natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The motions of Earth's tectonic plates over millions of years has caused Norway to move around the surface of the Earth. 
Bevegelser i jordens tektoniske plater har over millioner av år forårsaket flyttingen av Norge på jordoverflaten.
Several hundred million years ago the area now forming Norway found itself at equatorial latitudes, where tropical conditions led to an abundance of organic materials. 
For flere hundre millioner år siden befant Norge seg på ekvatoriale breddegrader, hvor tropiske forhold førte til en overflod av organisk materiale.
During the Jurassic much of this organic material gathered on the sea-bed, leading to the hydrocarbons found offshore today. 
Under Jura-tiden ble mye av dette organisk materiale som er samlet på havbunnen, dette har man funnet igjen senere.
Since those times in the tropics Norway has moved steadily northwards to its present-day location. 
Siden har Norge beveget seg sakte nordover til dagens plassering.
Using global plate models we can track the location of Norway through time, and we can visualize the plate tectonic history of Norway and its interactions with other continents. 
Ved hjelp av globale platemodeller, kan vi spore plasseringen av Norge gjennom tid, og vi kan visualisere Norges platetektoniske historie og dets interaksjon med andre kontinenter.
In the geologic past, Norway was separated from Greenland by the Iapetus Ocean. 
I den geologiske fortid, ble Norge skilt fra Grønland ved Iapetushavet.
This ocean closed by subduction leading to the collision of Norway with Greenland 425 million years ago. 
Dette havet ble stengt ved subduksjon, og førte til en kollisjon mellom Norge og Grønland for 425 millioner år siden.
The collision formed the Caledonian Mountains in Norway and Greenland, which continue into the Appalachians of North America. 
Kollisjonen dannet den kaledonske fjellkjeden, som fortsetter inn i Appalachene i Nord-Amerika.
Researchers at NGU investigate the plate tectonic history of Norway focusing on the formation of the Caledonide Mountains, the break-up of Norway and Greenland, and the evolution and structures of the Norwegian rifted continental margin. 
Forskere ved NGU har studert den platetektoniske historien i Norge med fokus på dannelsen av den kaledonske fjellkjeden, adskillelsen mellom Norge og Grønland, og utvikling og strukturer i den norske oppsprukkede kontinentalmarginen.
Norway's slow northern movement since the Carboniferous is illustrated by its latitudinal position through time. 
Norges langsomme vandring mot nord siden karbon er illustrert ved hvilken breddegrad Norge har ligget på.
Based on data from Torsvik and Cocks, "Earth History and Palaeogeography", Cambridge University Press, 2016 
Basert på data fra Torsvik og Cocks, "Earth History and Palaeogeography", Cambridge University Press, 2016
Of these, coal is the most important contributor to the production of electricity on a worldwide. 
Av disse er kull den desidert viktigste bidragsyteren til produksjon av elektrisitet på verdensbasis.
Coal supplies about 40% of the world's production of electricity, followed by natural gas (-20%) and oil (6.5%). 
Kullet alene står som kilde for ca 40 % av verdensproduksjonen av elektrisitet, etterfulgt av elektrisitet fra naturgass (~20 %) og olje (6,5 %).
NGU traditionally has had little involvement with fossil fuel research. 
NGU har tradisjonelt sett jobbet lite mot de fossile energimineralene i en ressurssammenheng.
On the other hand, NGU conducts geophysical surveys and plate tectonic research, producing knowledge that benefits the petroleum industry. 
Derimot jobber NGU med både geofysiske målinger og platetektonikk, noe som er til nytte for petroleumsvirksomheten.
NGU has also collaborated with Store Norske Spitsbergen Kulkompani AS (SNSK) located on Svalbard. 
NGU har også samarbeidet med Store Norske Spitsbergen Kulkompani på Svalbard.
They tend to be prolific sources of oil and gas and are the focus of much of today's geological research. 
De er blant verdens største produsenter av olje og gass og er mye studert av geologer.
Passive margins (also known as rifted margins) mark the sites where continents have rifted apart to become separated by an ocean. 
Passive marginer (også kalt riftmarginer) finnes langs randen til kontinenter som har sprukket opp og blitt adskilt av et hav.
The coastal onshore parts of many passive margins are marked by mountainous escarpments of variable height. 
Mange passive marginer har en rad av kystfjell med varierende høyde.
The formation of such mountains are highly debated. 
Dannelsen av disse er mye omdiskutert.
Our knowledge of rifted margins has increased greatly in the last few years as the higher quality of long-offset reflection seismic and other geophysical data has led to better imaging of rifted margins at depth. 
Vår kunnskap om offshoredelene av riftmarginer har blitt betraktelig bedre de siste årene, på grunn av forbedringer i kvaliteten på dypseismikk og andre geofysiske data som er nødvendige for å avbilde marginenes dypeste deler.
Due to their economical importance - they are among the world´s most prolific sources of oil and gas - passive margins are much studied and much debated among geologists. 
Passive marginer er blant verdens største produsenter av olje og gass, og på grunn av deres økonomiske betydning blir riftmarginer mye studert og debattert blant geologer.
At the NGU, several research teams are dedicated to research on, and mapping of, different aspects of rifted margins. 
På NGU arbeider flere forskerteam med kartlegging og forskning på forskjellige aspekter ved passive marginer.
Offshore, passive margins can be subdivided into domains that display different stages in the margin´s evolutionary history. 
Riftmarginer kan deles inn i domener som har forskjellig oppbygning og som viser forskjellige deler av riftmarginens utviklingshistorie.
These are the proximal domain and the necking, distal, outer and oceanic domains, respectively. 
Disse er det proksimale domenet, avsnøringsdomenet, det distale domenet, det ytre domenet, og det oseanske domenet (Fig.).
The normal crustal thickness under the continents is just short of 40 km. 
Normal skorpetykkelse under kontinentene er litt under 40 km.
Parts of a margin´s proximal domain may reside onshore but most of the rifted margin will reside under water as continental crust that is less than 30 km thick will subside below sea level. 
30 km, vil synke inn til under havnivå.
In the distal parts of the mid-Norwegian margin, the sedimentary record reaches thicknesses of up to c. 15 km or more. 
15 kilometer under de distale delene av marginen.
The outer domain is located close to the line of breakup. 
I det ytre domenet nærmer vi oss bruddlinjen der kontinentet til slutt delte seg.
Studies of faults, sedimentary basins and magmatic products are important to understand the evolution of rifted margins. 
Studier av forkastninger, sedimentære bassenger og magmatiske produkter er viktige for å forstå utviklingen av riftmarginer.
Whereas the faults in the proximal domain sole out in the ductile middle crust, the faults in the necking domain cut deeper down in the crust and eventually into the mantle. 
Mens forkastningene i det proksimale domenet såler ut i den plastiske midtre skorpen, kutter forkastningene i avsnøringsdomenet dypere ned i jordskorpen, og til slutt ned i mantelen.
In the distal margin, faults cut into the deep crust and upper mantle. 
I den distale marginen kutter forkastninger dypt ned i nedre skorpe og øvre mantel.
The most important faults in the necking and distal domains are of very large magnitude, with displacements up to 20-30 km or more. 
Disse forkastningene er svært store, med sprang i størrelsesorden 20-30 kilometer eller mer.
At some rifted margins, the displacements are large enough to exhume mantle rocks to the seafloor in the footwalls of extensional detachment faults. 
På noen marginer er forskyvningen så stor at bergarter fra mantelen har blitt dratt opp til havbunnen i liggen på de største forkastningene.
In such areas, the crystalline crust may become entirely removed by extension and altered mantle rocks provide the basement for overlying sediments. 
I slike områder er den kontinentale jordskorpen fjernet helt, og omdannede bergarter fra mantelen ligger rett under dype sedimentære bassenger.
The sedimentary record at rifted margins can be divided roughly into two parts, those deposited during crustal extension (that is, when faults where still active) and those deposited after active faulting, when the strongly thinned crust and mantle subsided over a large area. 
Sedimentene som avsettes på riftmarginer kan grovt sett deles inn i to deler, de som ble avsatt mens skorpetynningen pågikk (dvs mens forkastningene var i bevegelse), og de som ble avsatt etterpå, da den sterkt fortynnede skorpen sank inn over et større område.
The first type of deposits normally reflect the geometry and magnitude of the active faults. 
De førstnevnte avsetningene reflekterer gjerne geometri og størrelse på de aktive forkastningene.
This normally leads to rotation of strata and the formation of wedge-shaped depositional bodies that increase in thickness towards the active normal faults. 
Det medfører gjerne at sedimentene blir rotert etter avsetning, og slike sedimentbassenger får gjerne en kileform som øker i tykkelse inn mot de aktive forkasningene.
In the proximal domain, arrays of so-called half-graben basins are bounded by steep normal faults with displacement of up to a few kilometers. 
I det proksimale domenet dannes rekker av såkalte halvgrabenbassenger som begrenses av bratte forkastninger med sprang på opptil noen få kilometer.
Farther out on the margin, where the faults have larger displacements and lower dips, sediments are deposited with a different geometry. 
Lenger ute på marginen, der forkastningene er flatere og har større forskyvning, avsettes sedimentene med en annen, flatere geometri.
As faulting activity ceases in different parts of the margin, sediments will be deposited over larger and larger areas until most of the margin is draped by sediments. 
Ettersom forkastningsaktiviteten opphører og marginen synker inn, vil sedimenter avsettes over et større og større område, til hele marginen er drapert av sedimenter.
Passive margins bear evidence for variable amounts of magmatic activity, but common to them all is that eventually, a spreading ridge forms, where new material is added to the crust in a continuous process called seafloor spreading. 
Passive marginer viser forskjellige mengder vulkanisme, men felles for dem alle er at det etter en tid dannes en spredningsrygg der nytt materiale skjøtes på jordskorpen i en kontinuerlig prosess som kalles havbunnsspredning.
Whereas half-graben basins dominate in the margin´s proximal domain, extensional detachment faults and supradetachment basins are common in the distal domain. 
Halvgraben- bassenger er kontrollert av bratte forkastninger, mens supradetachmentbassenger er kontrollert av lavvinklede normalforkastninger (`detachments´).
Igneous Petrology includes the study of igneous rocks (extrusive and intrusive) formed by the cooling and hardening of molten rock. 
Magmatisk petrologi omfatter studiet av bergarter (dyp- og dagbergarter) dannet ved størkning av et magma.
Since the formation of the Earth 4,56 billion years ago igneous activity has occurred in a variety of tectonic environments. 
Siden jorda ble dannet for 4,56 milliarder år siden har magmatisk aktivitet foregått i ulike tektoniske miljø.
Melting and formation of magma took place various conditions resulting in differentiation and the formation of wide variety of rocks. 
Forholdene under oppsmelting og utvikling av magma gjennom differensiasjon har gitt opphav til et bredt spektrum av bergarter.
By studying the mineralogy, geochemistry, isotope composition and phase relations, we can interpret the story as to how the rock was formed and say something about the tectonic setting where it was formed. 
Ved å studere mineralogi, geokjemi, isotopsammensetning og faseforhold kan vi rekonstruere bergartenes dannelse, og dermed kunne si hva slags tektonisk miljø den ble dannet i.
Sedimentary petrology is the classification and study of sedimentary deposits/rocks. 
Sedimentær petrologi omfatter beskrivelse og klassifikasjon av sedimentære avleiringer/bergarter.
This study is the basis for understanding sediment transport and deposition processes, as well as shedding light on the environmental setting where the sediments were formed. 
Dette er grunnlaget for å tolke prosesser som transport og avleiring, og hva slags miljø sedimentene ble dannet i.
It is also important to examine the metamorphosis of sediments or sedimentary rock to a different sedimentary rock through, for example, cementing, compaction, mineralogical and chemical transformation. 
Det er også viktig å beskrive alle slags former for omdanning (sementering, kompaksjon, mineralogisk og kjemisk omvandling).
There are two main branches of sedimentary petrology. 
Det finnes to hovedretninger innenfor sedimentær petrologi.
One branch deals with clastic rocks which are primarily composed of particles of erosion, like clay/mud, sand, gravel and coarse material. 
Den ene omhandler klastiske bergarter som for det meste består av erosjonsprodukter i form av leire/slam, sand, grus og grovere materiale.
The other deals with carbonates (limestone and dolomite) which are made up of calcium carbonate and calcium-magnesium carbonate. 
Den andre dreier seg om karbonatbergarter (kalkstein og dolomitt) som består av kalsiumkarbonat og kalsium-magnesiumkarbonat.
In many cases, the origin of these settings the shell remains from various life forms that lived in the sea or on the bottom. 
I mange tilfeller er opphavet til disse avsetningene skallrester fra ulike livsformer som levde i havet eller på bunnen.
Carbonates may also be formed by evaporation of salt water in the dry environments. 
Karbonater kan også dannes ved inndamping av saltvann i tørre og nedbørfattige strøk.
Metamorphic rocks are formed when rock undergoes varying degrees of re-crystallization due to changes in pressure, temperature conditions and changes in composition of the Earth's crust during liquid phase. 
Metamorfe bergarter er dannet ved at en bergart gjennomgår varierende grad av rekrystallisasjon på grunn av endringer i trykk- og temperaturforhold og sammensetningen av fluide faser i jordskorpa.
By combining this data with the dating of the various minerals, we can gain important knowledge about the role of particular rock types in the formation of land. 
Ved å kombinere slike data med datering av ulike mineraler, kan vi få viktig kunnskap om bergartens rolle ved dannelsen av en fjellkjede.
Figure produced using data collected using a multibeam echosounder ( J.S. L'Heuereux). 
Grafikken er basert på data samlet inn med multistråleekkolodd (Grafikk: J.S.
Therefore, vast areas must be studied. 
L'Heuereux).
Loose soil can move many times faster under water than in air. 
Løsmasseskred under vann kan bevege seg mange ganger raskere enn i luft.
Even where the seafloor is nearly flat, the mass can attain a speed of over 100 kilometers per hour. 
Dette raset var like stort som Island og skapte en flodbølge som var 15-20 meter høy på norskekysten.
Clay-slides that have started within lakes and reached inland have occurred several times in Norway. 
Leirskred som starter i sjøen og som forplanter seg innover land er kjent fra flere steder i Norge.
An example is Sokkelvika i Nordreisa, Troms, on May 7, 1959, where parts of the steep slope that formed the lake bottom failed, creating a submarine slide that reached far onto land (fig. 1). 
Et eksempel på dette er fra Sokkelvika i Nordreisa, Troms, 7 mai 1959, hvor deler av marebakken skled ut og skredet forplantet seg inn på land.
Nine people were killed. 
Ni mennesker omkom.
Another example is Finneidfjord, in June 1996, when a wave from a submarine landslide engulfed several houses and part of the E6 highway slid out. 
Et annet eksempel er ved Finneidfjord hvor det 20. juni 1996 gikk et undersjøisk skred som forplantet seg inn på land og hvor flere hus og deler av E6 raste ut.
Four people lost their lives (Fig. 2). 
Fire mennesker mistet livet i skredet.
Human activity has repeatedly triggered shoreline events over the last ten years. 
Menneskelig aktivitet har gjentatte ganger utløst leirskred i strandsonen over de siste tiårene.
Landfill dumping along shorelines can result in the sliding of both the landfill material and the existing underlying material. 
Ved utfyllinger i strandsonen kan både fyllingen og de naturlige massene under skli ut.
Examples of this are the landslide of 1988 in Balsfjord, Troms, where two people died, and the collapse of an area built up by landfill in the harbour of Kristiansand in 2008 (fig. 3). 
Eksempler på dette er skredet som gikk i 1988 i Balsfjord, Troms, hvor to mennesker omkom, og utglidningen av et utfylt område i Kristiansand havn i 2008.
At NGU, we have worked extensively to understand where and how submarine landslides occur, and map high risk areas. 
Ved NGU har vi arbeidet mye med å forstå hvor og hvorfor slike ras skjer og å kartlegge potensielt skredfarlige områder.
We study the sea floor by using sonar, multibeam echo-sounders, core samples, seabed samples, seismic surveys etc. 
Vi undersøker havbunnen ved hjelp av sidesøkende sonar, multistråle ekkolodd, kjerneprøver, bunnprøver, seismikk og lignende.
The landslide sediments are marked with a dashed line (R. 
Skredavsetningene er avgrenset med stiplet linje (R.
The collision of plates along their margins builds mountains and volcanoes, and generates earthquakes, while extension creates rifted margins. 
Kollisjoner langs plategrenser danner fjell og vulkaner og forårsaker jordskjelv, mens ekstensjon danner rifter og riftmarginer.
200 million years ago the Earth's continents were joined together in a single supercontinent, Pangaea. 
For 200 millioner år siden var jordas kontinenter samlet i en superkontinent, Pangaea.
Earth is unique in our solar system because it is characterised by movements of the tectonic plates that build its outer layer. 
Jorden er enestående i solsystemet på grunn av bevegelsen til de tektoniske platene som utgjør dens ytterste lag.
These movements are driven by energy from decay of radiogenic elements and from primordial heat left over from Earth’s formation. 
Bevegelsene er drevet av energi som stammer fra nedbrytning av radioaktive grunnstoffer og fra varme som ble til overs etter jordens dannelse.
Earth has ca. 15 major tectonic plates, of which the largest are Africa, Antarctica, Eurasia, Australia, North America, Pacific and South America. 
15 store tektoniske plater hvorav de største er den Afrikanske, den Antarktiske, den Eurasiske, den Australske, den Nord-amerikanske, og Sør-amerikanske platen samt Stillehavsplaten.
Plate reconstructions showing the positions of the plates through time are based on studies of data such as palaeomagnetism, ocean floor magnetic anomalies, the rock record and faunal associations. 
Platerekonstruksjoner som viser posisjonene til plater over tid er basert på studier av blant annet paleomagnetisme, magnetiske anomalier på havbunnen, alder og dannelsesmiljøer for bergarter fordelingen av utdødde og nålevende dyr.
These studies show that the Earth's plates have moved around over millions of years, colliding together and breaking apart, and sometimes forming supercontinents in which most plates have joined together into a single continent. 
Disse studiene viser at jordskorpeplatene har flyttet rundt over millioner av år, mens de har kollidert og brutt opp.
An example of a supercontinent is Pangaea, formed around 300 million years ago. 
I noenperioder har kontinentene vært samlet i et superkontinent hvor de fleste platene har hengt sammen.
Pangaea began to break up around 190 million years ago, at which time Norway was alongside Greenland, which was then part of a continent known as Laurentia. 
Et slikt superkontinent var Pangaea som ble dannet for ca 300 millioner år siden, og som begynte å bryte opp for ca 190 millioner år siden.
Researchers at NGU investigate the processes of continental break-up, subduction, and collision, and are among those developing GPlates - a software tool for building and visualising plate reconstruction models. 
Forskere på NGU gransker prosesser som oppbrudd av kontinenter, subduksjon og kollisjon, og er med på å utvikle GPlates, et verktøy for utvikling og visualisering av platemodeller.
By 140 million years ago Pangaea had begun to break up and the North Atlantic Ocean had begun to form. 
For 140 millioner år siden hadde Pangaea begynt å bryte opp, og dannelsen av nord-atlanterhavet hadde begynt.
50 million years ago Norway and Greenland had started to break away from each other and the Norwegian Sea began to take form. 
For 50 millioner år siden hadde Norge og Grønland begynt å skille seg fra hverandre, og norskehavet begynte å åpne seg.
The producer then divides these blocks up into slabs or other shapes. 
Deretter deles blokkene opp til plater eller emner.
Natural stone must be carefully quarried and preferably removed as large blocks. 
Naturstein må brytes så skånsomt som mulig - og helst i store formater (blokker).
The first step is to take down the "primary block", which is a large dimensioned chunk of rock loosened from the quarry wall. 
Første trinn i brytningsprosessen er å løsne en stor primærblokk fra fjellet.
Some rocks are easier to blast than others, so the distance between the drill holes varies accordingly. 
Noen bergarter er lettere å sprenge enn andre, og avstanden mellom borhullene varierer deretter.
Today, the most common method to quarry the dimension stone is by cutting out the primary blocks with a wire gang saw. 
Den vanligste metoden å bryte blokkstein i dag er ved å sage ut primærblokker med linesaging.
Diamond wire cables are threaded through the drillholes, and tightening the wire during the sawing results soon in large cuts. 
En diamantkledd wire tres gjennom møtende borhull, og ved å stramme wiren etter hvert som den sager kan man lage store snitt på kort tid.
Sawing in this way is often the only means of extracting blocks of marble and limestone. 
I marmor- og kalksteinsbrudd er saging ofte den eneste uttaksmetoden.
For these types of rocks, chain saws and sword saws might also be used. 
For slike bergarter finnes også andre typer sager: kjedesager og sverdsager.
Even very hard stone types can be extracted with the wire saw, but most often the quarry manager will find it more efficient to remove one or two blocks in this way, and then blast the remaining blocks. 
Selv meget harde steintyper kan i dag med fordel sages med linesag, men oftest finner man størst nytte i å sage ett eller to snitt og så sprenge resten.
After the primary block is loosened from the quarry, it can divided into smaller blocks by using the drilling/blasting, sawing or by inserting wedges into the drill holes and striking with a hammer until the stone cracks. 
Etter at primærblokken er løsnet fra fjellet, deles den videre opp i mindre blokker ved hjelp av boring/sprengning, saging eller ved å slå kiler inn i borhull til steinen sprekker.
In the slate production industry, the primary blocks are often small, and slabs of slate are split up into gradually thinner slabs. 
I skiferdrift er primærblokkene oftest små, og man begynner gjerne å spalte skiferblokkene opp til gradvis tynnere plater.
When the blocks have properly shaped, they are ready to be transported to the nearest factory. 
Når blokkene er ferdig tilformet fraktes de til nærmeste fabrikk eller selges på det internasjonale markedet.
If they are to sold on the international market, there are strict quality standards to follow. 
For den sistnevnte kategorien er det meget strenge kvalitetskrav.
Blocks must have rectangular shape and preferably with dimensions no less than 2.4m x 1.2m x 1m. 
De må ha en rektangulær form og skal helst ikke være mindre enn 2,4 x 1,2 x 1 meter.
Moreover, they must be flawless, that is not show any small cracks that could develop into larger cracks later during processing. 
Videre må de være feilfri - det vil si ikke inneholde små sprekker som gjør at de sprekker opp under den videre bearbeidingen.