natgillin/translations-raw huggingface dataset:
"When the ice edge melts northwards in the spring and summer, new areas are continuously becoming available for algal bloom. 
– Når iskanten smelter nordover om våren og sommeren, blir stadig nye områder tilgjengelige for algeoppblomstring.
It lasts until all the nutrient salts have been consumed. 
Den varer til næringssaltene er brukt opp.
This algal bloom along the ice edge thus becomes a productive band that moves further and further north over the course of the summer", says Hop. 
Slik blir algeoppblomstringen langs iskanten som et produksjonsbånd som flytter seg stadig lenger mot nord utover sommeren, sier Hop.
Zooplankton feed on the algae at the ice edge, and zooplankton are in turn food for fish, sea birds and marine mammals. 
Algene ved iskanten beites på av dyreplankton, som igjen er mat for fisk, sjøfugl og sjøpattedyr.
The ice edge is also where many seals rest and give birth, and where polar bears hunt seal. 
Iskanten er også stedet mange seler hviler og føder unger, og hvor isbjørnen jakter på sel.
Despite the teeming animal life, there is little commercial fishing along the ice edge. 
Til tross for rikt dyreliv, er det lite kommersielt fiske langs iskanten.
Since 1979, their measurements have shown a trend towards less and less sea ice in the Barents Sea. 
Deres målinger har siden 1979 vist at trenden er stadig mindre havis i Barentshavet.
All answers have not been found for why the sea ice is retreating. 
Alle svar er ikke funnet for hvorfor havisen trekker seg tilbake.
A warmer climate, with warmer air and water, naturally leads to shorter frost seasons and an earlier melting of the ice. 
Varmere klima, med varmere luft og vann, gjør det naturlig med kortere frysesesong og tidligere smelting av isen.
However, several processes complicate the picture. 
Men flere prosesser kompliserer bildet.
"As a starting point, the air is cold enough, and the water is cold enough to create sea ice. 
– I utgangspunktet er det kald nok luft, og kaldt nok vann, som skal til for å danne havis.
However, many factors such as sunlight, cloud cover, wind and ocean currents, water column stratification and ice dynamics affect this. 
Men mange faktorer som solstråling, skydannelse, vind og havstrømmer, lagdeling i havet og isdynamikk, påvirker dette.
Precipitation changes are also significant. 
Endret nedbør har også betydning.
For example, a thicker snow cover means that the sea ice grows slower", says Gerland. 
For eksempel gjør tykkere snølag at havisen vokser seinere, sier Gerland.
Biological consequences 
Biologiske konsekvenser
That the ice edge moves northwards affects animal life in the Arctic. 
Det at iskanten forflyttes nordover, påvirker dyrelivet i Arktis.
The journey to feed at the ice edge can become too long for polar bears and sea birds. 
Reisen til matfatet ved iskanten kan bli for lang for isbjørn og sjøfugl.
"For birds nesting in Svalbard, it can become too far to fly from the nesting locations to the ice edge to find food. 
– Det kan bli for langt å fly fra reirplassene til iskanten for å finne mat, for fugler som hekker på Svalbard.
We are already seeing birds such as ivory gulls, kittiwakes and little auks preferring to graze in front of glaciers in Svalbard. 
Allerede nå ser vi at fugler som ismåke, krykkje og alkekonge heller beiter foran brefrontene på Svalbard.
Polar bears that remain on the mainland risk becoming very thin", says Haakon Hop. 
Isbjørn som blir igjen på fastlandet, risikerer å bli svært avmagret, sier Haakon Hop.
According to Hop, it is not just in the Barents Sea that the ice edge has retreated northwards. 
Ifølge Hop er det ikke bare i Barentshavet iskanten har trukket seg mot nord.
In the East Siberian Sea, the sea north of central and eastern Siberia, the ice edge has retreated so far back that it has moved from the shallow continental shelf and out over the deep Arctic Ocean. 
I Øst-Sibirhavet, havet nord for midtre og østre Sibir, har iskanten trukket seg så langt tilbake at den har flyttet seg fra den grunne kontinentalsokkelen og ut over det dype Polhavet.
"When the ice edge is over the several thousand metre deep Arctic Ocean, the algae and nutrients disappear down to the bottom and out of the ecosystem. 
– Når iskanten ligger over det flere tusen meter dype Polhavet, forsvinner algene og næringsstoffene ned til bunnen og ut av økosystemet.
They are too far down to be reused the following year when the autumn and winter storms have churned the water masses, such as in the shallow continental seas. 
De er for dypt nede til at de kan gjenbrukes året etter når høst- og vinterstormene har rørt om vannmassene, slik som i de grunne sokkelhavene.
This has consequences for the biological production, which doesn't get very high", says Hop. 
Dette får konsekvenser for den biologiske produksjonen som ikke blir særlig høy, sier Hop.
Pollution 
Forurensing
The polar front, which is the border between warm Atlantic water and cold Arctic water, generally follows the ice edge at its maximum range in the eastern Barents Sea. 
Polarfronten, som er grenselinja mellom varmt atlantisk vann og kaldt arktisk vann, følger i stor grad iskanten ved maksimal utbredelse i det østlige Barentshavet.
"Today, the ice-free part of the Barents Sea is important for the fisheries, with rich populations of cod, haddock and pollock. 
– I dag er den isfrie delen av Barentshavet viktig for fiskeriene med rike forekomster av lodde, torsk, hyse og sild.
These are also important grazing areas for white-beaked dolphins and several species of baleen whales", says Jan Helge Fosså, Senior Researcher in the research group for benthic resources and processes in the Institute of Marine Research. 
Dette er også viktige beiteområder for kvitnos og flere arter bardehval, sier Jan Helge Fosså, seniorforsker ved faggruppen for bentiske ressurser og prosesser ved Havforskningsinstituttet.
Parts of the Barents Sea have been opened for petroleum activity. 
Deler av Barentshavet er åpnet for petroleumsaktivitet.
If this is expanded to include areas with sea ice, this can cause environmental challenges. 
Dersom det utvides til områder med havis, kan det gi miljøutfordringer.
"As a starting point, the problem related to oil is the same in the Arctic as it is for petroleum activities further south" says Harald Loeng, the Research Director in the Institute of Marine Research. 
– I utgangspunktet er problematikken i forhold til olje den samme i Arktis som for petroleumsvirksomheten lenger sør, sier Harald Loeng, forskningsdirektør i Havforskningsinstituttet.
Though these are still hypothetical problems, he considers acute discharges such as a blowout or shipping accidents to be the greatest danger. 
Selv om dette fortsatt er hypotetiske problemstillinger, anser han akutte utslipp, som en utblåsning, eller uhell med skip, som den største faren.
If this occurs in the summer, it can affect algal bloom and the fish larvae. 
Hvis dette skjer om sommeren kan det påvirke algeoppblomstringen og fiskelarvene.
On the other hand, in the winter there is little biological production in the ice-covered areas. 
Om vinteren derimot, er det liten biologisk produksjon i de isdekte områdene.
"The question is which activity we want to permit in areas with a risk of sea ice", says Loeng. 
– Spørsmålet blir hvilken aktivitet man vil tillate i områder med fare for havis, sier Loeng.
According to Ann Mari Green, the chief engineer in the section for petroleum activities in the Norwegian Environment Agency, the ice edge is an ecosystem that is vulnerable to acute oil pollution, contaminants and climate change. 
Ifølge Ann Mari Green, sjefsingeniør ved seksjon for petroleumsvirksomhet i Miljødirektoratet, er iskanten et økosystem som er sårbart for akutt oljeforurensing, miljøgifter og klimaendringer.
"The production of phytoplankton and zooplankton takes place at low temperatures in the upper layers of the ocean in a 20-50 km broad band along the ice edge. 
– Produksjonen av plante- og dyreplankton foregår ved lave temperaturer i de øvre vannlag i et 20-50 km bredt belte langs iskanten.
This means that the concentration of grazing species in the area can be high. 
Det innebærer at konsentrasjon av beitende arter i området kan være høyt.
This makes the ice edge vulnerable to acute oil pollution in parts of the year, especially for sea birds. 
Særlig for sjøfugl gjør dette at iskanten er sårbar for akutt oljeforurensing deler av året, sier hun.
In addition to oil spills, she considers discharges of soot from combustion to be a problem. 
Ved siden av oljeutslipp, anser hun utslipp av sot etter forbrenning som et problem.
Soot is considered a short-lived climate driver, and will contribute to a faster global warming by increasing the melting of the ice. 
Sot regnes som en kortlevd klimadriver, og vil bidra til raskere global oppvarming gjennom å øke nedsmeltingen av isen.
This affects the basis for the productive ecosystem. 
Det påvirker grunnlaget for det produktive økosystemet.
Acute pollution at the ice edge comes with special challenges. 
Akutt forurensing ved iskanten gir spesielle utfordringer.
This is not just because it takes place far from inhabited areas and infrastructure. 
Ikke bare fordi det er langt til bebygde områder og infrastruktur.
Ice, and partly the darkness, makes it difficult to discover the pollution and makes the clean-up challenging. 
Isen, og delvis mørke, gjør det vanskelig å oppdage forurensingen, og gjør oppryddingen utfordrende.
Booms and skimmers work poorly in an ocean full of ice. 
Lenser og opptakere fungere dårlig i et hav fullt av is.
Chemical dispersal also has a limited effect because the ice dampens the waves that are necessary for the dispersants to mix with the oil. 
Kjemisk dispergering har også begrenset effekt fordi isen demper bølgene som er nødvendige for at dispergeringsmidlene skal blandes med oljen.
Incinerating the oil can be problematic because of the negative effects of the soot on the ice, but may nevertheless be the best alternative for removing oil from waters with sea ice. 
Brenning av olje er problematisk på grunn av sotens negative effekter på isen, men kan likevel være det beste alternativet for å fjerne olje fra isfylte farvann.
Sist oppdatert: 07. 
Foto: Sebastian Gerland/Norsk Polarinstitutt.
July 2014 Kjetil S Grønnestad , BarentsWatch 
Sist oppdatert: 08. januar 2014 Kjetil S Grønnestad , BarentsWatch
There is broad international consensus that the UN Law of the Sea of ​​10 December 1982 constitutes the basis in international law for the Arctic seas, including the Arctic Ocean. 
Det er bred internasjonal enighet om at FNs havrettskonvensjon av 10. desember 1982 utgjør det folkerettslige grunnlaget for havområdene i Arktis, herunder Polhavet.
This is crucial to prevent and avoid possible conflicts and disputes in the area. 
Dette er avgjørende for å forebygge og unngå tvister og mulige konflikter i området.
Resources in the area are almost without exception under national jurisdiction in undisputed areas. 
Ressursene i området ligger nesten uten unntak under nasjonal jurisdiksjon i uomstridte områder.
Respect for international law is fundamental to the Arctic states' common goal of stability and predictability. 
Respekten for folkeretten er grunnleggende for de arktiske statenes felles mål om stabilitet og forutsigbarhet.
The Convention of the Law of the Sea of 10 December 1982 constitutes the central framework of the law of the sea. 
Havrettskonvensjonen av 10. desember 1982 utgjør det sentrale regelverket i havretten.
The Convention has a broad and comprehensive approach to law of the sea issues. 
Konvensjonen har en bred og helhetlig tilnærming til havrettslige problemstillinger.
It has achieved almost global support and represents a historic compromise between coastal states' desire for jurisdiction in their own coastal areas and the freedom of the seas. 
Den har oppnådd tilnærmet global oppslutning, og representerer et historisk kompromiss mellom kyststaters ønske om jurisdiksjon i egne kystområder og havets frihet.
Although many of the convention's provisions were law-making when the convention was adopted, major parts of the convention is now considered as codification of international customary law. 
Selv om mange av konvensjonens bestemmelser var rettsskapende da konvensjonen ble vedtatt, anses store deler av konvensjonen i dag som kodifisering av internasjonal sedvanerett.
This applies particularly to the most basic provisions on economic zone and continental shelf. 
Særlig gjelder dette de mest grunnleggende bestemmelsene om økonomisk sone og kontinentalsokkel.
UNCLOS must be complemented with global, regional and bilateral treaties, but the convention is special in the sense that it includes a provision that largely gives it priority over other agreements in the convention's area. 
Havrettskonvensjonen må utfylles med globale, regionale og bilaterale traktater, men konvensjonen er spesiell i den forstand at den har en bestemmelse som i stor grad gir den forrang framfor andre avtaler på konvensjonens område.
Norwegian jurisdiction 
Norske jurisdiksjonsområder
In 1976, the Norway's economic zone was established at 200 nautical miles from mainland Norway's baselines. 
I 1976 ble Norges økonomiske sone opprettet ut til 200 nautiske mil fra Fastlands-Norges grunnlinjer.
In accordance with the Law of the Sea, Norway has sovereign rights in the economic zone in terms of exploration, exploitation and management of living and non-living natural resources. 
I samsvar med havrettskonvensjonen har Norge suverene rettigheter i den økonomiske sonen når det gjelder utforskning, utnyttelse og forvaltning av de levende og ikke-levende naturressursene.
Pursuant to the Act relating to the economic zone of Norway of 1976, the Fisheries Protection Zone around Svalbard was established in 1977 at 200 nautical miles. 
Med hjemmel i Lov om økonomisk sone av 1976 ble Fiskevernsonen ved Svalbard opprettet i 1977 ut til 200 nautiske mil.
The fisheries zone around Jan Mayen was established in 1980, also pursuant to the Act relating to the economic zone. 
Fiskerisonen ved Jan Mayen ble opprettet i 1980, også denne med hjemmel i Lov om økonomisk sone.
The fisheries zone extends to 200 nautical miles where it does not have boundaries with Iceland's or Denmark's (Greenland's) zones. 
Fiskerisonen går ut til 200 nautiske mil der den ikke er avgrenset mot Island eller Danmarks (Grønlands) soner.
The continental shelf 
Kontinentalsokkelen
The continental shelf is the underwater natural geological extension of coastal states' land mass. 
Kontinentalsokkelen er den undersjøiske naturlige geologiske forlengelse av kyststatenes landmasse.
The Convention states that all coastal states necessarily have sovereign rights over the continental shelf out to 200 nautical miles from the baselines. 
Havrettskonvensjonen slår fast at alle kyststater uten videre har suverene rettigheter over kontinentalsokkelen ut til 200 nautiske mil fra grunnlinjene.
In contrast to the economic zone, the continental shelf may extend beyond 200 nautical miles, but in that case based on specific criteria set out in UNCLOS. 
I motsetning til den økonomiske sone kan imidlertid kontinentalsokkelen strekke seg lenger ut enn 200 nautiske mil, men da basert på konkrete kriterier fastsatt i Havrettskonvensjonen.
The Convention provides detailed rules for the determination of the continental shelf's outer boundary against the deep waters. 
Konvensjonen gir detaljerte regler for fastsettelsen av kontinentalsokkelens yttergrense mot de store havdypene.
The shelf's extension beyond 200 nautical miles must be determined in accordance with the recommendation of a special commission – the Continental Shelf Commission – which has been established for this purpose. 
Sokkelens utstrekning utover 200 nautiske mil skal fastsettes i samsvar med anbefaling fra en egen kommisjon – Kontinentalsokkelkommisjonen – som er etablert for dette formålet.
While Canada, Denmark, Russia and the United States are still working to collect and systematize information on their shelves in the Arctic Ocean, Norway has already received its recommendations from the Continental Shelf Commission. 
Mens Canada, Danmark Russland og USA fortsatt arbeider med å innhente og systematisere informasjon om sine sokler i Polhavet, har Norge allerede mottatt sine anbefalinger fra Kontinentalsokkelkommisjonen.
Norway presented its data in 2006 and received the final recommendation in 2009. 
Norge presenterte sine data i 2006 og mottok den endelige anbefalingen i 2009.
Sist oppdatert: 20. 
Foto: UD.
Norwegian fisheries jurisdiction (Norway's Exclusive Economic Zone, The Jan Mayen Fishery Zone and the Fisheries Protection Zone around Svalbard) covers a total area of some 2,032 mill. km2 i.e. an area 5,3 times more extensive than the country's land territories. 
Norsk fiskerijurisdiksjon (Norges økonomiske sone, fiskerisonen ved Jan Mayen og fiskevernsonen ved Svalbard) omfatter et samlet område på omtrent 2.032 mill. km2, dvs. et område som er 5,3 ganger så stort som Norges landområder.
As our second biggest export industry (after the petroleum sector), fisheries are important to the livelihood for the country's coastal communities. 
Ettersom fiskerinæringen er vår nest største eksportnæring (etter petroleumsnæringen), er den viktig for livsoppholdet til landets kystsamfunn.
Norway takes a science-based approach to resource management. 
Norge har en vitenskapsbasert holdning til ressursforvaltning.
Sustainable management of fish stocks is a key objective. 
Bærekraftig forvaltning av fiskebestandene er en sentral målsetting.
As a result of the efforts put into research, regulation and control, the fish stocks in the Norwegian Sea and the Barents Sea are among the best managed in the world. 
Som følge av arbeidet innen forskning, regulering og kontroll, er fiskebestandene i Norskehavet og Barentshavet blant verdens best forvaltede bestander.
The management of the marine resources - regulatory measures as well as enforcement of rules and regulations - is a national responsibility. 
Forvaltning av ressurser i havet - reguleringstiltak samt håndheving av regler og forskrifter - er et nasjonalt ansvar.
At the same time, international cooperation is essential. 
Samtidig er internasjonalt samarbeid avgjørende, da viktige fiskebestander er delt med andre land.
The Joint Norwegian-Russian Fisheries Commission and the North-East Atlantic Fisheries Commission (NEAFC) are particularly important. 
Den blandete norsk-russiske fiskerikommisjon og Den nordøstatlantiske fiskerikommisjon (NEAFC) er særlig viktige.
In the High North as well as elsewhere, Norway is following closely the possible impact of climate changes on migration patterns of fish stocks. 
Både i nordområdene og ellers følger Norge tett de mulige konsekvensene av klimaendringer for fiskebestandenes vandringssmønstre.
Science indicates that commercial fisheries in the central Arctic Ocean are not likely. 
Forskning tyder på at kommersielt fiske i det sentrale Polhavet ikke er sannsynlig.
The most important fish resources in the Barents Sea and adjacent waters are cod, haddock and capelin. 
De viktigste fiskeressursene i Barentshavet og de tilgrensende havområdene er torsk, hyse og lodde.
A number of other species are also harvested, such as Greenland halibut, prawns, redfish and king crab. 
En rekke andre arter høstes også, for eksempel blåkveite, reker, uer og kongekrabbe.
Also minke whales and harp seals are subject to commercial exploitation. 
I tillegg drives det kommersiell fangst av vågehval og grønlandssel.
Major fish stocks such as cod and haddock have large migratory ranges, with spawning grounds in the south off the coast of North Norway. 
Viktige fiskebestander som torsk og hyse forflytter seg over store områder og gyter i sør utenfor kysten av Nord-Norge.
Herring spends its juvenile stages in the Barents Sea, but migrates south along the coast of Norway and into the Norwegian Sea as adults. 
Sild oppholder seg som ungfisk i Barentshavet, men forflytter seg sørover langs norskekysten og i Norskehavet som voksen fisk.
The stocks of cod and herring are among the largest in the world, and the fisheries based on the resources in the Barents Sea are among the most important globally. 
Bestandene av torsk og sild er blant de største i verden, og fiskeriene på grunnlag av ressursene i Barentshavet er blant de viktigste på verdensbasis.
The 2010 Treaty concerning Maritime Delimitation and Cooperation in the Barents Sea and the Arctic Ocean between Norway and Russia established the maritime boundary between Norway and Russia in the Barents Sea and the Arctic Ocean. 
Ved overenskomsten av 2010 mellom Norge og Russland om maritim avgrensning og samarbeid i Barentshavet og Polhavet ble det fastsatt en maritim avgrensningslinje mellom Norge og Russland i Barentshavet og Polhavet.
While the entire continental shelf falls under the jurisdictions of the two countries, the waters beyond 200 nautical miles are high seas, creating a “Loophole” of 62,400 km2 in the middle of the Barents Sea. 
Samtidig som hele kontinentalsokkelen ligger under de to landenes jurisdiksjon, er havområdene utenfor 200 nautiske mil internasjonalt farvann, noe som skaper et “smutthull” på 62.400 km2 midt i Barentshavet.
The Norwegian-Russian fisheries cooperation 
Det norsk-russiske fiskerisamarbeidet
The Norwegian-Russian cooperation on the management of these fish stocks takes place within a broad range of bilateral agreements, including the framework agreements of viz. 11 April 1975 and 15 October 1976, which also established a Joint Norwegian-Russian Fisheries Commission. 
Det norsk-russiske fiskerisamarbeidet om forvaltning av disse fiskebestandene foregår innenfor rammen av en rekke bilaterale avtaler, blant annet rammeavtalene av 11. april 1975 og 15. oktober 1976, der det også ble opprettet en blandet norsk-russisk fiskerikommisjon.
The Commission meets annually to decide on total allowable catch limits (TACs) for shared fish stocks, based on scientific advice from the International Council for Exploration of the Sea (ICES), which includes both Norwegian and Russian scientists. 
Kommisjonen har årlige møter for å fastsette største tillatte fangstmengde (TAC) for felles fiskebestander, på grunnlag av vitenskapelige råd fra Det internasjonale havforskningsråd (ICES), der både norske og russiske forskere er representert.
This ensures that biological considerations are taken into account when the Norwegian-Russian quotas for the Barents Sea are determined. 
Dette sikrer at det tas hensyn til biologiske vurderinger når de norsk-russiske kvotene for Barentshavet blir fastsatt.
The quotas are based on a precautionary approach, and the objective is to ensure a high long-term yield. 
Kvotene er basert på føre-var-prinsippet, og målet er å sikre høy avkastning på lang sikt.
The Commission furthermore regulates the mutual access to conduct fishing operations in each other's areas of fisheries jurisdiction as well as the exchange of quotas of shared or exclusive fish stocks. 
Kommisjonen regulerer dessuten den gjensidige adgangen til å drive fiske i hverandres fiskerijurisdiksjonsområder samt utvekslingen av kvoter for felles eller egne fiskebestander.
In terms of agreements reached within the Commission, the cod, haddock, capelin and Greenland halibut stocks are shared between Norway and Russia. 
Når det gjelder avtaler som er inngått innenfor Kommisjonen, deler Norge og Russland bestandene av torsk, hyse, lodde og blåkveite.
The cod and haddock stocks are split evenly on a 50/50 basis, whereas the capelin is shared with 60 % to Norway and 40 % to Russia. 
Torske- og hysebestandene deles likt med 50/50, mens lodden deles med 60 % til Norge og 40 % til Russland.
For the Greenland halibut the shares are 51 % to Norway, 45 % to Russia and 4 % to third parties. 
For blåkveiten er andelen 51 % til Norge, 45 % til Russland og 4 % til tredjeland.
In 1992 Norway and Russia agreed to expand their cooperation on fisheries management and control, and in 1993 the Permanent Norwegian-Russian Committee on Fisheries Management and Control was established. 
I 1992 ble Norge og Russland enige om å utvide samarbeidet om fiskeriforvaltning og kontroll, og i 1993 ble Det permanente norsk-russiske utvalg for forvaltnings- og kontrollspørsmål på fiskerisektoren opprettet.