natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Almost all these campaigns warn of the dangers of using the drug, and some of them use shock tactics.
Massemediekampanjer som setter fokus på farene ved å bruke narkotika, blir bare sjelden evaluert i forhold til endringer i atferd, holdninger eller vilje til å bruke narkotika. Dessuten har det vært bekymring for at disse kampanjene er lite effektive og faktisk muligens skadelige.
The United Kingdom–Colombian campaign ‘Shared responsibility’ addresses the responsibility of users for the environmental and social harm associated with cocaine production.
F.eks. viste en grundig evaluering av resultatene av den nasjonale cannabiskampanjen i USA at den ikke hadde hatt noen effekt.
The Dutch cannabis campaign in 2006 targeted normative beliefs with real-life stories of young people as positive role models, instead of warnings and depiction of use.
Det kom derimot fram at kampanjen utilsiktet hadde hatt motsatt effekt, idet personer som tidligere hadde vært uinteressert i cannabis, rapporterte at de ville bruke det (Hornik et al., 2008).
Its evaluation found that negative social norms against cannabis smoking were reinforced and that there were no negative effects on intention to use and on normative beliefs (Wammes et al., 2007).
Tilsvarende problemer kom fram ved evalueringen av den skotske kokainkampanjen “Know the score” (EONN, 2007a).
Around 400 000 drug users are reported to have entered drug treatment in 2007 (14).
Rundt 400 000 narkotikabrukere rapporteres å ha blitt inntatt til behandling i 2007 (14).
Less than half of those entering treatment did so for the first time.
For under halvparten av dem var det første gang. Generelt gjaldt et stort flertall av behandlingssøknadene (86 %) poliklinisk behandling.
This proportion has grown in recent years for various reasons, including the increased availability and diversification of specialised outpatient treatment.
Denne andelen har av ulike grunner gått opp i de senere år, bl.a. fordi poliklinisk behandling er blitt lettere tilgjengelig, men også fordi spekteret av spesialiserte polikliniske behandlingstiltak er blitt større.
Decision-making by young people is a complex process, strongly influenced by peer group interactions and perception of social norms.
Hvordan unge mennesker treffer sine beslutninger, er en kompleks prosess som er sterkt influert av samhandlingen med grupper av jevnaldrede og hvordan samfunnets normer oppfattes.
So far, mass media communication appears not to have responded effectively to this complexity.
Så langt synes kommunikasjon via massemedia ikke å ha tatt tilstrekkelig hensyn til denne kompleksiteten.
In Europe, the main modalities used for the treatment of drug problems are psychosocial interventions, opioid substitution and detoxification.
De behandlingsoppleggene som oftest brukes i Europa er: psykososiale intervensjoner, substitusjonsbehandling ved opiatavhengighet samt avrusning.
Psychosocial interventions offer support to users as they attempt to manage and overcome their drug problems.
Psykososiale intervensjoner tilbyr støtte til brukere i deres forsøk på
) http://www.emcdda.europa.eu/themes/best-practice/evidence/selective-prevention http://www.lwl.org/LWL/Jugend/lwl_ks/Projekte_KS1/Fgn-english The treatment demand indicator received data from 23 countries for outpatient centres, with a coverage of more than 70 % of units in most countries, and from 20 countries for inpatient centres, with a coverage of over 50 % of units in most countries.
) http://www.emcdda.europa.eu/themes/best-practice/evidence/selective-prevention http://www.lwl.org/LWL/Jugend/lwl_ks/Projekte_KS1/Fgn-english Indikatoren for etterspørsel etter behandling er basert på data fra 23 land for polikliniske sentre, med en dekning på over 70 % av enhetene i de fleste land, og fra 20 land for døgninstitusjoner, med en dekning på over 50 % av enhetene i de fleste land.
Annual report 2009: the state of the drugs problem in Europe short-term, medically supervised intervention aimed at resolving the withdrawal symptoms associated with chronic drug use.
Årsrapport for 2009: Narkotikasituasjonen i Europa en tredel av alle klienter, strafferettssystemet henviser en firedel til behandling, og resten henvises gjennom sosial- og helsesystemet eller uformelle nettverk, inkludert familie og venner.
It is generally provided in inpatient settings.
Den innebærer vanligvis innleggelse.
The relative size of the different treatment modalities in each country is influenced by several factors, including the organisation of the national health care system.
Det relative omfanget av de ulike behandlingstypene i hvert land er påvirket av en rekke faktorer, inkludert hvordan det nasjonale helsesystemet er organisert.
Outpatient psychosocial treatment is mostly provided by public institutions (16 countries) or by nongovernmental organisations (10 countries).
Poliklinisk, psykososial behandling gis for det meste av offentlige institusjoner (16 land) eller av frivillige organisasjoner (ti land).
According to national experts, this type of treatment is available to the majority of those who seek it in 10 countries, and available to nearly all of them in a further 13 countries.
Ifølge nasjonale eksperter er denne typen behandling i ti land tilgjengelig for de fleste som ønsker det, og for nesten alle som ønsker det i ytterligere 13 land.
In four countries (Bulgaria, Estonia, Romania, Turkey), however, outpatient psychosocial treatment is estimated to be available to less than half of those who actively seek it (see Figure 1A).
I fire land (Bulgaria, Estland, Romania, Tyrkia) er poliklinisk, psykososial behandling tilgjengelig for bare under halvparten av dem som aktivt ønsker det (se figur 1A).
These ratings may hide considerable variation within countries and differences in the availability of specialised treatment programmes for cannabis or cocaine users.
Disse tallene kan dekke store variasjoner innad i et land og forskjeller i tilgjengeligheten av spesialiserte behandlingsprogrammer for cannabis- eller kokainbrukere.
Historically, drug treatment was provided largely in residential settings and most of the clients were heroin users.
Historisk har behandling for narkotikaavhengighet gjerne forutsatt innleggelse i døgninstitusjon, og den overveiende delen av klientene har vært heroinbrukere.
This situation changed during the 1980s and 1990s with the rapid expansion of outpatient treatment and, more recently, with the growing numbers of cannabis and cocaine users seeking treatment.
Denne situasjonen endret seg i 1980- og 1990-årene, med den raske utbyggingen av polikliniske behandlingstiltak og i den senere tid med at stadig flere cannabis- og kokainbrukere har søkt behandling.
Additionally, problems with licit or prescription drugs became more common.
I tillegg har problemer med lovlige rusmidler og reseptpliktige legemidler blitt vanligere.
In 2007, opioids, chiefly heroin, continued to be the main drug reported by users entering treatment in outpatient settings, cited as primary drug by 54 % of clients, followed by cannabis (21 %) and cocaine (18 %).
I 2007 var opioider, hovedsakelig heroin, fortsatt det narkotiske middelet som oftest ble rapportert av brukere som ble inntatt til behandling i det polikliniske behandlingsapparatet – opioider ble oppgitt som primærrusmiddel av 54 % av klientene, etterfulgt av cannabis (21 %) og kokain (18 %).
Several countries report an increase in the proportion of clients entering treatment for problems with drugs other than opioids, especially among new clients (see Chapters 3 and 5).
Flere land rapporterer om en økning i andelen klienter som inntas til behandling for problemer med andre narkotiske midler enn opioider, særlig blant nye klienter (se kapittel 3 og 5).
Substitution treatment combined with psychosocial care is the predominant treatment option for opioid users in Europe.
Substitusjonsbehandling kombinert med psykososial omsorg, er den behandlingsformen som oftest tilbys opioidbrukere i Europa.
It is generally provided as an outpatient treatment, though in some countries it is also available in inpatient settings.
Behandlingen skjer generelt poliklinisk, men enkelte land tilbyr også substitusjonsbehandling i døgninstitusjoner. I Østerrike får f.eks.
Substitution treatment is also increasingly provided in prisons (17).
Substitusjonsbehandling tilbys dessuten i økende grad i fengslene (17).
Drug users entering treatment in outpatient settings are predominantly young men, with an average age of 31 years and males almost four times as numerous as females (3.7:1).
Narkotikabrukere som påbegynner poliklinisk behandling, er først og fremst unge menn, med en gjennomsnittsalder på 31 år, og det er nærmere fire ganger så mange menn som kvinner (3,7:1).
The age and sex profile of treatment clients varies with primary drug.
Alder og kjønnsprofil for klientene i behandling varierer etter primærrusmiddel.
Cannabis clients are on average much younger (25) than opioid (32) and cocaine (33) clients.
Cannabisklientene er i gjennomsnitt langt yngre (25) enn opioid- (32) og kokain- (33) klientene.
Regardless of primary drug, the average age of clients entering treatment for the first time is about 2 years lower than that of all clients.
Uansett primærrusmiddel er klienter som påbegynner behandling for første gang, gjennomsnittlig ca. to år yngre enn alle klienter sett under ett.
Higher than average male to female ratios are reported for cocaine (5.1:1) and cannabis (5.5:1) clients (15).
Det er gjennomsnittlig langt flere menn enn kvinner blant kokain- og cannabisklientene – henholdsvis 5,1:1 og 5,5:1 (15).
Referral to treatment from hospitals and other medical sources is rare, except in Finland, where it accounts for 25 % of clients.
Den vanligste henvisningsveien for klienter i poliklinisk behandling er egenhenvising, noe som gjelder grovt regnet
In 2007, about 650 000 opioid users are estimated to have received substitution treatment in Europe (19).
Høydosert buprenorfinbehandling ble introdusert på Kypros i 2007, og substitusjonsbehandling for opiatavhengighet er nå tilgjengelig i alle medlemsstatene samt i Kroatia og Norge (18). Tyrkia har ennå ikke innført substitusjonsbehandling, selv om loven om behandlingssentre fra 2004 nå tillater det.
Elsewhere, substitution treatment is estimated to be available to a minority of opioid users in 10 countries (Estonia, Greece, Latvia, Lithuania, Hungary, Poland, Romania, Slovakia, Finland, Norway).
I 16 land skjer mesteparten av substitusjonsbehandlingen ved spesialiserte, offentlige polikliniske tjenester.
The data on availability of substitution treatment suggests the existence of a regional divide, with
Imidlertid spiller allmennleger, ofte i en ordning der behandlingsansvaret deles med spesialiserte sentre, en stadig viktigere rolle i denne typen behandling, og i enkelte land er det nå faktisk allmennlegene som står for mesteparten av substitusjonsbehandlingen (Vallonia
See Tables TDI-10 and TDI-21 in the 2009 statistical bulletin.See Table TDI-16 (part ii) in the 2009 statistical bulletin.See ‘Assistance to drug users in prison’, p. 35.
Se tabell TDI-10 og TDI-21 i Statistiske opplysninger 2009.Se tabell TDI-16 (del ii) i Statistiske opplysninger 2009.Se “Hjelp til narkotikabrukere i fengsel”, s. 35.
See Tables HSR-1 and HSR-2 in the 2009 statistical bulletin.See Table HSR-3 in the 2009 statistical bulletin.
Se tabell HSR-1 og HSR-2 i Statistiske opplysninger 2009.
Figure 1: Availability of treatment modalities in relation to need, assessed by national experts: (A) psychosocial outpatient, (B) substitution, (C) psychosocial inpatient, (D) detoxification
Figur 1: Tilgjengelighet av behandlingsformer i forhold til behov (vurdert av nasjonale eksperter): (A) psykososial i poliklinikk, (B) substitusjon, (C) psykososial på døgninstitusjon, (D) avrusning
NB: Availability is defined by the estimated proportion of drug users in need of treatment who can receive it: nearly all (full), the majority, but not nearly all (extensive), more than a few, but not the majority (limited), only a few (rare), not available. Information was collected by means of a structured questionnaire.Sources: Reitox national focal points.
Tilgjengelighet er definert som den andelen av behandlingstrengende narkotikabrukere som anslås å kunne få behandling: nesten alle (full), de fleste men langt fra alle (god), mer enn noen få men ikke flesteparten (begrenset), bare noen få (sjelden), ikke tilgjengelig.Informasjonen ble innhentet ved hjelp av et strukturert spørreskjema.Nasjonale kontaktpunkter i Reitox-nettet.
the lower levels of availability reported for countries in the east or north of Europe (Figure 1B).
Kilder: i Belgia, Tsjekkia, Tyskland, Frankrike, Luxembourg, Østerrike, Norge) (se kapittel 6).
rehabilitating them into society.
Finland, Norge).
A therapeutic community approach is often used in this context. Inpatient drug treatment is also provided by psychiatric hospitals, notably for clients with co-morbid psychiatric disorders.
Data om tilgjengeligheten av substitusjonsbehandling tilsier at det er et regionalt skille idet tilgjengeligheten er lavere i landene i Øst- og Nord-Europa (figur 1B).
Inpatient or residential treatment requires clients to stay overnight for a duration of several weeks to several months.
Behandling i døgninstitusjon krever at klientene innlegges i en periode som kan vare fra flere uker til flere måneder.
These programmes generally adopt a drug-free policy (without substitution treatment), with the aim of enabling the client to abstain from drug use.
Disse programmene baserer seg generelt på medikamentfrihet (uten substitusjonsbehandling) og tar
In 2007, around 40 000 people, or one in 10 of all drug users entering treatment, are reported to have entered treatment in inpatient settings.
Det er anslått at om lag 650 000 opioidbrukere mottok substitusjonsbehandling i Europa i 2007 (19).
More than half of them mentioned opioids as their principal drug (56 %), with most of the other clients identifying their principal drug as cannabis (14 %), stimulants other than cocaine (14 %) and cocaine (7 %).
Ifølge nasjonale eksperter er denne typen behandling tilgjengelig for nesten alle opioidbrukere i ni land og for flesteparten av brukerne i ytterligere syv andre land.
Annual report 2009: the state of the drugs problem in Europe
Årsrapport for 2009: Narkotikasituasjonen i Europa sikte på å sette klienten i stand til å klare seg uten narkotika.
Guidelines are becoming an important tool in the quality assurance of drug treatment.
Retningslinjer er blitt et viktig verktøy i kvalitetssikringen av narkotikabehandlingen.
Treatment guidelines include recommendations based on scientific evidence, expert opinion, service user preferences and national health care systems.
Retningslinjene for behandling omfatter anbefalinger basert på vitenskapelige bevis, ekspertuttalelser, innspill fra brukerne og nasjonale helsesystemer.
They are designed to help choose and apply the appropriate drug treatment interventions.
Retningslinjene skal være til hjelp for å kunne velge og iverksette behandlingstiltak.
In 20 out of 27 reporting countries, national drug treatment guidelines are drawn up by an authorised institution.
I 20 av 27 rapporterende land er det en godkjent institusjon som har utarbeidet de nasjonale retningslinjene for narkotikabehandling.
The mean age of drug users entering inpatient treatment is 30 years, but opioid and cocaine clients are on average older (31) than those in treatment for non-cocaine stimulants (28) and cannabis (26).
Gjennomsnittsalderen på narkotikabrukere som legger seg inn til behandling, er 30 år, selv om opioid- og kokainklienter i snitt er litt eldre (31) enn dem som behandles for andre sentralstimulerende midler enn kokain (28) eller cannabis (26).
Most inpatient clients are men, with an overall male to female ratio of 3.6:1.
De fleste klienter i døgninstitusjoner er menn, og i snitt er forholdet menn til kvinner 3,6:1.
The ratio is lower among primary users of non-cocaine stimulants (2.2:1) and higher among users of cocaine (5.1:1) and cannabis (8:1).
Misforholdet er ikke like stort blant dem som primært bruker andre sentralstimulerende midler enn kokain (2,2:1), mens det er enda større blant kokainbrukere (5,1:1) og cannabisbrukere (8:1).
In most countries where comparison is possible, the proportion of drug clients with no employment and unstable accommodation is higher among those entering treatment in inpatient settings than among outpatient clients (20).
I de fleste land der sammenligning er mulig, er andelen narkotikaklienter som er uten arbeid og har en ustabil boligsituasjon, høyere blant klienter i døgninstitusjoner enn i det polikliniske behandlingsapparatet (20).
Existing guidelines cover, in particular, pharmacological drug treatment.
Eksisterende retningslinjer gjelder spesielt farmakologisk narkotikabehandling.
National guidelines for substitution treatment are reported by 18 countries, and 11 countries report guidelines for detoxification.
Nasjonale retningslinjer for substitusjonsbehandling rapporteres av 18 land, mens 11 land rapporterer å ha retningslinjer for avrusning.
However, about one third of these countries do not report adherence to the guidelines as a condition for operating or receiving funding for a treatment facility.
Imidlertid rapporterer en tredel av disse landene at det ikke er en forutsetning for drift eller tilskudd at behandlingsinstitusjonene følger disse retningslinjene.
The main providers of inpatient treatment are nongovernmental organisations (12 countries) and public institutions (11 countries).
Behandling i døgninstitusjon tilbys oftest av frivillige organisasjoner (12 land) og offentlige institusjoner (11 land).
Private institutions play this role in Denmark and Luxembourg, while they are the second most important providers in 10 countries.
Private institusjoner spiller denne rollen i Danmark og Luxembourg, mens disse er nest viktigst i ti land.
National experts estimate that inpatient psychosocial treatment is available to the majority of those seeking it in 12 countries and to almost all who seek it in a further nine countries.
Nasjonale eksperter anslår at i 12 land er psykososial behandling i døgninstitusjon tilgjengelig for de fleste som ønsker det og for nesten alle som ønsker det i ytterligere ni land.
However, in six countries (Bulgaria, Denmark, Estonia, France, Hungary, Romania), this treatment modality was considered to be available to less than half of those who actively seek it (see Figure 1C).
I seks land (Bulgaria, Danmark, Estland, Frankrike, Ungarn, Romania) er denne behandlingsformen tilgjengelig for bare under halvparten av dem som aktivt ønsker det (se figur 1C).
National guidelines for psychosocial treatment and social reintegration are less common.
Nasjonale retningslinjer for psykososial behandling og sosial reintegrasjon er mindre vanlig.
Only seven Member States (Bulgaria, Czech Republic, Germany, Denmark, Netherlands, Slovenia, United Kingdom) report the availability of guidelines for psychosocial interventions, and five (Czech Republic, Germany, Portugal, Slovenia, United Kingdom) for social reintegration.
Bare syv medlemsstater (Bulgaria, Tsjekkia, Tyskland, Danmark, Nederland, Slovenia, Storbritannia) rapporterer å ha retningslinjer for psykososiale intervensjoner, og fem (Tsjekkia, Tyskland, Portugal, Slovenia, Storbritannia) for sosial reintegrasjon.
The scarcity of national guidelines is probably due to the limited evidence available, and this points to the need for more multisite randomised controlled trials in these fields.
Det at det finnes så få nasjonale retningslinjer, skyldes sannsynligvis at tilgjengelig kunnskap er så begrenset, noe som understreker behovet for flere multisenter, randomiserte kontrollerte studier på disse områdene.
Detoxification is generally a prerequisite to initiate long-term, abstinence-based residential treatment.
Avrusning er generelt en forutsetning for å kunne legge seg inn på institusjon for langvarig behandling som er basert på rusfrihet.
It is commonly, but not exclusively, an inpatient intervention provided in hospitals, specialist treatment centres or residential facilities with medical or psychiatric wards.
Dette er vanligvis, men ikke alltid, et tiltak som iverksettes i sykehus, spesialiserte behandlingssentre eller døgninstitusjoner med medisinske eller psykiatriske avdelinger.
Public institutions are the main providers of detoxification in 21 countries.
Avrusning foregår vanligvis ved offentlige institusjoner i 21 land. Frivillige organisasjoner er de største aktørene innen avrusning i Belgia (Flandern) og Nederland, mens
The prevention and reduction of drugrelated harm is a public health objective in all Member States and in the EU drugs strategy (European Commission, 2007).
Etter- og videreutdanning av personalet er viktig for å sikre høy kvalitet på tilbudet.
Health planners and policymakers in Europe increasingly look for mechanisms to ensure high quality in drug treatment.
Kurs spesielt utformet for personer som arbeider med avhengighetsbehandling og en eller annen form for etter-/videreutdanning innen narkotikabehandling for leger er utbredt i Den europeiske union.
They also tend to give priority to ‘evidencebased’ interventions when considering the provision of treatment and the allocation of funds.
De fleste landene har tilsvarende utdannings-/opplæringstilbud for andre fagfolk på rusfeltet, så som sykepleiere, sosialarbeidere og psykologer.
) See Tables TDI-10, TDI-13, TDI-15 and TDI-21 in the 2009 statistical bulletin.
) Se tabell TDI-10, TDI-13, TDI-15 og TDI-21 i Statistiske opplysninger 2009.
Following the introduction of the modules on universal and selective prevention in 2008, the EMCDDA has launched a new module dedicated to drug treatment on its ‘Best practice portal’.
Etter innføringen av modulene om generell og selektiv forebygging i 2008 har EONN lansert en ny modul om narkotikabehandling på sin Portal for beste praksis.
It includes a synthesis of findings about the efficacy of pharmacological and psychosocial treatment for opioid, stimulant and cannabis disorders, based on the latest reviews.
Her finnes et sammendrag, basert på de nyeste litteraturgjennomgangene, av forskningsresultater om effekten av farmakologiske og psykososiale behandlingsmetoder for problemer med opioider, sentralstimulerende midler og cannabis.
Work on the portal has been facilitated by a European Commission-funded study on quality of treatment and exchange of best practice (Directorate-General for Health and Consumers, 2008b).
Arbeidet på portalen fikk god drahjelp av en studie av behandlingskvalitet og utveksling av beste praksis, som var finansiert av Europakommisjonen (Generaldirektoratet for helse- og forbrukersaker, 2008b).
The treatment module presents the findings of studies that compare the efficacy of different interventions.
I de senere år har man også kunnet spore en profesjonaliseringsprosess, og det settes mer inn på å sikre høyere kvalitetsstandarder.
Efficacy is ideally determined by carrying out controlled trials or randomised controlled trials where interventions are compared against specific outcome measures. Most of the evidence base in this area comes from studies conducted in the United States.
I 2006–07 ble det f.eks. ført tilsyn med skadereduksjonstiltakene i England med henblikk på å identifisere potensielle områder for forbedring.
Studies in Europe are now becoming more common, and include some ground-breaking work on new agents for opioid substitution treatment.
Kvalitet kan også sikres ved i finansieringsavtaler å kreve overholdelse av spesifikke standarder, noe Tsjekkia og Estland har rapportert.
Responsibility for quality assurance lies with national institutions in 14 countries, while in countries with a federal system, agencies at sub-national level can be in charge.
Behandlingsmodulen presenterer funn fra studier som sammenligner effekten av ulike behandlingstiltak.
Guidance can be underpinned by research findings on cost-effectiveness, as is the case in the United Kingdom’s guidance on needle and syringe programmes (NICE, 2009).
Ideelt vurderes effekten ved å gjennomføre kontrollerte studier eller randomiserte, kontrollerte studier der tiltakene sammenlignes mot spesifikke utfallsmål.