natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Both compared changes in drug use before and after six months of treatment (or earlier in case of discharge).
Studiene sammenlignet endringene i¤bruken av stoffet før og etter seks måneders behandling (eventuelt ved tidligere utskrivelse).
In the first study, 61¢% of powder cocaine users (1 864¢out of¢3¢075) had stopped using the drug and a¢further¢11¢%¢had significantly reduced their use.
I¤den første studien hadde 61¤% av brukerne av pulverkokain (1¤864 av 3¤075) sluttet å¤bruke stoffet, og ytterligere 11¤% hadde redusert forbruket betraktelig.
In the second study, 52¢% of crack cocaine users (3¢941 out of 7¢636) were abstinent after six months of treatment.
I¤den andre studien var 52¤% av crackbrukerne (3¤941 av 7¤636) rusfrie etter seks måneders behandling.
Less positively, it was found that opioid substitution treatment was not as effective with clients using heroin and crack cocaine as with those using only heroin.
Mindre oppmuntrende var det at substitusjonsbehandling med opioider ble funnet å¤være mindre effektiv hos klienter som bruker både heroin og crack, enn hos klienter som bruker bare heroin.
This finding confirms the detrimental effects of concomitant cocaine or crack cocaine use on the outcomes of substitution treatment, and underlines the need to develop new strategies to treat combined heroin and cocaine or crack cocaine dependence.
Dette funnet bekrefter at samtidig bruk av kokain eller crack har negativ innvirkning på utfallet av substitusjonsbehandling og understreker behovet for å¤utvikle nye strategier for å¤behandle kombinert heroin- og kokain- eller crack- og kokainavhengighet.
Recent studies for the treatment of cocaine dependence
Nye studier med sikte på behandling av kokainavhengighet
Not one has yet been found to be clearly effective, and neither the European Medicines Agency nor the American Food and Drug Administration has approved any drug for the treatment of cocaine dependence (Kleber et al., 2007).
Så langt har ingen virkelig overbevist, og verken EMEA (Det europeiske legemiddelkontor) eller American Food and Drug Administration har godkjent noe legemiddel for behandling av kokainavhengighet (Kleber et al., 2007).
However, more than 100 ongoing randomised controlled trials are registered to test new substances, sometimes in association with psychological interventions.
Imidlertid er det nå registrert over 100 pågående randomiserte kontrollerte forsøk med nye stoffer, noen ganger sammen med psykologiske intervensjoner.
In Europe, treatment for dependence on cocaine and crack cocaine is generally provided in specialist outpatient treatment services.
I¤Europa gis behandling for avhengighet av kokain og crack oftest i¤spesialiserte polikliniske behandlingssentre.
With no effective pharmacotherapy currently available, cocaine clients are provided with psychosocial treatment such as counselling and cognitivebehavioural therapies.
Ettersom det ennå ikke finnes noen effektiv farmakologisk behandling for kokainklientene, får de psykososial behandling i¤form av rådgivning og kognitiv atferdsterapi.
Some countries provide guidelines for the treatment of cocaine problems (e.g. Germany, United Kingdom).
En del land har retningslinjer for behandling av kokainproblemer (f.eks. Tyskland, Storbritannia).
Guidelines in the United Kingdom recommend, depending on the client’s needs, three to 20¢treatment sessions that aim at resolving ambivalence about change, improving recognition of and controlling cocaine-use cues and urges, reducing cocainerelated harm and preventing relapse (NTA, 2006).
Retningslinjene i¤Storbritannia anbefaler – avhengig av klientenes behov – tre til tjue behandlingstimer med sikte på å¤løse ambivalensen i¤forhold til endring, øke gjenkjennelsen av hva som utløser suget og bedre mestringen av denne situasjonen, redusere kokainrelatert skade og forebygge tilbakefall¤(NTA, 2006).
A cocaine vaccine was first tested in the early 1990s in animal studies.
En kokainvaksine ble første gang prøvd ut på dyr i¤begynnelsen av 1990-årene.
Once administered, it induces the production of antibodies that bind to cocaine molecules in the bloodstream and, thereby, allow naturally occurring enzymes to convert them into inactive molecules.
Vaksinen virker slik at den får kroppen til produsere antistoffer som binder seg til kokainmolekylene i¤blodstrømmen, slik at naturlig forekommende enzymer omdanner dem til inaktive molekyler.
Pharmacotherapy is generally used in Europe to provide relief for symptoms of cocaine dependence, particularly anxiety.
I¤Europa behandles symptomene på kokainavhengighet, særlig angst, oftest med legemidler.
A qualitative study investigating current cocaine treatment practices in France found that, despite limited evidence of effectiveness, specific medications, such as methylphenidate, modafinil or topiramate, were prescribed to reduce craving or for substitution purposes (Escots and Suderie, 2009).
En kvalitativ studie som undersøkte behandlingspraksis ved kokainavhengighet i¤Frankrike, fant at selv om dokumentasjon på effekt var begrenset, ble bestemte legemidler, som metylfenidat, modafinil eller topiramat, forskrevet for å¤redusere suget eller som substitusjonsbehandling (Escots og Suderie, 2009).
The first randomised controlled trial of the vaccine was conducted in the United States, and involved 115 subjects undergoing opioid substitution treatment.
Den første randomiserte kontrollerte studien av vaksinen ble gjennomført i¤USA og omfattet 115 personer som fikk substitusjonsbehandling med opioider.
The study found that subjects who received the vaccine and obtained an appropriate level of antibodies remained abstinent.
Studien fant at forsøkspersoner som fikk vaksinen og fikk et tilstrekkelig høyt nivå av antistoffer, holdt seg rusfrie.
However, only about four in 10 (38¢%) vaccinated opioid users reached a level of antibodies that provided a¢two-month cocaine blockade (Martell et al., 2009).
Imidlertid kom bare fire av ti (38¤%) vaksinerte opioidbrukere opp i¤et antistoffnivå som blokkerte effekten av kokain i¤to måneder (Martell et al., 2009).
Similar results were observed in a later study covering 10¢male cocaine users who smoked the drug, were dependent and not seeking drug treatment.
Tilsvarende resultater ble observert i¤en senere studie av ti mannlige kokainbrukere som røykte stoffet, var avhengige og ikke søkte behandling.
Public drug treatment facilities in Europe are mostly oriented towards the needs of opioid users, and socially integrated powder cocaine users may be reluctant to present for treatment due to the perceived stigma.
I¤Europa er det offentlige behandlingsapparatet for narkotikaavhengighet oftest innrettet på opioidbrukernes behov, og sosialt integrerte kokainbrukere kan ha motforestillinger mot å¤søke behandling der på grunn av frykt for stigmatisering. Danmark, Irland, Italia og Østerrike har derfor utviklet egne programmer for denne gruppen. Et fellestrekk er at behandlingen kan gis utenfor ordinære åpningstider for å¤være mer diskret og ta hensyn til klientenes forpliktelser overfor arbeidsgiver.
) See Tables TDI-10, TDI-11 (part iii), TDI-21 and TDI-103 (part ii) in the 2010 statistical bulletin.
) Se tabell TDI-10, TDI-11 (del iii), TDI-21 og TDI-103 (del ii) i¤Statistiske opplysninger 2010.
Harm reduction a¢reduction in cocaine use among patients also suffering from alcoholism.
Skadereduksjon hos pasienter som også led av alkoholisme.
The reduction was attributed to the diminution of alcohol-related disinhibition and impaired judgement.
Denne effekten ble tilskrevet svekkelsen av alkoholrelatert disinhibering og svekket dømmekraft.
Recent studies have also found a direct impact of disulfiram on the metabolism of cocaine.
Nyere studier har også funnet at disulfiram virker direkte inn på forbrenningen av kokain.
However, given the limited quality of the evidence, it was suggested that clinicians should balance possible benefits against the potential adverse effects of disulfiram (Pani et al., 2010).
Men fordi dokumentasjonen er av begrenset kvalitet, ble det antydet at klinikere bør foreta en avveining mellom mulige fordeler og potensielle skadevirkninger av disulfiram (Pani et al., 2010).
Harm-reduction interventions targeting problem crack and cocaine users are a new area of work in many Member States.
Skadereduksjonstiltak for problembrukere av crack og kokain er et nytt arbeidsfelt i¤mange av medlemsstatene.
One reason for the limited provision of interventions in this field, in particular for crack users, might be a lack of knowledge among key workers about the drug, the target group and their needs.
En grunn til at det er så få tiltak på området, særlig for crackbrukere, kan være mangel på kunnskap blant sentrale fagfolk om dette rusmiddelet og om målgruppen og deres behov.
A recent review of harm-reduction interventions for stimulant users concluded that more attention had been given to specifying cocainerelated harms than to developing interventions to reduce them (Grund et al., 2010).
En fersk gjennomgang av skadereduserende tiltak for brukere av sentralstimulerende midler konkluderte med at det var gjort mer for å¤identifisere kokainrelaterte skader enn for å¤utvikle intervensjoner for å¤redusere dem (Grund et al., 2010).
The use of a number of anticonvulsant agents was assessed in 15 studies covering 1 066 patients (Minozzi et al., 2009).
Bruken av en rekke krampedempende midler ble vurdert i¤15 studier som omfattet 1¤066 pasienter (Minozzi et al., 2009).
The drugs were not significantly better than the placebo in keeping patients in treatment, reducing the number and type of side effects or reducing cocaine use.
Legemidlene hadde ikke signifikant bedre effekt enn placebo når det gjaldt å¤holde pasientene i¤behandling, å¤redusere antallet og typene bivirkninger eller å¤redusere kokainforbruket.
Antipsychotic agents were assessed in seven studies covering 293 patients (Amato et al., 2009).
Antipsykotiske midler ble vurdert i¤sju studier av til sammen 293 pasienter (Amato et al., 2009).
The studies were generally too small to confirm possible effects, but the available results do not support the use of these drugs in the treatment of cocaine dependence.
Studiene var generelt for små til å¤bekrefte mulige effekter, men de resultatene som er tilgjengelig, støtter ikke bruk av disse midlene i¤behandlingen av kokainavhengighet.
Among patients undergoing opioid substitution treatment, it was found that the use of bupropion, dextroamphetamine and modafinil are associated with higher rates of sustained cocaine abstinence than are achieved with a placebo (Castells et al., 2010).
Hos pasienter som fikk substitusjonsbehandling med opioider, ble det funnet at bruk av bupropion, dekstroamfetamin og modafinil er forbundet med høyere vedvarende avholdenhet fra kokain enn det som oppnås med placebo (Castells et al., 2010).
Member States usually provide cocaine injectors with the same services and facilities as are provided to opioid users, including recommendations for safer use, training for safer injecting and needle and syringe programmes.
Medlemsstatene tilbyr vanligvis injiserende kokainbrukere de samme tiltakene som til opioidbrukere, f.eks. anbefalinger om sikker bruk, opplæring i¤sikker sprøytebruk og sprøytebytteprogrammer.
However, cocaine injecting is associated with increased risks of equipment sharing and with frequent injection, which can lead to vein collapse and to injecting in higher-risk parts of the body (e.g. legs, hands, feet and groin).
Imidlertid kan injisering av kokain være forbundet med økt risiko for deling av injeksjonsutstyr og med hyppig injisering, som kan føre til venekollaps og til at sprøyten settes i¤deler av kroppen som medfører høyere risiko (f.eks. bein, hender, føtter eller lysken).
Therefore, safer use recommendations should be adapted to these specific risks and one-for-one syringe exchange policies should be avoided.
Derfor bør anbefalinger om sikker bruk tilpasses nettopp disse risikoene, og retningslinjer som krever innlevering av en brukt sprøyte for å¤få utlevert en ny, bør unngås.
Due to the potential high frequency of injecting, the supply of sterile equipment to injectors should not be restricted (van Beek et al., 2001).
På grunn av den potensielt høye injeksjonshyppigheten bør det ikke settes begrensninger på utlevering av sterilt utstyr til sprøytebrukere (van Beek et al., 2001).
Clean crack pipes are also provided in some countries by lowthreshold agencies (Spain, France).
Rene crackpiper deles også ut i¤lavterskeltilbud i¤en del land (Spania, Frankrike).
Harm-reduction interventions targeting powder cocaine users in recreational settings focus mainly on raising awareness.
Skadereduserende tiltak rettet mot personer i¤rekreasjonsmiljøer som bruker pulverkokain, fokuserer hovedsakelig på bevisstgjøring.
Programmes offer advice and information to young people on the risks associated with alcohol and drug use in general, usually including material on the risks of cocaine use.
Programmene omfatter rådgivning og informasjon om risikoen forbundet med alkohol- og narkotikabruk generelt og gjerne også materiell om risikoen forbundet med kokainbruk.
Apart from awareness raising, harm-reduction options for this target group, which constitutes the vast majority of cocaine users in Europe, are almost non-existent.
Bortsett fra bevisstgjøring er skadereduserende tiltak for denne målgruppen, som utgjør det store flertall av kokainbrukere i¤Europa, nærmest ikke-eksisterende.
Among non-pharmacological interventions, some psychosocial interventions provided positive results in reducing drop-out rates, reducing cocaine use and improving attendance, in particular when provided along with contingency management with vouchers (Knapp.¢et al., 2007).
Når det gjelder ikke-farmakologiske intervensjoner, ga en del psykososiale intervensjoner positive resultater i¤form av redusert frafallsprosent, redusert kokainbruk og bedret deltakelse, særlig der intervensjonene var kombinert med belønnings- og læringsbasert rusbehandling (Knapp et al., 2007).
Several ongoing studies are further investigating the effects of incentives-based interventions, in some cases in association with behavioural therapy and pharmacological interventions.
Flere pågående studier foretar en videre undersøkelse av effektene av insentivbaserte intervensjoner, noen ganger i¤kombinasjon med atferdsterapi og farmakologiske intervensjoner. Og til slutt, behandling med øreakupunktur ga ikke signifikante resultater (Gates et al., 2006).
Introduction estimated levels of about 750 tonnes in 2007 and 2008 (UNODC, 2010b).
Innledning lavere enn anslaget for 2007 og 2008 på 750 tonn (UNODC,¤2010b).
Heroin arrives in Europe mainly by two trafficking routes. The historically important Balkan route brings heroin produced in Afghanistan through Pakistan, Iran and Turkey, and then through other transit or destination countries (Albania, Hungary, Bulgaria, Czech Republic, the former Yugoslav republics, Romania, Slovakia, Austria, Italy).
Heroin føres inn i¤Europa langs to hovedruter: Den historisk viktige Balkan-ruten, der heroin produsert i¤Afghanistan transporteres gjennom Pakistan, Iran og Tyrkia og deretter gjennom andre transitt- eller destinasjonsland (Albania, Ungarn, Bulgaria, Tsjekkia, tidligere jugoslaviske republikker, Romania, Slovakia, Østerrike, Italia).
Heroin also enters Europe by the ‘silk route’ via central Asia and Russia, and then through Belarus, Poland and Ukraine to, among others, Scandinavian countries via Lithuania (INCB, 2010b).
Heroin føres også inn i¤Europa over ”Silkeveien” via Sentral-Asia og Russland og deretter gjennom Hviterussland, Polen og Ukraina via Litauen til bl.a. Skandinavia (INCB, 2010b).
Within the European Union, the Netherlands and, to a lesser extent, Belgium play an important role as secondary distribution hubs.
I¤Den europeiske union spiller Nederland og i¤noen mindre grad Belgia en viktig rolle som sekundære distribusjonspunkter.
Heroin use, particularly injecting the drug, has been closely associated with public health and social problems in Europe since the 1970s.
Heroinbruk, særlig injeksjonsbruk, har siden 1970-tallet vært tett forbundet med folkehelseproblemer og sosiale problemer i¤Europa.
Today, this drug still accounts for the greatest share of morbidity and mortality related to drug use in the European Union.
I¤dag er dette rusmiddelet fortsatt årsaken til størsteparten av all sykdom og død forbundet med narkotikabruk i¤Den europeiske union.
A decline in heroin use and associated problems has been observed during the late 1990s and the early years of the present century, though more recent data suggest that, in some countries, the trend may have changed direction.
I¤slutten av 1990-tallet og begynnelsen av 2000-tallet ble det observert en nedgang i¤bruken av heroin og tilhørende problemer, men nye data tyder på at denne trenden i¤en del land kan ha snudd.
In addition, reports of the use of synthetic opioids, such as fentanyl, and the injection of stimulant drugs, such as cocaine or amphetamines, reflect the increasingly multifaceted nature of problem drug use in Europe.
Dessuten tyder rapporter om bruk av syntetiske opioider som fentanyl samt injisering av sentralstimulerende midler som kokain og amfetamin, på en utvikling der problematisk bruk av narkotika i¤Europa antar stadig nye former.
Table 9: Production, seizures, price and purity of heroin
Tabell 9: Produksjon, beslag, priser og renhet på heroin
Production and trafficking
Produksjon og omsetning
Price and purity in Europe (
Priser og renhet i Europa (
Mean retail price (EUR per gram)
Gjennomsnittlig detaljpris (EUR pr. gram)Spredning
Mean purity (%)Range
Gjennomsnittlig renhet (%)Spredning
Since few countries report the retail price and the purity of white heroin, the data are not presented in the table.
Detaljpris og renhet på hvit heroin rapporteres bare av noen få land og presenteres derfor ikke itabellen.
They can be consulted in Tables PPP-2 and PPP-6 in the 2010 statistical bulletin.Range of the middle half of the reported mean price or purity.Data are for 2008 except the global production estimate (2009).UNODC (2010b) for global values, Reitox national focal points for European data.
Disse dataene kan finnes itabell PPP-2 og PPP-6 iStatistiske opplysninger 2010.Verdier imidterste halvdel av rapportert gjennomsnittspris eller -renhet.Dataene gjelder 2008, bortsett fra for globalt produksjonsestimat (2009).UNODC (2010b) for globale data, nasjonale kontaktpunkter iReitox-nettet for europeiske data.
Heroin consumed in Europe originates predominantly in Afghanistan, which accounts for most of the global illicit opium output.
Heroinen som brukes i¤Europa, kommer oftest fra Afghanistan, som står for det meste av den globale, illegale opiumsproduksjonen.
The other producing countries are Myanmar, which mainly supplies markets in east and south-east Asia, Pakistan and Laos, followed by Mexico and Colombia, which are considered the largest suppliers of heroin to the United States (UNODC, 2009).
De andre produsentlandene er Myanmar, som hovedsakelig forsyner markeder i¤Øst- og Sørøst-Asia, samt Pakistan og Laos, fulgt av Mexico og Colombia, som betraktes som de største leverandørene av heroin til USA (UNODC, 2009).
Global opium production is estimated to have decreased from a peak in 2007, mainly due to a decline in Afghan production, which has fallen from 8¢200 tonnes to 6¢900¢tonnes in 2009.
Den globale produksjonen av opium antas å¤ha gått ned siden toppen i¤2007, først og fremst som følge av redusert afghansk produksjon, fra 8¤200 tonn til 6¤900¤tonn i¤2009.
The most recent estimate of global potential heroin production is 657 tonnes, down from
Det nyeste anslaget over den potensielle globale produksjonen av heroin er 657 tonn, og altså
199¢300¢litres in 2008, with the largest quantities seized reported by Slovenia (86¢100 litres) and Hungary (63¢600 litres).
Figur 9: Anslag over beslaglagte kvanta av heroin i¤Den¤europeiske union, Kroatia og Norge, samt Tyrkia
Worldwide reported seizures of opium increased markedly between 2007 and 2008, from 510 to 657¢tonnes (Table¢9).
Det var en kraftig oppgang i¤globale rapporterte opiumsbeslag mellom 2007 og 2008, fra 510 til 657¤tonn (tabell 9). Iran sto for over 80¤% av beslagene, Afghanistan for ca. 7¤%.
Global reported seizures of heroin increased to 75 tonnes in 2008, while global seizures of morphine decreased to 17 tonnes (UNODC, 2010b).
Globale rapporterte beslag av heroin kom opp i¤75 tonn i¤2008, mens globale beslag av morfin falt til 17 tonn (UNODC, 2010b).
Turkey
EU, Kroatia og Norge
Given the relatively low prevalence and the hidden nature of problem drug use, statistical extrapolations are required to obtain prevalence estimates from the available data sources (mainly drug treatment data and law enforcement data).
Trenden for størrelsen på heroinbeslagene i¤Tyrkia avviker fra trenden i¤Den europeiske union (figur 9).
Most countries are able to provide specific estimates of ‘problem opioid users’, but it is worth noting that these are often polydrug users, and prevalence figures are often much higher in urban areas and among socially excluded groups.
Mens Tyrkia rapporterte en tredobling i¤mengdene heroin som ble beslaglagt mellom 2003 og 2008, var det en liten nedgang i¤beslaglagte kvanta i¤Den europeiske union i¤samme periode, hovedsakelig på grunn av nedgang i¤Italia og Storbritannia, de to landene som beslagla de største mengdene i¤Den europeiske union (99
The total amount of heroin seized is based on data from all EMCDDA reporting countries (27 EU Member States, Croatia, Turkey and Norway).
Merknader: Totale beslaglagte kvanta av heroin er basert på data fra alle land som rapporterer til EONN (27 EU-medlemsstater, Kroatia, Tyrkia og Norge).
Missing data were extrapolated from data for adjacent years.Reitox national focal points.
Manglende data er ekstrapolert fra data for foregående og etterfølgende år.Kilde: Nasjonale kontaktpunkter i¤Reitox-nettet.
Estimates of the prevalence of problem opioid use in European countries during the period 2003–08
De globale beslagene av eddiksyre (som brukes i¤produksjonen av heroin) økte fra 57 300 liter i¤2007 til 199¤300 liter i¤2008.
) See Tables SZR-7 and SZR-8 in the 2010 statistical bulletin.
) Se tabell SZR-7 og SZR-8 i¤Statistiske opplysninger 2010.
Note that where data for 2008 are absent, the data for 2007 are used to estimate European totals.
Merk at der data for 2008 mangler, brukes tilsvarende data for 2007 som grunnlag for totalanslag for Europa.
(99) This analysis is preliminary as data for the United Kingdom are not yet available for 2008.(100) See Tables PPP-2 and PPP-6 in the 2010 statistical bulletin for purity and price data.
(99) Denne analysen er foreløpig, da det ennå ikke foreligger data fra Storbritannia for 2008.(100) Se tabell PPP-2 og PPP-6 i¤Statistiske opplysninger 2010 for data om renhet og pris.
Chapter 6: Opioid use and drug injection
Kapittel 6: Opioidbruk og injeksjonsbruk spesialiserte behandlingsapparatet i¤Europa i¤2008, og heroin ble oppgitt av 48¤% av alle klienter¤(102).
Opioid users in treatment
1¤000 innbyggere i¤alderen 15–64 år.
Opioids continued to be cited as the primary drug by the majority (53¢%) of those entering specialised drug treatment in 2008 in Europe, with heroin being cited by 48¢% of all clients¢(102
10¤% og 49¤% i¤ytterligere ni land (103
However, considerable range roughly between one and eight cases per 1 000¢population aged 15–64 (Figure 10); overall prevalence of problem drug use is estimated to range from two to 10 cases per 1 000.
I¤tillegg til de om lag 200¤000 klientene som i¤2008 oppga å¤ha opioider som primærrusmiddel, oppga ytterligere 47¤000 som bruker andre stoffer, å¤ha opioider som sekundærrusmiddel¤(104).
The countries reporting the highest well-documented estimates of problem opioid use are Ireland, Malta, Italy and Luxembourg, while the lowest are reported by the Czech Republic, Cyprus, Latvia, Poland and Finland (both the Czech Republic and Finland have large estimates of problem users of amphetamines).
Gjennomsnittlig prevalens av problematisk opioidbruk i¤Den europeiske union og Norge er anslått til mellom 3,6 og 4,4 tilfeller pr.
Only Turkey reports figures of less than one case per 1 000 population aged 15–64.
1¤000 innbyggere i¤alderen 15–64.