natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Shared responsibility for one client between a mental healthand a drug service in a parallel treatment model appears tobe rare in practice.
Behandlingen blir gitt innenfor enpsykiatrisk behandlingstjeneste eller et narkotikabehandlingstiltak, eventuelt et program eller en tjenestespesielt for tilleggslidelser. Krysshenvisning til andretjenester unngås.
However, more than halfof Dutch dual diagnosis patients believe that such agreementsdo not result in improved care (Van Rooijen, 2001).
Behandlingen omfatter motiverende ogatferdsmessige intervensjoner, forebygging avtilbakefall, farmakoterapi og sosiale tilnærmingsmåter(Abdulrahim, 2001).
Some experts, for example in Denmark (Andreason, 2002),the United Kingdom (Department of Health, 2002a) and Norway (Sosial- og helsedepartementet, 1999), believe thatthe treatment services, at least for the seriously mentally illwith substance use problems, should be based inpsychiatry, possibly involving external drug therapists.
Den nasjonale rapporten fra Den tsjekkiske republikkantyder at avhengighetsproblemet vanligvis bør betraktessom mer presserende enn de psykiske problemene, fordi deter vanskeligere å behandle psykiske lidelser nårstoffmisbruk forvrenger det kliniske bildet.
In Denmark, formalised bridges have been set up betweenpsychiatric hospitals and local drug services. In Luxembourgand in Norway, specific measures have been initiated bypsychiatric services to reach individuals in the early stagesof schizophrenia, many of whom have serious substanceabuse problems, as research indicates that early treatmentimproves the prognosis.
For tiden tarimidlertid 10–20% av tsjekkiske klienter som er ibehandling for stoffmisbruk, medisiner forskrevet avpsykiater, noe som ville ha vært utenkelig for noen år siden.Også i Hellas er medisinsk behandling for psykiskesymptomer svært sjelden for klienter under behandling forstoffmisbruk.
In Luxembourg and Austria, drug treatment staff may followup their clients who have been referred to psychiatrichospitals.
I det greske strafferettssystemet blir imidlertidpsykiske lidelser ansett for å være viktigere ennstoffmisbruk, og lovbrytere med tilleggslidelser legges innpå psykiatrisk sykehus enten i et fengsel eller ute isamfunnet (K. Matsa, personlig meddelelse, 2004).
United Kingdom guidelines stress thatprofessionals from both addiction and mental care servicesshould be involved in planning the care of a dual diagnosisclient in order to prioritise care pathways (Department of Health, 2002a).
ISpania blir stoffmisbrukere vanligvis ivaretatt innenforrusmiddelbehandlingen, og henvisninger til psykiatrisketjenester skjer bare når lidelsene er så alvorlige atsykehusinnleggelse er nødvendig.
Under this model, one team handles the treatment of bothdisorders.
I noen tilfeller er det entendens til ukritisk å forskrive psykofarmaka tilstoffmisbrukere, til dels på grunn av mangel på tid til åforeta de nødvendige undersøkelser.
The Czech national report suggests that addiction problemsshould usually be considered more urgent than mentalproblems, as it is more difficult to treat psychiatric disorderswhen addiction distorts the clinical picture.
Situasjonen i EU når det gjelder behandling avtilleggslidelser slik den beskrives i de nasjonale rapportene,er ikke lett å kategorisere i disse tre gruppene.
However,currently, 10–20%of Czech drug-treatment clients takemedication prescribed by a psychiatrist, something thatwould have been unimaginable some years ago.
Integrertbehandling anses for å være den beste modellen, meninnebærer en standard som er vanskelig å oppnå.
In Greece,too, medication for psychiatric symptoms is extremely rare indrug-treatment clients.
Relevantforskning kommer vanligvis fra land utenfor Europa.
However, in the Greek criminal justicesystem, mental disorders are considered to prevail overaddiction and co-morbid offenders are admitted to apsychiatric hospital either in a prison or in the community (K. Matsa, personal communication, 2004).
Detaustralske nasjonale komorbiditetsprosjektet (Australian National Co-morbidity Project) (Commonwealth Departmentfor Health and Ageing, 2003) konkluderer på grunnlag aven litteraturgjennomgang at tilnærmingsmåter for å ta segav og behandle klienter med tilleggslidelser, ikke er blittsystematisk studert eller grundig evaluert, til dels fordi deter vanskelig å studere personer som både lider av psykisksykdom og har en stoffmisbruksrelatert forstyrrelse, menogså fordi de har en uregelmessig livsstil.
In Spain, drugusers are normally cared for within the drug treatment systemand referrals to psychiatric services are made only whendisorders are so severe that hospitalisation is necessary.
En annengjennomgang konkluderte med at det finnes dokumentasjonpå at integrert behandling av personer meddobbeltdiagnose har gunstig innvirkning både på derespsykiske helse og på stoffmisbruken (Drake et al., 1998).Bare én studie har sammenlignet den integrerte med denparallelle tilnærmingsmåten, men fant ingen vesentligforskjell, og det er ingen studie som har sammenlignet denintegrerte og den sekvensielle tilnærmingsmåten.
In most countries there are only a few specialised integratedprogrammes or units for comorbidity patients and theavailability is far from meeting the demand, as Table 8,which shows available information, demonstrates.
Noen eksperter, for eksempel i Danmark (Andreason,2002), Storbritannia (Department of Health, 2002a) og Norge (Sosial- og helsedepartementet 1999), mener atbehandlingstiltakene, i hvert fall for personer med alvorligepsykiske lidelser og rusmiddelproblemer, bør være basert
The most common implementation of an integratedtreatment model is the employment of psychiatrists in drug
Menlokale arbeidsgrupper med deltakere fra båderusmiddeltjenestene og den psykiske helsetjenesten kanvære et viktig verktøy for utveksling, samarbeid og
Table 8: Integrated treatment services in various European countries
Tabell 8: Integrerte behandlingstiltak i forskjellige europeiske land
Development of integrated services in the feasibility phase
Utvikling av integrerte tilbud i forundersøkelsesfasen
Results havebeen positive
Resultatene har vært positive.
185 centres cared for 4 803 comorbidity clients in 2002.
I 2002 behandlet 185 sentre 4 803 klienter med tilleggslidelser.
One specialised integrated unit in Catalonia and one therapeutic community in Cantabria for comorbidity patients needing residential treatment
En spesialisert integrert enhet i Catalonia og ett terapeutisk samfunn i Cantabria for pasientermed tilleggslidelser som trengte behandling i døgn-institusjon
Process evaluation to develop best practice is ongoing
Prosessevaluering pågår for å utvikle beste praksis
Clients stay in drug treatment and are referred to the hospital only if psychiatric symptoms become too severe
Klientene holdes ibehandlingstiltaket og henvises til sykehuset bare dersom de psykiatriske symptomene blir for alvorlige
Several integrated services in different community settings.
En rekke integrerte tjenester i forskjellige miljøer.
Several dual diagnosis practitioners appointed, based in addiction services or in mental healthteams
Flere spesialister på dobbeltdiagnoser utnevnt, med base i rusmiddeltjenester eller psykiatriske helseteam
One integrated project attached to a psychiatric centre in Oslo.
Ett integrert prosjekt i tilknytning til et psykiatrisk senter i Oslo.
Follow-up and evaluation for up to two years, focusing on basic needs such as housing, work, social benefits and social relations
Oppfølging og evaluering i inntil to år, med fokus på basale behov som bolig, arbeid, sosialeytelser og sosiale forbindelser etablering av nettverk.
Treatment methods and best practice treatment services and/or drug workers in mental healthservices.
rusmiddelarbeidere i den psykiske helsetjenesten.
This might be the most practical solution in smallerregions where specialised, integrated clinics are not aviable solution. In Spain, since 2002, general practitionersworking in drug treatment have been able to obtain the title‘specialist in psychiatry’ if they pass an exam and havedocumented experience of working with patients withmental disorders.
Dette kanvære den mest praktiske løsningen i mindre regioner derspesialiserte, integrerte klinikker ikke er noen mulig løsning.I Spania har siden 2002 allmennleger som arbeider medbehandling av rusmiddelmisbruk hatt anledning til å oppnåtittelen ‘spesialist i psykiatri’ hvis de består en eksamen ogkan dokumentere erfaring fra arbeid med pasienter medpsykiske lidelser.
In Portugal, it is mandatory foraccreditation and certification for a treatment centre tohave at least one psychiatrist on the staff.
I Portugal er det et obligatorisk krav foroffisiell godkjenning og sertifisering av behandlingssentre atde har minst én psykiater i personalet.
However, not allpsychiatrists working in drug treatment services have thespecialist knowledge and training necessary to treat drugusers and further specific training may be necessary.
Men ikke allepsykiatere som arbeider i narkotikabehandlingsapparatethar den spesialistkunnskapen og -utdanningen som ernødvendig for å behandle stoffmisbrukere, og ytterligerespesialisert utdanning kan være nødvendig.
The treatment of clients with comorbidity is characterisedby many problems and is extremely demanding on staffand often unrewarding.
I Luxembourg og Østerrike kan behandlingspersonalet irusmiddeltjenesten følge opp de klientene som er henvist tilpsykiatriske sykehus.
Clients are often difficult to managebecause of their disruptive and aggressive social behaviour,especially those with the more ‘dramatic’ type of personalitydisorders, and their emotional instability.
Med sikte på en prioritering mellombehandlingsalternativene understreker Britiske retningslinjerat fagfolk både fra rusmiddelbehandlingen og frapsykiatriske tjenester bør trekkes inn i planleggingen avbehandlingen for klienter med dobbeltdiagnose(Department of Health, 2002a).
A lack of follow-upprocedures and aftercare leads to high relapse rates, andboth mental and substance disorders frequently becomechronic.
I noenland blir denne integreringen komplisert av atskilteforvaltningsordninger (f.eks.
On the other hand, clients have often had manynegative encounters with the support services and maytherefore be reluctant or unwilling to undergo treatment.
Spania) eller forskjelligefinansieringsordninger (f.eks. Tyskland).
In spite of this difficult situation, professionals are constantlysearching for and developing more effective approaches.Regular, interdisciplinary case discussions and intensivecooperation could remedy the mutual lack of understandingamong staff.
De fleste land har bare noen få spesialiserte integrerteprogrammer eller enheter for pasienter med tilleggslidelser,og tilbudet er langt fra tilstrekkelig for å møte etterspørselen;vist i Tabell 8, som redegjør for tilgjengelig informasjon.
As in so many drugrelated areas, documentation,evaluation and research in the area of comorbidity
Den vanligste måten å innføre en integrertbehandlingsmodell på, er å engasjere psykiatere ibehandlingen av stoffmisbrukere og/eller
Case management as a method of coordinating clients’treatment to ensure individualised sequential orsimultaneous care as well as helping clients find their waythrough the treatment system appears to be infrequent inthe EU.
‘Case management’ er en metode for å koordinerebehandlingen av klientene slik at de sikres individuell,sekvensiell eller samtidig behandling, og for å hjelpeklientene til å finne veien gjennom behandlingssystemet,men dette synes å forekomme sjelden i EU.
From France it is reported that cooperation betweendrug treatment and psychiatric services is being establishedwith a view to organising joint admissions and casemanagement for patients with psychiatric disturbances andaddictions; however, such collaboration is often limited to aparticular case.
Fra Frankrikerapporteres at det opprettes samarbeid mellombehandlingsapparatet for stoffmisbruk og de psykiatrisketjenestene med sikte på å organisere felles inntak og casemanagement for pasienter med psykiske lidelser ogstoffmisbruk, men dette samarbeidet er ofte begrenset tilisolerte tilfeller.
In Luxembourg as well as in the Netherlands, professionals have come to recognise thatcase management is the most effective method of dealingwith dual diagnosis patients, but it is costly and timeconsuming and requires specific professional skills.However, in some countries, a type of case managementknown as ‘assertive community treatment’ is beingimplemented (see below).
I Luxembourg og Nederland har fagfolkbegynt å innse at case management er den mest effektivemetoden for behandling av pasienter med dobbeltdiagnose,men metoden er kostbar og tidkrevende og forutsettersærskilte fagkunnskaper. Noen land er imidlertid i ferd medå innføre en type case management som er kjent som‘støttebehandling i nærmiljøet’ (se nedenfor).
A large overview of international alcohol and drugtreatment research found only eight randomised studies onthe treatment of drug addicts with severe psychiatricdisorders (Jansson and Fridell, 2003). The drop-out ratewas extremely high even before the start of treatment.Short-term follow-up revealed that residential treatment,specifically in therapeutic communities, produced betterresults in terms of living conditions and substance use, butnot psychiatric symptoms.
Behandlingsmetoder og beste praksis med alvorlige psykiske lidelser (Jansson og Fridell, 2003).Frafallet var ekstremt høyt selv før behandlingsstart.Korttidsoppfølging viste at institusjonell behandling, særligiterapeutiske samfunn, ga bedre resultater med hensyntilboforhold og stoffmisbruk, men ikke for de psykiskesymptomene.
Some features are relevant to all treatment situations. Therecommendations presented below are taken from reviewsand meta-analyses of internationally published randomisedcontrolled studies of drug treatment (Berglund et al., 2003):
Noen temaer er relevante for alle behandlingssituasjoner.Anbefalingene nedenfor er hentet fra gjennomganger ogmetaanalyser av internasjonalt utgitte randomisertekontrollerte studier av behandling for stoffmisbruk (Berglundet al., 2003):
1.There should be a constant focus on changing the drughabit(s).
1.Det bør holdes konstant fokus på forandringer irusmiddelvane(r).
2.Interventions should have a high level of structure.
2.Intervensjonene bør være strukturert på høyt nivå.
3.Interventions should continue long enough to have animpact.
3.Intervensjonene bør fortsette lenge nok til å ha virkning.
4.Intervention should continue for at least three months,preferably longer.
4.Intervensjonene bør fortsette i minst tre måneder, helstlenger.
Dialectical behaviour therapy (173) is a treatment optionthat seems to be particularly suitable for womensubstance users with severe borderline personalitydisorders and/or suicidal tendencies. However, evidenceis limited to few studies.
Manlykkes sjelden, og frafallet er stort, noe som gjørbehandlingen tidkrevende og kostbar og dessutenfrustrerende for personalet, som, ikke overraskende,opplever utålmodighet, undertrykt aggresjon og symptomerpå utbrenthet.
A Dutch controlled trial ofdialectical behavioural therapy found that both theexperimental and the ‘treatment-as-usual’ groupbenefited in terms of exhibiting reductions in selfdestructive behaviour.
Mangel på oppfølgingsrutiner og ettervernfører til høye tilbakefallsrater, og både psykiske ogstoffrelaterte lidelser blir ofte kroniske.
The experimental group showedsignificantly larger reductions in alcohol use but nodifferences in drug use were found (Van den Bosch etal., 2001).
På den annen sidehar klientene ofte hatt mange negative møter medstøtteapparatet og kan derfor være motvillige eller uvilligetil å gjennomgå behandling.
In the United Kingdom, Department of Health guidelines(Department of Health, 2002b) and research projects andliterature reviews (e.g. Crawford, 2001) have moved dualdiagnosis up the agenda.
I Storbritannia har helsedepartementets retningslinjer(Department of Health, 2002b) samt forskningsprogrammerog litteraturgjennomganger (f.eks. Crawford, 2001) flyttetdobbeltdiagnose-problematikken oppover på dagsordenen.Men evidensgrunnlaget er hovedsakelig nordamerikansk, ogunder 10% av Crawfords abstrakter gjelder britiske studier.
In a Swedish study, repeated administration of the ASIquestionnaire throughout the treatment period within asustainable quality management model revealed that ina two-year follow-up from discharge 46%of patientshad been abstinent.
Til tross for denne vanskelige situasjonen er fagpersonaletpå konstant leting etter og utvikler mer effektivetilnærmingsmåter.
Patients with a dual diagnosisexhibited a more severe problem profile on ASI thanpatients without a psychosis.
Regelmessig tverrfaglig drøfting avtilfeller så vel som intensivt samarbeid kan rette opp dengjensidige mangelen på forståelse blant personalet.
In general, there weresmall changes in personality profiles and symptoms, butfor many patients quality of life was higher and lifesituation more stable at follow-up (Jonsson, 2001).
Sliketiltak gir alle de involverte mer detaljert informasjon omklientene og letter utviklingen av beste behandlingspraksiseller -strategi. Kvaliteten på behandlingen er den viktigstefaktoren for å oppnå positive resultater.
According to a Dutch review of international studies, apotentially effective case management model is assertivecommunity treatment, which includes structural (caseload,teamwork, cooperation with other health professionals),organisational (explicit inclusion criteria, limited admittanceof new clients, 24-hour crisis intervention) and content(support and care provided in daily situations, an activeapproach, frequent contacts) aspects (Wolf et al., 2002).
Som på så mange stoffrelaterte områder er dokumentasjon,evaluering og forskning på området komorbiditetbegredelig. Evidensgrunnlaget er langt fra entydig når detgjelder hvilken behandlingstype som gir beste resultater.Cochrane-samarbeidet har foretatt en gjennomgang avpsykososiale behandlingsprogrammer (Ley et al., 2003).Materialet som ble gjennomgått, var begrenset: seks studier,hvorav fire små og alle av generelt lav kvalitet med hensyntil utforming og rapportering.
In the United Kingdom, Barrowclough et al. (2001)found that the combination of motivational interviewing,
Oversikten nedenfor inneholder materiale om beste praksisinnrapportert av de nasjonale kontaktpunktene i Reitox-nettet:
)Dialectical behaviour therapy (DBT) is the application of a broad array of cognitive and behavioural therapeutic strategies to the problems of borderline personality disorder (BPD), including suicidal behaviour.
En oppfølgingsstudie av 219 opiatavhengige underbehandling ved Hamburgs rusmiddeltjenester viste ennedgang i bruken av heroin og kokain i løpet av to år.
Annual report 2004: the state of the drugs problem in the European Union and Norway studied will comprise severity of addiction, psychiatricsymptoms, treatment compliance, psychosocial functioning,social network, relapse and mortality.
Årsrapport 2004: Narkotikasituasjonen i Den europeiske union og Norge
The results are cognitive behavioural therapy and family interventionsproduced improvements in patients with schizophreniaand substance misuse disorders.
47% viste en positiv endring i sine psykiske lidelser(Krausz et al., 1999).
expected in 2005 (174
Resultatene er forventetåforeligge i 2005(174).
An overview of Norwegian treatment studies on clientswith comorbidity concluded that aggressive, impulsivebehaviour was best treated with confrontational,structured group therapy combined with family therapy.Depressed or anxious patients benefited more fromindividual psychotherapy and supportive group therapy(Vaglum, 1996).
Pasienter meddobbeltdiagnose framviste en mer alvorlig problemprofilifølge ASI enn pasienter uten psykose. Generelt var detsmå endringer i personlighetsprofiler og symptomer, menmange pasienter hadde fått bedre livskvaliteten og en merstabil livssituasjonen ved oppfølgingen (Jonsson, 2001).
In most countries, doctors and nurses in training receivevery little instruction about drug addiction and even lessabout the issue of co-morbidity.
I de fleste land mottar leger og sykepleiere under utdanningsvære lite opplæring om rusmiddelavhengighet og endamindre om tilleggslidelser.
In Italy, joint training ofmental health and drug treatment staff has increased.
I Italia satses det etter hvert mer påfelles opplæring av personell innenfor den psykiskehelsetjenesten og rusmiddelbehandlingen.
In the Netherlands, the Trimbos Institute organises training coursesfor both addiction and mental healthcare professionalsinvolved in the treatment of dual diagnosis patients. Othercountries report in-service training and courses, butimplementation is random and patchy.
I Nederlandorganiserer Trimbos-instituttet kurs for personalet både irusmiddelbehandlingen og den psykiske helsetjenesten som erinvolvert i behandlingen av pasienter med dobbeltdiagnose.Andre land rapporterer om intern opplæring og interne kurs,men gjennomføringen er tilfeldig og spredt.
A research project on dual diagnosis within the fifthframework research and development programme of the European Commission has recently begun.
I Storbritannia fant Barrowclough et al.
This prospectivemulticentre study, including Denmark, France, Poland,Scotland, England and Finland, is designed to describeservice provision for patients with dual diagnosis in seven European psychiatric settings and to compare, over aperiod of 12 months, morbidity and service use betweendual-diagnosis and single-diagnosis patients.
(2001) atkombinasjonen av motiverende intervjuer, kognitivatferdsterapi og familieintervensjoner resulterte iforbedringer hos pasienter med schizofreni ogproblemer med stoffmisbruk.
In the United Kingdom, the Royal College of Psychiatryundertook a training needs analysis (Mears et al., 2001)with a variety of professional groups, from both mentalhealth and drug services.
I Storbritannia har Royal College of Psychiatry foretatt enanalyse av opplæringsbehovet (Mears et al., 2001) hos etutvalg faggrupper, både fra psykiske helsetjenester og frarusmiddeltjenestene.
Some 55%of the sample reportedthat they felt inadequately prepared to work with clients withco-morbidity and expressed a need for further training.
Femtifem prosent av utvalgetrapporterte at de følte seg utilstrekkelig forberedt på åarbeide med klienter med tilleggslidelser, og uttrykte etbehov for videre opplæring.
EMCDDA (2003d), The international profile of cannabis clients, expertmeeting on treatment demand — meeting with international organisations,24 June 2003, Lisbon (http://www.emcdda.eu.int/?nnodeid=1881).
EONN (2003b), Årsrapport 2003: narkotikasituasjonen i Den europeiskeunion og Norge, Det europeiske overvåkingssenter for narkotika ognarkotikaavhengighet: Lisboa.
Reitox national reports (2003) (http://www.emcdda.eu.int/?nnodeid=435).
Nasjonale Reitoxrapporter (2003) (http://www.emcdda.eu.int/?nnodeid=435).
European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction, 2004
Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk, 2004
Luxembourg: Office for Official Publications of the European Communities2004 — 113 pp. — 21 x 29.7 cm ISBN 92-9168-199-7
Luxembourg: Kontoret for De europeiske fellesskaps offisielle publikasjoner2004 — 113 s. — 21 x 29.7 cm ISBN 92-9168-211-X
The EMCDDA accepts no responsibility or liability for any consequences arising from the use of thedata contained in this document.
EONN påtar seg intet juridisk eller erstatningsrettslig ansvar for følger av bruken avdataene i dette dokumentet.
(*) Certain mobile telephone operators do not allow access to 00 800 numbers or these calls may be billed.
(*) Noen mobiltelefon-operatører aksepterer ikke tilgang til 00 800 nummer, eller disse samtalene blir fakturert.
This report is available in Spanish, Czech, Danish, German, Estonian, Greek, English, French, Italian, Latvian,Lithuanian, Hungarian, Dutch, Polish, Portuguese, Slovak, Slovene, Finnish, Swedish, Bulgarian, Romanian and Norwegian.
Rapporten foreligger på spansk, tsjekkisk, dansk, tysk, estisk, gresk, engelsk, fransk, italiensk, latvisk, litauisk,ungarsk, nederlandsk, polsk, portugisisk, slovakisk, slovensk, finsk, svensk, bulgarsk, rumensk og norsk.