natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Bottom reflectivity varies from low (blue, relatively soft, fine-grained sediments) to high (green, relatively coarse and/or hard sediments), and are shown as a semi-transparent layer above a shaded relief map that displays the contours of the seabed. 
Bunnreflektiviteten varierer fra lav (blå, relativt bløte, finkornede sedimenter) til høy (grønn, relativt grove/harde sedimenter), og er vist som et delvis gjennomsiktig lag over et skyggerelieffkart, som viser konturene av havbunnen.
The basis of NGU's "Hard and Soft Bottom" maps is information collected from multibeam echosounders. 
Kartet over hard og myk bunn er basert på data samlet inn ved hjelp av multistråleekkolodd.
This instrument is used for detailed mapping of water depths (bathymetry), but researchers can also interpret the morphology and composition of the seabed through the strength of the signals reflected back. 
Dette instrumentet benyttes til detaljert kartlegging av vanndyp (batymetri), men gir i tillegg informasjon om havbunnens struktur og sammensetning gjennom styrken på lydsignalene som blir sendt tilbake (reflektert) fra havbunnen.
When the bottom reflectivity data (back scatter) are processed, it is possible to acquire detailed information on variations in the types of seabed. 
Gjennom prosessering av bunnreflektivitetsdataene (backscatter) kan en få fram detaljert informasjon om variasjoner i bunntypen.
Bottom reflectivity depends upon several factors. 
Bunnreflektiviteten avhenger av flere faktorer.
A hard or coarse-grained, cobble type of seabed usually gives a strong signal; whereas, weaker signals are reflected by fine-grained sediments which tend to absorb signals. 
En hard eller grovkornet/steinet bunntype gir vanligvis et sterkt signal, mens finkornede sedimenter på bunnen gir svakere signal fordi lydsignalene blir absorbert.
Other factors influencing the bottom reflectivity are evenness of the surface, and how well the sediments are sorted. 
Andre faktorer som påvirker bunnreflektiviteten er hvor godt sedimentene er sortert, om bunnen ligger i en skråning, og hvor jevn bunnen er.
The landforms tell us how the seabed is formed, and what sedimentation processes are active today. 
Landformene avslører blant annet hvordan havbunnen er dannet og hvilke sedimentasjonsprosesser som virker der i dag.
Bathymetric data from MAREANO shows ridges and craters (green=deepest, orange=shallowest ) in the Barents Sea. 
Dybdedata fra MAREANO som viser rygger og forsenkninger (grønt er dypest, oransje grunnest) på havbunnen i Barentshavet.
Thousands of pockmarks, shown as dark dots, are seabed craters formed when gas or liquid erupts and streams through the seabed surface. 
Tusenvis av pockmark, vist som mørke prikker, er forsenkninger i havbunnen dannet ved at gass eller væske har strømmet ut.
The age of the marine land forms can vary from just a few years to several million years. 
Alderen på de marine landformene kan variere frå bare noen få år til flere millioner år.
Similarly, the size of the land forms can vary immensely. 
En tilsvarende variasjon kan det være i størrelse på landformene.
On the continental slope, we find the giant submarine landslides that date anywhere between a few thousand years to several hundred thousand years old. 
På kontinentalskråningen finner vi gigantiske skredgroper som kan være alt fra noen få tusen år til flere hundre tusen år gamle.
Examples of seabed landforms mapped by NGU are crevices, channels, canyons, sediment waves, areas with sediment waves, glacial lineations, iceberg plough marks, moraines, slide escarpments, slide scars, slide areas, areas with slide deposits, submarine fans and areas with pockmarks. 
Eksempler på landformer NGU kartlegger på havbunnen er fjellkløfter, kanaler, gjel, sedimentbølger, sedimentbølgeområder, parallellfuret overflate dannet av isbreer, isfjellpløyemerker, randmorener, skredkanter, skredgroper, skredområder, områder med skredmasser, skredvifter og pockmarkområder.
Locating these landforms is important for activities related to construction on the sea bottom, fisheries, aquaculture, oil and gas exploration, and environmental monitoring. 
Hvor disse landformene finnes er av stor betydning for blant annet utbyggingsprosjekter på havbunnen, fiskeri, havbruk, leting etter olje og gass og miljøovervåkning.
Here are shown ploughmarks from drifting icebergs that scraped along the bottom in the Barents Sea. 
Pløyespor etter drivende isfjell som har skrapet ned i havbunnen i Barentshavet.
The "9" is ca. 1000 m "high", and the ploughmark, which was formed at the end of the last ice age (10 000-15 000 years ago) is ca. 5-6 m deep. 
”9-tallet” er nesten 1000 m ”høyt”, og pløyesporet, som ble dannet på slutten av siste istid for 10 000-15 000 år siden, er 5-6 m dypt.
The numerous small craters are pockmarks which in this area reach ca. 50 m in diameter and a few meters depth. 
50 m i diameter og noen få meter dype.
Data from MAREANO. 
Data fra MAREANO.
This system is used in order to prioritize detailed investigations, periodic displacement monitoring, and continuous monitoring at a national level. 
Dette systemet brukes for å prioritere mer detaljerte undersøkelser, periodiske bevegelsesmålinger og kontinuerlig overvåking på nasjonalt nivå.
Figure: Map of the unstable rock slope Mannen in Møre og Romsdal County, showing the unstable area, the run-out area, and buildings within the run-out zone. 
Kart av det ustabile fjellpartiet ved Mannen som viser det ustabile området og utløpsområdet samt bygninger innenfor utløpsområdet.
The classification system is used to provide a hazard and risk assessment for each unstable rock slope. 
Klassifiseringssystemet er brukt for å gi en fare- og risikovurdering for hvert ustabilt fjellparti.
It is now a standard tool for defining the level of risk, and the basis for decisions regarding further actions. 
Klassifiseringssystemet er nå et standardverktøy for å definere risikonivået for ustabile fjellpartier, og legges til grunn for avgjørelsen om videre oppfølging.
An overview of necessary follow-up activities, and the conditions of how and where they will be performed, will be specified in a forthcoming NVE document. 
En oversikt over oppfølgingsaktiviteter og betingelser for hvordan og hvor disse skal utføres vil bli spesifisert i et kommende NVE-dokument.
The classification of risk involves two steps; a hazard assessment and a consequence assessment. 
Klassifiseringen av risiko er i så måte todelt og inneholder en fare- og en konsekvensanalyse.
The hazard level is based upon a series of geomorphological and structural geological criteria (development of back-scarp and flanks, morphological signs of the failure surface, kinematic analysis), as well as signs of activity (displacement rates and acceleration over time, increased rockfall activity and previous rock avalanche events). 
Faregraden er beregnet ved en serie av geomorfologiske og strukturgeologiske kriterier (utvikling av bakskrenten og flankene, morfologisk tegn på bruddflaten, kinematisk analyse), samt tegn på aktivitet (bevegelseshastigheter og akselerasjon over tid, økt steinsprangsaktivitet og tidligere fjellskred-hendelser).
The result is a hazard score between 0 (very low hazard) and 12 (very high hazard). 
Resultatet er et farepoeng mellom 0 (meget lav fare) og 12 (meget høy fare).
Due to the use of probabilities for each of the criteria, an uncertainty can be determined for the hazard score. 
På grunn av bruken av sannsynligheter for hvert av de kriteriene, kan usikkerheter på farepoengene bli evaluert.
The final score for a given area is a hazard level with minimum, average and maximum values. 
Det endelige resultatet for et gitt område er derfor et farepoeng med et minimum, gjennomsnitt og maksimal verdi.
The consequence assessment focuses on potential loss of life associated with a rock avalanche scenario. 
Konsekvensanalysen fokuserer på potensielle tap av menneskeliv knyttet til et skredscenario.
No other consequences are considered in the analysis. 
Ingen andre konsekvenser er vurdert i analysen.
The number of residents in the run-out areas is retrieved from population data from Statistics Norway. 
Antallet av beboere i utløpsområdene blir hentet fra befolkningsdata fra Statistisk sentralbyrå.
In addition, standard values are defined for the number of people in various types of commercial building, similar to the methodology used for the national plan for landslide hazard mapping (Devoli et al, 2011). 
I tillegg er det standardverdier definert for antall personer i ulike typer foretningsbygg, tilsvarende metodikken brukt for den nasjonale planen for skredfarekartlegging (Devoli m.fl., 2011 ).
The minimum, average, and maximum values for the number of people in commercial buildings are used. 
For denne konsekvensanalysen brukes det minimale, gjennomsnittlige og maksimale verdier for antall personer i foretningsbygg.
Information about building types is retrieved from cadastral data. 
Informasjonen om bygningstyper hentes fra matrikkeldata.
The risk for each scenario is determined using a log-normal chart, which plots hazard scores against potential loss of life. 
Risikoen for hvert scenario bestemmes ved hjelp av et log-normal diagram, som plotter farepoeng mot konsekvenser.
The chart defines three general risk levels: low, medium and high. 
Diagrammet er delt i tre seksjoner, hvor hver seksjon representerer en risikoklasse (lav, middels og høy).
In the risk matrix, the risk of each scenario is represented as a point, with uncertainty bars for hazard and consequences axes. 
I risikomatrisen er risikoen for et definert scenario representert som et punkt samt usikkerheten for fare og konsekvenser med piler parallelt med Y og X aksene henholdsvis.
NGU report: 
Aktuell NGU-rapport:
NGU Report 2012.029 
NGU Rapport 2012.029
Example of a risk matrix, with hazard plotted against impact. 
Eksempel på en risikomatrise som plotter farepoeng mot konsekvenser.
The diagram is divided into three general risk zones: high in red, medium in pink and low in blue. 
Diagrammet er delt i tre seksjoner, hvor hver seksjon representerer en risikoklasse (lav, middels og høy).
These deposits stand out from its surroundings, primarily due to the coarse grained sediments and the topography. 
Disse avsetningene skiller seg fra omgivelsene blant annet på grunn av grovkornete sedimenter og topografi
Coral reefs have been found on this ice marginal deposit in Stjernsundet in Finnmark. 
På denne israndavsetningen i Stjernsundet i Finnmark er det funnet korallrev.
Explanation of the colour codes are found at www.mareano.no. 
Forklaring på fargekodene er gitt på www.mareano.no.
Ice marginal deposits appear as ridges on the seabed, where currents and waves have winnowed away fine material so that only coarse-grained sediments are left behind. 
Israndavsetninger danner ofte rygger på havbunnen, der strøm og bølger har vasket bort finmateriale slik at bunnen består av grovkornete sedimenter.
Near the end of the last glaciation, there were pauses and minor advances during retreat that left ice marginal deposits, both big and small, in the fjords and along the coast. 
Ved avslutningen av siste istid var det en rekke opphold og små framrykk under isens tilbaketrekning, og det ble avsatt større og mindre israndavsetninger i fjordene og langs kysten.
Ice marginal deposits include terminal moraines and glaciofluvial sediments. 
Israndavsetninger inkluderer både endemorener, sidemorener og breelvavsetninger.
Moraines usually contain poorly sorted sediments with a mixture of grain sizes, while glaciofluvial deposits are made up of well sorted sand and gravel. 
Morene inneholder vanligvis en dårlig sortert blanding av leir, silt, sand og grus, mens breelvavsetninger, dannet av elver med utløp ved iskanten i fjordene, består av godt sortert sand og grus.
Due to continental uplift after the last glaciation, many ice marginal deposits are today found on dry land, while others may be found in shallower water than where they were formed. 
På grunn av landhevingen etter siste istid er flere av israndavsetningene nå tørt land, mens andre opptrer på grunnere vann enn da de ble dannet.
Wave and current action has winnowed the sediments, resulting in the formation of pebbly beaches and beach ridges and the deposition of finer material in deeper water. 
Dette har ført til økende utvasking av bølger og strøm, med dannelse av rullestein i strandsonen og avsetning av finmateriale på dypere vann.
In the deep fjords, ice marginal deposits are commonly covered with finer-grained sediments. 
På dypt vann i fjordene er mange israndavsetninger dekket av finmateriale avsatt etter siste istid.
Mapping reveals that the ice marginal deposits are found in many fjords. 
Kartlegging viser at israndavsetninger finnes i mange fjorder.
The largest of such deposits was formed during the Younger Dryas, 10 000 years ago, and these deposits follow the entire coast line in a more-or-less continuous manner. 
De største ble dannet i tidsperioden Yngre Dryas for rundt 12 000 år siden, og avsetningene kan følges mer eller mindre kontinuerlig rundt hele kysten.
In this period, the Raet moraine in Vestfold and the Tautra Ridge in the Trondheimsfjord was deposited. 
I denne perioden ble blant annet Raet dannet, og Tautraryggen i Trondheimsfjorden ble avsatt.
The Tautra Ridge has been designated by Norwegian authorities as a protected area due to its species-rich coral reef, which emerged due to the underlying geological substrate and ocean currents. 
Tautraryggen er fredet på grunn av rike forekomster av korallrev, som vokser der på grunn av det spesielle geologiske underlaget og havstrømmene.
The submarine continuation of Raet is found in Jomfruland (Telemark) and Tromlingen (Aust-Agder). 
Den undersjøiske fortsettelsen av Raet finnes blant anna ved Jomfruland (Telemark) og Tromlingene (Aust-Agder).
Large ice marginal deposits are also found at Lista (Vest-Agder), Jæren (Rogaland), outer Hardangerfjord (Hordaland), the islands north of Ålesund, as well as several other places in Norway. 
Store israndavsetninger finnes også ved Lista (Vest-Agder), Jæren (Rogaland), Ytre Hardangerfjorden (Hordaland), øyene nord for Ålesund (Møre og Romsdal), og flere steder i Nordland.
These substrates stand out from their surroundings, and a variety of flora and fauna is found on these deposits compared to adjacent areas. 
Substratet skiller seg fra omgivelsene.
Map of the seafloor outside the Lofoten Island. 
Kart over havbunnen utenfor Lofoten.
The green lines indicate ice marginal deposits 
Israndavsetninger er vist med grønne linjer.
Advanced InSAR algorithms are able to resolve millimetre-scale movements of infrastructure and natural terrain. 
Avanserte InSAR-algoritmer er i stand til å måle millimeterskala bevegelse i overflaten både på infrastruktur og i terrenget.
Figure 1: Osmundneset, located on the east side of Hyenfjord, is an example of a large unstable rock slope that was discovered with the help of InSAR. 
Osmundneset, som ligger på østsiden av Hyenfjorden, er et eksempel på at ustabilt fjellparti som ble oppdaget ved hjelp av InSAR.
The mountainside is highly fractured over a length of approximately one kilometre. 
Fjellsiden er oppsprukket over en lengde på ca.
Since the early 1990’s satellite-based radar interferometry has been used to identify large ground movements due to earthquakes and volcanic activity. 
Siden tidlig på 1990-tallet har satellittbasert radarinterferometri blitt brukt for å identifisere store bevegelser på bakken skapt av jordskjelv og vulkansk aktivitet.
A radar satellite emits pulses of radar energy, which are scattered by the Earth's surface. 
En radarsatellitt avgir pulser av radarenergi som spres ved jordens overflate.
When such a pulse of radar energy is reflected back to the satellite, two types of information are recorded. 
Når en slik puls av radarenergi blir reflektert tilbake til satellitten, blir to typer av informasjon registrert.
The first information recorded is the amplitude of the signal. 
Den første informasjon som er registrert er amplituden av signalet.
The phase of the wave upon return depends primarily on the distance between the satellite and the surface. 
Deretter registreres fasen av bølgen, og fasen av bølgen ved retur avhenger først og fremst av avstanden mellom satellitten og overflaten.
It is also affected by changes in the atmosphere, but this is a relatively small effect. 
Fasen er også påvirket av forandringer i atmosfæren, men dette er en forholdsvis liten effekt.
Differences in phase between two images are easily viewed by combining (or interfering) the two phase-images. 
Forskjellen mellom fasene til to bilder kommer tydelig fram ved å kombinere (eller interfere) bildene.
In the resulting image, the waves will either reinforce or cancel one another, depending upon the relative phases. 
I dette endelige resultatet av bildene vil bølgene enten forsterkes, eller svekke hverandre, avhengig av utgangspunktet.
The resulting image is called an interferogram and contains concentric bands of colour, which are related to topography and/or surface deformation. 
Dette bildet kalles et interferogram og inneholder konsentriske band av farge, som er knyttet til topografi og/eller overflatedeformasjon.
Radar interferometry is a field that is evolving rapidly. 
Bruk av SAR-bilder for å måle bevegelse er et fagområde som er under rask utvikling.
Early radar satellites had relatively low spatial resolution, infrequent and irregular data acquisitions and relatively poorly known orbit trajectories. 
Tidligere radarsatellitter hadde relativt lav romlig oppløsning, sjelden og uregelmessig dataopptak og relativt dårlig kjent baner.
Today’s radar satellites can acquire images every few days with spatial resolutions of one metre or less. 
Derimot kan dagens radarsatellitter ta bilder med noen få dager i mellom og med romlig oppløsning på en meter eller mindre.
Onboard navigation systems allow us to determine the orbit trajectory with centimetre accuracy. 
Navigasjonssystemer som nå er installert på satellittene gir mulighet til å bestemme baner med centimeter nøyaktighet.
The results is that we can now measure deformation of the Earth’s surface and infrastructure with an accuracy of better than one millimetre per year. 
Dette gir nå muligheten til å måle deformasjon av jordens overflate og infrastruktur med en nøyaktighet på bedre enn en millimeter per år.
Radar interferometry is being used at NGU to identify and help monitor landslides (Figure 1). 
Radarinterferometri blir brukt ved NGU å identifisere og overvåke fjellskred (figur 1).
Since 2009, this has been done using images from the Canadian Radarsat-2 satellite, obtained through an agreement between the Norwegian Space Centre and Canada. 
Siden 2009 har dette blitt utført ved hjelp av bilder fra den kanadiske Radarsat-2 satellitt, innhentet gjennom en avtale mellom Norsk Romsenter og Canada.
Beginning in 2014, NGU will be using images from the European Sentinel-1a satellite. 
Fra og med 2014 vil NGU bruke bilder fra det europeiske Sentinel-1a satellitt.
Urban subsidence, due to both man-made and geological processes, is also an important application InSAR. 
Videre er innsynkning i store byer på grunn av menneskeskapte og geologiske prosesser en viktig anvendelse av InSAR.
NGU has studied subsidence in the major Norwegian cities using InSAR for more than ten years (Figure 2). 
NGU har i over ti år studert innsynkning i flere norske byer ved hjelp av InSAR (figur 2).
InSAR processing at NGU is done using software developed by Norut, in Tromsø, with the support of the Norwegian Space Centre. 
InSAR-behandling ved NGU uføres ved hjelp av programvare som er utviklet av Norut i Tromsø med støtte fra Norsk Romsenter.
Figure 2: InSAR works very well in urban areas, for example Oslo downtown. 
InSAR fungerer svært godt i urbane områder, som dette eksempelt viser fra Oslo sentrum.
Analysis of radar images between 2009 and today reveals more than one centimetre per year of subsidence in the Bjørvika area. 
Analyse av radarbilder fra 2009 til i dag avslører mer enn 1 cm/år synkning i Bjørvika området.
This constitutes an significant context for how geological information and expertise can help in the planning of land use in a municipality. 
Dette utgjør en viktig kontekst for hvordan geologisk informasjon og kompetanse kan bidra i planleggingen av arealutnyttelsen i en kommune.
This approach has had an impact on how the structure and functionality of the Map Browser "Geology in my Municipality" is designed. 
Denne tilnærmingen har hatt betydning for hvordan struktur og funksjonalitet i innsynsverktøyet «Geologien i min kommune» er utformet.
It is the Planning and Building Act that defines municipal planning and therefore also forms what is needed by geological information. 
Det er plan- og bygningsloven som definerer kommunal planlegging, og derfor også former hva som trengs av geologisk informasjon.
In the first phase, the plan strategy adds constraints, where the purpose is to focus on planning functions the municipality should start up or continue, facilitating a constructive development. 
I første fase er det den planstrategier som legger føringer, hvor formålet er å sette fokus på planoppgaver kommunen bør starte opp eller videreføre for å legge til rette for en positiv utvikling.
The municipal planning strategy is not a type of plan, but a tool for the municipality to determine the further planning work. 
Kommunal planstrategi er ikke en plantype, men et hjelpemiddel for kommunen til å fastlegge det videre planarbeidet.
Work shall include the municipality 's strategic choices related to the development of society. 
Arbeidet skal omfatte kommunens strategiske valg knyttet til utviklingen av samfunnet.
Already through the choices made in the municipal planning strategy, the planner starts to refine the planning needs related to geological information. 
Allerede gjennom de valg som gjøres i kommunal planstrategi har begynner planleggeren å avgrense hvilke planbehov relatert til geologisk informasjon som er nødvendig.
Planning programs should be created by plan startup for all regional plans and municipal plans (including the social elements) as well as for zoning plans with "significant effect on the environment and society". 
Planprogram skal lages for alle regionale planer og kommuneplaner (inklusive samfunnsdelen), samt for reguleringsplaner med "vesentlig virkning for miljø og samfunn" ved planoppstart.
This affects the purpose of planning, alternatives to be studied and the need for decision-relevant topics such as geology (resources , risk , etc.). 
Dette har innvirkning på formålet med planarbeidet, alternativer som skal utredes og behov for beslutningsrelevante fagtema som for eksempel geologi (ressurser, fare, etc.).
Municipal plan and zoning are then executed. 
Dernest utøves planlegging på kommuneplan- og reguleringsplannivå.
The Municipal Master Plan shall consist of one social element, including a Programme of action and Land-use part. 
Kommuneplanen skal bestå av en samfunnsdel, inkludert et handlingsprogram og en arealdel.
The action component shall be updated annually. 
Handlingsdelen skal oppdateres årlig.
The Planning and Building Act operates with zones requiring special consideration for land-use purposes, describing restrictions that affect the use of land. 
I PBL opereres det med hensynssoner over arealformålene som skal vise hensyn og restriksjoner som har betydning for bruk av arealene.
It is therefore important to show what geological elements may be included in this type of discussion. 
Det gjelder derfor å kunne vise til hvilke geologiske elementer som kan inngå i denne type diskusjoner.
These can be linked to regulations and guidelines to plan documents. 
Disse kan det knyttes bestemmelser og retningslinjer til i plandokumentene.
Both municipal and zoning may require risk and vulnerability assessment (ROS) and environmental impact assessment (EIA). 
Både for kommuneplan og reguleringsplan kan det stilles krav om risiko- og sårbarhetsanalyse (ROS) og konsekvensutredninger (KU).
Work with municipal plans and zoning generates a variety of geological information needs. 
Arbeid med kommuneplaner og reguleringsplaner genererer en rekke geologiske informasjonsbehov.
ROS for example, requires knowledge of risk factors. 
ROS krever kunnskap om risikofaktorer.