natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The estimation of heritability, loosely defined as the degree of genetic control over a trait, is the first step in a breeding programme. 
Golfstrømmen, eller Atlanterhavsstrømmen som vi kaller den på denne siden av Atlanterhavet, er som kjent en nøkkelfaktor for klimaet i våre områder.
By passing on “positive” genes from generation to generation, their frequency will increase in the selected population, leading to greater resistance. 
Vi kan si at denne prosessen “trekker” det varme og salte atlanterhavsvannet inn i våre havområder og gir et varmere klima i Nord-Europa enn det som er normalt på så høye breddegrader.
Unfortunately, no. Many known and unknown factors influence lice infection levels, and these need to be understood and controlled if selection is to give results. 
Dette vil danne et lag av ferskere vann på havets overflate, et vannlag som er lettere enn det salte atlanterhavsvannet og dermed vil legge seg som et isolerende lokk over dette.
For example, larger fish often display higher lice counts than smaller fish. 
Følgen vil være at atlanterhavsvannet ikke blir tilstrekkelig avkjølt til å synke ned og danne dypvann.
However, this is a consequence of the greater surface area available for lice to attach to, and not due to a higher susceptibility. 
Dermed bremser prosessen som “trekker” det varme atlanterhavsvannet opp til våre breddegrader, og vi kan få et kaldere klima, kanskje en ny istid.
But what is meant by “sufficient”? 
VARMERE KLIMA MEST SANNSYNLIG
In summary, whilst production of a salmon strain displaying reduced susceptibility to lice is theoretically possible through selective breeding, financial, time and practical constraints may limit the usefulness of this approach in the struggle to control lice. 
Å trekke fram nedsynkningen av salt atlanterhavsvann i Nord-Atlanteren som den eneste drivende klimafaktoren i våre områder med den påfølgende faren for en ny istid i våre områder, gir et svært galt bilde av den mest sannsynlige klimautviklingen.
Individual abundance lice - Sample A 
Går vi mot en ny istid?
m a r i n e r e s e a r c h n e w s 
H A V F O R S K N I N G S N Y T T
As of today, the knowledge about the seabed in these waters is limited: What does the seabed consist of? 
Feltstasjonen var lenge landets eneste produsent av torskeyngel og er fortsatt blant de ledende torskeyngelprodusentene i Norge.
Sampling area of the MAREANO survey in May-June this year. 
Algeprøvene analyseres for å undersøke type og mengde alger som er i pollen.
A main component of the website is a tool where the user can combine data from various sources to produce informative charts. 
Hver dag blir eggene tatt opp fra en oppsamlingspose og overført til klekkeriet for inkubering.
NO-5817 Bergen - Norway 
N-5817 Bergen - Norway
NO-9294 Tromsø - Norway 
N-9294 Tromsø - Norway
Through the construction of individual and ecosystem models, FATE addresses one of the priority research areas - to predict the probability of wide-ranging changes in the composition, function and dynamics of cold-water coral ecosystems due to ocean acidification, warming and food availability. 
Den høye forekomsten av kaldtvannskorallrev i norske farvann gir et unikt utgangspunkt for forskning som kan frembringe verdifull kunnskap for en bærekraftig forvaltning av kaldtvannskorall økosystemer i nordlige områder.
Sprat older than 4-5 years are rarely observed in Norwegian waters; age 0 and 1 individuals are more common. 
Brisling i våre farvann blir sjelden eldre enn 4-5 år og domineres av 0­ og 1 år gammel fisk.
Since the commercial fishery targets young fish, it is heavily influenced by annual variations in year-class strength. 
Siden fangstgrunnlaget er avhengig av forekomstene av ung brisling, blir fisket i stor grad påvirket av variasjoner i årsklassenes styrke.
With good growth the young of the year can reach a size of 9.5 to 10 cm by autumn, and be recruited to the fishery by the 4th quarter. 
Ved god vekst kan årets yngel nå en størrelse på 9,5-10 cm i løpet av høsten, og vil komme inn i fangstene allerede i 4. kvartal.
Individuals become sexually mature between 1-2 years of age, depending on the growth rate during the first year. 
Brisling blir kjønnsmoden 1-2 år gammel, sannsynligvis avhengig av veksten første leveår.
Spawning occurs in the fjords; it is believed however that most production comes from recruitment outside the fjords. 
Vi vet lite om brislingens bestandstilhørighet, om rekruttering og vandringer.
Little is known about recruitment and migration of the stock. 
Den gyter i fjordene, men kan også rekruttere utenfra.
There are good indications, however, that sprat occurring in the fjords during autumn and winter form the basis for the next year's fishery. 
Det er gode indikasjoner på at brislingen som står i fjordene om høsten overvintrer og danner grunnlaget for neste års fiske.
Facts about Sprat (Coastal and Fjord) 
Fakta om kyst- og fjordbrisling
Latin name: Sprattus sprattus 
Latinsk navn: Sprattus sprattus
Photo: Bjørn Tore Forberg, Fiskeriforskning/IMR 
Unødvendig med fem fangstområder for vågehval
DNA analysis shows that all minke whales in Norwegian catches belong to the same population. 
: DNA-analyser viser at all vågehval som er tatt i norsk fangst tilhører en og samme bestand.
Thus there is no genetic reason to divide the whaling into five different hunting areas. 
Dermed finnes det ikke noen genetisk begrunnelse for å dele hvalfangsten i fem ulike fangstområder.
Tore Haug, Nils Øien, Hans Julius Skaug and Kevin Glover 
Tore Haug, Nils Øien, Hans Julius Skaug og Kevin Glover
Norwegian whalers harvest only one whale species; the minke whale. 
Norske hvalfangere driver fangst av kun én hvalart; vågehval.
Like all other species, minke whales can be divided into several (sub)populations. 
I likhet med alle andre arter kan vågehvalen deles inn i flere (del)bestander.
It is long determined that there is a northern (common) and a southern (Antarctic) variant of this whale species. 
Det har lenge vært kjent at det finnes en nordlig (vanlig) og en sørlig (antarktisk) variant av denne hvalarten.
It is has also been assumed that there were several subpopulations of the common minke whale. 
Det har også vært antatt at det fantes flere delbestander av den vanlige vågehvalen.
Therefore the International Whaling Commission (IWC) divided the Norwegian whaling into five geographic areas: the North Sea, the Jan Mayen area, an area covering the eastern Norwegian Sea/western part of the Barents Sea and the Svalbard area (fig. 1). 
Derfor har Den internasjonale hvalfangstkommisjonen (IWC) delt den norske hvalfangsten inn i fem geografiske områder: Nordsjøen, Jan Mayen-området, et område som dekker det østlige Norskehavet/den vestlige delen av Barentshavet og Svalbard-området (fig. 1).
In the areas named (CM, EN, EW, ES and EB) are the five management areas where there are Norwegian catch of minke whales. 
Underområdene som er navngitt (CM, EN, EW, ES og EB) er de fem forvaltningsområdene der det foregår norsk fangst av vågehval.
All catch in one register 
All vågeval i ett register
The Institute of Marine Research (IMR) manages a register containing information about genetics (DNA) of each minke whale taken by Norwegian whalers. 
Havforskningsinstituttet har et register som inneholder informasjon om genetikken (DNA) til hver enkelt vågehval som er tatt i den norske hvalfangsten.
The registry was created to prevent illegal whaling. 
Registeret ble opprettet for å hindre ulovlig fangst.
The register is open. 
Registeret er åpent.
Anyone buying whale meat can control it against the data in the register. 
Alle som kjøper hvalkjøtt kan teste det mot data fra registeret.
The collection started in 1997, and the register now contains DNA profiles from around 9,000 minke whales. 
Innsamlingen startet i 1997, og registeret inneholder DNA-profiler fra rundt 9000 vågehval.
Practical challenges with five areas 
Praktiske utfordringer med fem områder
If populations are separated for a sufficiently long time, geographical or otherwise, they can grow to be genetically distinct. 
Dersom delbestander skilles fra hverandre tilstrekkelig lenge, geografisk eller på annen måte, kan de utvikle seg til å bli genetisk forskjellige.
Now we have enough genetic samples in the register to determine if there really are several populations of minke whale where Norwegians harvest. 
Nå har vi mange nok genetiske prøver i registeret til å kunne fastslå om det virkelig finnes flere delbestander av vågehval der nordmenn driver fangst.
In the absence of sufficient knowledge of the minke whale population structure in Norwegian waters, IWC in the 1990s shared minke whaling into five geographic sub-areas. 
I mangel av tilstrekkelig kunnskap om vågehvalbestandens struktur i norske farvann, delte IWC på 1990-tallet vågehvalfangsten inn i fem geografiske underområder.
Areas were created out of a desire to spread the catch geographically by the precautionary principle. 
Områdene ble opprettet ut fra et ønske om å spre fangsten geografisk etter føre-var-prinsippet.
Should there exist different populations, the division would distribute hunting pressure and largely neutralize any negative effects that may arise if stocks are harvested without otherwise taking the population structure into consideration. 
Skulle det eksistere ulike delbestander, ville oppdelingen fordele fangsttrykket og langt på vei nøytralisere eventuelle negative virkninger som kan oppstå om en beskatter bestandene skjevt uten å vite det.
However, it is no secret that this division into subregions presents practical challenges for the Norwegian whalers. 
Det er ingen hemmelighet at denne inndelingen i underområder har representert praktiske utfordringer for de norske hvalfangerne.
All data are sourced from the DNA register, and it is the first time that such an analysis has included so many individuals. 
Dette tyder på at all vågehval tatt i norsk fangst tilhører én og samme bestand, og at oppdelingen i underområder derfor ikke har noen mening i genetisk forstand.
Minke whale swims over large distances. 
Vågehvalen svømmer over store avstander.
Sometimes it can lead to encounters between northern minke whale and congeners from Antarctica. 
Av og til kan det føre til amorøse møter mellom nordlig vågehval og artsfrender fra Antarktis.
(Photo: Kjell Arne Fagerheim, IMR) 
Foto: Kjell Arne Fagerheim
Nobody knows where they mate 
Ingen vet hvor de parer seg
There are still many unknown details concerning the minke whale migration. 
Fremdeles er mange detaljer rundt vågehvalens vandringsmønster lite kjent.
During winter it stays in unknown areas at low latitudes, possibly even down to the equator, where we have assumed that they calve and mate. 
Om vinteren oppholder den seg i ukjente områder på lave breddegrader, muligens helt ned mot ekvator, der vi har antatt at de kalver og parer seg.
From there they migrate to higher latitudes where it is present in spring, summer and autumn. 
Derfra vandrer den til høyere breddegrader hvor den oppholder seg vår, sommer og høst.
There the minke whale finds plenty of food and builds up fat deposits. 
Der finner vågehvalen godt med mat og bygger opp fettlageret.
We have reasonably good knowledge of the minke whale distribution, behavior and biology when it is present on the whaling grounds, but we know very little about where it is and what it is doing during the winter "holiday in the sun". 
Vi har rimelig god kunnskap om vågehvalens utbredelse, adferd og biologi når den oppholder seg på fangstfeltene, men vi vet sørgelig lite om hvor den er og hva den foretar seg under vinterens ”sydentur”.
We have for example never succeeded in identifying some well-defined mating and/or calving areas. 
Det har for eksempel aldri lyktes oss å påvise noen veldefinerte parrings- og/eller kalvingsområder.
The fact that sexually mature females are caught by Norwegian whalers may indicate that mating and birth occurs over a fairly long period of time through an annual cycle. 
Funn hos kjønnsmodne hunner tatt i den norske fangsten kan imidlertid tyde på at parringer og fødsler skjer over en ganske lang periode gjennom en årssyklus.
Thus, is it possible that there are no well-defined breeding grounds, and that males and females meeting at the "right time" just let go right then and there? 
Muligens er det slik at det ikke finnes veldefinerte og velavgrensede yngleområder, men at hanner og hunner som treffes til ”rett tid” bare lar det stå til der og da.
Amorous encounters between north and south 
Amorøse møter mellom nord og sør
Genetic studies of whales have also provided some sensational observations. 
Genetiske studier av hval har også gitt skikkelige overraskelser.
In 2007, a minke whale with a DNA pattern that differed significantly from what we regard as normal was captured and entered into the register. 
I 2007 dukket det opp en vågehval med et DNA-mønster som avvek betydelig fra det vi anså som normalt.
Our Japanese research colleagues have for many years collected samples of minke whales in the Antarctic. 
Våre japanske forskningskolleger har i mange år samlet prøver fra vågehval i Antarktis.
This enabled us to compare the DNA profiles of whales from the north and the south, and the conclusion was that the whale from 2007 really was a hybrid that has an Antarctic minke whale mother, while her father is a common minke whale. 
Dermed kunne vi sammenligne DNA-profiler fra hval i nord og sør, og konklusjonen ble at hvalen fra 2007 virkelig var en hybrid som har en antarktisk vågehval til mor, mens faren er en vanlig vågehval, enten fra Nord-Atlanteren eller fra den sørlige halvkula.
Some years earlier, in 1996, a female minke whale was also captured in the Norwegian catch with pectoral fins that lacked the typical white bands. 
Noen år tidligere, i 1996, ble det tatt en vågehvalhunn i den norske fangsten hvor brystfinnene manglet karakteristiske hvite bånd.
The whale had gray colored pectoral fins and thus resembled more of its Antarctic relative. 
Hvalen hadde gråfargede brystfinner og lignet således mer på sin antarktiske slektning.
The whale's DNA profile could be established because it was taken a tissue sample, and this left no doubt: this was a pure Antarctic minke whale. 
Hvalens DNA-profil kunne etableres fordi det var tatt en vevsprøve, og denne levnet ingen tvil om at dette var en ren antarktisk vågehval.
First observation of Antarctic minke whales in the northern hemisphere was thus a fact. 
Første observasjon av antarktisk vågehval på den nordlige halvkule var dermed et faktum.
This time it was a pregnant female whale. 
Denne gangen en drektig hunnhval.
The genetic analysis showed that this whale was the result of a pairing between an Antarctic minke male and a female common minke whale from the North Atlantic. 
De genetiske analysene viste at denne hvalen måtte være resultat av et amorøst møte mellom en antarktisk vågehvalhann og en vanlig vågehvalhunn fra Nord-Atlanteren.
Analyses of the fetus, a female, showed that the hybrid mother had become pregnant after mating with a male common minke whale from the North Atlantic. 
Analyser av fosteret, også en hunn, viste at hybridmoren var blitt drektig etter parring med en vanlig vågehvalhann fra Nord-Atlanteren.
Distribution of the different species and subspecies of minke whales: A) common minke whales, North Atlantic; B) common minke whales, North Pacific; C) Antarctic minke whales; D) common minke whales, Southern Hemisphere. 
Utbredelse av de ulike arter og underarter av vågehval: A) vanlig vågehval, Nord-Atlanteren; B) vanlig vågehval, nordlige Stillehav; C) antarktisk vågehval; D) vanlig vågehval, sørlige halvkule.
Locations for the capture of hybrids / 2007 and 2010) and pure Antarctic minke whales (1996) in the North Atlantic is also indicated. 
Lokaliteter for fangst av hybrider /2007 og 2010) og ren antarktisk vågehval (1996) i Nord-Atlanteren er også indikert.
Drawn to food 
Trekkes mot mat
Unless the frequency of meetings between the two species should change significantly, there is little reason to believe that the dividing lines between the two species will be challenged. 
Med mindre frekvensen av møter mellom de to artene skulle endre seg betydelig, er det liten grunn til å tro at skillelinjene mellom de to artene vil bli utfordret.
It is known that the whales can swim long distances, but all previous observations have indicated that they have not wandered much longer than to the equator, usually during winter, before they head back to feeding grounds in high latitudes. 
At hval kan svømme store distanser er kjent, men alle tidligere observasjoner har indikert at de ikke har vandret stort lenger enn mot ekvator, gjerne om vinteren, før de har vendt nesen mot matfatene på høye breddegrader igjen.
We do not know anything for sure about the reasons for these findings, but it is tempting to speculate that changes in nutritional conditions can be the driving force behind such extreme migrations. 
Vi vet ikke noe sikkert om årsakene til disse nye funnene, men det er nærliggende å spekulere i at endringer i ernæringsforhold kan være drivkraften bak slike ekstremvandringer.
Perhaps we had southern guests visiting the north even before the creation of the DNA register in 1997? 
Kanskje hadde vi sørlige gjester på besøk i nord også før etableringen av DNA registeret i 1997?
Open access means giving free access to research on the Internet 
Open access kan oversettes som ”Åpen tilgang” til forskningsdokumentasjon
Why publish open access? 
Hvorfor publisere open access?
There are at least three good reasons: 
Det er minst tre gode grunner til det:
The Norwegian government and EU are discussing how governmentally financed scientific results can be made available free of charge to everyone 
Den norske regjeringen og EU legger opp til at forskning som er støttet av det offentlige bør være gratis tilgjengelig
It will mean good promotion for institute and scientists with a greater spread 
Det er fordelaktig for institutt og forsker at det er størst mulig spredning av forskningsresultater
The two main options are: 
Hvordan publiserer man open access?
To publish in open access journals 
De to viktigste kanalene er:
Directory of Open Access Journals (DOAJ). 
Hvilke open access tidsskrifter finnes?
The University library in Lund is maintains a list containing ”all” open access journals : 
Lunds universitetsbibliotek vedlikeholder en oversikt over ”alle” open access tidsskrifter:
Furthermore, in 2007 Bentham Science Publishers launched 2-300 open access journals within different disciplines, such as Open Marine Biology journal , Open Fish Science journal , Open Acoustics Journal , Open Oceanography journal, Open Food Science journal and Open Nutrition journal. 
Og i 2007 har forlaget Bentham Science Publishers lansert 2-300 open access tidsskrifter innenfor ulike fag, eksempelvis Open Marine Biology journal , Open Fish Science journal , Open Acoustics Journal , Open Oceanography journal , Open Food Science journal og Open Nutrition journal .
It is of great interest to see the progress of this large project. 
Det blir interessant å følge med på utviklingen av dette store prosjektet.
What possibilities are there to publish in an institutional repository articles and scientific results otherwise published? 
Hvilke muligheter har man til å legge artikler og andre forskningsresultater i institusjonsarkiv?
Permissions given by the publishers vary a lot as to what the author herself can do with her own article. 
Det er store variasjoner på hva forlagene tillater forskeren å gjøre med sin artikkel.
The SHERPA-ROMEO database shows the different publisher`s copyright policies, also for each journal. 
ROMEO-basen viser hva som er mulig hos det enkelte forlag og for det enkelte tidsskrift.
Photos and film from the building process 
Ekstreme krefter for ekstreme forhold
Extreme force for extreme conditions 
Ekstreme krefter for ekstreme forhold
"Crown Prince Haakon" is a high-tech research vessel with great force that can move forward through ice-covered waters of the earth's northern and southern Polar Regions. 
«Kronprins Haakon» er et høyteknologisk forskningsskip som med stor kraft kan ta seg frem gjennom isen helt nord og sør på jordkulen.
The vessel has a very round bow, and is constructed with steel plates three times as thick as those in conventional vessels. 
Skipet er konstruert med stålplater som er tre ganger så tykke som på et vanlig fartøy og en veldig, rund baug.
Ice-going and ice-breaking 
Gå i is og bryte is
The round bow allows the ship to push crosswise through ice masses which are not so very hard and thick (ice plowing). 
Den runde baugen gjør at skipet kan presse seg tvers gjennom ismasser som ikke er så veldig tykke og harde (dette kalles å gå i isen).
Under more harsh conditions the vessel can climb on top of and break through the ice (icebreaking). 
Under enda strengere forhold kan skipet legge seg oppå og bryte ned isen (isbryting).
"Crown Prince Haakon" can break through ice approximately 1.5 meters thick. 
«Kronprins Haakon» kan bryte seg gjennom is som er ca. 1,5 meter tykk.
The vessel has four diesel engines that deliver 14 megawatts (MW) of electrical power. 
Fartøyet har fire dieselmotorer som leverer 14 MW effekt.
This creates an approximate 10 MW propeller effect divided between two rotatable thrusters towards the stern. 
Det vil si ca. 10 MW propelleffekt fordelt på to dreibare thruster akterut.
Scouting for bears and ice leads 
Speide etter isbjørn og råker
The vessel is equipped with an impressive array of state-of-the-art scientific instruments and equipment to carry out research in both ice-covered and open marine waters. 
Skipet er innredet med alle typer utstyr og instrumenter for marin forskning, både i islagt og åpent farvann.
Scientists on board can also investigate what happens underneath the ice. 
Forskerne om bord kan også undersøke det som skjer under isen.
The Norwegian Polar Institute will retain the vessel on behalf of the Norwegian government. 
Norsk Polarinstitutt skal eie fartøyet på vegne av den norske stat.
The University in Tromsø (Norway's Arctic University) will likely use it most extensively, and the Institute of Marine Research will oversee vessel operations. 
UiT Norges arktiske universitet blir største bruker og Havforskningsinstituttet skal drifte fartøyet.
"G.O. Sars" discovers geological secrets 
"G.O. Sars" avslører geologiske hemmeligheter
During a 500 km long transit from Troms III to Nordland VI the MAREANO project has acquired new data from the upper sediment units. 
Under en 500 km lang transportetappe fra Troms III til Nordland VI samlet MAREANO-prosjektet inn kunnskap om de øvre lagene under bunnen.
We applied Topas, a kind of strong echosounder sending signals at regular intervals into the seafloor. 
Registreringene er gjort med Topas som er et slags kraftig ekkolodd som sender lydpulser ned i havbunnen med jevne mellomrom.
By Leif Rise (NGU), Asgeir Steinsland (IMR), Valérie Bellec (NGU), Henning Jensen (NGU) 
Av Leif Rise (NGU), Asgeir Steinsland (HI), Valérie Bellec (NGU) og Henning Jensen (NGU)
The southern part of the route from Troms III to Nordland VI (black line) plotted on a map showing areas mapped with multibeam echosounder. 
Den sørlige delen av transportetappen fra Troms III til Nordland VI (svart linje) plottet på et kart over områder kartlagt med multistråleekkolodd.
The red line shows the northeastern limit of a 300 km long area of slide activity along the continental slope. 
Den røde linjen viser den nordøstlige begrensningen av et 300 km langt skredområde langs kontinentalskråningen som inkluderer Trænadjupraset.
From the slightly wavy layers we can imagine the old landscape which existed before slide activity started. 
Vi kan derfor fornemme det opprinnelige rolige og svakt bølgende landskapet som var her før.
The water depth is about 2000 m, and the distance between the horizontal lines is 40-45 m (depending on the sound velocity in the sediments). 
Vanndypet er ca. 2000 m, og avstanden mellom de horisontale strekene tilsvarer 40-45 m i sedimentene.