natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Although these brain changes may explain why addicts continue to use drugs despite tolerance to their pleasurable effects and serious adverse consequences, this model may also be used to argue that addicts may lack the autonomy to make informed
En mindre invasiv tilnærminger transkraniell magnetisk stimulering som innebærer at man plasserer en liten magnetisk spole mot personens skalle for å blokkere eller stimulere nerveaktivitet. Ingen av disse tilnærmingene er bevist ennå, og alle innebærer mulige ulemper og fordeler.
A number of other novel treatment approaches are in development or are being researched which may provide new approaches to treating some forms of drug dependence.
Hvordan avhengighet forstås i samfunnet er viktig for å avgjøre hvilke reaksjoner som er passende.
These include immunotherapies in the form of ‘vaccines’ against the effects of nicotine, cocaine and heroin that act by binding to the target drug in the bloodstream, thus preventing it from reaching the brain.
Definisjonen av avhengighet som en forstyrrelse der en persons kontroll over egen bruk av et stoffer svekket, kan i stedet betraktes i et historisk perspektiv der narkotikabrukere ble betraktet som selvstendige individer som frivillig deltok i ulovlige aktiviteter.
Neurosurgery is the most invasive and permanent form of experimental treatment, but there exist strong ethical objections to this approach.
Selv i dag er noen kilder skeptiske til eksistensen av avhengighet; og i hvilken grad avhengige individer selv kan bestemme over sine handlinger er fortsatt et spørsmål av grunnleggende betydning.
Less extreme but still raising ethical concerns is deep brain stimulation which involves the insertion of electrical stimulating electrodes into the regions of the brain involved in addiction, such as the insula.
Hjernesykdomsmodellen for avhengighet utfordrer meningen at bruk av narkotika alltid er et frivillig valg, ved å hevde at langvarig bruk av narkotika fører til langsiktige endringer i hjernestrukturen, som undergraver frivillig kontroll.
A less invasive approach is transcranial magnetic stimulation that involves placing a small magnetic coil against an individual’s skull in order to block or enhance neural activity.
Selv om disse endringene i hjernen kan forklare hvorfor avhengige fortsetter å bruke narkotika, på tross av toleransen for de behagelige virkningene og de alvorlige skadelige konsekvesene, kan denne modellen også brukes til å hevde at avhengige kan mangle selvstendighet til å gjøre informerte valg eller handle på grunnlag av dem.
None of these approaches are currently
Bruk av narkotika omfatter et komplekst sett av atferd,
Dopaminergic projections from midbrain to forebrain
Dopaminrelaterte projeksjoner fra midtre til fremre del av hjernen
Ventral tegmental area
Ventralt tegmetalt område
Note: Meso-corticolimbic dopaminergic neurons from the ventral tegmental area and substantia nigra project to an important structure of the reward circuitry, the nucleus accumbens, and to the cortical areas primarily responsible for making decisions, such as whether to use drugs (e.g. the prefrontal cortex, and the cingulate gyrus).
Neurobiologisk forskning kan gi et betydelig bidrag til vår forståelse av i hvilken grad avhengige er autonome og derfor ansvarlige for sine handlinger.
Projections from the midbrain also make connections with the caudate and the putamen (labelled Striatum in the figure). Source: Hyman et al., 2006.
Autonomien hos avhengige når det gjelder valg knyttet til deres bruk av narkotika, er uten tvil svekket når de er akutt påvirket eller opplever alvorlige abstinenssymptomer.
Neurobiological research can make a significant contribution to our understanding of the extent to which addicts are autonomous, and therefore responsible for their actions.
Imidlertid varierer graden av svekkelse mye, og informert samtykke, det vil si prosessen der personer går med på behandling med fullstendig kunnskap om dens mulige risikoer og fordeler, kan og skal innhentes etter at pasienten er stabilisert.
The autonomy of addicts in making choices about their drug use is undoubtedly impaired when they are acutely intoxicated or experiencing severe withdrawal symptoms.
Hvis neurobiologisk forskning fører til utvikling av nye tilnærminger i behandlingen, vil de komme i tillegg til, og forhåpentligvis supplere, eksisterende behandling.
However, the extent of impairment varies greatly and informed consent, i.e. the process by which individuals agree to treatment in the full knowledge of its possible risks and benefits, and without coercion, can and should be obtained after patient stabilisation.
Pasienter må få informasjon om ulike behandlingsalternativer, og kostnadene så vel som fordelene ved all ny behandling bør vurderes nøye, parallelt med den potensielle virkningen.
If neurobiological research leads to the development of new treatment approaches, they will join and hopefully complement existing treatments.
Behandling som er invasiv eller farlig, er vanskelig å rettferdiggjøre, hvis tryggere alternativer allerede finnes.
Patients will need to be given information on different treatment options, and the costs and benefits of any new therapy should be carefully considered along with its potential efficacy.
Det vil sikkert oppstå viktige etiske vurderinger hvis pasienter blir nektet fritt valg når det gjelder behandlingen de kan få.
Treatments that are invasive or dangerous are difficult to justify if safer options already exist.
Disse temaene blir sannsynligvis spesielt viktige for behandling som tilbys innenfor strafferettssystemet, der det kan finnes en viss grad av tvang.
Important ethical considerations will surely arise if patients are denied free choices over which treatment they can pursue: these issues are likely to be particularly important for treatments offered within the criminal justice system where some degree of coercion may be present.
Et generelt akseptert etisk prinsipp er at den pleien som er tilgjengelig under fengselsforhold, skal tilsvare den som er tilgjengelig i det videre samfunnet.
A generally accepted ethical principle is that care available in prison settings should be equivalent to that available to the wider community.
Det kan oppstår etiske bekymringer hvis ny behandling i større grad blir rettet mot dem som er i forvaring, og annen behandling med dokumentert effekt ikke blir gitt.
Ethical concerns would arise if new therapies were disproportionately targeted on those in custody and other treatments of proven efficacy denied.
Merk: Mesokortikolimbiske dopaminrelaterte neuroner fra det ventrale tegmentale området og substantia nigra strekker seg ut til en viktig struktur i belønningskretsen, nucleus accumbens, og til områdene i hjernebarken som primært er ansvarlige for å ta beslutninger, for eksempel om man skal bruke narkotika (blant annet den prefrontale hjernebarken og cingulate gyrus).
Drugs in focus is a series of policy briefings published by the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA) in Lisbon.
Fokus på narkotika er en serie orienteringer som utgis av Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk (EONN), Lisboa.
The briefings a reproduced regularly in the 23 official languages of the European Union plus Norwegian and Turkish.
Orienteringene utkommer regelbundet på Den europeiske unions 23 offisielle språk samt norsk og tyrkisk. Originalspråk: Engelsk. Gjengivelse er tillatt med kildeangivelse.
Conclusions and policy considerations
Konklusjoner og policybetraktninger
Neuroscience has the potential to improve our understanding of addiction, possibly leading to new forms of treatment.
Neurologisk forskning har potensial til å forbedre vår forståelse av avhengighet og kan muligens føre til nye former for behandling.
There is a need to continue supporting studies in this area, whilst reviewing how European research can be encouraged and best organised.
Det er behov for å fortsette å støtte studier på dette området mens man gjennomgår hvordan europeisk forskning kan oppmuntres og organiseres på beste måte.
The efficacy of novel immunological approaches and neurological techniques will require detailed scrutiny.
Effektiviteten i nye immunologiske tilnærminger og neurologiske teknikker vil kreve detaljerte undersøkelser.
Some approaches in this area may be used in ways that raise important ethical and social concerns which could offset, or even be greater than potential benefits.
Noen tilnærminger på dette området kan brukes på måter som skaper viktige etiske og sosiale bekymringer som kan tilsvare, eller til og med være større enn, de mulige fordelene.
Neurobiological research provides support for a ‘medical model’ of addiction.
Neurobiologisk forskning støtter en ”medisinsk modell” for avhengighet.
However, many drug issues concern the non-dependent use of illicit substances and the question of which approaches are appropriate to encourage addicted individuals into treatment — particularly those who may not want to be treated — is a critical one.
Imidlertid angår mange narkotikaspørsmål den ikke-avhengige bruken av ulovlige stoffer, og spørsmålet om hvilke tilnærminger som passer for å oppmuntre avhengige personer til behandling – særlig slike som kanskje ikke ønsker å bli behandlet – er kritisk.
The assumption that repeated consumption of drugs of abuse induces long-term modifications in cerebral neurotransmission presents a strong argument for research aimed at characterising these modifications and finding ways to reverse them.
Antakelsen at gjentatt bruk av narkotiske stoffer fører til langsiktige endringer i neurotransmisjon (nervesignal-overføring) i hjernen presenterer et sterkt argument for forskning som tar sikte på å beskrive disse endringene og å finne måter å reversere dem på.
New methodologies such as neuroimaging and genetic research may help to better understand variations in vulnerability to addiction, even if social factors are also clearly important.
Nye metoder som neurobildeteknikk og genetisk forskning, kan hjelpe til å bedre forstå variasjoner i faren for avhengighet, selv om sosiale faktorer også klart er viktige.
However, the extent to which this can be used in practice remains questionable.
Det er imidlertid fortsatt usikkert i hvor stor grad dette kan brukes i praksis.
A major challenge for policy will be to find ways to educate the public about the neurobiological basis of addiction, whilst acknowledging that individual and social choices also impact on drug use and addiction.
Det vil være en hovedutfordring å gi allmennheten informasjon om det neurobiologiske grunnlaget for avhengighet, samtidig som man erkjenner at individuelle og sosiale valg også virker inn på narkotikabruk og -avhengighet.
OFFICIAL PUBLISHER: Office for Official Publications of the European Communities © European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction, 2009 DIRECTOR: Wolfgang Götz AUTHOR: Jean-Pol Tassin, Director of Research, Inserm, Collège de France EDITOR: Marie-Christine Ashby GRAPHIC CONCEPTION: Dutton Merryfield Ltd, United Kingdom Printed in Luxembourg
OFFISIELL UTGIVER: Kontoret for De europeiske fellesskaps offisielle publikasjoner ©Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk, 2009 DIREKTØR: Wolfgang Götz FORFATTER: Dr Jean-Pol Tassin, Direktør for Forskning, Inserm, Collège de France REDAKTØR: Marie-Christine Ashby GRAFISK UTFORMING: Dutton Merryfield Ltd, Storbritannia Printed in Luxembourg
Responding to drug driving in Europe
Europeisk innsats mot kjøring i narkotikapåvirket tilstand
Until then, this policy briefing summarises the key issues facing policymakers and describes developments across Europe that may assist decision-making on the topic.
I mellomtiden, oppsummerer dette infoskrivet de viktigste problemstillingene beslutningstakerne står overfor, og beskriver det som skjer i Europa som kan bidra til denne beslutningsprosessen.
and benzodiazepines are generally impairing; of the opioids, heroin can impair severely, methadone less so, and buprenorphine even less.
svekke reaksjonsevnen betydelig, metadon i noe mindre grad og buprenorfin i enda mindre grad.
The data for stimulant drugs such as cocaine, amphetamines and ecstasy are more mixed, but suggest that high doses are associated with impairment.
Dataene for sentralstimulerende midler, som kokain, amfetamin og ecstasy, er mer blandet, men tyder på at høye doser er forbundet med redusert prestasjonsevne.
Yet, an objective measure for impairment for each drug, similar to the blood alcohol concentration, remains elusive.
Likevel er det fremdeles vanskelig å definere et objektivt mål for det enkelte stoff tilsvarende alkoholkonsentrasjonen i blodet.
Reducing the loss of life caused by driving under the influence of psychoactive substances requires measures that are based on a scientific understanding of this complex phenomenon.
For å få ned antallet dødsfall i trafikken som skyldes bilførere som er påvirket av psykoaktive stoffer, er det nødvendig med tiltak basert på en vitenskapelig forståelse av dette komplekse fenomenet.
The challenge to legislators is to design sound and effective laws that can be enforced, and that give a clear message to the public.
Utfordringen for lovgiverne er å utforme fornuftige og effektive lover som lar seg håndheve, og som sender et klart budskap til allmennheten.
Many of the accidents and deaths that occur on European roads are caused by drivers whose performance is impaired by a psychoactive substance.
Mange av ulykkene og dødsfallene på veiene i Europa er forårsaket av bilførere hvis kjøreevne er nedsatt på grunn av et psykoaktivt stoff.
Alcohol alone is estimated to account for up to 10 000 road deaths a year in the European Union, one quarter of all road deaths.
Alkohol alene anslås årlig å stå for nærmere 10 000 trafikkdødsfall i Den europeiske union, eller en firedel av alle trafikkdødsfall.
No comparable figures are available for road accidents related to illicit drugs and psychoactive medicines, though these have been receiving increasing attention over the past decade.
Det finnes ingen sammenlignbare tall for trafikkulykker forbundet med illegale rusmidler og psykoaktive legemidler, men denne typen ulykker er viet stadig mer oppmerksomhet det siste tiåret.
Studies on the effects of psychoactive substances on driving performance suggest that while both illicit and therapeutic drugs can affect driving, the effects and their extent can vary greatly from substance to substance.
Studier av hvordan psykoaktive stoffer påvirker evnen til å kjøre bil, tyder på at selv om både illegale og terapeutiske midler kan påvirke bilkjøringen, kan virkningene og deres omfang variere mye fra stoff til stoff.
The latest research suggests that cannabis can reduce performance
Nyere forskning tilsier at cannabis kan nedsette prestasjonsevnen og at benzodiazepiner generelt virker sløvende. Av opioidene kan heroin
The complex issue of drug driving is currently being investigated by DRUID, a major EU project that began in 2006 and will continue until 2010.
DRUID, et stort EU-prosjekt som begynte i 2006 og skal vare til 2010, undersøker for tiden den komplekse problemstillingen angående kjøring i narkotikapåvirket tilstand.
DRUID aims to provide a solid basis for harmonised, EU-wide regulations for driving under the influence of alcohol, drugs and medicine.
Målet for DRUID er å utarbeide et solid grunnlag for en harmonisert lovgivning for hele EU når det gjelder kjøring under påvirkning av alkohol, narkotika og legemidler.
Driving under the influence: Depending on the country’s laws, this may refer to a driver who has: a measured reduction of cognitive or psychomotor skills, impulsivity; or more than a defined amount of drug in the blood, expected to produce such effects at that level; or any trace of drugs in the blood.
Kjøring i påvirket tilstand: Avhengig av lovgivningen i det enkelte land kan dette gjelde en bilfører som har: en målt reduksjon i kognitive eller psykomotoriske ferdigheter; impulsivitet; eller over en definert konsentrasjon av et rusmiddel i blodet, som i denne konsentrasjonen forventes å forårsake visse virkninger; eller spor av rusmidler i blodet.
Reports of drug driving incidents often receive much media
Rapporter om bilulykker som skyldes kjøring
Various psychoactive medicines, which might or might not be legally prescribed and consumed, can impair driving skills.
Ulike psykoaktive legemidler, enten de er lovlig eller ikke lovlig forskrevet og brukt, kan nedsette kjøreevnen.
But, few countries have reliable statistics on the prevalence of driving under the influence of drugs.
Men få land har pålitelige statistikker over utbredelsen av kjøring under påvirkning av narkotika.
Obtaining sound scientific evidence on behavioural effects,
Begrensninger i tilgjengelige data gjør det vanskelig å finne
Currently, police experience considerable difficulty with the accurate and rapid identification of drug driving at the roadside.
Det er i dag svært vanskelig for politiet i en rutinekontroll, på en nøyaktig og hurtig måte, å identifisere bilførere som er narkotikapåvirket.
prevalence and accident risk is difficult with the available data.
solid vitenskapelig dokumentasjon på atferdsmessige effekter, utbredelse og ulykkesrisiko.
Many of the studies have small samples and it is often difficult to generalise from their results.
Mange av studiene er basert på små utvalg, og det er ofte vanskelig å trekke generelle slutninger på grunnlag av disse studiene.
The effectiveness of information campaigns to prevent drug driving is open to question.
Hvorvidt informasjonskampanjene er effektive når det gjelder å forebygge kjøring i narkotikapåvirket tilstand, er fortsatt et åpent spørsmål.
Key audiences may not be hearing the message, or they may be ignoring it.
Det er mulig at budskapet ikke når frem til målgruppene, eller at de ignorerer det.
Reflecting the scientific debate about the precise effects of the substances, the legal definition of the offence of driving under the influence of drugs differs among EU Member States.
Den juridiske definisjonen på kjøring i narkotikapåvirket tilstand varierer fra en medlemsstat til en annen og gjenspeiler den vitenskapelige debatten om de nøyaktige virkningene av de ulike stoffene.
Extent of drug driving is not studied in many European countries
Mange land i Europa har ikke undersøkt omfanget av kjøring i narkotikapåvirket tilstand
The number of people sampled has ranged from under 50 to over 10 000, with more than one third of the studies reporting on fewer than 500 individuals.
Antallet personer i utvalgene varierer fra under 50 til over 10 000, og mer enn en tredel av studiene omfatter færre enn 500 personer.
Studies on drug prevalence in drivers published between 1999 and 2007 provide data for only 13 of the 27 EU Member States and Norway.
Studier publisert mellom 1999 og 2007 over forekomst av bilførere som kjører i narkotikapåvirket tilstand, har data for bare 13 av de 27 EU-medlemsstatene samt Norge.
medicines and illicit drugs, others do. In Finland and Sweden, new zero-tolerance laws for illicit drugs were passed following the experience that the offence of impaired driving was extremely difficult to prove.
Nasjonal lovgivning eller politikk kan dessuten legge begrensninger på omfanget og redusere sammenlignbarheten av prevalensstudier.
In Cyprus, this problem is addressed by prosecuting such drivers for illegal consumption of drugs.
For eksempel; de fleste land tillater ikke vilkårlig narkotikatesting av bilførere.
However, Belgium and the United Kingdom specifically prohibit use of a test result for drug driving as evidence for any other offence.
Noen land tester bare for illegale rusmidler, og dermed kan det ikke sies noe om utbredelsen av psykoaktive legemidler.
National legislation or policies may also limit the scope and comparability of prevalence studies.
Enkelte “nulltoleranse”-land skiller ikke mellom psykoaktive legemidler og illegale rusmidler, mens andre gjør det.
For example, random roadside tests for drugs are not permitted in most countries.
Finland og Sverige innførte nye lover om nulltoleranse for illegale rusmidler i erkjennelse av at nedsatt kjøreevne var meget vanskelig å bevise.
In some countries, tests are only carried out for illicit drugs, and the prevalence of psychoactive medicines cannot be ascertained.
Kypros har angrepet dette problemet ved å straffeforfølge disse bilførerne for bruk av illegale rusmidler.
Random roadside surveys of drivers, which can give a representative picture of the entire driving population, are available for three EU Member States and Norway.
Vilkårlige undersøkelser av bilførere langs veiene, som kan gi et representativt bilde av hele den kjørende befolkningen, er tilgjengelig for tre EU-medlemsstater samt Norge.
Other surveys provide data on drug use among specific subsets of drivers.
Fra andre undersøkelser har vi data om bruken av rusmidler hos bestemte undergrupper av bilførere.
While some studies considered only drivers involved in fatal accidents, others looked at sample groups of injured drivers, killed drivers, drivers involved in accidents, and drivers suspected of driving under the influence of alcohol or drugs.
Noen studier har bare tatt for seg bilførere som har vært involvert i dødsulykker, mens andre har sett på utvalgsgrupper av bilførere som har blitt skadet, drept, involvert i ulykker og/eller mistenkt for å kjøre i alkohol- eller narkotikapåvirket tilstand.
However, the results of these various studies are not scientifically comparable.
Resultatene av disse ulike studiene er imidlertid ikke vitenskapelig sammenlignbare.
A positive test for alcohol may override any requirement for drug testing, with resource limitations and prosecution requirements taking priority over any need for comprehensive data gathering.
Etter en positiv alkoholtest kan f.eks. narkotikatesting nedprioriteres ettersom begrensede ressurser og påtalemessige hensyn gjerne går foran eventuelle behov for omfattende datainnsamling.
This has been the case in Denmark, Estonia, Ireland and Portugal.
Dette har vært tilfelle i Danmark, Estland, Irland og Portugal.
The French SAM study, one of the most extensive studies in recent years on the subject, was made possible by a change to the national Road Code obliging the police, in defined circumstances, to test all drivers for drugs.
Den franske SAM-studien, en av de mest omfattende studiene som er gjort på dette området i senere år, ble muliggjort etter en endring i den franske veitrafikkloven som pålegger politiet til, under bestemte omstendigheter, å teste alle bilførere for narkotika.
Evidence of drug-taking may be detected in different biological samples, including blood, urine, saliva, sweat and even hair.
Spor av narkotika kan påvises i ulike biologiske prøver, som blod, urin, spytt, svette og til og med hår.
Blood is the ideal matrix for legal proof of impairment, but roadside screening by oral fluid (saliva) is desirable for convenience.
Blod er den ideelle matrisen for rettslig bevis på påvirkning, men av praktiske årsaker foretrekkes spytt (saliva) for rutinemessige kontroller.
Threshold levels for the drugs may be set at the lower limit of detection, or at levels where impairment may be expected to start.
Terskelgrensen for hvert stoff kan settes til laveste påvisningsgrense, eller til den grensen hvor man vil forvente at påvirkningen setter inn.
However, while some drugs, including cannabis and opioids, appear to have a dosedependent impairing effect, others such as amphetamines do not.
Men samtidig som det virker som om enkelte stoffer, f.eks. cannabis og opioider, har en doseavhengig effekt, finnes andre, som amfetamin, som ikke har det.
Tolerance and interactions with alcohol or other drugs complicate calculations further.
Toleranse og interaksjoner med alkohol eller andre stoffer kompliserer beregningene ytterligere.
In France, drivers found combining drugs with alcohol receive a higher penalty.
I Frankrike er samtidig bruk av narkotiske stoffer og alkohol straffeskjerpende.
Responding to psychoactive medicines
Tiltak mot bruk av psykoaktive legemidler