natgillin/translations-raw huggingface dataset:
What is the value of using school surveys to monitor drug use among young people?
Hvilken verdi har skoleundersøkelser i overvåkingen av narkotikamisbruk blant ungdom?
Is 'under 18' an appropriate cut­off point for monitoring prevalence and recruitment of new users among young people?
Er 'under 18' en hensiktsmessig grense for overvåkingen av utbredelse og rekruttering av nye brukere blant ungdom?
Can prevalence indicators tell us how many people who try drugs continue to use them?
Kan indikatorer på utbredelse fortelle oss hvor mange av de som prøver narkotika fortsetter å bruke den?
Are some people at a higher risk of continued, or more intensive, drug use than others?
Er noen mennesker mer i faresonen for fortsatt, eller for mer intensiv, bruk av narkotika enn andre?
How do such questions relate to drug­prevention policy?
Hvordan kan disse spørsmålene relateres til en narkotikaforebyggende politikk?
Indicators of prevalence and incidence — overview or about 10 million people, are current users (in the last month) [2] (see Figure 1).
Indikatorer på prevalens og insidens - en oversikt
Current use, the best indicator
4 %, eller omkring 10 millioner, er nåværende brukere (i løpet av siste måned) [2] (se figur 1).
School surveys, a valuable indicator
Skoleundersøkelser, en verdifull indikator
Young people need to be surveyed beyond 18
Det trengs undersøkelser også blant ungdom over 18 o ar
Rather than decline, lifetime prevalence tends to rise year on year, regardless of trends in current use.
Livstidsprevalens er en kumulativ indikator på det totale antall mennesker som en eller annen gang har prøvd narkotika, også medregnet mange som har brukt det i en fjern fortid.
Older people, who were young before the growth in drug use over the last 30 years, pass the upper age limit of the defined population, say 15-64, and are replaced by younger generations with higher rates of use.
Dermed vil en eventuell skarp reduksjon sannsynligvis være forbundet med metodologiske faktorer ­ som endrede sosiale holdninger eller en annen spørsmåls­stilling i undersøkelser ­ mer enn en nedgang i utbredelsen.
As noted above, school surveys show rapid rises in drug experience during adolescence.
Men i denne alderen er det mer sannsynlig at erfaringen med narkotika er av relativt ny dato.
They may also indicate an average age of 15 — or younger — at which schoolchildren first use drugs.
De kan også antyde at skoleungdom er i gjennomsnitt 15 år ­ eller yngre ­ første gang de prøver narkotika.
This appears to confirm the youthfulness of drug users and suggests that the priority should be to reduce prevalence and incidence in the under-18s.
Eldre mennesker, de som var unge før økningen i narkotikamisbruk i de siste 30 årene, passerer nå den øvre aldersgrensen for den definerte befolkningen, dvs.
Furthermore, surveys covering a wider age range usually show minimal levels of drug experience at around age 11 or 12, which can rise to over 40 % by 18.
Videre; undersøkelser med større aldersspredning viser vanligvis at erfaringen med narkotika er minimal blant 11­ og 12­åringer, men den kan øke til over 40 % blant 18­åringer.
This means that monitoring adolescent drug use is very sensitive to age: over a 12-month period up to around 10 % may use drugs, mainly cannabis, for the first time.
Dette betyr at beregning av narkotikamisbruk blant ungdom i høyeste grad er aldersavhengig: i løpet av en 12­måneders periode kan så mange som 10 % ha prøvd narkotika, hovedsakelig cannabis, for første gang.
In this group, lifetime prevalence can be a useful measure, since the age gradient reflects the rate at which drug experience increases during adolescence (see Figure 2).
I denne aldersgruppen kan livstidsprevalens være et nyttig indikator siden aldersgradienten gjenspeiler økningen i antall personer som prøver narkotika i løpet av ungdomsårene (se figur 2).
But, even here, current prevalence is still lower than lifetime experience, and only a minority report regular or frequent use.
Men selv her er aktuell bruk fortsatt lavere enn livstidserfaringen, og bare et mindretall rapporterer om jevnlig eller hyppig bruk.
Therefore, while valuable for other purposes, lifetime prevalence should not be used to monitor the target of reducing drug-use prevalence in the general population.
Selv om livstidsprevalens er et nyttig mål i andre sammenhenger, bør den derfor ikke brukes for å overvåke målet om redusert utbredelse av narkotikamisbruk i befolkningen generelt.
A more appropriate indicator is one that more closely reflects current levels of use — for example, in the last year or month.
En mer hensiktsmessig indikator er en som mer nøyaktig reflekterer aktuelle nivåer av pågående bruk, f.eks. under siste år eller siste måned.
But appearances can be misleading.
Men dette er kanskje bare tilsynelatende.
By limiting the age range, school surveys by definition exclude any drug use or initiation outside this range.
Ved å begrense aldersgruppen utelukker skoleundersøkelser følgelig all bruk og prøving av narkotika som skjer utenfor denne gruppen.
Inevitably, this gives an artificially low age for when recruitment of new users typically occurs.
Uunngåelig får vi dermed en kunstig lav alder for når rekruttering av nye brukere vanligvis skjer.
Surveys of the wider population show that the average age of first use, even of cannabis, is usually around 18, and that the highest prevalence rates are often after young people leave school — for example, among 20 to 24-year-olds.
Undersøkelser gjennomført i bredere lag av befolkningen viser at gjennomsnittsalderen for første­gangs bruk, også av cannabis, vanligvis ligger rundt 18 år, og at vi ofte finner den høyeste prevalensen effer at de unge er gått ut av skolen, f.eks. blant 20­ til 24­åringer.
This is especially true of drugs other than
Dette gjelder spesielt andre typer av stoff enn cannabis ­ f. eks. ecstasy, kokain og heroin.
A further caveat is that, after 15 or 16, a diminishing proportion of students are covered by school surveys.
En annen ulempe er at etter 15­ 16­årsaldren synker andelen ungdommer som dekkes av skoleundersøkelser.
This is equivalent to a lifetime prevalence of about 20 % of the EU population aged 15-64 — one in five of us.
Dermed blir det vanskeligere å få pålitelige mål på hva som skjer i overgangen fra ungdom til voksen.
Schematic representation of increasing lifetime prevalence of illegal drug use with age during adolescence
Skjematisk framstilling av hvordan livstidsprevalens av ulovlig narkotikabruk øker med alder i ungdomsårene
ESPAD J
ESPAD skoleundersøkelsr-
17.5 million (7 %) Used in last 12 months
17,5 millioner (7 %) Brukt under siste 12 mnd
Table: Risk factors for problem drug use from those for drug use per se
Tabell - Risikofaktorer for problematisk stoffbruk -forskjellig fra tilsvarende for stoffbruk som sådan
This suggests that, however useful school surveys may be, the under-18 cut-off point is too low for monitoring trends in prevalence and incidence of drug use among young people in the EU.
Dette tyder på at uansett hvor nyttige skoleundersøkelser er, så er 'under 18' grensen for lav for å kartlegge trender i prevalens og insidens av narkotikabruk blant unge i EU.
A cut-off point of under 25 would be more appropriate.
En grense på 25 ville være mer hensiktsmessig.
Age — increasing use until mid-20s, then decreasing Gender — usually higher in males, though not always much difference Outgoing lifestyles — bars, discos, parties
Alder - økende bruk fram til midten av 20-årene, deretter fallende
Precocity — younger-than-average initiation into 'adult' behaviour in general: sex, smoking, drinking and drugs
Kjønn - vanligvis høyere hos menn selv om forskjellen ikke alltid er stor
Higher disposable income (in some studies, unemployment is also a risk factor)
Livsstil med mye uteliv - barer, diskotek, fester
Monitoring the minority who persist with drugs later in life
Overvåking av mindretallet som fortsetter med narkotika senere i livet
Urban settings — higher for illegal drugs but not for alcohol, tobacco, medicines, solvents; less so for cannabis in countries with longer histories of use
Urbane miljøer - høyere for illegale stoffer, men ikke for alkohol, tobakk, medikamenter, løsningsmidler; i mindre grad for cannabis i land der dette stoffet har vært brukt lenge
High-prevalence areas and drug availability Positive images of drug use among peers Alcohol or tobacco use Parental substance use
Positive oppfatninger av narkotikabruk blant jevnaldrende
Risk factors associated with problem drug use
Foreldres bruk av rusmidler
High levels of drug use in young people prompt the question: how far is this a passing phase, and to what extent do people continue to use drugs or not?
Høyt narkotikabruk blant unge mennesker tvinger fram følgende spørsmål: I hvilken grad er dette en forbigående fase, og i hvilken utstrekning fortsetter de å bruke stoffer?
This is answered best by monitoring groups of young people over several years, but a very rough indication can be obtained by comparing current use of different drugs in a population with the total who have ever used them in their lifetime (i.e. the continuation rate).
Spørsmålet kan best besvares ved å følge opp grupper av unge over flere år. Men vi kan få en grov indikasjon ved å sammenligne nåværende bruk av forskjellige stoffer i en befolkning med det totale antall personer som noen gang i løpet av livet har prøvd de samme stoffene (fortsettelsesgraden).
• Early age of first use — especially in conjunction with other school problems
Lav sosioøkonomisk status/sosial marginalisering/arbeidsledighet
• Lack of clear and relevant information on health risks
Lav alder ved førstegangs bruk - spesielt sammen med andre skoleproblemer
All drug-use surveys find current levels of use much lower than those of lifetime experience.
Alle undersøkelser som gjelder narkotikamisbruk finner at nivået av aktuell bruk ligger langt under nivåene for livstidsbruk.
Some studies [4] suggest the highest continuation rates are for cigarettes — over half who ever smoke continue — and especially alcohol where the figure is over three-quarters.
Ifølge en del studier [4] er tallene for fortsatt bruk høyest for sigaretter - mer enn halvparten av de som noen gang har prøvd å røyke fortsetter - og spesielt for alkohol, der mer enn tre firedeler fortsetter. De tilsvarende tallene for illegale stoffer er betydelig lavere, f.eks.
per person across the board — or to target heavy drinkers or specific risks such as drink-driving.
Gjentatt eksponering for stofftilgjengelighet, spesielt blant utsatte grupper med andre risikofaktorer
peer-group behaviour and lifestyles, as well as availability and opportunity (see table).
tilgjengelighet og anledning (se tabell).
Drug use could be seen as part of 'normal' growing-up — and, like other youthful behaviour, mostly attenuating or disappearing over time.
Bruk av stoff kan betraktes som en 'normal' del av det å vokse opp, som - i likhet med annen ungdommelig atferd - vanligvis avtar eller forsvinner med tiden.
This means that most of those who use illegal drugs are either experimenting or doing it for a limited period when young.
Dette betyr at flesteparten av de som misbruker illegale stoffer enten eksperimenterer eller gjør det i et begrenset tidsrom i ungdomstiden.
They discontinue for various reasons linked to 'growing up' — a regular job, marriage, children, financial responsibilities, etc.
De slutter av forskjellige grunner som er knyttet til 'det å bli voksen' - de får fast jobb, gifter seg, får barn, økonomisk ansvar osv.
However, if their social circumstances remain conducive to drug use, and with ready availability, use may be prolonged.
Men dersom deres sosiale omgivelser fortsatt virker befordrende på narkotikamisbruk og stoffene er lett tilgjengelige, kan bruken vedvare.
But the proportion that persists in regular or intensive drug use is relatively small.
Men andelen som fortsetter med regelmessig eller intensiv misbruk av narkotika, er forholdsvis liten.
The prevalence of severe, problem drug use is not easily measured by surveys, so special estimation techniques are needed [5].
Utbredelsen av tung, problematisk bruk av narkotika er ikke lett å måle i undersøkelser, så her trengs spesielle beregningsmetoder [5].
More intensive problem drug use tends to be associated with individual or family difficulties and adverse social and economic circumstances.
Én metode for narkotika er å ta sikte på å redusere stoffmisbruken i hele befolkningen, særlig blant yngre mennesker.
These are similar to factors often found linked to other social problems such as mental illness or criminality.
Logikken er å redusere antallet personer som løper risiko for mer intensiv bruk og/eller problemer.
It can also be argued that if drug use becomes more common in the general population, the more likely it is that people with these other problems will become heavily involved in drugs.
Det kan også argumenteres at dersom stoffmisbruk blir vanligere i befolkningen generelt, øker sannsynligheten for at folk med disse andre vanskene vil få store problemer med stoff.
Do some people face higher risk with drugs?
Løper enkelte mennesker større risiko for stoffmisbruk?
The other option is to place less emphasis on prevention of drug use per se — since most is of limited intensity and duration and, in any case, declines with age — and concentrate on highrisk groups and environments.
Dette vil bety at det må legges større vekt på nye tilnærmingsmåter til ungdom i faresonen og på å takle sosial utstøting og kriminalitet samt å sikre reintegrering av narkotikamisbrukere i samfunnet:
Implications for drugprevention policy
Implikasjoner for en narkotikaforebyggende politikk
Unsurprisingly, the picture is complex and not entirely consistent.
Tilsvarende finnes innen alkoholpolitikken. Det er enten å
However, the indications are that much experimental and intermittent drug use in young people is linked closely to curiosity,
Balansen mellom disse elementene avhenger av lokale eller nasjonale forhold, men det er klart at forskjellige indikatorer gjenspeiler forskjellige aspekter ved det som betegnes som 'utbredelse av narkotikamisbruk'.
The foregoing reflects two broad strategic options for drugprevention policy.
Mange studier [6] har prøvd å avklare om enkelte mennesker løper større risiko for fortsatt eller mer intensivt bruk av stoff enn andre.
A parallel is found with alcohol policy. This is either to try to cut consumption
Det overrasker vel ingen at bildet er svært komplisert og ganske fragmentert.
The balance between these elements depends on local or national circumstances, but, clearly, different indicators reflect different aspects of what is meant by 'drug-use prevalence'.
Imidlertid foreligger det indikasjoner på at mye av eksperimenteringen og den sporadiske bruken av stoff blant ungdom er nært forbundet med nysgjerrighet, gruppeatferd og livsstil, foruten
Indicators of prevalence and incidence — policy considerations lence and incidence to aid EU
Indikatorer på prevalens og insidens ­ politiske betraktninger
The following conclusions could influence future policy considerations.
TTTTKITWÎÉWTTT inneholder også henvisninger ormasjonskilder for dem som ønsker å lese mer.
Most people who try drugs do so either experimentally or intermittently — or for a limited period of time.
De fleste som prøver stoff gjør det å eksperimentere eller sporadisk - eller i et begrenset tidsrom.
Web information
Informasjon på nettet
Drug demand and drug supply, Annual report 2001 (Chapter 1) http://annualreport.emcdda.org/ en/chap1/index.html
Tilbud og etterspørsel etter narkotika, 2001 Årsrapport (kapittel 1) http://annualreport.emcdda.org/ multimedia/Annual_Report_2001/ ar01_no.pdf
Data on prevalence (EMCDDA 2001 Annual report data library) http://annualreport.emcdda.org/ en/sources/index.html
[2] Europeisk Overvåkingssenter for Narkotika og Narkotikamisbruk (EONN) (2001), 2001 Årsrapport om narkotikasituasjonen i Den europeiske union, Kontoret for De europeiske fellesskaps offisielle publikasjoner, Luxembourg, 2001, kapittel 1 (se også 2001 nasjonale Reitox­rapporter og statistiske standardtabeller).
[3] Swedish Council for Information on Alcohol and Other Drugs (CAN) and the Cooperation Group to Combat Drug Abuse and Illicit Trafficking (Pompidou Group)
[3] Centralförbundet för alkohol- och narkotikaupplysning (CAN) og Samarbeidsgruppen for bekjemping av narkotikamisbruk og ulovlig handel med narkotika (Pompidou-gruppen) (2000), The 1999 ESPAD Report
Drugs in focus is a series of policy briefings published by the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA), Lisbon.
Fokus på narkotika er en serie policy orienteringer som utgis av Europeisk Overvåkingssenter for Narkotika og Narkotikamisbruk (EONN), Lissabon.
The briefings are published six times a year in the 11 official languages of the European Union plus Norwegian.
Orienteringene utkommer seks ganger i året på Den europeiske unions 11 offisielle språk samt norsk. Originalspråk: engelsk.
They may also be downloaded from the EMCDDA web site (http://www.emcdda.org).
De kan også lastes ned fra EONNs nettsted (http://www.emcdda.org). Gjengivelse er tillatt med kildeangivelse.
For free subscriptions, please contact us by e-mail (info@emcdda.org).
For gratis abonnement vennligst bruk e­post (info@emcdda.org).
Register on the EMCDDA home page for updates
Du kan også registrere deg på EONNs hjemmeside om du ønsker oppdateringer om nye produkter.
OFFICIAL PUBLISHER: Office for Official Publications of the European Communities © European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction, 2002 EXECUTIVE DIRECTOR: Georges Estievenart EDITORS: Kathy Robertson, John Wright AUTHOR: Richard Hartnoll GRAPHIC CONCEPTION: Dutton Mernfield, UK Printed in itaiy
OFFISIELL UTGIVER: Kontoret for De europeiske fellesskaps offisielle publikasjoner © Europeisk Overvåkingssenter for Narkotika og Narkotikamisbruk, 2002 ADMINISTRERENDE DIREKTØR: Georges Estievenart REDAKTORER: Kathy Robertson, John Wright FORFATTER: Richard Hartnoll GRAFISK UTFORMING: Dutton Mernfield, UK Printed in Italy
So it is hoped that this briefing will be of particular interest to local decision-makers and service-providers, as well as policy-makers at national and European level.
Sprøytebruk - en oversikt programmer er gjennomført, er det sterke indikasjoner på at risikoatferden minker, uten at sprøytebruken eller antallet brukte sprøytespisser går opp [4].
Much of the responsibility for reducing drugrelated health damage lies locally.
Antall overdosedødsfall går ned i enkelte land og opp i andre, og tidligere synkende trender er nå i ferd med å snu [2].
Although drug injecting affects less than 0.4 % of the EU population aged 15-64, it is of major concern due to its close association with multiple health problems and social deprivation.
Sprøytebrukere er også kilde til seksuell overføring av infeksjonssykdommer til den bredere, ikke-sprøytebrukende delen av befolkningen.
This briefing highlights the key challenges currently presented by drug injecting for public health policy in Europe.
Sprøytebruk og derav følgende helseskader kan ikke forebygges eller reduseres med et enkelt grep.
It describes the consequences of drug injecting and the various approaches and interventions employed to reduce it.
Graden av sårbarhet og marginalisering hos de personene dette gjelder, gjør det særlig viktig å rette oppmerksomheten mot deres menneskerettigheter.
Many such interventions reflect the rapid evolution in policy perspectives and public
Sprøyterømmene ser ut til å gi tryggere omgivelser for marginaliserte grupper av sprøytebrukere som bor og bruker narkotika på gaten [5].
Opiate injectors have a mortality rate 20 times higher than that in the general population.
Første prioritet for folkehelsepolitikken bør derfor være å få bukt med sprøytebruk og risikoatferd og de store oppgavene forbundet med sosial marginalisering i den forbindelse.
Differences in local attitudes and cultural traditions, the vagaries of drug supply, social isolation, and the high-risk, short-term urgency of much drug injecting — all contribute to the problem and complicate its alleviation.
Enhver strategi for å begrense og redusere narkotikarelaterte infeksjonssykdommer må fokusere på etiske, kliniske, juridiske og praktiske aspekter så vel som på politiske, offentlige og faglige hensyn.
Consideration of strategies to contain and reduce infectious diseases related to drug injecting has to embrace ethical, clinical, legal and human rights issues, as well as political and public concerns.
I den sørlige delen av EU ligger dette tallet på rundt 20 % men går nå stort sett ned.
'Studying drug injecting is no easy task, largely due to its hidden nature and low prevalence in the general population.
Imidlertid har flere EU-land foruroligende lokale økninger av HIV blant sprøytebrukere.
Why and how people decide to engage in such dangerous behaviour is difficult for most of us to understand.
EU har generelt fortsatt høye nivåer av hepatitt C blant sprøytebrukere (50-80 %), noe som betyr høye helseutgifter i framtiden.
But we must understand it and respond with effective education and prevention measures.'
Utbredelsen av hepatitt Β er også høy, men varierer noe mer [2].
MIKE TRACE, CHAIRMAN, EMCDDA MANAGEMENT BOARD
Den nærmere utformingen av tiltakene må tilpasses lokale forhold, men kan innbefatte helse- og sosialtjenester, politi, fengsel, frivillige organisasjoner og grupper for narkotikabrukere.
Drug injecting overdoses are a particular concern.
Mange overdoser kan unngås
Drug injecting — overview drug injecting and risky behaviour and the wider issues of social marginalisation associated with them.
I Europa er heroin det stoffet som oftest blir tatt med sprøyte.
Southern EU levels are around 20 %, although they are generally declining.
Kokain blir vanligvis Ikke injisert annet enn i kombinasjon med heroin.
EU-wide, continuing high levels of hepatitis C among drug injectors (50-80 %) imply high health-care costs in future.
Andre stoffer, f.eks. benzodiazepiner, blir også noen ganger Injisert.
Hepatitis Β infection is also high, though more variable [2].
Mens noen land I de senere årene har rapportert om en nedgang i sprøytebruken blant heroinbrukere som påbegynner behandling, har andre land rapportert en økning [2].
There are probably between a half and one million drug injectors in the EU today, excluding those who inject occasionally or who have injected in the past.
Det er spesielt viktig å unngå at tiltakene motvirker hverandre, f.eks. ved at politiet konfiskerer rene sprøyter fra sprøytebytteprogrammer.
Overall, the number of overdoses is stable, following large rises in the previous two decades; but this masks key differences. Overdose deaths are down in some countries but up in others, with previously falling trends reversing [2].
Årsakene til sprøytebruk er ofte uklare, og atferdsmønstrene rundt sprøytebruken er ofte formet av lokale tradisjoner og subkulturer, med store forskjeller til og med innenfor en og samme by.
In Europe, the main drugs involved are heroin and, to a lesser extent, cocaine or amphetamines (see Figure 1).
Enhver intervensjon må derfor ta hensyn til lokale forhold og basere seg på nyere forskning [1].
Cocaine is not usually injected, except in combination with heroin.
Mens frykten for AIDS en gang styrket motstanden mot sprøytebruk, er ikke det lenger tilfelle.
Other drugs, such as benzodiazepines, are also sometimes injected.
En må derfor søke andre metoder for å få stoffbrukere til å avstå fra å begynne med sprøyter.
HIV transmission associated with drug injecting can spread extremely rapidly, with HIV prevalence among intravenous drug users rising from virtually zero to 40 % within one to two years in some cases.
Faren for overdose ved sprøytebruk øker dersom beroligende medikamenter eller alkohol kombineres med opiater, med varierende styrke på heroinet og med den prekære situasjonen mange sprøytebrukere lever under. Løslatelse fra fengsel representerer en særlig risiko.
Figure 1 — Mode of use of different drugs (clients starting drug treatment in the EU)
Figur 1 - Bruksmåter for ulike narkotiske stoffer (klienter som påbegynner narkotikabehandling i EU)