natgillin/translations-raw huggingface dataset:
• Cell-specific targeting of the vaccine and co-stimulation of immune response 
• Cellespesifikk målretting av vaksinen og kostimulering av immunrespons
• Combination therapies with other modalities for high efficiency and broad-spectrum 
• Kombinasjonsterapi med annen behandling for høy effektivitet og bredspektret
6. Gene therapy - publications and protocols 
6. Genterapipublikasjoner og protokoller
A literature search in Medline on the search word ‘gene therapy' may serve to illustrate the interest in gene therapy among scientist world-wide. 
Den store interessen for genterapi blant forskere verden over kan illustreres ved litteratursøk i Medline på søkeordet "gene therapy".
Figure 6-1 shows the number of hits (articles per year) from a search for ‘gene therapy', in title, abstract and/or as an indexing concept. 
Figur 6-1 viser antall treff (artikler per år) som benytter begrepet genterapi, det være seg i tittel, sammendrag (abstract) og/eller som indekseringsord.
Gene therapy emerged as a field in the 1980s; this is reflected in the low number of articles published during that decade. 
Genterapi-feltet var i sin spede begynnelse i 1980-årene, og de få artiklene publisert på dette fagområdet i dette tiåret gjenspeiler dette.
Activity in the field increased considerably in the 1990s and reached a temporary climax in 1998 with approximately 1800 published articles including gene therapy. 
I 1990-årene økte aktivitetene innen genterapi betraktelig og nådde en foreløpig topp i 1998 da omtrent 1800 publiserte artikler omhandlet genterapi.
As other new medical methods, research on gene therapy must go through various stages before the method can be introduced in the health services. 
Forskning omkring genterapi må som andre nye medisinske metoder gå gjennom ulike trinn før metoden eventuelt blir introdusert i helsevesenet.
The earliest stage, preclinical research, comprises use of cell cultures as well as laboratory animals. 
Det tidligste trinnet, preklinisk forskning, omfatter både bruk av cellekulturer og forsøksdyr.
The next stage is clinical trials on humans. 
Neste trinn er klinisk utprøvning på mennesker.
Such experimental treatment is subdivided into different phases (phases I, II and III; see the introductory chapter). 
Slik utprøvende behandling inndeles videre i ulike faser (fase I, II og III; se Introduksjon).
By including type of publication in the search, we get a picture of the share of the medical literature that may be of clinical relevance. 
Ved å inkludere publikasjonstype i litteratursøket kan man få et bilde på hvor stor del av den medisinske litteraturen som har en mulig klinisk relevans.
Figure 6-2 shows the distribution by type of publication of articles in which ‘gene therapy' is used as a search word. 
Figur 6-2 viser fordelingen av publikasjonstype der "gene therapy" er brukt som søkeord.
Figure 6-2 shows a clear trend in terms of type of publication. 
Figur 6-2 viser en klar trend mht. publikasjonstype.
Few articles report clinical gene therapy trials and of these, extremely few are indexed as randomised. 
Få artikler representerer kliniske genterapistudier og ytterst få av disse er indeksert som randomiserte.
The large proportion of review articles illustrates the great interest in gene therapy issues. 
Den store andelen oversiktsartikler illustrerer hvilket stort interesseområde genterapi utgjør.
Extremely few protocols represent phase III trials. 
Ytterst få av protokollene representerer fase III-studier.
Figure 6-3 clearly shows that clinical documentation is dominated by studies in an early phase (phases I and II). 
Figur 6-3 viser klart at det kliniske dokumentasjonsgrunnlaget er dominert av studier i tidlig fase (fase I og II).
The ‘Other diseases' group includes two protocols on rheumatoid arthritis, one protocol on amyotrophic lateral sclerosis and one protocol on cubital tunnel syndrome. 
I grupperingen andre finnes det to protokoller på reumatoid artritt, en protokoll på amyotrofisk lateral sklerose og en protokoll på cubital tunnel syndrom.
7. Gene therapy against cancer 
7. Genterapi ved kreft
Internationally, about 70 per cent of gene therapy studies started are targeted at cancer; the two first gene therapy studies approved in Norway are also targeted at this disease category. 
Internasjonalt er ca. 70 prosent av studiene som er igangsatt innen genterapi rettet mot kreft og de to første genterapistudiene, som er godkjent i Norge, gjelder også denne sykdomskategori.
So far, three patients in Norway have undergone gene therapy. 
Foreløpig er tre pasienter i Norge behandlet med genterapi.
Cancer is a highly prevalent disease, and both incidence and the numbers of people dying from cancer will increase in the years ahead. 
Kreft er en folkesykdom og både antallet nye krefttilfeller, og antallet personer som dør av kreft, vil øke i de kommende årene.
There has been a vast increase in our understanding of cancer and the development of cancer over the last few years, and new treatment modalities based on this knowledge are being tried out. 
Det har vært en kunnskapseksplosjon når det gjelder vår forståelse av kreft og kreftutvikling de siste årene, og nye behandlingsprinsipper basert på denne kunnskapen prøves ut.
Cancer is caused by changes in genes (the hereditary material); hence, correcting genetic defects in cancer cells through gene therapy is a fascinating thought. 
Kreft skyldes endringer i gener (arveanlegg), og det er derfor en besnærende tanke å korrigere gendefektene i kreftceller ved hjelp av genterapi.
However, before we get that far, several problems have to be solved. 
Før vi når så langt er det imidlertid mange problemer som må løses.
Most studies up until now are early clinical trials primarily designed to study safety, applicability and toxicity. 
De fleste studiene til nå er tidlige kliniske utprøvinger som primært er innrettet på å studere sikkerhet, anvendelighet og toksisitet.
Several of these phase I and II studies have, however, shown partial remission of cancer tumours and, in rare cases, complete remission, although complete restoration of health has not yet been shown. 
I flere av disse fase I- og II-studiene er det imidlertid også vist delvis tilbakegang av kreftsvulster, og i sjeldne tilfeller komplett tilbakegang, selv om varig helbredelse ennå ikke er vist.
In some trials, including p53 gene therapy trials, effects on tumour size have been observed in more than half of the patients. 
I enkelte studier, blant annet ved bruk av p53-genterapi, er det sett effekter på svulstenes størrelse hos over halvparten av pasientene.
Up until now, only two phase III and one phase II/III studies have been started up, and results from these studies will not be available for some years. 
Til nå er det kun påbegynt to fase III-studier og en fase II/III-studie, og resultatene av disse vil først foreligge i løpet av noen år.
Several new trials based on improvements in earlier protocols and/or combination with other treatment modalities have also been started. 
I tillegg er det startet en rekke nye studier basert på forbedringer av tidligere protokoller og/eller i kombinasjon med andre behandlingsstrategier.
The results from these trials are not yet published. 
Resultater fra disse foreligger ennå ikke i publisert form.
It should be pointed out that most cancer patients included in gene therapy studies so far are patients in a late stage of the disease; probably they are not the patients most likely to profit from such treatment. 
Det må understrekes at de fleste kreftpasientene som er inkludert i genterapistudier til nå, er pasienter med langtkommen sykdom, og at disse trolig ikke representerer pasienter som har størst effekt av en slik behandling.
As of today, the results should be seen as promising for some of the principles which are being tried out (1); their clinical importance must, however, be documented in larger controlled clinical trials. 
Resultatene per i dag må derfor anses som lovende med tanke på enkelte av prinsippene som utprøves (1), men den kliniske betydningen må dokumenteres i større kontrollerte kliniske forsøk.
Cancer is a serious health problem and the second most common cause of death in Norway. 
Kreft representerer et alvorlig helseproblem og er den nest hyppigste dødsårsaken i Norge.
The molecular mechanisms leading to development of cancer have to a large extent been mapped during the last years. 
De molekylære mekanismene som leder til kreftutvikling er i stor grad kartlagt i løpet av de siste årene.
Cancer growth is a multistage process involving mutations in genes that code for molecules which govern cell growth, cell death and DNA repairs. 
Kreftutvikling er en flertrinnsprosess som involverer endringer (mutasjoner) i gener som koder for molekyler som styrer cellevekst, celledød og DNA-reparasjon.
In particular, there are three sets of genes that are mutated in cancer cells. 
Det er særlig tre sett av gener som er mutert i kreftceller.
Tumour suppressor genes (‘brake genes') inhibit normal cell growth and are inactivated in cancer cells to that cell division gets out of control. 
Tumor suppressorgener (bremsegener) hemmer normalt cellevekst, og blir inaktivert i kreftceller slik at celledelingen kommer ut av kontroll.
The set of genes involved may vary from patient to patient. 
Hvilke sett av gener som er involvert kan variere fra pasient til pasient.
Some gene changes frequently occur in cancer tumours, such as mutations in the tumour suppressor gene p53, which are seen in about 50 per cent of all forms of cancer. 
Noen genforandringer er hyppig forekommende i kreftsvulster, slik som mutasjoner i tumor suppressorgenet p53, som sees i ca. 50 prosent av alle krefttyper.
A characteristic feature of cancers is their ability to metastasize. 
Et karakteristisk trekk ved kreft er deres evne til fjernspredning (metastasering).
In most forms of cancer, metastasis is what kills the patient. 
Ved de fleste kreftformer er det spredning av kreften som tar livet av pasienten.
The risk of metastasis is at its lowest early in the course of the disease, when the tumours are small. 
Sjansen for metastasering er minst tidlig i forløpet, når svulstene er små.
Therefore, in point of principle a cure for metastasizing cancer should be systemic, i.e. with equal amounts administered to the entire body. 
I prinsippet bør derfor en helbredende terapi av metastaserende kreft være systemisk, d.v.s. lik tilførsel i hele kroppen.
This implies strong requirements for efficient targeting and gene transfer. 
Det setter store krav til effektiv målsøking og genoverføring.
Several gene therapy trials aim at correcting genetic defects in cancer cells, either by introducing genes into the cancer cells that are inactivated in the tumour (e.g. p53), or by suppressing the function of over-activated genes. 
Flere genterapiforsøk sikter seg inn på å korrigere gendefektene i kreftcellene ved enten å tilføre kreftcellene gener som er inaktivert i svulsten (eksempel p53) eller ved å hemme funksjonen av overaktiverte gener.
Although these are theoretically attractive strategies, it has turned out that efficient gene transfer to all cancer cells in a patient is difficult to achieve with the methodologies of today, not least because cancer cells are heterogeneous. 
Selv om dette er teoretisk attraktive strategier, har det vist seg at effektiv genoverføring til alle kreftcellene i en pasient er vanskelig å oppnå med dagens metodologi, ikke minst fordi kreftsvulster er heterogene.
This principle is tried out in the treatment of brain tumours and in other areas. 
Dette prinsippet utprøves bl.a. i behandling av hjernesvulster.
As bone marrow toxicity is dose limiting, protection of bone marrow stem cells allows the use of higher doses of drugs without destroying bone marrow function. 
Dermed tåler disse høyere cellegiftkonsentrasjoner, og man kan gi høyere doser uten at beinmargsfunksjonen ødelegges.
3. Protection of normal cells 
3. Beskyttelse av normalceller
Therapies targeted directly at cancer cells ‘Prodrug' 
Terapi rettet direkte mot kreftceller
‘Suicide genes' are a class of genes that produce proteins with negative selection properties, e.g. in the sense that they may convert a prodrug to an active mortal substance. 
"Selvmordsgener" er en klasse gener som produserer proteiner med negative seleksjonsegenskaper, f.eks. ved at de kan omdanne et promedikament til en aktiv dødelig substans.
The most widely used genes code for the tymidin kinase enzyme from Herpes simplex virus (HSV-TK). 
Det vanligst benyttede genet koder for enzymet tymidin kinase fra Herpes Simplex virus (HSV-TK).
This enzyme, normally not present in human cells, very efficiently converts the drug gangciclovir (GCV) into a substance that is toxic to dividing cells. 
Dette enzymet er normalt ikke tilstede i humane celler og det omdanner meget effektivt medikamentet gangcyclovir (GCV) til et stoff som er giftig for delende celler.
In order to implant sufficient quantities of tymidin kinase into tumours, cells (mostly, mouse cells) must be infected ex vivo with a retroviral vector containing the gene for TK and then be implanted in the target organ. 
For å få levert tilstrekkelig mengde av tymidin kinasegenet i svulstene, må celler (oftest museceller) infiseres ex vivo med retrovirus-vektor inneholdende genet for TK og implanteres i målorganet.
There the cells continue to produce virus, which is integrated into proliferating cells. 
Der fortsetter cellene å produsere virus som integreres i prolifererende celler.
Other mechanisms behind this bystander effect have also been suggested, and improved knowledge of this phenomenon may lead to a better effect of this type of gene therapy. 
Andre mekanismer bak denne ”naboeffekten” er også foreslått, og øket forståelse for dette fenomenet kan føre til bedre effekt av denne formen for genterapi.
The foreign, virus-producing cells are quickly broken down in vivo. 
De fremmede, virusproduserende cellene blir raskt brutt ned in vivo.
Since then, about 50 phase I/II trials have been started, including a total of between 250 and 300 patients. 
Siden den gang er ca. 50 fase I/II-studier startet, som til sammen involverer mellom 250 og 300 pasienter.
As the transfer turns out to be very local, the strategy has also been taken up for several other types of cancer. 
Siden overføringen viser seg å være meget lokal, er strategien også tatt i bruk ved en rekke andre kreftformer.
Around ten studies have also been started on patients with ovarian cancer; the vector is injected into the abdominal cavity. 
Et titalls studier er også startet på pasienter med eggstokk-kreft, hvor vektoren injiseres i bukhulen.
In one of these protocols, injections of inactivated, virusproducing human ovarian cancer cells are used. 
En av disse protokollene benytter seg av injeksjon av inaktiverte, virusproduserende humane eggstokk-kreftceller.
Three of the protocols use adenovirus. 
Tre av protokollene benytter adenovirus.
Indeed, an increasing number of studies seems to be using adenovirus, which has a far higher transfer efficiency, but so far with more pronounced side effects. 
Et økende antall studier ser imidlertid ut til å benytte seg av adenovirus som har en langt høyere overføringseffektivitet, men hvor bivirkningene foreløpig er større.
The results are not published, but preliminary reports are not particularly uplifting reading. 
Resultatene er ikke offentliggjort, men foreløpige rapporter er ikke særlig oppløftende.
On the basis of medical objections, the Norwegian Board of Health declined inclusion of Norwegian patients in this trial (see chapter on legislation). 
Pga. faglige innvendinger avslo Helsetilsynet å inkludere norske pasienter i denne studien (se kapittelet om Lovregulering av genterapiutprøving).
Another gene/drug system used is the gene for cytosine deaminase (CD) which converts the drug 5-fluorocytosine (5FC) into the toxic 5-fluorouracil (5FU). 
Et annet gen/medikamentsystem som er benyttet er genet for cytosin deaminase (CD), som omdanner medikamentet 5-fluorocytosin (5FC) til det toksiske 5-fluorouracil (5FU).
Only one protocol on patients with liver metastasis from intestinal cancer has been published; no results are as yet available. 
Bare én protokoll på pasienter med levermetastaser fra tarmkreft er publisert, men ingen resultater foreligger foreløpig.
Gene transfer targeted at oncogenes; tumour suppressor genes 
Genoverføring rettet mot onkogener og tumorsuppressorgener
Several preclinical trials and early phase I trials have shown efficient gene transfer and few side effects. 
Flere prekliniske studier og tidlige fase I-studier har vist effektiv genoverføring og lite bivirkninger.
Adenovirus vectors in which the TP53 gene is under the control of a cytomegaloviral promoter seem to be the more efficient. 
Adenovirusvektorer hvor TP53-genet er under kontroll av en cytomegalovirus-promoter ser ut til å være de mest effektive.
Growth inhibition has been shown to be selective for cells with endogenous p53 production. 
Veksthemmingen er vist å være selektiv for celler med endogen p53-produksjon.
Implantation of p53 in cell lines from ovarian cancers has also shown increased sensitivity to chemotherapy and radiation therapy, which leads to increased apoptosis. 
Innføring av p53 i cellelinjer fra eggstokk-kreft har også vist en økt sensitivitet for kjemoterapi og stråleterapi som førte til øket apoptose.
It also seems as if the implantation of endogenous p53 increases the chemosensitivity and radiosensitivity even in tumours with no p53 mutation or where only a fraction of the cells are mutated. 
Det synes også som en innføring av endogent p53 øker kjemosensitiviteten og radiosensitiviteten selv i svulster som ikke har p53 mutasjon, eller hvor bare en liten fraksjon av cellene er muterte.
A larger multicentre phase II/III trial planned to include 360 ovarian cancer patients has been started. 
En større multisenter fase II/III-studie som skal inkludere 360 ovariekreft-pasienter er satt i gang.
In this study, patients are randomised for treatment either with chemotherapy alone or chemotherapy plus intraperitoneal injection of an adenoviral vector with p53 into the abdominal cavity. 
Her randomiseres pasienter til behandling enten kjemoterapi alene eller kjemoterapi + intraperitonal injeksjon av adenovirusvektor med p53 i bukhulen.
Some Norwegian patients are also included in this trial. 
Også noen norske pasienter er inkludert i denne studien.
Results are first expected in the course of the year 2000. 
Resultater av denne studien kan først ventes i løpet av år 2000.
BRCA1 is another tumour suppressor gene which is often mutated or inactivated in hereditary breast and ovarian cancer, but also somatic mutations occur in sporadic cases of these forms of cancer. 
BRCA1 er et annet tumorsuppressorgen som ofte er mutert eller inaktivert både ved arvelig bryst- og eggstokk-kreft, men også somatisk i sporadiske tilfeller av disse kreftformene.
Preclinical studies have shown that over-expression of BRCA1 may function as a growth inhibitor. 
Prekliniske studier har vist at overuttrykk av BRCA1 kan fungere som vekstinhibitor.
Among other tumour suppressor genes, only the retinoblastoma gene has reached phase I trials. 
Av andre tumorsuppressorgener er det bare retinoblastomgenet som har nådd til fase I-studier.
One of the oncogenes most frequently expressed in several different types of cancer, such as ovarian cancer, breast cancer, lung cancer and cancer of the colon, is Her2/Neu/c-erbB2. 
Et av de onkogener som hyppigst er uttrykt i en rekke forskjellige kreftformer, som eggstokk-kreft, brystkreft, lungekreft og tykktarmskreft, er Her-2/Neu/c-erbB2.
The gene codes for a growth factor receptor and over-expression is mainly caused by gene amplification (from 20 to 100 times). 
Genet koder for en vekstfaktor-reseptor og overuttrykk skyldes i hovedsak at genet er amplifisert (fra 20-100 ganger).
Preclinical trials have shown that intracellular expression of antibodies aimed at the extracellular part of cerbB2 inhibits tumour growth. 
Prekliniske studier har vist at intracellulær uttrykking av antistoff rettet mot den ekstracellulære delen av c-erbB2 hemmer tumorvekst.
In an animal model of ovarian cancer in which the gene for the antibody against c-erbB2 has been transferred, tumour reduction as well as longer survival have been shown. 
I en dyremodell av eggstokk-kreft hvor genet for antistoff mot c-erbB2 (scFv) er overført, er både tumorreduksjon og forlenget overlevelse vist.
Clinical phase I trials on breast and ovarian cancer using this strategy have been initiated; however, no results are yet available. 
Kliniske fase I-studier på både bryst og eggstokk-kreft er satt igang ved bruk av denne strategien, men ingen resultater foreligger ennå.
During the last few years, antibodies targeted against the extracellular part of c-erbB2 have been developed, and such antibodies are now being tried out in patient treatment (herseptine). 
De siste årene er det utviklet antistoffer rettet mot den ekstracellulære delen av c-erbB2, og slike antistoffer utprøves nå i pasientbehandling (herseptin).
This strategy seems highly promising. 
Denne strategien synes meget lovende.
However, this is immunotherapy, not gene therapy. 
Her er det imidlertid snakk om immunterapi og ikke genterapi.
One multicentre phase II trial has recently been started; preliminary results show low toxicity and stabilisation of the disease. 
En mulitisenter fase II-studie er påbegynt og foreløpige resultater viser liten toksisitet og stabilisering av sykdom.
There are also indications to the effect that combined treatment with taxol and E1A may be an efficient treatment modality. 
Det er også indikasjoner på at kombinasjonsbehandling av taxol og E1A vil kunne være en effektiv behandlingsform.
Other forms of cancer than those with c-erbB2 overexpression will also be included, as it has recently been shown that the E1A protein has a series of different cellular points of attack (8). 
Også andre kreftformer enn de med c-erbB2 overuttrykk vil bli inkludert, siden det nylig er vist at E1A-proteinet har en serie ulike cellulære angrepspunkter (8).
Oncolytic ‘smart viruses' 
Onkolytiske ”smarte” virus
Differences between normal cells and cancer cells may be used in therapy. 
Forskjeller mellom normale celler og kreftceller kan utnyttes terapeutisk.
In contrast to the typical procedure in most strategies, one uses replication-competent viruses, which may replicate in the cancer cells; when the cell is destroyed, new viruses are released and may infect neighbouring cells. 
I motsetning til de fleste typiske strategier benytter man da replikasjonskompetente virus, som kan formere seg i kreftcellene, og etter at cellen destrueres, slipper nye virus ut og kan infisere naboceller.
In principle, one single injection centrally in the tumour may start a domino effect, which destroys all cancer cells without affecting normal cells (9). 
På denne måten kan i prinsippet en enkelt injeksjon sentralt i tumor føre til en dominoeffekt som utsletter alle kreftcellene, men uten å påvirke stopper ved normale celler (9).
Such viruses are often somewhat misleadingly termed ‘smart viruses'. 
Slike virus kalles noe misvisende ofte for ”smarte virus”.
Oncolytic virus is a more appropriate term. 
En mer dekkende betegnelse vil være onkolytiske virus.
As with other viral-based strategies, a problem is that the particles cannot diffuse very far in solid tissue: islands of cancer cells situated only slightly apart may be impossible to reach. 
Som for andre virusbaserte strategier er det et problem at partiklene ikke kan diffundere særlig langt i solid vev, så øyer av kreftceller som ligger bare litt adskilt kan være umulige å nå.
Immune response will be a bigger problem here than with other techniques, as the virus needs time to spread. 
Immunrespons vil være et større problem enn ved andre teknikker, fordi viruset trenger tid til å spre seg.
As the dl1520 adenovirus has received the inactivated E1B-55k protein, it cannot block p53 and replicate in normal cells. 
Fordi dl1520 adenoviruset har fått inaktivert E1B-55k-proteinet kan det ikke blokkere p53 og replikere i normale celler.