 statistical bulletin.
) Se tabell HSR-7, HSR-9 og HSR-11 i Statistiske opplysninger 2007.)
Quality assurance and substitution treatment
Kvalitetssikring og substitusjonsbehandling
In recent years, there has been interest across the EU in additional pharmacological agents for treating drug dependence, and the use of buprenorphine, in particular, has become more common.
En av årsakene til at bruken av buprenorfin er blitt mer utbredt, er at dette preparatet egner seg bedre enn metadon for bruk i lokalmiljøet.
In 2005, Slovenia and in May 2006, Malta joined the group of European countries licensing buprenorphine maintenance treatment at specialised units (122), and currently Bulgaria, Hungary,
Problemstillingen er sammensatt og drøftes nærmere i utvalgt aspekt om buprenorfin for 2005.