natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As a result, theapproach towards supply and demandreduction remains unbalanced.
Det er derfor fortsatt enubalanse mellom tiltak for å reduseretilgjengeligheten og etterspørselen.
In particular, treatment availability is notyet sufficient to meet demand, while the implementation of harm-reductionactivities, despite examples of goodpractice in most countries, does notcorrespond to the extent of high-riskbehaviour.
Særliger behandlingskapasiteten utilstrekkelig forå dekke behovet, mens iverksettingen avskadereduserende tiltak, til tross for at detfinnes gode eksempler i de fleste landene,ikke samsvarer med omfanget avhøyrisikoatferden.
There is now a legal and institutionalframework in place for national drugsstrategies in most candidate countries, butthe capacity to implement the adoptedmeasures is limited and the resourcesallocated are in general insufficient.
De fleste søkerlandene har nå et rettsligog institusjonelt rammeverk for nasjonalenarkotikastrategier på plass, menkapasiteten til å iverksette de tiltakene somer vedtatt er begrenset, og tildelteressurser er oftest utilstrekkelige.
In parallel with the developmentsdescribed above, the need for a common European approach to drugs hasprogressively emerged.
Parallelt med den utviklingen sombeskrives foran, har behovet for en felleseuropeisk tilnærming til narkotika gradvisblitt mer åpenbart.
The first step inthis process was the creation, at the endof the 1980s, of a European Committeeto Combat Drugs (CELAD).
Første skritt i denneprosessen var opprettelsen i slutten av1980-årene av Den europeiske komité forbekjempelse av narkotika (CELAD).
CELAD drewup the first European plan to combatdrugs, which was adopted by the European Council of Rome in December1990.
CELADutarbeidet EUs første plan fornarkotikabekjempelse, som ble vedtatt av Det europeiske råd på toppmøtet i Roma idesember 1990.
The EU approach is theresult of a long process
EUs fremgangsmåte erresultatet av en lang prosess
•Heroin use is stable in most EU Member States, but it is still increasing in thecandidate countries.•The profile of problem drugs users andin particular heroin users variesconsiderably.•Specific substances and patterns of usecan also vary across geographic areas,independent of official borders.•AIDS/HIV are more prevalent in the EU,but high-risk behaviour related to drugconsumption is more evident in thecandidate countries.•There are diverse populations ofminority groups and vulnerablepopulations both at a local level andacross borders.•Socioeconomic development differssignificantly between regions.•Drug production and trafficking variesacross the regions.•There is increased pressure at the newouter borders of the EU (in terms ofproduction and trafficking, andinfectious diseases).
•Heroinmisbruken er stabil i de fleste EU-statene, men øker i søkerlandene.•Kjennetegnene for misbrukere og isærlig grad heroinmisbrukere variererbetydelig.•Spesielle stoffer og bruksmønstre kanogså variere mye fra et område til etannet, helt uavhengig av offisiellegrenser.•EU har høyere prevalens av AIDS/HIV,men høyrisikoatferd knyttet tilnarkotikamibruk er mer utbredt isøkerlandene.•Hvilke minoritetsgrupper ogbefolkningsgrupper som er mest utsattvarierer både lokalt og fra ett land til etannet.•Den samfunnsøkonomiske utviklingenvarierer svært mye fra en region til enannen.•Omfanget av narkotikaproduksjon og -smugling varierer fra en region til enannen.•EUs nye yttergrenser settes under stadigstørre press (når det gjelder produksjonog smugling så vel som smittsommesykdommer).
Cooperation between Member States inthe fight against drugs has sinceincreased as a result of the new powersconferred on the Union by the Maastrichtand Amsterdam Treaties.
Samarbeidet medlemsstatene imellom ikampen mot narkotika er siden utvidet somfølge av den nye myndigheten Unionenble tillagt ved traktatene undertegnet i Maastricht og Amsterdam.
Subsequentaction plans have also played animportant role in coordinating nationalpolicies, thus contributing to greaterconvergence and mutual confidence as aresult of ongoing dialogue.
Senerehandlingsplaner har også spilt en viktigrolle for å samordne de nasjonalenarkotikapolitikkene, og som resultat av envedvarende dialog, skapt økt tilnærmingog økt gjensidig tillit medlemsstateneimellom.
A patchwork of responses
Et lappeteppe av tiltak
Combating organised drug trafficking is apriority both for Member States andcandidate countries.
Bekjempelse av organisertnarkotikasmugling har prioritet både imedlemsstatene og søkerlandene.
Consequently, this isone of the key issues in preparingcandidate countries for accession.
Derforer dette også et av hovedtemaene isøkerlandenes forberedelser for tiltredelse.
A Phare programme offering assistance tothe central and east European countries intheir fight against drugs has been in placesince 1991.
Gjennom et Phare-program har siden1991 landene i Sentral- og Øst-Europafått bistand i kampen mot narkotika.
At that time, the beneficiarycountries to a large extent only perceivedthe drugs issue to be relevant to them interms of their position as ‘transit countries’.
Påden tiden oppfattet disse landene i storgrad at narkotikaproblemet angikk dembare i den utstrekning at de var‘transittland’.
The current European Union approach tothe drug problem, which aims atbalancing demand and supply reductionand contains a strong commitment topublic health objectives, is a result of over20 years of experience.
Synet Den europeiske union nå har pånarkotikaproblemet, som tar sikte på enlikevekt mellom tiltak for å reduseretilgjengeligheten og etterspørselen, ogsom innebærer en sterk folkehelsepolitiskforpliktelse, er resultatet av mer enn 20års erfaring.
It has beeninformed by the experiences of Member States in addressing escalations in heroinuse, epidemics or potential epidemics of HIV and hepatitis among injectors, andrapidly evolving patterns of drugconsumption.
Det bygger påmedlemsstatenes erfaringer med tiltak motden økende heroinmisbruken, epidemiereller potensielle HIV- og hepatittepidemierblant sprøytebrukere samt medbruksmønstre i rask endring.
The social cost of the drugproblem has been considerable,considering the number of lives that havebeen ruined, or lost, due in particular tooverdoses or drug-related infectiousdiseases.
Samfunnethar betalt en høy pris fornarkotikaproblemet når man tar ibetraktning hvor mange liv som er ødelagteller tapt, spesielt på grunn av overdosereller narkotikarelaterte smittsommesykdommer.
Health responses in the EU include anumber of prevention and treatmentinitiatives in different settings.
I løpet avdet siste tiåret har det i medlemsstatenevært en kraftig økning i antalletbehandlingsinstitusjoner ogskadereduserende tiltak.
However,there is a substantial gap between policyaims and the reality (and quality) ofprevention.
I løpet av denne tiden har det værtnødvendig å løse mange ideologiske ogpolitiske spørsmål, både innenfor ogmellom medlemsstatene, før man harkommet til de tiltakene som i mange landnå betraktes som en nødvendig del avenhver narkotikapolitikk. Men ikke alleproblemer er løst, og nye løsninger er istadig utvikling.
The decisions taken in Luxembourg in December 1997 to start the negotiationsfor accession with a first group ofcountries have considerably changed thenature of the ongoing cooperationbetween the EU and the candidatecountries, as it has become increasingly‘accession-driven’.
Beslutningene som ble tatt i Luxembourg idesember 1997 om å innledemedlemskapsforhandlinger med en førstegruppe land, har gjort at det pågåendesamarbeidet mellom EU og søkerlandenevesentlig har endret karakter, i og med atutviklingen i samarbeidet nå drives framav tiltredelsesprosessen.
This is why the drugsissue is now one of the elements of the EU acquisin the area of justice and homeaffairs.
Dette erbakgrunnen for at narkotikaproblemet nåer omfattet av gjeldende fellesskapsrettinnenfor justis- og innenriksområdet.
During this period, it has been necessaryto resolve many ideological and politicalissues, both within and between Member States, before arriving at a number ofresponses that are now regarded in manycountries as an integral part of any drugspolicy.
En del medlemsstater har innført nasjonalestandarder samt prosedyrer ellerretningslinjer for godkjenning som et leddi kvalitetssikringen av deetterspørselsreduserende tiltakene.
Not all the problems have beensolved and responses are still evolving.
Slikeinitiativer er omtrent ikke-eksisterende isøkerlandene, og de begrensedeøkonomiske midlene de har til rådighetblir oftere brukt til å håndheve loven.
Some Member States are introducingnational standards, accreditationprocedures or guidelines, with a view toassuring the quality of demand-reductionresponses.
Resultatet er at et meget bredt spekter avvirkemidler og tiltak har blitt vedtatt av EUog innført i medlemsstatene.
Such initiatives are almost nonexistent in the candidate countries, andthe limited funding available is often moreoriented towards law enforcement.
Blant anneter forpliktelsen til å basere tiltak på engrundig vurdering av situasjonen nåkjernen i et i omfatning økende sett avmulige tiltak.
Some health-oriented responses that arewell established in the EU, such as
Enkelte helsetiltak som er godt etablert i EU, som substitusjonsbehandling ogsprøytebytteprogrammer, har ennå ikkepolitisk eller økonomisk støtte i alle
As a result, a wide range of instrumentsand responses have been adopted in the EU and are being implemented in all Member States.
Over tid vil dette gi oss deterfaringsgrunnlaget vi trenger for åreagere effektivt både på dagens ogframtidens narkotikaproblemer.
Today, on the eve of enlargement, thesituation is more complex in the new European ‘drugs scene’. European andnational coordination mechanisms and theresources allocated remain, on the whole,limited.
I dag, like før utvidelsen gjennomføres, ersituasjonen i den nye europeiske‘narkotikaarenaen’ enda mer kompleks.Europeiske og nasjonalesamordningsmekanismer og ressursenesom stilles til rådighet er, sett under ett,begrenset.
A common approach on drugs inan enlarged European Union is becomingincreasingly imperative.
En felles handlingsplan motnarkotika i et utvidet EU blir en stadig mertvingende nødvendighet.
Conclusions EU enlargement and drugs — policy considerations
Konklusjoner Et utvidet EU og narkotika — politiske betraktninger
16 better understanding of the situation and evidence-basedpractice.
16 bedre forståelse av situasjonen og på evidensbasertpraksis.
This policy briefing summarises the information available on the drugs situation in the enlarged Union and indicatesprimary sources for those who wish to know more. The following conclusions are considered to be prime areas of concern for EU policy-makers.
Denne policy-orienteringen oppsummerer tilgjengeliginformasjon angående narkotikasituasjonen i en utvidet Unionog viser til ytterligere kilder for dem som ønsker å vite mer.Følgende konklusjoner anses å være av spesiell interesse forbeslutningstakere.
4.In order to address the increased diversity of the situationswithin the enlarged EU, there is a need for a strongerpolitical and financial framework, whose aim is to usecommon tools through a differentiated approach at locallevel.
4.For å håndtere økningen i ulike situasjoner i et utvidet EU,trengs sterkere politiske og økonomiske rammebetingelsersom tar sikte på å benytte felles virkemidler selv omtilnærmingen må differensieres på lokalt plan.
1.The increase in recreational drug use and experimentationas an integral part of youth culture is now a general trendthroughout Europe, and calls for anew political culturefostering common European responses.
1.Økningen i rekreasjonsbruk og eksperimentering mednarkotika som en vesentlig del av ungdomskulturen, er nåen generell trend i hele Europa, noe som krever en nypolitisk kultur for å fremme felles europeiske mottiltak.
5.The formal adoption of EU standards and instruments,covering both supply and demand reduction, as well asinformation and evaluation, is essential for theimplementation of well-established responses (best practice).
5.En formell innføring av EU-standarder og virkemidler, somdekker en reduksjon av både tilgang og etterspørsel så velsom informasjon og evaluering, er avgjørende for åkunne iverksette velfunderte tiltak (beste praksis).
2.If serious future public health problems are to be avoided,there is an urgent need to invest in health responses thatcover all aspects of the drugs phenomenon.
2.For å unngå alvorlige folkehelseproblemer i framtiden,haster det med å investere i helsetiltak som omfatter alleaspekter av narkotikafenomenet.
This isespecially true in the candidate countries.
Dette er spesielt viktig isøkerlandene.
3.There is a need for a better balance and more coherence in the responses developed at national level, based on a
3.Tiltakene som utvikles på nasjonalt plan, må være bedrebalansert, mer sammenhengende, basert på en
6.Enlargement gives the European Union a unique opportunityto deal with the complexity of the drugs phenomenon in Europe through an innovative integrated approachto theproblem.
6.Utvidelsen gir Den europeiske union en eneståendemulighet til å gripe fatt i alle sider ved narkotikafenomeneti Europa, gjennom en innovativ, integrert tilnærming tilproblemet.
European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA), ‘National reports from candidate countries 1999, 2000 and2002’, Lisbon, 2002.
Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk (EONN), ’Nasjonale rapporter fra søkerlandene for 1999, 2000og 2002’, Lisboa, 2002.
European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA), Annual report on the state of the drugs situation in candidate CEECs, Lisbon, 2002.
Det europeiske senteret for epidemiologisk overvåking av AIDS, ’HIV/AIDS surveillance in Europe, halvårsrapport’, 2002, nr. 67.ODCCP,World drug report, 2000.UNODC,Global illicit drugs trends, 2002.UNAIDS,Fact sheet 2002: Eastern Europe and Central Asia.
OFFICIAL PUBLISHER:Office for Official Publications of the European Communities.© European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction, 2003.EXECUTIVE DIRECTOR:Georges Estievenart. EDITORS:Joëlle Vanderauwera; Alexis Goosdeel.
OFFISIELL UTGIVER:Kontoret for De europeiske fellesskaps offisielle publikasjoner.© Europeisk Overvåkingssenter for Narkotika og Narkotikamisbruk, 2003.ADMINISTRERENDE DIREKTØR:Georges Estievenart. REDAKTØRER:Joëlle Vanderauwera, Alexis Goosdeel. FORFATTER:Alexis Goosdeel, Paul Griffiths, Henri Bergeron, Margareta Nilson, Dagmar Hedrich, Roumen Sedefov.GRAFISK UTFORMING:Dutton Merrifield Ltd, UK.Printed in Italy
Coordination: a key element of national and European drug policy
Koordinering: et nøkkelelement i nasjonal og europeisknarkotikapolitikk
National responses to international calls because of the risk of increasedtrafficking through the candidate countriesand the growing problem of addictionand drug-related health consequencessuch as the spread of infectious diseasesin future Member States.
Internasjonale utfordringer — Nasjonale tiltak narkotikastrategien på grunn av risikoenfor økt smugling via søkerlandene og detøkende problemet med avhengighet ognarkotikarelaterte helsefarer, somspredningen av smittsomme sykdommer, ide framtidige medlemsstatene.
The drafting of a new treaty for the European Union provides an excellentopportunity to give greater priority topolicy on drugs.
Begge disse problemstillingeneunderstreker behovet for et solid regelverksom grunnlag for en felles tilnærming tilnarkotikaproblematikken både i dagensog framtidige medlemsstater.
‘We know that robust coordinationsystems at local, national and atinternational level are an essentialtool in bringing together thedisparate elements of drugs policy— treatment and socialinterventions and law enforcement.We need to examine our presentmechanisms closely, and askourselves whether there is room forimprovement.’
Arbeidet med et utkast til ny traktat for Den europeiske union er en eneståendeanledning til å gi større prioritet tilnarkotikapolitikken. Selv om samarbeidetmellom medlemsstatene er utvidet somfølge av nye fullmakter som Maastrichtog Amsterdam-traktatene har gitt dem, erdet fremdeles rom for større parallellkjøring av de nasjonalenarkotikastrategiene og for bedretsamordning mellom statene i kampen motnarkotika.
Both these concerns underline the needfor a robust accord (acquis) on drugs toprovide a basis for a common approachto drugs between both present and future Member States.
“Vi vet at solidesamordningssystemer på lokalt,nasjonalt og internasjonalt plan eret vesentlig verktøy for å samkjørede ulike elementene vednarkotikapolitikken – behandlingog sosiale tiltak ogrettshåndhevelse.
Furthermore, enlargement poses newchallenges to the European drugs strategy
Samtidig representerer utvidelsen av EUen utfordring for den europeiske
There is international consensus on theneed for local, national and internationalcoordination of efforts to combat drugs.However, there is a lack of clarity aboutprecisely what coordination should entail,and what the roles of nationalcoordinating bodies and nationalcoordinators should be.
Det er internasjonal konsens om behovetfor lokal, nasjonal og internasjonalsamordning av tiltakene for bekjempelseav narkotika. Det er imidlertid ikke klarheti nøyaktig hva samordningen bør bestå iog hvilke roller de nasjonalesamordningsorganene og koordinatoreneskal ha.
This lack ofclarity is a barrier to further progress ininternational cooperation on combatingdrugs.
Denne uklarheten er et hinder forvidere framgang i det internasjonalesamarbeidet for å bekjempe narkotika.
‘As we approach Europeanenlargement it is more criticalthan ever that we take acommon approach to the drugsmenace. Coordination of effortsboth within and betweencountries is a vital componentof an effective drugs policy.’
“Idet vi nærmer oss en utvidelseav EU, er det viktigere enn noengang at vi har en fellestilnærming til trusselen somnarkotika representerer.Koordinering av innsatsen bådeinnenfor det enkelte land oglandene imellom er enavgjørende faktor i en effektivnarkotikapolitikk”.
Although all EU States have in placesome form of coordination mechanism, there is considerable variation betweencountries on the scope andimplementation of coordination.
Selv om alle EU-statene har en ellerannen form for samordningsmekanisme påplass, er det betydelige variasjoner fraland til land når det gjelder omfanget oggjennomføringen av samordningen.
Some,but not all, States have appointednational drug coordinators andestablished dedicated coordination units.Some States lack coordinationmechanisms which embrace all aspects ofdrugs policy, including law enforcementand health and social issues.
Enkelte, men langt fra alle stater, haroppnevnt nasjonale koordinatorer fornarkotikaarbeidet og opprettetspesialiserte samordningsenheter. Enkeltestater mangler samordningsmekanismersom griper fatt i alle aspekter vednarkotikapolitikken, inkludertrettshåndhevelse så vel som helserelaterteog sosiale problemstillinger.
4.All EU countries report that they have mechanisms inplace for coordinating their national drugs policy.
1.Det er bred enighet om at samordning er en hjørnestein i en effektiv narkotikapolitikk.
1.It is widely acknowledged that coordination is acornerstone of effective drugs policy.
4.Alle EU-landene rapporterer at de har mekanismer påplass for samordning av den nasjonalenarkotikapolitikken.
2.The meeting of the European Convention provides anopportunity to give greater priority to drugs at EU level.
2.Møtet i Det europeiske konventet er en god anledning til å gi narkotikapolitikken høyere prioritet på EU-plan.
5.Almost all EU countries have stated that coordinationmechanisms cover all aspects of drugs policy.
5.Nesten alle EU-landene har erklært atsamordningsmekanismene dekker alle aspekter vednarkotikapolitikken.
3.EU enlargement constitutes a major challenge in the fieldof drugs and requires the EU to provide future Member States with a robust accord on drugs policy.
3.Utvidelsen av EU blir en stor narkotikapolitisk utfordringog forutsetter at EU har et solid regelverk på området klartfor de framtidige medlemsstatene.
6.The EU drugs action plan (2000–04) calls for astrengthening of national coordination mechanisms fordrugs policy.
6.EUs handlingsplan mot narkotika (2000-2004) oppfordrertil en styrking av nasjonale samordningsmekanismer fornarkotikapolitikken.
The European Union drug strategy2000–04 reaffirms the importance ofcoordination and provides a mandate forimprovement.
Samordning av narkotikapolitikken – Oversikt understreker viktigheten av samordning oggir mandat til å gjennomføre forbedringer.
The European Convention, meeting todraft a new treaty and overarchingconstitution for the EU, offers an excellentopportunity to strengthen coordination ondrugs at European level.
Det europeiske konventet, som ersammenkalt for å utarbeide utkast til en nytraktat og en overordnet forfatning for EU,er en enestående anledning til å styrkesamordningen av narkotikapolitikken påeuropeisk nivå.
The principle thataction on drugs should be comprehensive,balanced and coordinated is alreadyrecognised at EU level and implementedin many countries, but it lacks a legalbasis.
Prinsippet om at tiltakenemot narkotika skal være helhetlige,balanserte og samordnet er alleredeanerkjent på EU-plan og gjennomføres imange land, men det mangler juridiskgrunnlag.
Despite this international consensus, thereis a lack of clarity about precisely whatcoordination should entail. Coordination isan ill-defined concept and difficult tomeasure.
Til tross for internasjonal konsens er det enmanglende klarhet når det gjeldernøyaktig hva samordningen bør bestå i.Samordning som konsept er dårlig definertog vanskelig å måle. Den er kanskjetydeligst når den mangler.
An EMCDDA reportpublished in 2001 defined coordinationwithin the field of drugs as ‘the task oforganising or integrating the diverseelements comprising the national responseto drugs, with the objective ofharmonising the work and, at leastimplicitly, increasing effectiveness.’European Member States have made theirown interpretations, and there aresignificant differences between countriesin how the principle of coordination ofdrugs policy is being implemented.
En rapport fra EONN som ble utgitt i 2001, definertesamordning på narkotikaområdet som“oppgaven med å organisere ellerintegrere de ulike elementene denasjonale narkotikatiltakene består av,med målsetningen å harmonisere arbeidetog, i det minste implisitt, gjøre det mereffektivt”. De europeiske medlemsstatenehar gjort sine egne tolkninger av dette, ogdet er betydelige forskjeller mellomlandene når det gjelder hvordanprinsippet om samordning avnarkotikapolitikken gjennomføres.
The importance ofcoordinated action was firstacknowledged, in an internationalagreement in 1987, by the United Nations comprehensive multidisciplinaryoutline of future activities in drug abusecontrol. Subsequent internationalagreements by the United Nations and European Union have identifiedcoordination as a cornerstone of abalanced and comprehensive drugspolicy, most recently in the 1998 United Nations declaration on the guidingprinciples of drug demand reduction(UNGASS).
I løpet av de siste femten årene har detutviklet seg en internasjonal konsensomkring behovet for samordnede ogtverrfaglige tiltak mot narkotikamisbruk ogtilførselen av ulovlige narkotiske stoffer.Hvor viktig denne samordningen er, bleførste erkjent i en internasjonal avtale av1987 gjennom FNs veiledenderetningslinjer for en helhetlignarkotikapolitikk (Comprehensive Multidisciplinary Outline of Future Activities in Drug Abuse Control (CMO)).Senere internasjonale avtaler mellom FNog EU har pekt ut samordning som enhjørnestein i en balansert og helhetlignarkotikapolitikk, senest i FNs erklæringav 1998 om retningsgivende prinsipperfor reduksjon av etterspørselen etternarkotika (UNGASS).