natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Note the variable thickness of the slide deposits at the seafloor, and that the mass movements following the channel have eroded deeply into the stratified sediments. 
Legg merke til ujevnt tykke skredavsetningene lokalt på havbunnen, og at skred som følger renner i landskapet etter hvert eroderer stadig dypere ned i de lagdelte sedimentene.
Topas (Topographic Parametric Sonar) is a kind of strong echosounder, with ability to penetrate into the upper sediment layers, if the topographic and geological conditions are favorable. 
Populært sagt er Topas (Topografisk parametrisk sonar) et slags kraftig ekkolodd, med evne til å trenge ned i bunnsedimentene såfremt både topografien og de geologiske forholdene er gunstige.
Under good conditions we can see up to 130 m below the sea floor. 
Under optimale forhold kan vi se ca. 130 m ned under havbunnen.
The emitted sound beam has a frequency of 2-6 kHz, and is reflected from the seafloor and the layers directly below. 
Lydstrålen som blir sendt ut har en frekvens fra 2-6 kHz, og blir reflektert fra bunnen og lagene like under bunnen.
The width of the sound beam is 4-5 degrees, which is very narrow compared to other bottom-penetrating echosounders. 
Bredden på lydstrålen er 4-5 grader, noe som er meget smalt sammenlignet med andre bunn-penetrerende ekkolodd.
This gives us the possibility to study the geology directly under the seafloor in great detail, and in high resolution. 
Dette gir oss muligheten til å studere forholdene under havbunnen i stor detalj, og med høy oppløsning.
The research vessel "G.O. Sars" is specially designed to generate low acoustic noise. 
En høy rygg med retning vinkelrett på kotene har tidligere blitt video-inspisert av MAREANO .
The sediments were deposited in the ocean during more quiet conditions than we have experienced over the last 1-2 million years, when glaciers have crossed the shelf and deposited till-like material on the upper part of the slope. 
Sedimentlagene ble avsatt i havet under mye roligere forhold enn hva som har vært tilfelle de siste 1-2 millioner år, da isbreer flere ganger har rykket fram over sokkelen og avsatt morenelignende materiale i øvre del av skråningen.
Parts of these poorly sorted deposits were redistributed down-slope by slides and gravity currents. 
En del av disse istransporterte løsmassene har ved hjelp av tyngdekraften blitt fraktet videre ned skråningen med skred og andre massestrømmer.
In Topas-data we recognize such deposits as incoherent or massive, and different from the stratified sediments which formed due to sediment particles falling out of suspension from the water column. 
På Topas-registreringer er skredavsetninger strukturløse, eller akustisk massive som vi sier, i motsetning til de lagdelte sedimentene hvor fine partikler har snødd ut av vannmassene og lagt seg på bunnen.
The Topas data show that slides have preferentially followed depressions like snow avalanches following the same ravines in the mountain valleys. 
Topografien tyder på at skredene ofte har fulgt de samme forsenkningene mot dyphavet, akkurat som snøskred ofte følger skredlaup i dalsidene.
Slides and other gravity flows have eroded channels, giving a characteristic landscape with parallel ridges (Figs. 1a and 2). 
Skredene eroderte etter hvert renner eller kanaler i terrenget (figur 1a), noe som også Topas-registreringen i figur 2 viser.
The bathymetric maps show areas with slide blocks up to 60-70 m in height and several kilometers long (Buhl-Mortensen et al., 2010). 
Dybdekartene viser områder med skredblokker som er opp til 60-70 m høye og flere kilometer lange (Buhl-Mortensen med flere, 2010).
More than ten deep canyons cut into the continental slope off Lofoten and Vesterålen (Fig. 1). 
Et titalls dype gjel (canyons) har blitt erodert i kontinentalskråningen utenfor Vesterålen og Lofoten (figur 1).
These canyons are the largest on the 3000 km long North-European continental margin from Ireland to Svalbard. 
Gjelene er de største som finnes langs den 3000 km lange kontinentalskråningen mellom Irland og Svalbard.
Two of the canyons are incised more than 1000 m below their shoulders. 
Et par gjel, blant annet Bleiksdjupet utenfor Andøya, skjærer seg over 1000 m ned under skuldrene av skråningen.
Both slides and other mass movements have been important for the development of the canyons, and most of the eroded material has been deposited as wide submarine fans on the deep sea plain (see Figs. 1 and 3). 
Både større og mindre skred har hatt stor betydning for utviklingen av de dype gjelene, og det eroderte materialet ble avsatt som store vifter på dyphavssletten (se figurene 1 og 3).
Topas image from the deep sea plain west of one of the deep canyons (for location see Fig.1b). 
Topas-registrering fra dyphavssletten like utenfor et av de dype gjelene vest for Vesterålen (se beliggenhet i figur 1b).
Slides and other gravity flows transport material out of the canyons for deposition on wide, submarine fans. 
Skred og andre massestrømmer i gjelene avsetter vanligvis det eroderte materialet som vifter på det flate slettelandskapet.
Note laminated sediments being deposited distally and in quiet areas between the fans. 
Legg merke til de lagdelte sedimentene til sides for utløpene av gjelene ikke blir forstyrret av skred.
The water depth is about 2500 m, and the distance between the horizontal lines is 40-45 m in the sediments. 
Vanndypet er ca. 2500 m, og avstanden mellom de horisontale strekene tilsvarer 40-45 m i sedimentene.
The northern part of this data set is shown in the southwestern corner of figure 1. 
Nordlige del av dette datasettet er vist i sørvestlige hjørne av figur 1.
The MAREANO data set shows a slide landscape in the southern slope of Nordland VII. 
MAREANOs dybdedata i sørlige del av Nordland VII viser også et skredlandskap i skråningen.
The southern part of our long Topas line ties these areas together, and we discovered slide deposits and slide escarpments in several places (Fig. 4). 
Den sørligste delen av Topas-linja knytter disse områdene sammen, og vi registrerte skredavsetninger og skredkanter flere steder (figur 4).
There is probably a continuous slide-affected area along the slope from the southern part of the Trænadjupet Slide and 300 km towards the northeast (the northeastern limit is shown by a red line in figure 1). 
Sannsynligvis er det et sammenhengende skredområde som strekker seg fra sørenden av Trænadjupraset og ca. 300 km mot nordøst (nordøstlige skredbegrensning er vist med rød linje i figur 1).
We dont know if all the slides were triggered by the event that caused the 4000 years old Trænadjupet Slide, or if several slides of different ages have occurred. 
Vi vet ikke om hele skredområdet representerer samme hendelse for 4000 år siden (Trænadjupraset) eller om det har gått flere skred til forskjellige tidspunkt.
Topas line showing both slide escarpments and slide deposits in an area which has not yet been mapped by multibeam echosounder (for location see Fig. 1). 
Topas-registrering som viser skredavsetninger og en bratt skredkant i et område av kontinentalskråningen som enda ikke er kartlagt med multistråle-ekkolodd (se beliggenhet i figur 1).
The distance between the horizontal lines is 40-45 m in the sediments. 
Avstanden mellom de horisontale strekene tilsvarer 40-45 m i sedimentene.
A 300 km long section of the continental slope appears to have been affected by slides. 
Dataene indikerer at et 300 km langt sammenhengende område langs skråningen er berørt av skred.
Adults are stationary. 
Voksne sjøkreps er stedbundne.
It's uncertain to what extent the free-swimming (pelagic) larvae spread from one stock to another. 
I hvor stor grad de frittflytende larvene spres mellom bestandene vet man lite om.
Spawning takes place during summer and the female carries the 1000 to 5000 eggs underneath the tail (abdomen) for 8 to 9 months. 
Hunnen gyter om sommeren og bærer de 1 000-5 000 eggene under halen i 8-9 måneder.
The larvae drift in the ocean for 11 to 60 days before they settle on the bottom. 
Larvene driver fritt i sjøen i 11-60 dager før de bunnslår.
The eyes are highly sensitive to light, and even short exposure to light can damage the retina. 
Øynene er svært lysømfintlige, og selv kort eksponering for lys kan ødelegge netthinnen.
Depth therefore affects the diurnal rhythm of the Norway lobster. 
Døgnrytmen til sjøkrepsen avhenger derfor av dypet den lever i.
In shallow water the lobster lives a nocturnal life. 
På grunt vann er krepsen nattaktiv.
In deeper water the lobster is most active outside the burrow at dawn and dusk, while individuals living at greater depths are most active during daytime. 
På litt dypere vann er den mest aktiv utenfor hulene sine ved daggry og skumring, mens individene som lever dypest viser størst aktivitet på dagtid.
This variation in activity pattern is reflected in trawl catches since only lobsters outside their burrows are accessible to the trawl. 
Dette kan man se av trålfangstene, siden kun sjøkreps som er utenfor hulene, er tilgjengelig for trålen.
The Norway lobster spends a lot of time hiding. 
Sjøkrepsen tilbringer mye tid i hulene sine.
Especially females with roe and young individuals seldom emerge from their burrows. 
Dette gjelder spesielt hunner med rogn og unge individer.
In addition young lobsters often dig their burrows as extensions of adult burrows. 
Dessuten graver ofte småkreps ut hulene sine som en forlengelse av de voksnes huler.
Photo: Karin Kroon Boxaspen 
Foto: Karin Kroon Boxaspen
Not just one type of salmon lice 
Ikke bare én type lakselus
New results show that there are two sub-species of salmon lice. 
Nye resultater viser at det finnes to underarter av lakselus.
This fact may be vital to the development of new lice treatments for salmon, since different sub-species don't necessarily react in the same way to medications. 
Den nye kunnskapen kan være avgjørende i arbeidet med å finne behandlingsmetoder mot lakselus siden underarter ikke nødvendigvis reagerer likt på for eksempel medikamenter.
Scientists have long known that salmon lice in the Pacific and Atlantic are different, both biologically and genetically. 
For lakselus-forskere har det lenge vært kjent at lakselus i Stillehavet og i Atlanterhavet er ulike både når det gjelder biologi og arvestoff.
- This has fuelled a debate about whether or not all salmon lice belong to the same species, which was why we decided to further investigate the matter, says Skern-Mauritzen. 
- Disse forskjellene er bakgrunnen for diskusjonen om alle lakselus tilhører samme art eller ikke, og var årsaken til at vi bestemte oss for å undersøke dette nærmere, sier Skern-Mauritzen.
Since the genetic difference between Atlantic and Pacific salmon lice has only now been confirmed, researchers were previously unable to make a distinction between research results from the two oceans, which Skern-Mauritzen says was a big problem. 
Siden det først nå er avklart at lakselus fra Atlanterhavet og Stillehavet er genetisk forskjellige, har forskerne heller ikke kunnet skille mellom resultater utført på lakselus fra disse to havene, noe som ifølge Skern-Mauritzen har vært svært uheldig.
- Now that we know they are two different sub-species, it means that results from experiments involving salmon lice in the Pacific, for example, cannot automatically be applied to lice in the Atlantic, he explains. 
- Når det nå viser seg at det er snakk om to underarter, betyr det også at forskningsresultater som kommer fra forsøk på lus fra for eksempel Stillehavet, ikke uten videre også vil gjelde lus fra Atlanterhavet, sier han.
From now on it will therefore be important for scientists to study the correct sub-species, and to base their research on relevant results. 
Dermed blir det nå viktig for forskerne at de forsker på den riktige underarten og at de tar utgangspunkt i resultater fra samme underart i arbeidet sitt.
- Otherwise we risk drawing conclusions that are not supported by the evidence. 
- Hvis vi ikke gjør det, risikerer vi å trekke slutninger som vi ikke har dekning for.
In a worst case scenario it might lead to us trying to develop salmon lice treatments based on results that are not valid for the lice that we have here in Norway, says Skern-Mauritzen. 
I verste fall kan det medføre at vi prøver å utvikle nye behandlingsmetoder mot lakselus som er basert på resultater som ikke passer for de lusene som vi har her hos oss, sier Skern-Mauritzen.
Crossed salmon lice from the two oceans 
Krysset lakselus fra ulike hav
In order to determine whether salmon lice from the Pacific and Atlantic were different species, scientists from the Institute of Marine Research crossed them with each other. 
For å avklare om lakselus fra Stillehavet og Atlanterhavet tilhørte forskjellige arter, krysset forskere ved Havforskningsinstituttet lakselus fra de to havene.
- Although there are many similarities between the lice from the two oceans, it is important to know where research results come from, so that we can also begin to understand the differences, says Skern-Mauritzen. 
- Selv om mye er likt mellom lus fra de to havene, er det viktig å vite hvilke forskningsresultater som er oppnådd hvor, slik at vi også etter hvert kan finne forskjellene, sier Skern-Mauritzen.
New scientific names 
Nye vitenskapelige navn
Previously, the scientific name for salmon lice was Lepeophtheirus salmonis. 
Det vitenskapelige navnet for lakselus har frem til nå vært Lepeophtheirus salmonis.
After the Institute of Marine Research's new results were published, the two sub-species have been given different names. 
Etter at de nye resultatene fra Havforskningsinstituttet ble publisert, har de to underartene fått hvert sitt navn.
Salmon lice in the Atlantic are now called Lepeophtheirus salmonis salmonis, while lice in the Pacific are Lepeophtheirus salmonis oncorhynchi. 
Lakselus i Atlanterhavet heter nå Lepeophtheirus salmonis salmonis og lakselus i Stillehavet heter Lepeophtheirus salmonis oncorhynchi.
The seabed surveying is conducted using multibeam echo sounders aboard surface vessels, as shown in the illustration below. 
Sjømålingen gjøres ved hjelp av multistråleekkolodd fra overflatefartøy som vist i illustrasjonen under.
HYDROGRAPHY: Bathymetric surveying using multibeam echosounder. 
SJØMÅLER: Dybdekartlegging med multistråle-ekkolodd.
The width of the surveyed belt is approximately 3.5 times the sea depth. 
Bredden på beltet som dekkes på bunn er ca 3,5 x dybden.
Measurements from the echo sounders also provide reflectivity (backscatter) data which contribute information about the nature of the seabed (hard or soft). 
Målingene fra ekkoloddene gir også reflektivitetsdata (backscatter) som bidrar med informasjon om havbunnens beskaffenhet (hard eller bløt bunn).
Since 2010, water column data have also been acquired using echo sounders. 
Fra og med 2010 er det også samlet inn vannkolonnedata fra ekkoloddene.
These are reflections of the sonic pulse as it travels through the water, before it reaches the seabed. 
Dette er refleksjoner fra lydpulsen mens den går gjennom sjøen (før den treffer bunn).
Such data can be used to detect gas bubbles in the water column, for example. 
Disse dataene kan brukes til å detektere for eksempel gassbobler i vannkolonnen.
In addition to echo sounders, instruments are needed to measure the vessel's position, motion (course, speed, heave, roll and pitch) and the velocity of sound in the water, both close to the sonar transducer and thorough the water column. 
I tillegg til ekkolodd er det behov for instrumenter for måling av fartøyets posisjon, fartøyets bevegelse (kurs, fart, hiv, rull og stamp) og lydhastighet i vannet (både ved ekkoloddsvingeren og nedover i vanndypet).
Large waves result in poor quality bathymetric data, partly because air bubbles are created under the vessel which interfere with the echo sounder measurements. 
Store bølger gir dårlige dybdedata, blant annet fordi det dannes luftbobler under fartøyet og dette forstyrrer ekkoloddmålingene.
To some extent this can be compensated for by sailing survey lines with a following sea, rather than against it, or by reducing the aperture of the echo sounder and planning a greater overlap between survey lines. 
Det kan kompenseres noe ved kun å kjøre målelinjer med bølgene (ikke mot bølgene), benytte mindre åpningsvinkel på ekkoloddet og planlegge mer overlapp mellom båtlinjer.
All these measures will result in slower progress. 
Alt dette vil føre til langsommere fremdrift.
To obtain the best possible geographical positioning, correction data are downloaded from GPS satellites following the actual field work, and these are used to refine the positioning data. 
For å få best mulig posisjonering så lastes det ned korreksjonsdata fra GPS-satellitter i ettertid av selve feltarbeidet, og disse brukes til å forbedre posisjonsdataene.
The recorded bathymetric data shall be filtered to remove noise and checked for gaps. 
Innsamlede dybdedata skal renskes for støy og sjekkes for hull.
This involves a certain amount of manual work and is therefore a time-consuming process. 
Dette medfører en del manuelt arbeid, og er derfor en tidkrevende prosess
Some of the hydrographic surveys have been carried out using government owned vessels: Hydrograf (the Norwegian Hydrographic Service), H.U. Sverdrup (FFI) and G.O. Sars (Institute of Marine Research). 
Noe av sjømålingen har vært gjennomført med statlige fartøy: Hydrograf (SK Sjø), H.U. Sverdrup (FFI) og G.O. Sars (Havforskningsinstituttet).
However, in general, hydrographic services have been purchased on the international market. 
Men i hovedsak har det vært innkjøpte sjømålingstjenester i internasjonal konkurranse.
About 40% of the funding allocated to MAREANO has been used to finance bathymetric mapping. 
Omlag 40 % av midlene som har vært bevilget til MARENO er benyttet til dybdekartlegging.
This includes hydrographic surveying (field work), data processing (filtering of noise), administration of bathymetric data and the production and distribution of products and services. 
Dette omfatter sjømåling (feltarbeid), prosessering (rensking av støy i data), forvaltning av dybdedata, produksjon og formidling av produkter og tjenester.
COVERAGE MAP: Areas in which bathymetric mapping was completed in the years 2005-2016 (about 181 700 km2). 
DEKNINGSKART: Områder som er dybdekartlagt med multistråle-ekkolodd fra år 2005-2016 (ca. 181 700 km2).
An up-to-date coverage map is available from the MAREANO map services . 
Oppdatert dekningskart finnes på karttjenestene til MAREANO .
The role of the Norwegian Mapping Authority Hydrographic Service as a national administrator of bathymetric data places considerable demands on quality assurance and the establishment of bathymetric data in practical, modern administration and distribution systems. 
Kartverket, ved sjødivisjonen, sin rolle som nasjonal forvalter av dybdedata setter store krav til kvalitetssikring og etablering av dybdedata i hensiktsmessige og moderne forvaltnings- og formidlingssystemer.
The completed data sets are used to produce data grids of 5, 25, and 50 metre resolution. 
Det produseres henholdsvis 5 m, 25 m og 50 m grid fra fulle datasett.
Inside the territorial boundary the resolution is limited to 50 m in compliance with Norwegian military classification regulations. 
Innenfor territorialgrensen er det en begrensning på 50 m i henhold til Forsvarets graderingsbestemmelser.
The terrain models are available free of charge to members of the Norwegian government's “ Norway Digital ” initiative. 
Terrengmodellene er gratis tilgjengelig for Norge digitalt-parter fra geonorge.no .
Non-participants in Norway Digital may order data for a charge by contacting the Norwegian Mapping Authority's distribution service by e-mail. 
Utenfor Norge Digitalt kan data bestilles mot betaling ved å kontakte Kartverkets formidlingstjeneste på e-post .
A WMS map service with shadow relief images has been created to visualise detailed bathymetric conditions of seabed features (see the illustration below). 
En WMS-karttjeneste med skyggerelieff (skyggelagt bilde av havbunnsterrenget) er laget for å visualisere detaljerte dybdeforhold og havbunnsformer (se illustrasjon over).
Map services have also been created which include a summary of general bathymetric conditions in Norwegian waters, as well as access to available bathymetric data administered by the Norwegian Mapping Authority Hydrographic Service. 
Det er også laget karttjenester med oversikt over generelle dybdeforhold i norske farvann, samt et innsyn i tilgjengelige dybdedata i Kartverket sin forvaltning.
Most WMS services are open and can therefore be freely used in other applications and GIS tools. 
Disse karttjenestene er i bruk i karttjenesten til mareano.no .
See the overview of the Norwegian Mapping Authority's open display services at geonorge.no . 
De fleste wms-tjenestene er åpne, slik at de fritt kan brukes i andre applikasjoner og GIS-verktøy.
All products and services are available for download and use through the “Norway Digital” initiative, in accordance with MAREANO's data policy. 
Alle produkter og tjenester er tilgjengelig for nedlasting og bruk gjennom Norge digitalt i henhold til Mareanos datapolitikk.
Access to the map services is also available by way of mareano.no and geonorge.no . 
Innsyn i karttjenestene er også tilgjengelig gjennom mareano.no og geonorge.no .
MAREANO standard for bathymetric mapping 
Mareano-standard for dybdekartlegging
See the technical specification for bathymetric mapping in MAREANO . 
Se den tekniske spesifikasjonen for dybdekartlegging i Mareano .
Operators who are to carry out bathymetric mapping for MAREANO must comply with this specification which is also known as “the MAREANO standard for bathymetric mapping”. 
De som skal utføre dybdekartlegging for MAREANO må følge denne spesifikasjonen som også kalles Mareano-standard for dybdekartlegging.
If you have any questions about, or comments on, the specification, contact Arne E. Ofstad or Hanne Hodnesdal at the Norwegian Mapping Authority Hydrographic Service. 
Dersom du har spørsmål eller kommentarer til spesifikasjonen, ta kontakt med Arne E. Ofstad og Hanne Hodnesdal i Kartverkets sjødivisjon.
Processing of backscatter data is done by the Geological Survey of Norway using specialist software designed for multibeam data. 
Prosessering av bunnreflektivitet gjøres av NGU ved hjelp av spesiell programvare for multistråledata.
The available software has evolved considerably since MAREANO started in 2005 and the MAREANO backscatter data archive includes backscatter data processed with several different software as well as different generations of the same software. 
Det har vært en rivende utvikling i programvare siden MAREANO startet i 2005, og databasen over bunnreflektivitet inneholder data prosessert med forskjellige programmer og forskjellige versjoner av samme program.
In interpreting backscatter data it is important to remember that the resulting mosaic quality and values are influenced by processing software as well as the source data. 
Når en tolker bunnreflektivitet for å lage sedimentkart er det viktig å huske at datakvaliteten og dataverdiene er påvirket av hvilke prosesseringsprogrammer som er brukt og hvordan dataene er samlet inn.
Whilst this gives a general overview of the relative backscatter intensity across a wider area it can also obscure important differences in the backscatter values due to system and operational reasons, which may render data over larger areas, misleading. 
Kartet gir en generell oversikt over bunnreflektivitet over et stort område, men viser ofte ikke reelle forskjeller i datakvalitet og dataverdier, og må derfor brukes med forsiktighet.