natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In areas beyond this no country has sovereignty over natural resources – they are beyond national jurisdiction. 
I områdene utenfor har ingen land som har råderett over naturressursene - de er utenfor nasjonal jurisdiksjon.
The biological diversity encompasses ecosystems, individual species and genetic resources. 
Det biologiske mangfold omfatter økosystemer, enkeltarter såvel som genetiske ressurser.
Management and conservation of marine biodiversity therefore includes basically all activities that affect ecosystems, species, genetic resources and the diversity of these. 
Forvaltning og bevaring av marint biologisk mangfold omfatter derfor i utgangspunktet alle aktiviteter som som berører økosystemer, arter, genetiske ressurser og mangfoldet i disse.
This is thus important to fisheries, bio-prospecting, petroleum activities, other mineral extraction, etc. 
Dermed er dette viktig for fiskeri, bioprospektering, petroleumsvirksomhet, annen mineralutvinning, mm.
There are several reasons why the protection of biodiversity beyond national jurisdiction has become an important political issue. 
Det er flere grunner til at vern av biologisk mangfold utenfor nasjonal jurisdiksjon er blitt et viktig politisk spørsmål.
Firstly, the developing countries (Group of 77 and China) view this as an opportunity to influence the development of the law of the sea in a direction beneficial to them. 
For det første ser utviklingslandene (G77-landsgruppen og Kina) dette som en mulighet til å påvirke utviklingen av havretten i en for dem fordelaktig retning.
For environmental organizations it is the conservation of biological diversity that is key, e.g. through a global network of marine protected areas. 
For miljøorganisasjonene er det vern av det biologiske mangfoldet som er det sentrale, bl.a. gjennom et globalt nettverk av marine verneområder.
The EU's motives are complex, but include environmental concerns and the need to have a good case in relation to the G77 country group. 
EU sine motiver er komplekse, men inkluderer miljøhensyn og behovet for å ha en god sak i forhold til G77-landsgruppenn.
Conflict 
Konflikt
Discussions on these matters have been going on for several years, mandated by the UN General Assembly. 
Diskusjonene rundt dette har pågått i flere, med mandat fra FN sin Generalforsamling.
It has decided to consider the need further international regulation of biodiversity beyond national jurisdiction and possible ways of doing this. 
Her har en besluttet å vurdere behovet ytterligere internasjonal regulering av biologisk mangfold utenfor nasjonal jurisdiksjon og mulige måter å gjøre dette på.
These are complex and weighty issues and there are primarily three main dimensions of conflict in these discussions: 
Dette er kompliserte og tunge spørsmål og det er i hovedsak tre konfliktdimensjoner i disse drøftelsene:
Firstly, tension between protection and use of the marine environment and resources is significant. 
For det første er spenningen mellom vern og bruk av det marine miljø og ressursene der betydelig.
In general, the development of the global ocean regime in recent decades has emphasized conservation of the marine environment. 
Generelt har utviklingen av det globale havregimet de siste tiårene vektlagt bevaring av det marine miljøet.
Many stakeholders want even stronger protection of marine ecosystems, including through banning the use of fishing gear that disturbs the seabed and by establishing more marine protected areas. 
Mange aktører ønsker et enda sterkere vern av marine økosystemer, blant annet gjennom å forby bruk av fiskeredskap som berører havbunnen og ved å etablere flere marine verneområder.
Another dimension of conflict is between north and south, between the G-77 country group and the rest of the world. 
En annen konfliktdimensjon går mellom nord og sør, mellom G-77 landsgruppen og resten av verden.
For example, the distribution of value in connection with bio-prospecting, exploration for precious marine organisms, is an important issue for the G77 group. 
Eksempelvis er verdifordeling i forbindelse med bioprospektering, leting etter verdifulle marine organismer, et viktig tema for G77-gruppen.
A third dimension of conflict is between those who believe that the existing Law of the Sea framework is largely sufficient and those who believe that new international agreements are needed. 
En tredje konfliktdimensjon går mellom dem som mener at det eksisterende havrettslige rammeverket i hovedsak er tilstrekkelig og dem som mener at nye internasjonale avtaler trengs.
This raises a number of questions. 
Dette reiser en rekke spørsmål.
How should an eventual new regime relate to existing international agreements, such as e.g. the agreement on fisheries on the high seas from 1995? 
Hvordan skal et eventuelt nytt regime skal stå i forhold til eksisterende internasjonale avtaler, som f.eks. avtalen om fiske på det åpne hav fra 1995?
How will the distribution of resources, such as fish, genetic resources and minerals be handled, when existing agreements already contain provisions on this? 
Hvordan skal fordeling av ressurser, så som fisk, genetiske ressurser og mineraler håndteres, når eksisterende avtaler allerede har bestemmelser om dette?
Moreover, there are questions on what kind of protection measures one should envision and who will have the authority to decide on this. 
Videre er det spørsmål om hva slags vernetiltak en skal legge opp til og hvem som skal ha myndighet til å beslutte om dette.
Some envision a new type of international organization to take care of such issues. 
Noen ser for seg en ny type internasjonale organisasjoner som skal kunne ta seg av slike spørsmål.
Others believe that the General Assembly of the United Nations should decide. 
Andre mener at Generalforsamlingen i FN skal bestemme.
These questions are important also in an Arctic perspective. 
Disse spørsmålene er viktige også i et arktisk perspektiv.
In areas close to Norway, the Barents Sea Loophole and the Banana Hole in the Norwegian Sea are affected. 
I norske nærområder vil “Smutthullet” i Barentshavet og “Smutthavet” i Norskehavet blir berørt.
The same applies to the area beyond national jurisdiction in the central Arctic Ocean, an area the size of the Mediterranean. 
Det samme gjelder området utenfor nasjonal jurisdiksjon i det sentrale Polhavet, et område på størrelse med Middelhavet.
This is currently covered in ice, but it is expected that due to global warming it will be ice-free in summer in only a few decades from now. 
Dette er nå dekket av is, men det er forventet at det pga den globale oppvarmingen vil være isfritt sommerstid om noen tiår fra nå.
May 2013 Institute of Marine Research 
Sist oppdatert: 06. november 2012 Havforskningsinstituttet (IMR)
Efforts are being made to develop improved methods to monitor the industry’s impact on marine life. 
Det arbeides for å utvikle bedre overvåkningsmetoder av næringens effekter på livet i havet.
Offshore production of oil and gas, with installations, pipelaying, transport and processing, generates emissions to the air and discharges to water and the seabed. 
Produksjonen av olje og gass med installasjoner, legging av rørledninger, transport og foredling, fører til utslipp til vann, luft og havbunn.
These emissions/discharges and the resulting pollution have consequences for the environment locally, regionally and globally. 
Utslippene og forurensingen har konsekvenser for miljøet både lokalt, regionalt og globalt.
While the probability of an oil disaster on the Norwegian continental shelf (NCS) is regarded as low, the environmental impact of such an incident would be very high. 
Sannsynligheten for oljekatastrofer på norsk sokkel vurderes som liten, men om det skulle inntreffe er miljøkonsekvensene store.
A few large acute oil or chemical discharges have occurred in recent years, with the biggest in 2007. 
De siste årene har det vært noen få store akutte utslipp av olje og kjemikalier, det største var i 2007.
Seventh largest 
Sjuende største produsent av gass
Norway ranked in 2012 as the world’s seventh largest exporter and 14th biggest producer of crude oil. 
I 2012 var Norge rangert som den sjuende største oljeeksportøren og den 14. største oljeprodusenten i verden.
It was also the third largest exporter and seventh biggest producer of natural gas. 
Samme år var Norge den tredje største gasseksportøren og den sjette største gassprodusenten i verden.
The NCS is divided into three main provinces – the North, Norwegian and Barents Seas. 
Norsk sokkel deles inn i tre hovedområder: Nordsjøen, Norskehavet og Barentshavet.
Each is divided in turn into blocks, which can be awarded to oil companies for exploration and subsequent production of any discoveries. 
Hvert område deles inn i blokker som kan tildeles oljeselskapene for leting og senere produksjon.
Output stable 
Stabil olje- og gassproduksjon
Oil output should continue to decline, while gas production will rise somewhat. 
Det forventes at oljeproduksjonen vil fortsette å avta, mens produksjonen av gass vil øke noe.
After 2020 and up to 2030, annual production is expected to go down. 
Etter 2020 og fram mot 2030 forventes produksjonen å avta.
Quarter of emissions 
En fjerdedel av klimagassutslippene
Discharges to the sea 
Utslipp til sjø
Along with discharges from ships, produced water from offshore fields remains the largest source of oil released into the North and Norwegian Seas. 
Utslipp av produsert vann er fortsatt, sammen med utslipp fra skip, den største kilden til oljeutslipp i Nordsjøen og Norskehavet.
Norway participates in various collective international efforts to reduce environmental loads from the oil and gas sector. 
Norge deltar i internasjonalt samarbeid for å redusere miljøbelastningen fra olje- og gassvirksomheten.
The most important initiatives are: 
De viktigste initiativene er:
 the Ospar convention on discharges to the sea 
OSPAR-konvensjonen for utslipp til sjø
 the Kyoto protocol on GHG emissions 
Kyotoavtalen for utslipp av klimagasser
 the Gothenburg protocol on emissions of gases with acidifying effect as well as volatile organic compounds (VOCs) 
Gøteborgprotokollen for utslipp av blant annet gasser med forsurende effekt og VOC
 EU regulations, such as the emission trading directive. 
EUs regelverk, herunder for eksempel kvotedirektivet
Seabed effects 
Konsekvenser for havbunnen
Petroleum operations affect the seabed through the positioning and moving of structures such as platform legs and pipelines. 
Olje- og gassvirksomheten påvirker havbunnen gjennom plassering og flytting av installasjoner som plattformbein og rørledninger.
Major environmental challenges are also faced when production ceases, including waste handling. 
Også når feltene stenges er det store miljøutfordringer, blant annet med håndtering av avfall.
Physical effects on the seabed are largely local. 
Den fysiske påvirkningen på havbunnen er i hovedsak lokal.
Possible harm depends on biodiversity in the area and whether valuable and vulnerable species and natural settings are affected or damaged. 
Mulige negative miljøkonsekvenser avhenger av naturmangfoldet der installasjonen er, og om verdifulle og sårbare arter og naturtyper påvirkes og skades.
Read more about impacts on marine life at Environment.no . 
Les mer om miljøkonsekvenser for livet i havet på Miljøstatus.no.
Hazardous substances down 
Nedgang miljøfarlige stoffer
Both government and offshore operators have worked for many years to reduce the use and discharge of environmentally hazardous substances on the NCS. 
Både myndighetene og operatørene har arbeidet for å redusere bruk og utslipp av miljøfarlige stoffer i mange år, og gode resultater er oppnådd.
Good results have been achieved through this work, with discharges of the most hazardous materials cut by more than 98.5 per cent from 2003 to 2014. 
Utslippene av de farligste stoffene er redusert med over 98,5 prosent fra 2003 til 2014.
About a quarter of the chemicals used in the offshore sector are released to the sea. 
Om lag en fjerdedel av de kjemikaliene som brukes slippes ut i havet.
National regulation 
Nasjonal regulering av utslipp
Oil companies operating on the NCS are required to monitor the environmental condition of the water column and seabed around their offshore facilities. 
Oljeselskapene som opererer på norsk sokkel er pålagt å overvåke vannmassene og sjøbunnen rundt installasjonene ute i havet.
Checking the water column began in the late 1990s. 
Miljøovervåking av vannmassene startet på slutten av 1990-tallet.
Concentrations of chemicals and oil residues are measured in part using mussels placed in cages near the installations as well as wild-caught fish. 
Konsentrasjoner av kjemikalier og oljeforbindelser måles i blant annet i blåskjell, som plasseres i bur nær installasjonene, og i viltfanget fisk.
Sist oppdatert: 25. 
Snorre A-platformen i Norskehavet.
August 2016 Lisbet Jære , Norwegian Environment Agency 
Sist oppdatert: 12. mai 2016 Lisbet Jære , Miljødirektoratet
But it could happen. 
Men det kan skje.
Therefore, Norway has the most comprehensive oil spill response in the world. 
Derfor har Norge den mest omfattende oljevernberedskapen i verden.
Oil spill response includes many of the same elements as normal personal insurance, it's a good idea to be prepared for the worst – even if risk is minor. 
Oljevernberedskap har mye av de samme elementene i seg som vanlig personforsikringer; det er godt å være beredt på at det verste kan skje – selv om risikoen er liten.
Calculations show that the likelihood of uncontrolled blowouts is very low. 
Beregninger viser at sannsynligheten for ukontrollerte utblåsninger er svært lav.
According to the Norwegian Petroleum Directorate (NPD), the probability of a blowout from a fully drilled, larger reservoir during exploration is estimated at one in 10,000 boreholes. 
Ifølge Oljedirektoratet er sannsynligheten for utblåsning fra et fullt gjennomboret, større reservoar under leteboring anslått til ett av 10 000 borehull.
The likelihood that things could go wrong during drilling of production wells is even lower. 
Sannsynligheten for at ting skal gå galt under boring av produksjonsbrønner er enda lavere.
It is far more likely that a tanker runs aground along the Norwegian coast causing a major oil spill. 
Det er langt større sjanser for at et tankskip går på grunn langs norskekysten og forårsaker store oljeutslipp.
Oil spill response in Norway is a professional collaboration between operators looking for oil, and the state, represented by the Norwegian Coastal Administration (NCA). 
Oljevernberedskapen i Norge er et profesjonelt samarbeid mellom operatørselskapene som leter etter olje, og staten, representert med Kystverket.
The latter has overall responsibility for all oil spill response in Norway and through inter-municipal committees for acute pollution (IUA). 
Sistnevnte har det overordnede ansvaret for all oljevernberedskap i Norge og gjennom interkommunale utvalg for akutt forurensning (IUA).
The operators' response 
Operatørenes beredskap
Private response, the operating companies' own response, must be scaled to handle emergencies arising as a result of their own activities. 
Den private beredskapen, operatørselskapenes egen beredskap, skal være dimensjonert for å håndtere akutte hendelser som skyldes egen virksomhet.
The Norwegian Clean Seas Association for Operating Companies (Nofo) handles the operating companies' oil spill response in Norway. 
Norsk oljevernforening for operatørselskap (Nofo) ivaretar operatørselskapenes oljevernberedskap i Norge.
Nofo has contingency depots with oil booms and skimmers located from Stavanger in the south to Hammerfest in the north. 
Nofo har beredskapsdepoter med oljelenser og utstyr for oljeopptak, plassert fra Stavanger i sør til Hammerfest i nord.
Inter-Municipal Response 
Interkommunal beredskap
Inter-municipal response is scaled to handle acute spills that may occur as a result of normal operations in the region, such as pollution from local industry, tank facilities or similar. 
Den interkommunale beredskapen er dimensjonert for å håndtere akutte utslipp som kan oppstå som følge av normal virksomhet i regionen, for eksempel forurensning fra lokal industri, tankanlegg eller lignende.
If spills reach the shoreline, IUA is responsible for cleanup. 
Dersom utslippene når strandsonen, står IUA for opprydningen.
National preparedness 
Statlig beredskap
National preparedness is organized by the NCA. 
Den statlige beredskapen organiseres av Kystverket.
It is directed against acute pollution from shipping and other activities not covered by private and municipal preparedness. 
Den er rettet mot akutt forurensning fra skipstrafikk og annen virksomhet som ikke dekkes av privat og kommunal beredskap.
The NCA has contingency depots with oil booms and equipment for oil collection and beach cleaning, located from Kristiansand in the south to Longyearbyen in the north. 
Kystverket har beredskapsdepoter med oljelenser og utstyr for oljeopptak og strandrensing, lokalisert fra Kristiansand i sør til Longyearbyen i nord.
Government response is otherwise based on the hiring of suitable vessels and utilization of the country's combined resources. 
Den statlige beredskapen er ellers basert på innleie av egnede fartøy og utnyttelse av de samlede ressursene i landet.
The NCA has overall responsibility for all oil spill preparedness in Norway. 
Kystverket har det overordnede ansvaret for all oljevernberedskap i Norge.
Prepared for the worst 
Forberedt på det verste
The Norwegian Oil Industry Association (OLF) has experienced that the spotlight on oil spill response has intensified – despite the fact that no accidents have happened. 
Oljeindustriens landsforening (OLF) opplever at søkelyset på oljevernberedskap har økt betraktelig – til tross for at man ikke har hatt noen ulykker.
"In our industry we can not afford to be wise after the event. 
”I vår bransje har vi ikke råd til å være etterpåklok.
Our aim is to protect the environment in the best possible way, if anything unthinkable should happen. 
Vår ambisjon er å beskytte miljøet på best mulig måte, dersom noe utenkelig skulle skje.
The chances of oil spills from Norwegian oil platforms are minimal. 
Sjansene for oljeutslipp fra norske oljeplattformer er minimale.
Since oil production began in the North Sea in 1971, no oil spills have reached the Norwegian coast. 
Siden oljeutvinningen startet i Nordsjøen i 1971, har man ikke hatt ett oljeutslipp som har nådd norskekysten.
However, with increased activity, including in the north, we must be prepared. 
Men med økt aktivitet, blant annet i nord, må vi være forberedt.
Accidents can happen, but the chances are minimal. 
Ulykker kan skje, men sjansene er minimale.
Through Nofo the companies constantly work to improve procedures and technology. 
Gjennom Nofo arbeider selskapene hele tiden med å forbedre rutiner og teknologi.
For example, there is a separate technology development project, where tens of millions of kroner are used to become even better," says Kjetil Hjervik, press officer with OLF. 
Det drives for eksempel et eget teknologiutviklingsprosjekt, hvor flere titalls millioner kroner blir brukt for å bli enda bedre,” sier Kjetil Hjervik, informasjonssjef i OLF.
In addition, supply vessels trafficking the platforms are equipped with advanced booms so that any oil spills can be collected as early as possible. 
I tillegg er også forsyningsfartøyene som kretser rundt plattformene, utstyrt med avanserte oljelenser slik at oljen fra eventuelle utslipp kan samles opp så tidlig som mulig.
Infrared monitoring 
Infrarød overvåking
Norwegian oil spill response consists mainly of mechanical recovery equipment. 
Norsk oljevernberedskap består i hovedsak av mekanisk oppsamlingsutstyr.
Norwegian expertise in oil spill response is ranked among the best in the world. 
Norsk ekspertise innen oljevernberedskap rangeres helt i verdenstoppen.
Norwegian oil spill response equipment has been used worldwide to reduce spills. 
Norsk oljevernutstyr har blitt brukt over hele verden for å begrense utslipp.
Developments in oil spill response technology are swift. 
Utviklingen innen oljevern går fort.
It is now possible to collect the oil in the dark using new radar technology. 
Det er nå mulig å samle opp olje i mørket ved hjelp av ny radarteknologi.
Infrared camera equipment can detect oil spills and their extent at night. 
Infrarødt kamerautstyr kan oppdage oljeutslipp og omfanget av dette om natten.
Mechanical booms 
Mekaniske lenser
Norwegian oil spill response consists of ocean-going oil spill response systems. 
Norsk oljevernberedskap består av havgående oljevernsystemer.
Each system includes 400 metres of ocean-going oil booms and powerful skimmers that can pump up oil from the booms. 
Hvert system inneholder 400 meter havgående oljelenser og kraftige oljeopptakere som kan pumpe olje opp fra lensene.
In addition, Nofo and the operating companies have deployed dispersant equipment on platforms and vessels. 
I tillegg har Nofo og operatørselskapene utplassert dispergeringsutstyr på plattformer og fartøy.
Dispersants are chemicals that can be sprayed over oil slicks. 
Dispergeringsmidler er kjemikalier som kan sprayes over oljeflak.
These chemicals dissolve the oil so that it mixes with the water in the form of very small droplets which are subsequently broken down by natural processes. 
Disse kjemikaliene løser opp oljen slik at den blandes ned i vannmassene i form av meget små dråper som deretter brytes ned av naturlige prosesser.
Nofo aims to collect the oil as long as it is on the surface. 
Nofo har som mål å kunne samle opp olje så lenge den er på havoverflaten.
Nofo's oil booms are designed to collect oil at wave heights of up to six to seven meters. 
Oljelensene til Nofo er konstruert for å samle opp olje i bølgehøyder på seks-sju meter.
In choppy water, the oil is whipped into the waters and naturally dissolved. 
I krappe bølger blir oljen pisket ned i vannmassene og naturlig oppløst.
Increased involvement 
Økt engasjement
In parallel with the increased focus on oil spill response, political debate has intensified. 
Samtidig med forsterket satsing på oljevernberedskap har den politiske debatten økt i styrke.
Discussions revolve around whether it is safe to drill for oil off the coast of northern Norway. 
Det diskuteres hvor trygt det er å bore etter olje utenfor kysten av Nord-Norge.
May 2013 Norwegian Petroleum Directorate 
Sist oppdatert: 03. mai 2012 Oljedirektoratet
Transporting freight by sea is energy-efficient, causing relatively low greenhouse gas emissions. 
Transport av gods til sjøs er energieffektivt med relativt lave utslipp av klimagasser.
This desire to increase the volume of freight transported by sea is confirmed in the National Transport Plan (NTP) for 2014-2023. 
Ønsket om å øke godstransporten til sjøs, bekreftes i Nasjonal Transportplan (NTP) for 2014-2023.
Currently, around 90% of freight transport activities to and from abroad are by sea. 
I dag står sjøtransporten for rundt 90 prosent av godstransportarbeidet til og fra utlandet.
The proportion of freight transported by sea within Norway is around 42%. 
Den innenlandske andelen av godstransport til sjøs ligger rundt 42 prosent.
Although freight transport internationally is predominantly by sea, transport by road is on the rise. 
Selv om sjøtransporten dominerer utenriks godstransport, er veitransporten økende.
This is true in particular for general cargo imports. 
Det gjelder særlig import av stykkgods.
Nowadays, freight journeys by road over 500 km represent only a small proportion of the tonnage of goods transported. 
I dag utgjør veitransport over 50 mils lengde, kun en liten andel av tonnmengden med gods.
However, they account for almost 40% of the freight journeys by road. 
Likevel utgjør dette nesten 40 prosent av transporten på veiene.
This shows that even switching a small volume of cargo from the longest road journeys to ship may make a major impact. 
Det viser at selv en liten overføring av gods fra de lengste veitransportene til skip, kan ha stor effekt.
Transport agencies believe that around 10-15% of current transport operations could be transferred from truck to ship or train. 
Ifølge transportetatene skal det være mulig å kunne overføre rundt 10-15 prosent av dagens transportarbeid fra lastebil til skip eller tog.