natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Primary care and other healthcare services therefore provide a valuable opportunity to screen this group.
Primærhelsetjenesten og andre deler av helseapparatet er derfor godt plassert for å granske denne gruppen.
As already expressed, greater attention should be paid to comorbid health problems when dealing with older patients.
Som allerede sagt, bør det ved behandling av eldre pasienter tas hensyn til eventuelle sammensatte helseproblemer.
Older drug users may, for example, have chronic illnesses, including liver disease because of chronic hepatitis C infection, or HIV-related illnesses, and may therefore require specialised forms of treatment.
Eldre narkotikabrukere kan f.eks. ha kroniske sykdommer, herunder leversykdom på grunn av en kronisk hepatitt C-infeksjon, eller HIV-relaterte sykdommer, og kan derfor trenge spesialiserte behandlingsformer.
However, despite their regular contact with healthcare professionals, substance use disorders among older persons are often missed or misdiagnosed.
Men til tross for at de regelmessig har kontakt med helsepersonell, blir forstyrrelser relatert til stoffbruk hos eldre ofte oversett eller feildiagnostisert.
Many doctors lack adequate training in this field and current diagnostic criteria for assessing dependence and addiction in
Mange leger mangler tilstrekkelig utdanning på dette feltet, og dagens diagnostiske kriterier for å bedømme
Addiction services typically have limited medical treatment resources.
Demografiske endringer og et økt behov for tjenester blant aldrende stoffbrukere betyr økt økonomisk belastning på eksisterende ressurser.
Substance use programmes for older adults should be able to provide basic-level medical services and, where severe or complex health problems are identified, provide referral to specialist medical services.
Å ikke gjøre noe medfører kostnader og kan faktisk
Percentage of the total European population aged 65 or more (historical and predicted)
Prosentandel av Europas befolkning over 65 år (historisk og forventet).
Detoxification may be best conducted in a medical setting to avoid potential interactions between medications and other substances, or because of comorbid illnesses.
Avgiftning bør helst gjennomføres i et medisinsk miljø for å unngå potensielle interaksjoner mellom legemidler og andre stoffer, eller på grunn av tilleggssykdommer.
Different dose regimens may be required because of age-related metabolic changes.
Det kan være nødvendig med andre doseregimer ettersom stoffskiftet forandrer seg med alderen.
Many therapeutic issues are poorly understood regarding ageing drug users.
Mange terapeutiske spørsmål knyttet til eldre stoffbrukere er utilstrekkelig forstått.
However, older patients do achieve equivalent or better results than younger adults when they enter into treatment.
Imidlertid oppnår eldre, når de først får behandling, de samme eller til og med bedre resultater enn yngre.
Older citizens should have access to effective healthcare services where they will be catered for with dignity and sensitivity.
Den eldre befolkningen bør ha tilgang til effektive helsetjenester som ivaretar deres verdighet og respekterer deres følelser.
This may require developing a wider range and alternatives to current treatment.
Dette kan kreve en utvikling av et mer omfattende tilbud og alternativer til dagens behandlingsformer.
Drugs in focus is a series of policy briefings published by the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA) in Lisbon.
Fokus på narkotika er en serie policy-orienteringer som utgis av Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk (EONN), Lisboa.
The briefings are produced three times a year in the 23 official languages of the European Union plus Norwegian and Turkish.
Orienteringene utkommer tre ganger i året på Den europeiske unions 23 offisielle språk samt norsk og tyrkisk. Originalspråk: engelsk. Gjengivelse er tillatt med kildeangivelse.
For free subscriptions, please specify your requirements via e-mail: publications@emcdda.europa.eu
For gratis abonnement, vennligst send en e-post om dette til publications@emcdda.europa.eu
OFFICIAL PUBLISHER: Office for Official Publications of the European Communitiesnull
ANSVARLIG UTGIVER: Kontoret for De europeiske fellesskaps offisielle publikasjonernull
Centre for Drugs and Drug Addiction
Informasjonsblad fra Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk
Neurobiological research on drugs: ethical and policyimplications
Neurobiologisk forskningpå narkotika: etiske og politiskeimplikasjoner
Drug addiction is a behaviour characterised by the individual exhibiting a loss of control over their consumption. Addicts may wish to stop, but find it difficult to do so, despite often experiencing negative consequences.
Det meste av den neurobiologiske forskningen har fokusert på rollen som en narkotikaindusert neurotransmitter, kalt dopamin, har på gjentatt aktivering av ”belønningssystemet” – et nettverk som består av et komplekst sett hjernestrukturer som fungerer likt et barometer og viser en persons fysiske og psykiske tilstand.
Modern developments in neurobiology help us to better understand this process. Moreover, such developments now provide strong scientific grounds for viewing drug addiction as a psychiatric disorder, usually classified as a ‘chronic and relapsing brain disease’.
Stimulert av nylige teknologiske fremskritt, de skjer raskt på dette feltet, har det oppstått nye modeller som tar hensyn til betydningen av andre neurotransmittere i prosessen, og man har også undersøkt betydningen av genetiske forskjeller mellom individer.
The findings so far are encouraging, but their implications can easily be overstated or misunderstood, and also raise a number of important ethical issues that require careful consideration.
Funnene så langt er oppmuntrende, men betydningen kan lett overdrives eller misforstås, og de reiser også flere viktige etiske spørsmål som krever nøye vurdering.
This paper provides a summary of the key developments in this area and underlines the fact that any potential new approaches will require rigorous evaluation for safety and efficacy before being introduced into routine practice.
Denne artikkelen gir et sammendrag av det viktigste som er skjedd på dette området, og fremhever det faktum at nye tilnærmingsmåter vil kreve nøye vurdering når det gjelder sikkerhet og effektivitet før de blir innført i rutinemessig praksis.
Most neurobiological research on addiction has focused on the role a drug-released neurotransmitter called dopamine has on the repeated activation of the ‘reward system’– circuitry made up of a complex set of cerebral structures which act as a barometer, indicating a person’s physical and psychological state.
Narkotikaavhengighet er en atferd som er karakterisert ved at personen viser manglede kontroll med forbruket.
Spurred on by recent technological developments occurring rapidly in this field, newmodels have arisen which take into account the implication of other neurotransmitters in the process, also exploring the role of genetic differences between individuals.
Avhengige kan kanskje ønske å slutte, men finner dette vanskelig, selv om de ofte opplever negative konsekvenser.
By providing a better understanding of how addiction develops, this research may provide the basis for new
Nye fremskritt innen neurobiologi bidrar til at vi kan forstå denne prosessen bedre.
Neurotransmitter: a chemical produced and released by neurons.
Neurotransmitter: En kjemikalie som blir dannet og frigitt av neuroner.
Some of these molecules (GABA, glutamic acid) participate in the communication between neurons; some others (dopamine, noradrenaline, serotonin) modulate (amplify or attenuate) the information.
Noen av disse molekylene (GABA, glutaminsyre) deltar i kommunikasjonen mellom neuroner. Enkelte andre (dopamin, noradrenalin, serotonin) modulerer (forsterker eller svekker) informasjonen.
Reward system: this brain circuit reinforces behaviour when activated.
Belønningssystem: Denne hjernekretsen forsterker atferden når den blir aktivert.
Data indicate that drugs of abuse are pleasurable because they activate this system.
Data tyder på at narkotika er lystbetont fordi den aktiverer dette systemet.
Novel pharmacotherapies targeted at specific neurotransmitter systems, pharmacological drug implants, drug vaccines or neurological treatments may have the potential to ameliorate addictive behaviours.
Nye farmakoterapier som er rettet mot spesifikke neurotransmittersystemer, farmakologiske legemiddelimplantater, narkotikavaksiner eller neurologisk behandling kan ha muligheten til å forbedre avhengighetsatferd.
A growing body of research suggests that chronic drug use can produce long-term disruptions in the modulation of neurocognitive circuits involved in motivation and attention, decision-making and the ability to inhibit impulses.
En stadig økende mengde forskning tyder på at kronisk narkotikabruk kan gi langsiktige forstyrrelser i moduleringen av neurokognitive kretser som er involvert i motivasjon og oppmerksomhet, beslutningsfatning og evnen til å undertrykke impulser.
Neuroscience and genetic research promise to provide a detailed causal explanation in terms of brain processes.
Neurologisk og genetisk forskning er lovende når det gjelder å gi en detaljert, kausal forklaring hva angår hjerneprosesser.
However, causal, or over-simplified models of addiction could also potentially lead to more coercive policies towards addicted individuals, the neglect of important social policies, or undermine support for existing proven approaches to drug treatment.
Imidlertid kan kausale eller overforenklede modeller for avhengighet også muligens føre til retningslinjer som i større grad er basert på tvang overfor avhengige personer, forsømmelse av viktig sosialpolitikk eller undergraving av støtte til eksisterende, dokumenterte tilnærminger til narkotikabehandling.
There is a pressing need to explore the ethical and policyimplications of addiction neuroscience research to ensure that developments are taken forward in ways that adequately safeguard human rights and protect the ethical values of consent, liberty, equality and privacy.
Det er et påtrengende behov for å undersøke de etiske og politiske implikasjonene ved neurologisk forskningpå avhengighet for å sikre at fremskrittene blir brukt på måter som tilstrekkelig sikrer menneskerettighetene og beskytter de etiske verdiene av samtykke, frihet, likhet og privatliv.
Neuroimaging and genetic technologies may help to define more precisely intimate mechanisms of addiction and to identify individuals who have a vulnerability to develop addiction, potentially allowing interventions to be targeted at those at greater risk.
Neurobildeteknikk og genetiske teknologier kan bidra til mer presist å definere detaljerte mekanismer for avhengighet samt identifisere personer som er mer utsatt for å utviklie avhengighet, noe som kan gjøre det mulig å gripe inn målrettet mot dem som har en høyere risiko.
Neurobiological research in addiction and that repeated exposure to drugs of abuse disrupts this regulation.
Neurobiologisk forskningpå avhengighet utsettelse for narkotiske stoffer forstyrrer denne reguleringen.
Over time, noradrenergic and serotonergic neurons become autonomous and hyper-reactive to external stimuli and arguably this druginduced long-term uncoupling explains dysfunctions in motivation and in the ability to inhibit impulses.
Etter hvert blir noradrenalinrelaterte og serotoninrelaterte neuroner autonome og hyperreaktive overfor eksterne stimuli, og det kan hevdes at denne narkotikafremkalte, langsiktige frakoblingen forklarer dysfunksjoner når det gjelder motivasjon og evnen til å hemme impulser.
‘Developments in neuroscience are transforming our understanding of how people become addicted to drugs while opening-up avenues of investigation for new approaches to treatment.
”Utviklingen innen neurologisk forskning endrer vår forståelse av hvordan mennesker blir avhengige av narkotika og åpner for å undersøke nye tilnærminger til behandling.
We must, however, ensure that such beneficial new approaches are rigorously evaluated prior to implementation to ensure maximum success and financial efficiency.’
Vi må imidlertid sikre at slike gunstige nye tilnærminger blir grundig evaluert før implementering for å sikre maksimal suksess og økonomisk effektivitet.”
Almost all drugs known to induce abuse or addiction in humans increase the release of a neurotransmitter called dopamine in a sub-cortical structure, the nucleus accumbens.
Dyrestudier og andre bevis tyder på store variasjoner i mottakeligheten for avhengighet.
The cell bodies of neurons which release dopamine are located in the ventral tegmental area and the substantia nigra (see figure).
Nye teknologier betyr at man i neurobiologisk forskning kan begynne å identifisere neuropsykologiske og genetiske forskjeller hos individer, som kan påvirke disses risiko for å utvikle avhengighet dersom de bruker narkotika.
These dopaminergic neurons form the meso-corticolimbic pathway.
Nesten alle stoffer som man vet fører til misbruk eller avhengighet hos mennesker, øker frigvelsen av en neurotransmitter som kalles dopamin, i en struktur under hjernebarken: nucleus accumbens (”nytelsessenteret”).
They stimulate different cerebral structures, such as the prefrontal cortex, the amygdala and the hippocampus, which are part of a circuitry called the ‘reward system’.
Cellekroppene til neuroner som frigjør dopamin, finnes i det ventrale tegmentale området og substantia nigra (”den svarte substansen” – se figuren).
Animal studies and other evidence suggest great variability in vulnerability to addiction.
Disse dopaminrelaterte neuronene danner den mesokortikolimbiske banen.
New technologies mean that neurobiological research can start to identify neuropsychological and genetic differences in individuals that may influence their chances of developing addiction if they use drugs.
De stimulerer ulike hjernestrukturer, for eksempel den prefrontale hjernebarken, amygdala og hippocampus, som er en del av en krets som kalles ”belønningssystemet”.
New technologies in addiction research non-invasive techniques which may help to identify neuropsychological deficits that may be the primary source of an individual’s inability to stop using drugs.
Ny teknologii avhengighetsforskning som kan være hovedgrunnen til at en person ikke er i stand til å slutte å bruke narkotika.
Traditional and newtreatments of addiction
Tradisjonelle og nyebehandlinger av avhengighet
Advances in genomic and molecular biology, such as the ability to clone and sequence receptor subtypes, transporters and endogenous agonists, have enabled scientists to identify and specifically target relevant receptor or transporter sites with drugs that either block (antagonists) or facilitate (agonists or partial agonists) activity.
Fremskritt innen genom- og molekylærbiologi, for eksempel evnen til å klone og sekvensere reseptorundertyper, transportører og endogene antagonister, har satt forskere i stand til å identifisere og rette seg spesifikt mot relevante reseptor- eller transportørsteder med stoffer som enten blokkerer (antagonister) eller stimulerer (agonister eller partielle agonister) aktivitet.
Moreover, genetic manipulation techniques have been used on animal models to increase (i.e. overexpression mutants) or block (i.e. transgenic knockouts of dominant-negative mutants) the activity of a specific molecule under analysis.
Dessuten er teknikker innen genetisk manipulering blitt brukt på dyremodeller for å øke (dvs. overuttrykksmutanter) eller blokkere (dvs. transgeniske utslag av dominant-negative mutanter) aktiviteten for et spesifikt molekyl som analyseres.
Most neurobiological models of addiction argue that, because drugs of abuse release dopamine and activate the reward system, addiction is due to a modification of kinetic reactions and increased dopamine release.
De fleste neurobiologiske modeller for avhengighet hevder, fordi narkotika frigjør dopamin og aktiverer belønningssystemet, at avhengighet skyldes endringer i kinetiske reaksjoner og økt frigivelse av dopamin.
This dysregulation would correspond either to an increased reactivity of dopaminergic neurons to specific stimuli linked to the pleasurable and addictive product or to a down-regulation of dopamine signalling and a dampening of activity in the reward pathway.
Denne sviktende reguleringen skulle tilsvare; enten økt reaktivitet hos dopaminrelaterte neuroner overfor spesifikke stimuli knyttet til det behagelige eller vanedannende produktet, eller til en nedregulering av dopaminsignaler og en dempning av aktiviteten i belønningsbanen.
In natural situations, dopamine is released when a rewarding experience is new, better than expected or unanticipated.
I naturlige situasjoner blir dopamin frigitt når en belønningsopplevelse er ny, bedre enn forventet eller ikke forventet.
This release of dopamine helps the individual to memorise signals announcing a reward.
Denne frigjøringen av dopamin hjelper individet med å huske signaler som annonserer en belønning.
Hence, when the dopamine system becomes over-aroused by drug use, pursuit of the repetition of these effects can dominate other important, goal-directed activities.
Følgelig, når dopaminsystemet blir overstimulert ved bruk av narkotika, kan jakten på gjentakelse av disse effektene dominere over andre viktige, målrettede aktiviteter.
Newmodels in theneurobiology of addiction
Nye modelleri avhengighetensneurobiologi
In humans, genetic studies have tried to identify specific addiction susceptibility genes.
Hos mennesker har man i genetiske studier prøvd å identifisere spesifikke gener for mottakelighet når det gjelder avhengighet.
Large-scale linkage and association studies have identified numerous promising candidate genes that confer vulnerability to addiction but, to date, few of these alleles have been consistently replicated and many of the associations are modest.
Tilknytnings- og assosiasjonsstudier i stor skala har identifisert flere lovende kandidatgener som overfører mottakelighet for avhengighet, men frem til i dag har få av disse allelene blitt replikert konsistent, og mange av assosiasjonene er beskjedne.
Addiction has traditionally been treated by a combination of pharmacological and psychosocial treatments.
Avhengighet har tradisjonelt blitt behandlet ved en kombinasjon av farmakologisk og psykososial behandling.
Usual pharmacological treatments include: (i) drugs that either block the addictive drug from working (e.g. naltrexone as a relapse prevention of heroin dependence) or make it unpleasant (e.g. disulfiram for alcohol dependence) or (ii) drugs that replace the addictive drug with a less harmful version of the drug (e.g. opioid substitution treatment using methadone).
Vanlig farmakologisk behandling omfatter: (i) stoffer som enten hindrer det vanedannende stoffet i å virke (for eksempel naltrexon for å forebygge tilbakefall ved heroinavhengighet) eller gjøre det ubehagelig (for eksempel disulfiram for alkoholavhengighet), eller (ii) stoffer som erstatter det vanedannede stoffet med en mindre skadelig versjon av stoffet (for eksempel opioiderstatningsbehandling ved bruk av metadon).
Nicotine replacement therapy is a common form of substitution treatment for smoked tobacco but is not particularly effective.
Nikotin-erstatningsbehandling er en vanlig form for erstatningsbehandling ved tobakksrøyking, men er ikke særlig effektiv.
Some treatments may also be used for a short period to help wean individuals off all drugs.
Noen behandlinger kan også brukes en kort periode for å hjelpe personer med avvenning fra all narkotika.
Psychosocial interventions include cognitive behavioural therapy, motivational interviewing, drug counselling or 12-step support groups.
Psykososial inngripen omfatter kognitiv atferdsterapi, motivasjonsintervjuer, narkotikarådgivning eller 12-trinnsstøttegrupper.
These therapies provide an important adjunct to pharmacological and medical treatments in achieving a long-term successful outcome.
Disse behandlingene gir et viktig supplement til farmakologisk og medisinsk behandling for å oppnå et positivt resultat på lang sikt.
Some recent studies suggest that, despite the critical and unquestionable role dopamine plays in reward, drugs of abuse may not necessarily induce addiction via a direct effect on dopaminergic neurons. There is some evidence that dopamine acts downstream to two other neuromodulators, noradrenaline and serotonin, responsible for vigilance and for the control of impulsivity, respectively.
Neurobildeteknikk, der man bruker teknikker som funksjonell magnetresonanstomografi (fMRI), positrontomografi (PET), tomografi beregnet ved emisjon av enkeltfotoner (SPECT), magnetencefalografi (MEG) og elektroencefalografi (EEG), har gitt innsikt i hvilke narkotikainduserte endringer i hjernen som kan skape den type kognitiv svikt man ser hos personer som er avhengige av narkotika.
Animal studies indicate that noradrenergic and serotonergic neurons are coupled (i.e. limit the activity of each other)
Dette er ikke-invasive teknikker som kan bidra til å identifisere neuropsykologiske svakheter
Progress in neurobiological research on addiction has led to the use of drugs which target the dopaminergic system.
Det er en del som tyder på at dopamin virker nedstrøms til to andre neuromodulatorer, noradrenalin og serotonin, som er ansvarlige for henholdsvis årvåkenhet og kontroll av impulsivitet.
However, this strategy has not yet proven effective in
Dyrestudier tyder på at noradrenalinrelaterte og serotoninrelaterte neuroner er koblet (dvs. begrenser hverandres aktivitet), og at gjentatt
Drug use encompasses a complex set of behaviours and even the autonomy of dependent individuals is variable.
og også selvstendigheten hos avhengige personer varierer.
One risk of an overly simplified interpretation of the emerging neurobiological evidence is that it could be inappropriately used to justify coerced, highly invasive or even damaging treatments, by proponents overly optimistic about their ability to cure addiction and without showing sufficient concern for broader human rights and ethical implications.
Én risiko ved en overforenklet tolkning av nye neurobiologiske resultater er at de kan brukes på gal måte for å rettferdiggjøre tvangsbaserte, svært invasive eller til og med skadelige behandlinger, gjennomført av forfektere som er overoptimistiske når det gjelder evnen til å helbrede avhengighet, og uten at det vises tilstrekkelig omtanke former omfattende menneskerettigheter og etiske implikasjoner.
Ethical and policyimplications
Etiske og politiskeimplikasjoner
How addiction is understood by society is important for deciding which responses are appropriate.
Flere andre nye behandlingstilnærminger er under utvikling eller er gjenstand for forskning, og disse kan gi nye tilnærminger til behandling av noen former for narkotikaavhengighet.
The definition of addiction as a disorder in which an individual’s control over their drug use is impaired can be contrasted with a historical perspective where drug users were seen as autonomous individuals who voluntarily engaged in illegal activities.
Dette omfatter immunbehandling i form av ”vaksiner” mot virkningene av nikotin, kokain og heroin, som virker ved at de binder seg til målstoffet i blodstrømmen og dermed hindrer det fra å nå hjernen.
Even today, some authors remain sceptical about the existence of addiction, and the extent to which dependent individuals have autonomy over their actions remains a question of fundamental importance.
Neurokirurgi er den mest invasive og permanente formen for eksperimentell behandling, men det finnes sterke etiske innvendinger mot denne tilnærmingen.
The brain disease model of addiction challenges the view that drug use is always a voluntary choice by arguing that prolonged drug use results in long-lasting changes in the brain structure that undermine voluntary control.
Dyp hjernestimulering er mindre ekstrem, men skaper likevel etiske bekymringer. Den innebærer innføring av elektrisk stimulerende elektroder i de områdene av hjernen som er involvert i avhengighet, for eksempel insula.