natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The content of coarse grains (gravel and sand) make the core unsuitable for pollution studies. 
Innhold av grovkornede sedimenter (grus og sand) gjør at denne prøven ikke kan anvendes til forurensingsanalyser.
Comparison of the samples from the three stations show that there is a good correlation between the different sediment types and the backscatter strength. 
Sammenligning av prøvene fra de tre stasjonene viser at det er godt samsvar mellom de observerte sedimenttypene og bunnreflektiviteten kartlagt ved hjelp av multistråleekkolodd.
These examples highlight how useful the backscatter maps are for choosing sampling stations during cruise planning, and further underline the importance of using different types of available data in order to get as detailed a picture of the survey area as possible 
Disse eksemplene viser hvor nyttige bunnreflektivitetskartene er for valget av prøvetakingsstasjoner, og fremhever viktigheten av å utnytte ulike typer data, for å på forhånd å ha et så nyansert og detaljert bilde av området som skal kartlegges som mulig.
Photo: K.A. Fagerheim 
Foto: K.A. Fagerheim
According to IPCC the global air temperature is expected to increase by 2-6 degrees during the present century. 
I følge Det internasjonale klimapanelet (IPCC) forventes den globale lufttemperaturen å øke 2-6 grader i løpet av dette århundre.
On the other hand, there are considerable uncertainties in these projections in the Artic, partly due to poor representation of sea ice even in today's climate. 
På den annen side er det betydelige usikkerheter i disse fremskrivningene i Arktisk, delvis på grunn av dårlig representasjon av sjøis i dagens klimamodeller.
The Bergen Climate Model (BCM) (Furevik et al., 2003) is a coupled atmosphere-sea ice-ocean model developed at the Bjerknes Centre for Climate Research (BCCR). 
Den Bergenske klimamodellen (BCM) (Furevik et al., 2003) er en koplet atmosfære-sjøis-havmodell utviklet ved Bjeknessenteret for klimaforskning.
It is one of the four European models delivering climate projections for the upcoming IPCC AR4. 
Den er en av fire europeiske modeller som leverer klimaprojeksjoner for IPCC AR4.
Unfortunately, the ice coverage for the Barents See is too extensive in the simulation of the present climate. 
Uheldigvis er isdekket i Barentshavet for omfattende i simuleringene av dagens klima.
This is a problem BCM shares with most of the climate models. 
Dette er et problem som BCM deler med de fleste klimamodellene.
We will therefore base our scenarios on the earlier BCM CMIP2 ensemble experiment (Sorteberg et al., 2005), which have better ice coverage, due to flux coupling. 
Vi vil derfor basere våre scenarioer på BCM CMIP2 eksperimentet (Sorteberg et al., 2005) som har bedre isdekke på grunn av kobling til fluks.
These runs start out with different phases of the Atlantic Meridional Overturning Circulation and go on for 80 years with an increase in CO2 of 1% per year. 
Disse kjøringene starter med forskjellige faser av den Atlantiske Meridional Overturning Circulation (omveltningen i Atlanterhavet), over 80 år med en økning i CO2 på 1 % per år.
The resolution of global climate models is too coarse to properly resolve the ocean currents and processes in regional seas like the Barents Sea. 
Oppløsningen til globale klimamodeller er for grov for å gi en tilfredsstillende beskrivelse av havstrømmer og prosesser i regionale havområder som Barentshavet.
Therefore the results from the global model will be downscaled by the Regional Ocean Model System (ROMS). 
Derfor vil resultatene fra den globale klimamodellen bli nedskalert ved hjelp av Regional Ocean Modell System (ROMS).
Such downscaling has been successfully performed by Vikebø et al. (2005) for a smaller domain. 
En slik vellykket nedskalering for et mindre område er blitt utført av Vikebø et al. (2005).
For the North Sea, IMR is performing a downscaling of BCM results in the RegClim project (Ådlandsvik, 2006). 
I tillegg har Havforskningsinstituttet gjennomført en nedskalering av BCM-resultatene for Nordsjøen i RegClim-prosjektet (Ådlandsvik, 2006).
This demonstrates the added value provided by such downscaling, improving the Atlantic Inflow and the winter temperature. 
Der demonstreres verdien av slik nedskalering ved å forbedre den atlantiske innstrømning og vintertemperatur.
As part of the RegClim project, a dynamic and thermodynamic ice model has been implemented in ROMS (Budgell, 2005) and a downscaling simulation for the Barents Sea will be performed with intermediate resolution driven by a BCM CMIP2 ensemble member. 
Som en del av RegClim-prosjektet har en dynamisk og termodynamisk ismodell blitt implementert i ROMS (Budgell, 2005), samt en nedskalert simulering for Barentshavet kjørt av BCM CMIP2 partner.
The circulation patterns may change in a changed climate regime. 
Sirkulasjonsmønstrene kan forandres i et forandret klimaregime.
a) Build on the experience from the RegClim project and downscale the at least 20 years from a global scenario with control run. 
a) Bygge på erfaring fra RegClim-prosjektet, samt nedskalere minst 20 år fra et globalt scenario med kontrollerte kjøringer.
The model domain will include the Barents Sea and the spawning areas for cod and herring. 
Modellområdet vil inkludere Barentshavet og gyteområder for torsk og sild langs Norskekysten.
b) Monthly averages of the model variables; current, sea temperature, salinity, ice, and turbulence will be produced. 
b) Månedlige gjennomsnitt av modellvariablene strøm, sjøtemperatur, saltholdighet, is og turbulens vil bli produsert
c) Suitable climate indicators for use by the other tasks and for statistical analysis of recruitment predictions and stock distribution will be extracted. 
c) Passende klimaindikatorer til bruk under de andre delprosjektene og til statistisk analyse og prediksjon av rekruttering og bestandsutbredelse.
d) Larval transport simulations for cod and herring will be performed for selected years. 
d) Simuleringer av larvetransport for torsk og sild utvalgte år.
There is some disagreement as to how sea spiders should be classified, but for a long time they have been considered arthropods. 
Systematisk er det noe uenighet angående plasseringen av havedderkoppene, men de har lenge blitt regnet som et leddyr (Arthropoda).
They are marine animals, and are found in all of the oceans and at both poles. 
De er marine, og finnes i alle verdens hav og ved begge polene.
Pycnogonida means “with many knees”, and refers to the many segments that make up the legs. 
Pycnogonida betyr ”med mange knær”, og henspeiler på de mange segmentene beina er satt sammen av.
Sea spiders have four pairs of legs for walking, and their leg spans and body lengths vary greatly. 
Havedderkopper har fire par gangbein, og kan variere mye i beinvidde og kroppslengde.
A medium-sized sea spider may have a leg span of 5-7 cm, while the very largest species, such as the Colossendeis colossea, can have leg spans of 70 cm. The species are classified on the basis of characteristics such as their claws (chelifores), their proboscis (an elongated appendage with a mouth at the end of it) and their antennae (palps) (Figure 1). 
En middels stor havedderkopp kan oppnå en beinvidde på 5-7 cm mens de aller største artene, som Colossendeis colossea, kan ha en beinvidde på 70 cm. Sakseklør (cheliforer), snabel med munnåpning (proboscis) og følere (palper) er noen trekk som benyttes for å beskrive artene i systematisk sammenheng (Figur 1).
For example, some species have claws and antennae, whereas others don't. 
Noen har for eksempel sakseklør og følere, andre har det ikke.
Another characteristic trait of the sea spiders is their egg-carrying (ovigerous) legs. 
Et annet trekk ved disse dyrene er at de har spesielle eggbærende bein (ovigerer).
These are used by males to carry the eggs until they hatch. 
Hannen benytter disse til å bære eggene frem til klekking.
Even after hatching, juveniles sometimes remain close to the male until they are quite well developed. 
Selv etter klekking kan juvenile oppholde seg nær hannen til de er godt utviklet.
Examples of four types of claws (top): the large claw of the Boreonymphon (top left); the compact claws with teeth of the Pseudopallene (top right); the narrow claw of the Nymphon elegans (bottom left); and the highly vestigial claw (note scale) of the Ascorhynchus abyssi (bottom right). 
Eksempler på fire typer sakseklør (øverst): Stor sakseklo hos Boreonymphon (øverst t.v.), kompakte sakseklør med tenner hos Pseudopallene (øverst t.h.), slanke sakseklør hos Nymphon elegans (nederst t.v.), og en svært redusert sakseklo (se skala) hos Ascorhynchus abyssi (nederst t.h.).
The large photo below shows an example of a sea spider without claws or antennae: Pycnogonum litorale. 
Det store bildet under er et eksempel på en havedderkopp som mangler både sakseklør og følere: Pycnogonum litorale.
Sea spider without claws or antennae: Pycnogonum litorale. 
En havedderkopp som mangler både sakseklør og følere: Pycnogonum litorale.
On the front segment of their bodies, sea spiders have a protuberance (tubercle) with a few small eyes on top of it. 
På fremste kroppssegment har havedderkoppen en øyetapp med noen små øyne helt øverst.
The shape of this protuberance is often used to help determine the species (Figure 2). 
Utformingen på denne er mye brukt under artsbestemmelsen (Figur 2).
In some species the tubercle and eye is greatly reduced; this is typically true of species that live in the deep oceans. 
Hos noen arter er øyetappen og øyet redusert, dette gjelder typisk arter som lever på dypt vann.
The tubercles of sea spiders vary quite a lot: on the left is the prominent tubercle of the Colossendeis; in the middle there are two “typical” Nymphon tubercles, which have conspicuous eyes with red lenses; and on the right you can see the tubercle of the blind Ascorhynchus abyssi. 
Øyetappen hos havedderkoppene har forskjellig utforming: Til venstre en markert tapp hos Colossendeis, i midten to ”vanlige” Nymphon-varianter med tydelige øyne med røde linser, og til høyre den blinde Ascorhynchus abyssi.
Sea spiders are benthic animals, and can be found from the coastal zone down to very deep waters. 
Havedderkopper er bunndyr, og er funnet fra strandsonen og ned på de største dyp.
Some species can also display pelagic behaviour. 
Noen arter kan også opptre pelagisk.
Sea spiders move slowly, so they feed on stationary or slow-moving animals. 
Maten de spiser kan være fastsittende dyr, eller dyr som går langsomt - som den selv.
They eat anything from sea nettles, sponges and snails, to bristle worms and algae. 
Den kan spise alt fra nesledyr, svamp og snegler til børstemark og alger.
Approximately 40 species of sea spider have previously been identified in Norwegian coastal waters. 
Langs norskekysten, i kystnære farvann, er det tidligere registrert ca. 40 arter havedderkopper.
The MAREANO programme, which is also collecting species from the deep oceans, has so far found 21 species (May 2011). 
MAREANO-programmet, som også samler inn arter fra dyphavet, har hittil funnet 21 arter (mai 2011).
The map (Figure 3) shows where the species discussed below were found. 
Kartet (Figur 3) viser funnstedene for de artene som er omtalt under.
Locations of the stations mentioned in the article. 
Lokalisering av stasjonene som er nevnt i teksten.
The Cilunculus battenae (Figure 4) was found at a depth of 388 m at one station (R421). 
Cilunculus battenae (Figur 4) ble funnet på 388 m dyp på én stasjon (R421).
This single specimen is the first of its kind to be found in the Norwegian economic zone. 
Dette ene eksemplaret er det første funnet innenfor Norges økonomiske sone.
Details of the Cilunculus battenae: rudimentary claws (chelifores), characteristic cement gland for egg sacs on leg, and claw of walking leg. 
Detaljer fra Cilunculus battenae: Rudimentære sakseklør (chelifores), karakteristiske limkjertler (cement glands) for eggklumpene på beina, og utformingen av de siste leddene på gangbeina (claws of walking leg).
The Colossendeis proboscidea and C. angusta (Figure 5) are both large species, with the former having a leg span of up to 25 cm. The C. proboscidea has a relatively long proboscis, and its legs are close together near the body, which is how it can mostly easily be distinguished from C. angusta. 
Colossendeis proboscidea og C. angusta (Figur 5) er begge store arter, og førstnevnte kan ha en beinvidde på 25 cm. De to artene kan lettest skilles ved den relativt lange snabelen hos C. proboscidea, samtidig som avstanden mellom beina, nær kroppen, er liten hos denne arten.
The two species were found at seven and five stations respectively, with no more than three individuals at any given station. 
De to artene ble funnet på henholdsvis sju og fem stasjoner med høyst tre individer per stasjon.
C. angusta has a wide geographical distribution, and is considered a bipolar species. 
C. proboscidea regnes som en nordlig art med tidligere funn utenfor Øst-Finnmark.
Middle: the largest species in Norwegian waters, the Colossendeis proboscidea, with a proboscis longer than its body. 
I midten den største arten i våre farvann, Colossendeis proboscidea, med snabel lengre enn selve kroppen.
Inset left: picture of the jaws at the end of the proboscis. 
Innfelt t.v. et bilde av kjevene i enden av snabelen.
Right: the closely related C. angusta, with a narrower proboscis that tapers at the front end. 
Til høyre er slektningen C. angusta, der snabelen er slankere og smalere foran.
The Boreonymphon abyssorum, B. ossiansarsi and B. robustum (Figure 6) are spectacular, medium-sized sea spiders. 
Boreonymphon abyssorum, B. ossiansarsi og B. robustum (Figur 6) er spektakulære havedderkopper av middels størrelse.
B. abyssorum is the most common Boreonymphon species in Arctic waters, and it was found at the largest number of stations in the material analysed after the MAREANO expeditions in 2007-2009. 
B. abyssorum er den vanligste Boreonymphon-arten i arktiske farvann, og ble funnet på flest stasjoner i materialet som ble analysert etter MAREANO-toktene i 2007-2009.
B. ossiansarsi and B. robustum were only found at one station each: R311 and R346 respectively. 
B. ossiansarsi og B. robustum ble funnet på kun to stasjoner, henholdsvis R311 og R346.
At station R311 we found the rarer B. ossiansarsi (pictured), but there are only small differences between the two species. 
R311 fant vi den mer sjeldne B. ossiansarsi (avbildet), men det er små forskjeller som skiller de to.
The ruler on the right shows that this is a big specimen. 
Målestokken til høyre viser at det er et stort individ.
50 individuals of the species Nymphon elegans (Figure 7) were recorded at R189 at a depth of approximately 900 m. The species has only once previously been reported in Norwegian coastal waters, in the Barents Sea near eastern Finnmark. 
50 individer av Nymphon elegans (Figur 7) ble registrert på stasjon R189 på ca. 900 m. Arten er tidligere blitt rapportert kun én gang fra kystnære norske farvann, fra Barentshavet nær Øst-Finnmark.
In addition, it has been found in deeper waters in the Norwegian Sea by the researcher G. 
Den er ellers funnet på dypere vann i Norskehavet av havforskeren G.
O. Sars, in the eastern part of the Icelandic economic zone, in the Kara Sea, and just north of the Wyville-Thomson ridge. 
O. Sars, øst i Islands økonomiske sone, i Karahavet, og like nord for Wyville-Thompson ryggen.
The N. elegans is a slender species, with long, narrow toothed claws. 
N. elegans er en slank art, og har lange smale sakseklør med tenner.
The Nymphon elegans is a slender, smooth, medium-sized species that can easily be confused with several other Nymphon species, such as the N. macrum. 
Nymphon elegans er en slank, glatt, middelstor art som lett kan forveksles med flere andre Nymphon-arter, for eksempel N. macrum.
The Ascorhynchus abyssi (Figure 8) was described by G. 
Ascorhynchus abyssi (Figur 8) ble beskrevet av G.
O. Sars in 1877 in conjunction with the Norwegian expedition to the Arctic in 1876-1879. 
O. Sars i 1877 i forbindelse med Den norske Nordhavsekspedisjonen fra 1876-1879.
It belongs to the deep-water family Ascorhynchidae, and has previously been found at depths of 1500-4000 m in the north-east Atlantic and in the Arctic. 
Den tilhører dypvannsfamilien Ascorhynchidae, og er tidligere funnet på dyp mellom ca. 1500-4000 m i Nordøst-Atlanteren og i Arktis.
The species was found at two MAREANO stations (R487 and R488), at depths of 2,555 m and 2,117 m, where it was the dominant sea spider species. 
Arten ble funnet på to MAREANO-stasjoner (R487 og R488), på 2555 og 2117 m dyp, der den var den dominerende havedderkopparten.
Both of the stations are situated in cold waters (below 0 °C), north-west of the Lofoten Islands. 
Begge stasjonene ligger i kalde vannmasser (under 0 °C), nordvest av Lofoten.
The Ascorhynchus abyssi is equipped with a large, downward-pointing proboscis. 
Ascorhynchus abyssi er utstyrt med en stor, nedoverrettet snabel.
On its back, it has prominent protuberances on each segment. 
På ryggsiden har den markerte forhøyninger på hvert ledd.
The protuberance on the front segment is a tubercle, but this species does not have any eyes (Figure 2), which can be explained by the fact that it lives in constant darkness in the deep oceans. 
Forhøyningen på det fremste leddet er øyetappen, men denne er ikke utstyrt med øye (Figur 2), noe som kan forklares med at arten er en dypvannsform som lever i konstant mørke.
The claws are also vestigial (Figure 1). 
Sakseklørne er også tilbakedannet (Figur 1).
The Ascorhynchus abyssi, which is a deep-water species, was only found at two stations during our expedition in autumn 2009. 
Ascorhynchus abyssi er en dypvannsart og ble bare funnet på to stasjoner under høsttoktet i 2009.
The photo on the right shows an individual with eggs. 
Bildet t.h. viser et individ med egg.
The scale at the bottom of the photo is equivalent to 1 mm. 
Skala nederst i bildet tilsvarer 1 mm.
It is possible to distinguish between the Pseudopallene brevicollis and P. longicollis (Figure 9) by the different lengths of their “necks”. 
Pseudopallene brevicollis og P. longicollis (Figur 9) skiller seg ved forskjellig lengde på ”halsen”.
P. longicollis has an unusually long neck, whereas P. brevicollis has a short one. 
P. longicollis har en markert lang hals, mens P. brevicollis har en kort.
Apart from that, both species have compact, almost spherical claws with ganglia on the inside (Figure 1). 
Begge artene er ellers karakterisert ved meget kompakte, nærmest kulerunde sakseklør utstyrt med knuter på innsiden (Figur 1).
A small number of Pseudopallene brevicollis individuals were found at four stations (R189, R346, R379, R416). 
Av Pseudopallene brevicollis ble det funnet et mindre antall individer fra fire stasjoner (R189, R346, R379, R416).
One individual was previously reported along the Norwegian coast by G. 
Ett individ har tidligere blitt rapportert fra norskekysten av G.
One of the individuals is carrying eggs. 
Det ene individet bærer egg.
Facts about Sea spiders 
Fakta om havedderkopper
Latin name: Pycnogonida (Class) 
Latinsk navn: Pycnogonida (klasse)
Size of species from the north-east Atlantic: Total body length, proboscis included: 2 mm-50 mm. Leg span up to about 25 cm. 
Størrelse på arter i våre farvann: Kroppslengde inklusive snabel 2 mm-50 mm. Beinvidde opp til 25 cm.
Life span: Not known 
Levetid: Ikke kjent
With its extremely long pectoral fins (a third of its body length), hump on its back and wart-like growths on its upper and lower mandibles, the humpback whale is distinct from the other whales in the fin whale family. 
Med sine ekstremt lange brystfinner (en tredjedel av kroppslengden), pukkel på ryggen og vortelignende utvekster på over- og underkjeven, skiller knølhvalene seg fra de andre hvalene i finnhvalfamilien.
The generic name Megaptera is of Greek origin and means ”large-winged" (mega = large; ptera = wing). 
Slektsnavnet Megaptera er av gresk opprinnelse og betyr ”storvinget” (mega = stor; ptera = vinge).
This obviously refers to the long pectoral fins. 
Det henviser selvsagt til de lange brystfinnene.
Humpback whales have a dark back and light, almost white, abdomen from the lower mandible back to the anus. 
Knølhvalene er mørke på ryggen og lyse, nesten hvite på buksiden, fra underkjeven og til bak analåpningen.
The long pectoral fins and underside of the tail have individual degrees of white. 
De lange brystfinnene og undersiden av halen har individuell grad av hvitt.
They will have grown to between 8 and 10 metres by the time they are weaned. 
De har vokst til mellom 8 og 10 meter før avvenning.
Some calves may suckle for up to a year, but they gradually begin to move on to other food after about six months. 
Noen kalver kan die i inntil ett år, men de begynner gradvis å ta til seg annen føde etter ca. et halvt år.
Sexually mature females have a calf every two or three years. 
Kjønnsmodne hunner får en unge hvert annet til tredje år.
Humpback whales migrate from cold waters near the edge of the ice, where they graze in the summer, to subtropical waters where they give birth and mate in the winter. 
Knølhvalene vandrer fra kalde farvann nær iskantene hvor de beiter om sommeren, til subtropiske farvann hvor de føder unger og parer seg om vinteren.
The calves follow their mothers for at least a year, and this means that a connection to specific grazing areas is formed through their mothers. 
Kalvene følger mora i minst ett år, og dette betyr at det dannes en tilknytning til spesifikke beiteområder gjennom mora.
The known calving areas for the humpback whale are shallow waters in subtropical areas. 
De kjente kalvingsområdene for knølhval er grunne farvann i subtropiske områder.
North of the Dominican Republic in the Caribbean, there are several known shallow banks where we find humpback whales that have grazing areas along the coasts of the USA and Canada, off Western Greenland, Iceland and the Barents Sea. 
Nord for den Dominikanske republikk i Karibia er det flere kjente, grunne banker der vi finner knølhval som har beiteområder langs kystene av USA og Canada, ved Vest-Grønland, Island og i Barentshavet.
Although they have a common calving area, there is little interchange between the different grazing areas. 
Sjøl om de har et felles kalvingsområde, skjer det liten utveksling mellom de forskjellige beiteområdene.
In the winter, the sexually mature males "sing". 
Om vinteren ”synger” de kjønnsmodne hannene.
The song is long and varied. 
Sangen er lang og variert.
All the male whales from the same population have songs built up along the same basic theme, but with small individual variations. 
Alle hannhvalene i samme bestand har sanger bygget over samme grunntema, men med små individuelle variasjoner.
This basic theme can gradually change and these changes appear to be coordinated within the same population. 
Dette grunntemaet kan endre seg over tid, og endringene synes å være koordinert innen samme bestand.
However, it is low likelihood of eutrofication and organic overload on a regional scale. 
Det er derimot liten sannsynlighet for negativ regional påvirkning av næringssalter og organisk materiale.
These are the main conclusions of The Institute of Marine Research's review of the latest available information on enivironmental impact of Norwegian aquaculture. 
Dette er de viktigste konklusjonene fra Havforskningsinstituttets gjennomgang av kunnskapsstatus for miljøeffekter av norsk fiskeoppdrett.
The report “Risk assessment - environmental impacts of Norwegian fish farming” suggest and evaluate specific environmental goals for infection rates, genetic impact on wild fish, eutrofication, organic load and use of medicines. 
Rapporten ”Risikovurdering - miljøvirkninger av norsk fiskeoppdrett” vurderer smittespredning, genetisk påvirkning på villfisk, samt utslipp av næringssalter, organisk materiale og legemidler.
These goals are based on the strategic aims defined by the Ministry of Fisheries and Coastal Affairs in its 2009 “Strategy for an Environmentally Sustainable Norwegian Aquaculture Industry”. 
Vurderingene er gjort opp mot de overordnede målene Fiskeri- og kystdepartementet har definert i ”Strategi for en miljømessig bærekraftig havbruksnæring” fra 2009.
Sea lice and escaped fish 
Lakselus og rømt fisk