natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The assessment above shows that, although some pressures on the environment have been reduced, this has not generally led to an improvement in the state or quality of the environment of Europe.
Evalueringen over viser at selv om noe av presset på miljøet er redusert, har ikke dette generelt ført til at miljøets tilstand eller kvalitet i Europa er bedret.
This is due, in some cases, to natural time delays (in processes such as stratospheric ozone depletion or the build-up of phosphorus concentrations in lakes).
I noen tilfeller skyldes dette en naturlig forsinkelse (i prosesser som nedbrytingen av ozonlaget i stratosfæren eller de økende fosforkonsentrasjonene i innsjøer).
However, in many cases the measures taken have been too limited, given the scale and complexity of the problem (for example, summer smog or pesticides in groundwater).
I mange tilfeller har imidlertid de tiltakene som er blitt iverksatt, vært for begrenset i forhold til problemets omfang og kompleksitet (f.eks. når det gjelder sommersmog eller plantevernmidler i grunnvannet).
A traditional focus for European environmental policies has been the control of pollution at source and the protection of particular parts of the environment.
Europeisk miljøpolitikk har tradisjonelt konsentrert seg om å kontrollere forurensningen ved kilden og verne særlige deler av miljøet. I den senere tid er det lagt større vekt på å integrere miljøhensynet i andre områder av politikken og fremme en bærekraftig utvikling.
Transport, energy, industry and agriculture are key sectoral "driving forces" diat impact on Europe's environment.
Transport, energi, industri og jordbruk er de viktigste sektordrivkreftene som påvirker Europas miljø.
The development of environmental policies and their effective implementation varies widely between these sectors.
Utviklingen av en miljøpolitikk og den faktiske gjennomføringen av denne varierer sterkt fra sektor til sektor.
The industry and energy sectors are reasonably well covered by policies, but some areas still need attention (e.g. energy efficiency, renewable energy) ; agriculture is covered to a lesser extent and is under review; the situation for the transport sector remains unsatisfactory.
Jordbrukspolitikken er lite miljøanpasset, men er for tiden til vurdering. Situasjonen for transportsektoren er fremdeles ikke tilfredsstillende.
Transport: Goods transport by road in the whole of Europe has increased by 54% since 1980 (measured in tonne-km), passenger transport by car has increased by 46% since 1985 (passenger-km, EU only) and the number of passengers climate change, acidification, summer smog, biodiversity, urban problems,
Transport: Godstransporten på veiene i Europa har økt med 54 % siden 1980 (målt i tonn/km), passasjertransporten -med bil har økt med 46 % siden 1985 (passasjer/km, kun EU) og antall passasjerer klimaendring, forsuring, sommersmog, biologisk mangfold.
In the transport sector more than any other, environmental policies are failing to keep up with the pace of growth. · Problems of congestion, air pollution and noise are increasing.
De miljøpolitiske retningslinjenes manglende evne til å holde tritt med veksten er tydeligere i transportsektoren enn i noen annen sektor. Trafikkorkene, luftforurensningen og støyen bare øker på.
Until recently, the growth of transport has been widely regarded as a fundamental part of economic growth and development: governments have set themselves the task of developing the necessary infrastructure, while the environmental task has been restricted to ensuring that vehicle emission standards and fuel quality are gradually improved, and that the choice of traffic routes is made subject to environmental impact assessment.
Inntil nylig ble vekst innen transportsektoren betraktet som en viktig forutsetning for økonomisk vekst og utvikling. Regjeringene har pålagt seg selv å utvikle den nødvendige infrastruktur mens miljøoppgavene har vært begrenset til en gradvis skjerping av kravene til drivstoff og utslippene fra det enkelte kjøretøy, samt bruk av miljøkonsekvensanalyser i trafikkplanlegging.
This report shows that some progress has been made on these limited objectives in most of Europe.
Rapporten viser at det i Europa er gjort visse framskritt når det gjelder slike begrensede målsetninger.
Nevertheless, the continuing growth of traffic and transport infrastructure has resulted in an overall growth in transport-related environmental problems and public concern about them.
Ikke desto mindre häiden stadige utbyggingen av trafikk- og transportinfrastrukturer skapt en generell økning i transportrelaterte miljøproblemer og økt allmennhetens bevisstgjøring omkring dem.
This is now leading to more fundamental questioning of the link between economic development and the growth of traffic.
Dette har ført til at man stiller grunnleggende spørsmål ved forbindelsen mellom økonomisk utvikling og trafikkvekst.
Recendy, efforts are being made to restrain growth in the demand for transport, promote more use of public transport, and encourage new patterns of seulement and production which reduce the need for transport.
I den senere tid er det blitt arbeidet for å begrense veksten i transportbehovet, oppmuntre til økt bruk av offentlige transportmidler og stimulere til nye bosettings- og produksjonsmønstre som reduserer behovet for transport.
This transformation to a more sustainable pattern of transport will not be easy to achieve because there is considerable political momentum behind the traditional approach to infrastructure development, and public transport is losing out to private transport everywhere in Europe.
Dette skiftet mot et mer bærekraftig transportmønster vil ikke bli enkelt å gjennomføre, for det ligger et betydelig politisk kraftmoment bak den tradisjonelle tilnærmingen til utbyggingen av infrastrukturer, og offentlig transport taper i hele Europa terreng i forhold til privat transport.
Energy use, which is the basic driving force behind climate change and a number of air pollution problems, has remained at a consistently high level in Western Europe since the Dobris assessment.
Energiforbruket, som er den viktigste drh'kraften bak klimaendringer og en rekke luftforurensningsproblemer, har vært konstant høyt i Vest-Europa siden Dobris-vapporten.
climate change, acidification, summer smog, coastal and marine, urban problems
klimaendring, forsuring, sommersmog, hav- og kystområder, urbane problemer
In CEE and the NIS, energy consumption has fallen by 23% since 1990 as a result of economic restructuring, but is expected to rise again as economic recovery takes off.
Som et resultat av økonomisk omstrukturering har energiforbruket i Sentral- og Øst-Europa og i de nye, uavhengige statene i Europa gått ned med 23 % siden 1990, men det forventes å øke igjen så snart konjunkturene bedrer seg.
Greater efficiency in the production and use of energy is a key requirement of a more sustainable energy policy.
Økt effektivitet i energiproduksjon og -forbruk er en forutsetning for en mer bærekraftig energipolitikk.
Relatively low energy prices have not provided a sufficient stimulus for energy efficiency improvements in Western Europe.
Relativt lave energipriser har motvirket energieffektivisering i
Currently energy efficiency is improving by about 1% per year, but GDP is continuing to grow by about 2 to 3% per year.
I den senere tid er energiutnyttelsen bedret med ca. 1 % per år, mens BNP fremdeles øker med 23 % per år.
Considerable scope exists for further improvement in energy efficiency in Western Europe, particularly in the transport and household sectors, but experience suggests that, while fossil fuel prices remain low, more vigorous policy measures will be needed to achieve such improvement.
Det er et betydelig potensial for økt energiutnyttelse i Vest-Europa, særlig innenfor sektorene transport og husholdning, men erfaringer viser at så lenge prisene på fossilt brensel er lave, trengs kraftigere politiske virkemidler for å oppnå dette.
In Eastern Europe, economic convergence with the West could reverse the current trend towards lower energy consumption and lead to a resumption of growth in emissions of greenhouse gases and other air pollutants, particularly in the industrial, transport and household sectors.
I Øst-Europa kan økonomisk tilnærming til Vest-Europa snu dagens tendens mot lavere energiforbruk og føre til nyvekst i utslippene av drivhusgasser og annen luftforurensning, særlig innenfor industri, transportog husholdningssektoren.
So here, too, new measures to promote energy efficiency in the production and consumption of energy are likely to be needed.
Også her vil det sannsynligvis bli nødvendig med tiltak for å fremme økt energiutnyttelse i produksjonen og forbruket av energi.
Industry: The relative contribution of industry to the problems of climate change, acidification, tropospheric ozone and water pollution has decreased since the Dobris assessment.
Industri: Industriens relative bidrag til problemene med klimaendring, forsuring, bakkenær ozon og vannforurensning har gått ned etter at ZMir/.ç-rapporten kom ut.
climate change, stratospheric ozone, acidification, summer smog, chemicals, waste, water, coastal and marine, urban problems, accidents
klimaendring, stratosfærisk ozon, forsuring, sommersmog, kjemikalier, avfall, vann, havog kystområder, urbane problemer, ulykker
In Western Europe, environmental objectives are becoming integrated into industrial decision-making, resulting in falling total industrial emissions to air and water.
I Vest-Europa blir miljømålsetninger i stigende grad integrert i beslutninger som industrien tar, slik at industriens samlede utslipp til luft og vann reduseres.
However, such integration is not common in Eastern Europe, underlining the need in these countries for well-designed and well-resourced administrative structures for the implementation and enforcement of environmental legislation, and for the wider use of environmental management systems by business.
Dette er ikke vanlig i Øst-Europa, noe som understreker disse landenes behov for å ha hensiktsmessige forvaltningsstrukturer med tilstrekkelige ressurser for å gjennomføre og håndheve miljølovgivning, og for å få en mer gjennomgående bruk av miljøstyringssystemer innenfor den enkelte bransje.
Technological "leapfrogging" may occur when a significant part of the production system is renewed.
Man vil kanskje se et stort sprang framover på dette området når en vesentlig del av produksjonssystemene er fornyet.
In all of Europe, the environmental impact of small and medium-sized enterprises is considerable, as is their potential for improvement.
I Europa har små og mellomstore bedrifter stor betydning for miljøet, og de har også et stort forbedringspotensial.
In general, these enterprises are not yet being subjected to effective environmental measures.
Generelt sett er disse bedriftene ennå ikke underlagt effektive miljøtiltak.
Agriculture: In the past, agricultural policies in Europe have generally been directed towards maximising food production and maintaining farm incomes.
Jordbruk: Landbrukspolitikken i Europa var tidligere stort sett rettet mol en maksimering av matproduksjonen og opprettholdelse av gårdbrukernes inntekter.
More recently, policies are beginning to direct more attention to environmental requirements and the need for more sustainable agriculture.
I den senere tid har landbrukspolitikken tatt større hensyn til miljøkrav og behovet for et bærekraftig jordbruk.
The report shows, however, that there is still a long way to go.
Rapporten viser imidlertid at det fremdeles er langt igjen.
In Western Europe, yields have continued to increase in the past five years as a result of advances in agricultural practices.
I Vest-Europa har matproduksjonen også i de siste fem årene økt som en følge av utviklingen avjordbrukets metoder.
Use of inputs like inorganic fertilisers and pesticides (measured in weight of active substances) has levelled off (although, as indicated above, this is not leading to any immediate improvement in groundwater quality), but water use has continued to increase.
Bruken av f.eks. uorganisk gjødsel og plantevernmidler (målt i vekt aktivt stoff) har stagnert(selv om dette, som tidligere nevnt, ikke fører til noe øyeblikkelig forbedring i kvaliteten på grunnvannet), men vannforbruket har fortsatt å øke.
With the increase of livestock production, animal manure production and the emission of reduced nitrogen compounds, eutrophication has become a major problem in north-west Europe and is increasing in significance in southern Europe.
Med økt husdyrproduksjon, økt produksjon av husdyrgjødsel og økte utslipp av reduserte nitrogenholdige forbindelser, er eutrofiering blitt et stort problem i Nordvest-Europa og et økende problem i Sør-Europa.
Natural habitats and biodiversity are, in many places, under pressure from agricultural intensification and the spread of new setdements.
Naturlige habitater og det biologiske mangfold står mange steder under press fra et intensivert jordbruk og utbygging.
Individual countries have started to stimulate more environmentally friendly farming, but environmental considerations are still only a small part of the Common Agricultural Policy of the European Union (CAP).
Enkelte land har begynt å legge forholdene til rette for et mer miljøvennlig landbruk, men miljøhensyn er fremdeles bare en liten del av Den europeiske unions Felles landbrukspolitikk (CAP).
Implementation of GATT and CAP reform may lead to further rationalisation and specialisation of agricultural production, and abandonment of more marginal land.
Gjennomføringen av GATT og reformer innen CAP kan føre til ytterligere rasjonalisering og spesialisering av jordbruket og brakklegging av enda større marginale arealer.
However, there is no simple relationship between abandonment and its impact on biodiversity.
Forholdet mellom brakklegging og brakkleggingens innvirkning på det biologisk mangfold er imidlertid ikke entydig.
In Eastern Europe, structural reform, modernisation and diversification of the agricultural sector remain a priority.
I Øst-Europa blir strukturelle reformer, modernisering og diversifisering av landbruket fremdeles prioritert.
However, the complexities and uncertainties of the situation make it difficult to make an overall assessment of the impact of such developments.
Imidlertid er situasjonen så kompleks og usikker at det er vanskelig å foreta en generell vurdering avvirkningen av denne utviklingen.
Overall, achieving sustainable levels of environmental pressure and use of resources is likely to require major technological advances and major shifts to less resource-intensive and environmentally harmful activities.
Sett under ett vil en overgang til bærekraftig forvaltning av miljø og ressurser trolig forutsette store teknologiske nyvinninger og et gjennomgripende skifte til mer miljøvennlige og mindre ressurskrevende aktiviteter.
While at national level there has been some progress in developing policies that integrate environmental requirements into decision-making (such as environmental action plans or requirements for strategic environmental assessments), there is
Mens det har vært en viss framgang på nasjonalt plan når det gjelder utviklingen av politikk som integrerer miljøkrav i beslutningsprosessen (f.eks. miljøhandlingsplaner eller krav om
17 a long way to go in implementing these on a panEuropean scale.
17 konsekvensutredninger), er det fremdeles langt igjen før dette er gjennomført på alleuropeisk plan.
However, the scope for improvements that are large enough to overcome the environmental impacts of growth in production and consumption is considerable, particularly in CEE and the NIS.
Potensialet for miljøforbedringer er imidlertid på flere felter så stort at miljøforverringer som følge av produksjons- og forbruksvekst kan unngås. Dette gjelder særlig for Sentral- og Øst-Europa og i de nye, uavhengige statene i Europa.
In these countries, economic restructuring and technological renewal provide opportunities for avoiding some of the more wasteful technologies of Western Europe.
I disse landene gir økonomisk omstrukturering og teknologisk fornyelse muligheter til å unngå noen av de mer ressurskrevende teknologier vi har i Vest-Europa.
Conclusions per environmental problem
Konklusjoner på det enkelte miljøproblem
Climate change European annual mean air temperatures have increased by 0.30.6°C since 1900.
Klimaendringer Årlige middeltemperatur i Europa har økt med 0,3-0,6 °C siden 1900.
Climate models predict further increases, above 1990 levels, of about 2°C by the year 2100, with higher increases in the north of Europe than in the south.
Klimamodeller tilsier ytterligere økninger innen år 2100 i forhold til 1990-nivå med ca 2 °C. Økningene vil være større i de nordlige delene av Europa enn i de sørlige.
The potential consequences include increases in sea level, more frequent and intense storms, floods and droughts, and changes in biota and food productivity.
Mulige konsekvenser inkluderer hevet vannstand i verdenshavene, hyppigere og kraftigere stormer, oversvømmelser og tørke og endringer i biota og matproduksjon.
How serious these.consequences will be depends pardy on the extent to which adaptation measures are implemented in the coming years and decades.
Hvor alvorlige disse konsekvensene vil bli, er delvis avhengig av i hvilken grad tiltak blir gjennomført i de kommende år og tiår.
Ensuring that further temperature increases are at no more than 0.1 °C per decade and that sea levels rise by no more than 2 cm per decade (provisional limits assumed for sustainability) would "require industrialised countries to reduce emissions of greenhouse gases (carbon dioxide, methane, nitrous oxide and various halogenated compounds) by at least 30-55% by 2010 from 1990 levels.
For å sikre at ytterligere temperaturøkninger ikke blir på mer enn 0,1 °C per tiår, og at havnivået ikke stiger mer enn 2 cm per tiår (foreløpige, antatte grenser for bærekraftighet), må industrilandene innen 2010 redusere sine utslipp av drivhusgasser (karbondioksid, metan, nitrogenoksid og ulike halogenerte forbindelser) med minst 30-55 % i forhold til 1990-
Such reductions are much higher than the commitments made by developed countries at the third conference of parties of the United Nations Framework Convention on Climate Change (UNFCCC) in Kyoto in December 1997, which were to reduce greenhouse gas emissions in most European countries to 8% below the 1990 levels by 2010.
Dette målet er meget mer ambisiøst enn det industrilandene forpliktet seg til på FNs klimakonferanse i Kyoto i desember 1997, hvor rammekonvensjonen (UNFCCC) tilsier en reduksjon av utslippene av drivhusgasser i de fleste europeiske land til 8 % under 1990-nivå innen 2010.
Some CEE countries committed themselves to greenhouse gas reductions of between 5% and 8% in 2010 compared with 1990, while the Russian Federation and the Ukraine undertook to stabilise their emissions at 1990 levels.
Enkelte land i Sentral-og Øst-Europa forpliktet seg til å redusere utslippene av drivhusgasser med mellom 5 % og 8 % i 2010 i forhold til 1990-nivå, mens Den russiske føderasjon og Ukraina forpliktet seg til å stabilisere utslippene på 1990-nivå.
It is uncertain whether the EU will achieve the original UNFCCC target, set in 1992, of stabilising emissions of carbon dioxide (the most important greenhouse gas) in 2000 at 1990 levels, because emissions in 2000 are currently predicted to be up to 5% above 1990 levels.
Det er usikkert om EU vil klare å nå det opprinnelige UNFCCC-målet fra 1992 om å stabilisere utslippene av karbondioksid (som er den viktigste av drivhusgassene) i år 2000 på 1990-nivå, ettersom utslippene i år 2000 forventes å ligge opp mot 5 % over 1990-nivå.
Furthermore, in contrast to the Kyoto target of an 8% reduction in greenhouse gas emissions in 2010 (for a "basket" of six gases, including carbon dioxide), the Commission of the European Communities' latest "business as usual" (pre-Kyoto) scenario implies an 8% increase in carbon dioxide emissions between 1990 and 2010, with the largest increase (39%) in the transport sector.
I motsetning til Kyoto-målet om en reduksjon i utslippene av drivhusgasser på 8 % i 2010 (for en for en samlet gruppe på seks klimagasser, inkludert CO.,), medfører Europakommisjonens siste «business as usual» (før Kyoto)scenario 8 % økning i karbondioksidutslippene fra 1990 til 2010, med den største økningen (39 %) i transportsektoren.
The proposal for one of the key measures at Community level, an energy/carbon tax, has not yet been adopted, but some Western European countries have already introduced such taxes (Austria, Denmark, Finland, the Netherlands, Norway and Sweden).
Enkelte vesteuropeiske land har innført energi/karbonavgifter (Østerrike, Danmark, Finland, Nederland, Norge og Sverige), men delte er foreløpig på forslagsstadiet på felles EU-nivå.
In addition, there is scope for other types of measure to reduce CO,, emissions, some of which are currently being taken by various European countries and the EU.
I tillegg er det muligheter for andre typer tillak for å redusere CO,,-utslippene, og noen av dem innføres for tiden i en rekke europeiske land og EU.
These include energy efficiency programmes, combined heat and power installations, fuel switching from coal to natural gas and/or wood, measures aimed at changing the modal split in transport and measures aimed at absorbing carbon (increasing the carbon sink) through afforestation.
Disse innbefatter programmer for energieffektivisering, kombinerte varme- og kraftanlegg, overgang fra kull til naturgass og/eller ved som brensel, tiltak med sikte på en endring av den relative fordelingen mellom ulike transportformer og tiltak med sikte på karbonabsorpsjon (økning av karbonopptaket) ved hjelp av skogplanting.
Energy use, dominated by fossil fuels, is the key influence on emissions of carbon dioxide.
Størstedelen av karbondioksidutslippene skyldes bruk av fossile brensler til energiproduksjon, transportformål etc .
In Western Europe, emissions of carbon dioxide from fossil fuel use fell by 3% between 1990 and 1995, due to economic recession, the restructuring of industry in Germany and the switch from coal to natural gas for electricity generation.
I Vest-Europa gikk utslippet av karbondioksid fra fossilt brensel ned med 3 % mellom 1990 og 1995 pga. økonomiske nedgangstider, omstrukturering av industrien i Tyskland og overgangen fra kull til naturgass for produksjon av elektrisitet.
Energy prices in Western Europe during the past decade have been stable and relatively low compared to historical prices, providing little incentive for improving efficiency.
Energiprisene i Vesl-Europa har det siste tiåret vært stabile og relativt lave sammenlignet med historiske priser, noe som bare i liten grad har stimulert til energieffektivisering.
Energy intensity (final energy consumption per unit of GDP) has fallen by only 1% per year since 1980.
Energiintensiteten (endelig energiforbruk per BNP-enhet) har gått ned med bare 1 % per år siden 1980.
Patterns of energy use changed markedly between 1980 and 1995.
Det var en markert endring i forbruksmønsteret for energi mellom 1980 og 1995.
Energy use in the transport sector grew by 44%, industrial energy use fell by 8% and other fuel use grew by 7%, reflecting mainly growth in road transport and a move away from energy-intensive heavy industry.
Energiforbruket i transportsektoren økte med 44 %, industriens forbruk gikk ned med 8 % og bruken av annet brensel økte med 7 %, noe som hovedsakelig skyldes veksten i veitransporten og et skifte bort fra energiintensiv tungindustri.
Total energy consumption increased by 10% between 1985 and 1995.
Det totale energiforbruket økte med 10 % mellom 1985 og 1995.
The contribution of nuclear energy to total energy provision increased from 5% to 15% in Western Europe between 1980 and 1994, with Sweden and France depending on nuclear energy for around 40% of their total energy requirements.
Kjernekraftens bidrag til den totale energiforsyningen økte fra 5 til 15 % i Vest-Europa mellom 1980 og 1994.1 Sverige og Frankrike dekket kjernekraften ca. 40 % av det totale energibehovet.