natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Drug users in treatment often report high levels of unemployment and homelessness.
Forebygging og reduksjon av narkotikarelaterte skader er et folkehelsepolitisk mål i alle medlemsstatene og i EUs narkotikastrategi og handlingsplan (Europakommisjonen, 2007a).
Such disadvantage tends also to be more widespread among specific groups
24) Se tabell TDI-10 del (vii) og TDI-21 del (iv) i Statistiske opplysninger 2008.
See Tables TDI-13 and TDI-15 in the 2008 statistical bulletin. See Tables HSR-1 and HSR-2 in the 2008 statistical bulletin.
25) Se tabell TDI-13 og TDI-15 i Statistiske opplysninger 2008.26) Se tabell HSR-1 og HSR-2 i Statistiske opplysninger 2008.
Chapter 2: Responding to drug problems in Europe — an overview provision of services to imprisoned drug users and new laws on drug treatment in prison.
Kapittel 2: Narkotikatiltak i Europa — en oversikt heroin- og crackbrukere, personer som tilhører etniske minoriteter og personer med psykiatriske tilleggslidelser.
of users, particularly women, heroin and crack users, those who belong to ethnic minorities and those with co-morbid psychiatric problems.
tjenester til innsatte narkotikabrukere og ny lovgivning om narkotikabehandling i fengsler.
Social reintegration is recognised as an essential component of comprehensive drug strategies, and it can be implemented at any stage of drug use and in different settings.
Sosial reintegrasjon anerkjennes som en vesentlig komponent i omfattende narkotikastrategier og kan gjennomføres på alle stadier i misbruksforløpet og i ulike miljøer.
The aims of social reintegration interventions may be achieved through capacity building, improvement of social abilities, measures to facilitate and promote employment and to obtain or improve housing.
Målene for intervensjoner som fokuserer på sosial reintegrasjon, kan nås gjennom kompetansebygging, styrking av sosiale ferdigheter, tiltak for å tilrettelegge for arbeid og sikre hensiktsmessig bolig.
In practice, reintegration services may offer vocational counselling, work placements and housing support, while prison-based interventions may link inmates to community-based housing and social support services in preparation for their release.
I praksis kan reintegrasjonstjenestene tilby yrkesveiledning, utplassering i arbeidslivet og bostøtte, mens fengselsbaserte intervensjoner kan sette innsatte i kontakt med boligkontoret og det sosiale støtteapparatet i lokalsamfunnet som forberedelse på løslatelsen.
Data available from a variety of studies continue to point to an over-representation of drug users in European prisons, compared to the general population.
Tilgjengelige data fra en rekke studier viser fortsatt at narkotikabrukerne er overrepresentert i europeiske fengsler sammenlignet med befolkningen generelt.
Surveys carried out between 2001 and 2006 show that the proportion of prisoners (29) who report having ever used an illicit drug varies greatly between prison populations, detention centres and countries, from a third or less (Bulgaria, Hungary, Romania) to above 50% in most studies, and up to 84% in a women’s prison in England and Wales.
Undersøkelser gjennomført mellom 2001 og 2006 viser at andelen innsatte (29) som rapporterer at de noen gang har brukt et illegalt rusmiddel, varierer avhengig av fengselspopulasjon, land og fengsel, fra en tredel eller færre (Bulgaria, Ungarn, Romania) til over 50 % i de fleste studier og inntil 84 % i kvinnefengsler i England og Wales.
Cannabis remains the illicit drug most frequently reported by prisoners, with lifetime prevalence levels of up to 78%.
Cannabis er fortsatt det vanligste illegale rusmiddelet blant innsatte, med en livstidsprevalens på inntil 78 %.
Although estimates of lifetime use of other substances can be very low in some prisons (down to 1%), some studies report lifetime prevalence levels of 50–60% for heroin, amphetamines or cocaine among prisoners (30).
Selv om anslagene for livstidsbruk av andre stoffer kan være svært lave i enkelte fengsler (ned til 1 %), rapporterer enkelte studier en livstidsprevalens på 50–60 % for heroin, amfetamin eller kokain blant innsatte (30).
The most damaging forms of drug use may also be concentrated among prisoners, with some studies reporting that more than a third of those surveyed have ever injected drugs (31).
De aller skadeligste formene for narkotikabruk kan også være utbredt blant innsatte, og enkelte studier rapporterer at mer enn en tredel av de undersøkte noen gang har injisert narkotika (31).
Homelessness, together with living in unstable accommodation, is one of the most serious forms of social exclusion facing drug users, affecting about 10% of drug users entering treatment in 2006 (27).
Hjemløshet, og generelt en ustabil bosituasjon, er en av de alvorligste formene for sosial eksklusjon narkotikabrukere står overfor, og gjaldt om lag 10 % av narkotikabrukere som påbegynte behandling i 2006 (27).
While housing support is provided to drug treatment clients in many countries, shortages have also been documented, and two countries report that it is difficult for drug users to gain access to the general services for the homeless that are traditionally used by problem alcohol users (Ireland, Italy).
Selv om mange land tilbyr bostøtte til klientene i behandlingsapparatet, har også mangler blitt dokumentert, og to land rapporterer at det er vanskelig for narkotikabrukere å få tilgang til det generelle tjenestetilbudet til bostedsløse som tradisjonelt anvendes av problembrukere av alkohol (Irland, Italia).
New measures that can help meet the accommodation needs of drug users are being undertaken in three countries (Belgium, Denmark, Netherlands), which report that facilities for homeless long-term addicts are being centralised and specialised care homes are being opened for drug users with problem behaviour or co-morbidity.
Nye tiltak som kan bidra til å imøtekomme narkotikabrukernes behov for bolig, er iverksatt i tre land (Belgia, Danmark, Nederland), som rapporterer at tilbudet til bostedsløse langtidsavhengige sentraliseres, og at egne pleiehjem skal åpnes for narkotikabrukere med problematferd eller tilleggslidelser.
The fact that drugs find their way in to most prisons, despite all measures being taken to reduce the supply of drugs, is recognised by both prison experts and policymakers.
At narkotika finner veien inn i de fleste fengsler på tross av alle tiltakene som iversettes for å redusere tilførselen, er et faktum som erkjennes av både fengselseksperter og politikere.
Studies carried out between 2001 and 2006 in Europe show that between 1% and 56% of inmates report having used drugs within prison, and up to a third of inmates have injected drugs while in custody (32).
Studier utført mellom 2001 og 2006 i Europa viser at mellom 1 % og 56 % av de innsatte rapporterer å ha brukt narkotika i fengselet, og inntil en tredel av de innsatte har injisert narkotika i fengselet (32).
This raises concerns around the potential spread of infectious diseases, especially in relation to the sharing of injection equipment.
Dette reiser spørsmål om potensialet for spredning av infeksjonssykdommer, ikke minst med hensyn til deling av injeksjonsutstyr.
Helping drug treatment clients find employment is a key element in social reintegration, as one in every two clients entering treatment is unemployed (28).
Å hjelpe klientene i behandlingsapparatet er en nøkkelfaktor for sosial reintegrasjon, ettersom annenhver klient som påbegynner behandling, er arbeidsledig (28).
New approaches to helping clients to find and hold down employment are reported to have shown success, these include: ‘mentoring schemes’, subsidised workplaces (since 2006 also possible in Lithuania), and special coaching of employers and employees, as carried out under the ‘Ready for work’ project in Ireland, or various ‘work and social agencies’ in the Czech Republic.
Nye tilnærminger for å hjelpe disse klientene med å finne og holde på en jobb rapporteres å gi gode resultater, blant annet fadderordninger, subsidierte arbeidsplasser (siden 2006 også i Litauen) og ”coaching” av arbeidsgiver og arbeidstaker, som ble gjennomført i prosjektet ”Ready for work” i Irland, eller ulike ”arbeidsrelaterte og sosiale ordninger” i Den tsjekkiske republikk.
Health and social responses in prison
Helse- og sosialtiltak i fengsler
Prisons represent an important setting for the delivery of health and social interventions to drug users.
Fengsler er viktige arenaer for helsemessige og sosiale intervensjoner for narkotikabrukere.
The prison population in the European Union is over 607 000 (33), with an estimated annual turnover of more than 860 000 prisoners.
I denne delen gjennomgås data om: narkotikabruk og narkotikabrukere i europeiske fengsler, fersk informasjon om tilbudet av beregnet årlig utskiftning av over 860 000 innsatte.
In most countries, the proportion of prisoners sentenced for drug law offences is in the range of 10–30%.
I de fleste land soner mellom 10 % og 30 % av alle innsatte straffer for narkotikalovbrudd.
From the data available, it can be estimated that more than 400 000 people with past or current experience of illicit drug use pass through EU prisons every year.
Ut fra tilgjengelige data kan det anslås at det gjennom fengslene i EU hvert år passerer over 400 000 personer som har erfaring med illegal rusmiddelbruk.
And among these, there will be a considerable number of problem drug users.
Og blant disse vil det være et betydelig antall problembrukere.
The healthcare needs of this large population of former or current drug users in European prisons will, to some extent, be determined by health problems related to drug use, notably infectious diseases such as hepatitis B and C viruses and HIV/AIDS (see Chapter 7).
Helsebehovene til denne store populasjonen av tidligere eller nåværende narkotikabrukere i europeiske fengsler vil til en viss grad bestemmes av helseproblemer relatert til narkotikabruk, særlig infeksjonssykdommer som hepatitt B og C og HIV/AIDS (se kapittel 7).
See Table TDI-15 in the 2008 statistical bulletin. See Table TDI-20 in the 2008 statistical bulletin.
27) Se tabell TDI-15 i Statistiske opplysninger 2008.28) Se tabell TDI-20 i Statistiske opplysninger 2008.
The term ‘prisoners’ is used in a broad sense here, and includes both on-remand and convicted incarcerated persons.
29) Begrepet “innsatt» brukes i bredeste forstand her og omfatter både varetektsfanger og soningsfanger.
See Table DUP-1 in the 2008 statistical bulletin. See Table DUP-2 in the 2008 statistical bulletin.
30) Se tabell DUP-1 i Statistiske opplysninger 2008.31) Se tabell DUP-2 i Statistiske opplysninger 2008.32) Se tabell DUP-3 og DUP-4 i Statistiske opplysninger 2008.
See Tables DUP-3 and DUP-4 in the 2008 statistical bulletin.
33) Europarådets Annual Penal Statistics (SPACE), basert på en undersøkelse blant fengselspopulasjoner pr. 1. september 2006.
Healthcare areas: drugrelated information and prevention; screening for infectious diseases and vaccinations; and drug dependence treatment, including substitution treatment.
Helsevern kartlegging av infeksjonssykdommer og vaksiner samt behandling av narkotikaavhengighet, herunder substitusjonsbehandling.
In addition, these interventions have become more widely available within countries.
I tillegg har slike intervensjoner blitt mer utbredt i hvert enkelt land.
Prison-based substitution treatment is officially available in all countries except Bulgaria, Estonia, Latvia, Lithuania, Cyprus, Slovakia and Turkey, though, in many countries, the overall accessibility of this treatment option is limited.
Fengselsbasert substitusjonsbehandling er offisielt tilgjengelig i alle land unntatt Bulgaria, Estland, Latvia, Litauen, Kypros, Slovakia og Tyrkia, selv om den generelle tilgjengeligheten av dette behandlingsalternativet er begrenset i mange land.
Spain is currently the only European country that provides a wide range of harmreduction measures in prisons.
Spania er for tiden det eneste europeiske landet som tilbyr et bredt spekter av skadereduserende tiltak i fengsler.
The responsibility for healthcare in prison lies, in most countries, with the Ministry of Justice.
I de fleste land er det justisdepartementet som har ansvaret for helsevern i fengslene.
However, this is changing, and in a growing number of European countries, the responsibility has been transferred to the health system (France, Italy, England and Wales in the United Kingdom, Norway).
Dette er imidlertid i ferd med å endre seg, og i stadig flere europeiske land er ansvaret overført til helsevesenet (Frankrike, Italia, England og Wales i Storbritannia, Norge).
In Spain, comprehensive services for drug users are developed in all prisons according to the action plan of the national strategy on drugs (2000–08) and based on a cooperation protocol between the Ministry of Health and the Ministry of the Interior, signed in 2005.
Spania er i ferd med å bygge ut omfattende tjenester for narkotikabrukere i alle fengsler i henhold til den nasjonale narkotikastrategien (2000–08), basert på en samarbeidsprotokoll mellom helse- og innenriksdepartementet undertegnet i 2005.
In other countries, in order to meet the needs of increasing numbers of incarcerated drug users, prisons have established cooperation with public health services and specialist non-governmental drugs agencies in the community.
For å møte behovene til det økende antallet narkotikabrukere blant de innsatte, har fengsler i andre land etablert samarbeid med offentlige helsetjenester og spesialiserte frivillige rusmiddeltjenester i lokalsamfunnet.
Interventions targeting drug-using prisoners have expanded in the European Union.
Intervensjoner som retter seg mot innsatte som bruker narkotika, har økt i antall i EU.
Compared to five years ago, more countries now report activities in the following
Sammenlignet med for fem år siden rapporterer nå flere land om aktiviteter innen narkotikarelatert informasjon og forebygging,
In 2006, only four Member States reported sociodemographic data and information on drug use patterns of prisoners in drug treatment through their national treatment monitoring systems.
I 2006 rapporterte bare fire medlemsstater, gjennom sine nasjonale overvåkingssystemer for behandling, sosiodemografiske data og informasjon, om mønstre for narkotikabruk blant innsatte som fikk narkotikabehandling.
In France, Cyprus and Slovakia, an opioid, usually heroin, is most often reported as the primary drug by those entering drug treatment; while in Sweden, primary amphetamine use is the main reason for entering treatment in prison, reflecting broadly the patterns of problem drug use within these countries.
Frankrike, Kypros og Slovakia rapporterer at et opioid, vanligvis heroin, oftest er primærrusmiddelet for personer som påbegynner narkotikabehandling, mens Sverige rapporterer bruk av amfetamin som hovedårsaken til behandling i fengsler, noe som gjenspeiler de generelle mønstrene for problematisk bruk av narkotika i landet.
In 2006 and early 2007, six countries revised their legal frameworks and guidelines affecting prisoners’ rights to drug treatment.
Romania fikk i mai 2006 hjemmel for å innføre substitusjonsbehandling i fengslene, med en felles forskrift fra justis-, helse-, forvaltnings- og innenriksministrene om videreføring av integrerte medisinske, psykologiske og sosiale programmer for innsatte.
In Romania, a new legal basis for establishing substitution treatment in prisons was created in May 2006 by the Common Order of the Ministries for Justice, Public Health, and Administration and Internal Affairs regarding the continuation of integrated medical, psychological and social assistance programmes for inmates.
I Norge sendte Justisdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet i 2006 ut et felles rundskriv om ansvarsfordelingen for innsatte og domfelte rusmiddelmisbrukere mellom helsetjenesten, sosialtjenesten og kriminalomsorgen med sikte på bedre oppfølging både under og etter soning. Og ifølge en ny lov i Slovakia i 2006 er det nå tillatt å tilby psykologiske tjenester til narkotikabrukere som er i varetekt og lider av abstinens.
Meanwhile, in Ireland new Prison Service guidelines emphasise the healthcare standard for treatment services, which should be comparable to those available in the community, while being appropriate to the prison setting.
Formålet med loven er å tilby narkotikabrukere slike tjenester når de trenger det som mest, dvs. når de blir tvangsavruset i forbindelse med innsettelsen.
In Denmark, a change in the law from January 2007 entitles imprisoned drug users to free treatment for their drug use.
Den skaper også rettslig hjemmel for egne behandlingsenheter for domfelte som bruker narkotika.
In Norway, a circular in 2006 from the Ministry of Justice and the Ministry of Health and Social Affairs strengthened cooperation between the two sectors and aimed at providing better follow-up during and after the serving of sentences.
I 2006 og begynnelsen av 2007 ble i seks land lovgivning og retningslinjer vedrørende innsattes rett til narkotikabehandling revidert.I Belgia gikk det i 2006 ut et direktiv fra justisministeren som fastsetter at innsatte har samme rettigheter til behandling og behandlingsalternativer som resten av befolkningen.
More specifically, in Slovakia, a 2006 law permitted the provision of psychological services to drug users on remand who are suffering from withdrawal symptoms.
I Irland understreker de nye retningslinjene for kriminalomsorgen at behandlingstjenestene som tilbys de innsatte, skal være av samme helsemessige standard som det som tilbys i samfunnet for øvrig, men skal samtidig være tilpasset et fengselsmiljø.Danmark har siden januar 2007 lovfestet innsatte narkotikabrukeres rett til gratis behandling for sin avhengighet.
The aim of this law is to provide drug users with such services at the time when they are most needed, at the time of enforced withdrawal immediately upon entering custody.
Loven fastsetter at behandling normalt skal starte innen 14 dager etter at den innsatte har sendt inn søknad til Kriminalforsorgen.
It also created a legislative framework to support the existing special treatment units for convicted drug users.
Denne retten faller imidlertid bort om den innsatte kan forvente å bli løslatt innen tre måneder eller anses som uegnet eller ikke motivert for behandling.
Drug supply and availability — data and sources
Tilbud og tilgjengelighet — data og kilder
Systematic and routine information to describe illicit drug markets and trafficking is still limited.
Systematisk informasjon og rutineinformasjon om de illegale narkotikamarkedene og om smugling finnes fortsatt bare i begrenset omfang.
Production estimates of heroin, cocaine and cannabis are obtained from cultivation estimates based on fieldwork (sampling on the ground) and aerial or satellite surveys.
Produksjonsestimater for heroin, kokain og cannabis er ofte beregnet ut ifra anslag over dyrkingsarealer basert på feltarbeid (prøvetaking i felten) og fly- eller satellittundersøkelser.
These estimates have some important limitations linked, for instance, with variations in yield figures or with the difficulty of monitoring crops which are not grown in restricted geographical areas, like cannabis.
Disse anslagene er forbundet med visse vesentlige begrensninger, f.eks. variasjoner i avling eller problemer med kartlegging av produksjon som foregår utenfor avgrensede geografiske områder, som f.eks. cannabis.
Drug seizures are often considered as an indirect indicator of the supply, trafficking routes and availability of drugs; however, they also reflect law enforcement priorities, resources and strategies, the vulnerability of traffickers and reporting practices.
Beslag av narkotika betraktes ofte som en indirekte indikator på forsyningssituasjon, smuglerruter og tilgjengelighet av de forskjellige narkotiske stoffene, men beslagene sier også noe om rettshåndhevende organers prioriteringer, ressurser og strategier og hvor utsatt omsetningsleddene er for å bli tatt, samt rapporteringspraksis.
Data on purity or potency and retail prices of illicit drugs may also be analysed in order to understand retail drug markets.
En analyse av data om renhet, styrke og pris på illegale rusmidler kan også bidra til å forstå detaljmarkedene bedre.
However, the availability of this type of data may be limited and there may be questions of reliability and comparability.
Det er imidlertid begrenset hvor mye slik informasjon som er tilgjengelig, og det kan stilles spørsmål ved opplysningenes pålitelighet og sammenlignbarhet.
Intelligence information from law enforcement agencies may help complete the picture.
Etterretningsinformasjon fra de ulike organene for rettshåndhevelse kan bidra til å fylle ut bildet.
The European picture in respect to cannabis has evolved considerably over the last decade, as has the debate on how to respond appropriately to the widespread use of this drug.
Situasjonen i Europa når det gjelder cannabis har endret seg betydelig det siste tiåret. Det samme har debatten om hensiktsmessige tiltak mot den utbredte bruken av dette stoffet.
In the early and mid-1990s a few countries stood out as having a high prevalence, whereas the European norm was levels of use which, by today’s standards, were low.
I begynnelsen og midten av 1990-årene pekte noen få land seg ut med høy prevalens, mens den europeiske normen var bruksnivåer som etter dagens standarder var lave.
In almost all countries, cannabis use increased during the 1990s and early 2000s, and this has resulted today in a far less varied European picture, even if differences between countries still exist.
Bruken av cannabis økte i nærmest alle land i løpet av 1990-årene og begynnelsen av 2000-tallet, og det har resultert i at dagens situasjon i Europa er mindre variert, selv om det fortsatt er forskjeller fra land til land.
Moreover, the last few years have seen a growing understanding of the public health implications of the long-term and widespread use of this drug, and rising reported levels of treatment demand for cannabis-related problems.
De siste årene har man også fått økt forståelse av konsekvensene for folkehelsen ved langvarig og utbredt bruk av dette stoffet, og stadig flere rapporter om behovet for behandling av cannabisrelaterte problemer.
Europe may now be moving in to a new phase, as data are pointing to a stabilising or even decreasing situation.
Europa er kanskje nå på vei inn i en ny fase, ettersom data tyder på at bruken har stabilisert seg eller til og med gått ned.
Levels of use remain high by historical standards, however; what constitutes an effective response to cannabis use remains a key question in the European debate on drugs.
Bruksnivået er imidlertid fortsatt høyt i historisk sammenheng, og hva som utgjør et effektivt tiltak mot cannabisbruk, er fortsatt et nøkkelspørsmål i den europeiske narkotikadebatten.
The EMCDDA collects national data on drug seizures, purity and retail prices in Europe.
EONN samler inn nasjonale data om narkotikabeslag, renhet og detaljpriser i Europa.
Other data on drug supply comes largely from UNODC’s information systems and analyses, complemented by additional information from Europol.
Andre data om forsyningssituasjonen kommer for det meste fra UNODCs informasjonssystemer og analyser, supplert med tilleggsinformasjon fra Europol.
Information on drug precursors is obtained from the INCB, which is involved in international initiatives to prevent the diversion of precursor chemicals used in the manufacture of illicit drugs.
Informasjon om prekursorer for narkotika kommer fra INCB, som deltar i en rekke internasjonale initiativer med sikte på å forebygge handel med kjemiske stoffer til bruk i framstillingen av illegale narkotiske stoffer.
As many parts of the world lack sophisticated information systems related to drug supply, some of the estimates and other data reported, though representing the best approximations available, must be interpreted with caution.
Cannabis kan dyrkes i en rekke ulike miljøer og vokser vilt i mange deler av verden, og det antas at planten i