natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The weightings are measured immediately after the actual benchmark has been adjusted for the optimal transfer portfolio. 
Vektene måles umiddelbart etter at den faktiske referanseporteføljen er blitt justert for optimal overføring.
The limits are set at +/- 3 percentage points. 
Grensene settes til +/- 3 prosentpoeng.
If this condition is satisfied, the actual benchmark will be fully rebalanced. 
Dersom betingelsen er oppfylt, gjøres en full rebalansering av faktisk referanseportefølje.
How quickly the portfolio is fully rebalanced depends on the extent of transactions involved. 
Hvor raskt den fulle rebalanseringen gjennomføres, avhenger av hvor store omvekslinger den innebærer.
The advantage of the new rebalancing regime is that the transaction costs will be considerably lower than with quarterly, full rebalancing. 
Fordelen med det nye rebalanseringsregimet er at transaksjonskostnadene vil være betydelig lavere enn dersom en hadde fortsatt med kvartalsvise, fulle rebalanseringer.
The combination of monthly, partial rebalancing and conditional, full rebalancing will also mean that the deviations from the strategic benchmark are expected to be limited. 
Samtidig vil kombinasjonen av delvise rebalanseringer hver måned og betingete, fulle rebalanseringer føre til at avvikene fra den strategiske referanseporteføljen forventes å være begrensete.
Under the new regime, capital that is to be transferred to the Fund will no longer need to be accumulated outside the Fund for long periods. 
I det nye regimet unngår en dessuten at midler som skal overføres til fondet i lengre perioder akkumuleres utenfor fondet.
A conditional rebalancing regime may, however, be more complex than a calendar-based regime. 
Et betinget rebalanseringsregime kan imidlertid være mer komplisert enn et kalenderstyrt regime.
To ensure that the conditional regime is adequately transparent, it is therefore important to formulate the guidelines precisely. 
For å sikre at det betingete regimet er tilstrekkelig transparent, er det derfor viktig at handlingsreglene er presist utformet.
The Ministry of Finance defines the benchmark for the Petroleum Fund. 
Det er Finansdepartementet som bestemmer referanseporteføljen for Petroleumsfondet.
Therefore, under the new regime it is important that the Ministry of Finance precisely and unequivocally stipulates the rules for defining the benchmark. 
I det nye regimet er det derfor viktig at departementet fastsetter presise og entydige regler for hvordan referanseporteføljen skal defineres.
This means, among other things, that the Ministry must prepare detailed rules about the optimal composition of the transfer portfolio and the conditions that must be satisfied to trigger full rebalancing. 
Det innebærer blant annet at det må lages detaljerte regler for hva som er en optimal sammensetning av overføringsporteføljen og hvilke betingelser som må være oppfylt for at full rebalansering skal utløses.
Norges Bank will provide the Ministry of Finance with further advice about formulating these rules. 
Norges Bank vil gi Finansdepartementet nærmere råd om hvordan slike regler kan utformes.
Quarterly transfers 
Kvartals overf.
Quarterly rebalancing 
Kvartals rebal.
(current regime) 
(dagens regime)
Monthly transfers 
Månedlig overf.
Annual rebalancing 
Årlig rebal.
Conditional rebalancing 
Betinget rebalansering
Net simple return, annualized (%) 
Netto enkel avkastning, annualisert (%)
6.50 
6.50
6.52 
6.52
6.53 
6.53
Volatility 
Volatilitet (%)
0.710 
0.710
0.708 
0.708
0.707 
0.707
56.0 / 66.8 
Gj.snitt.
Average (over time) value of rebalancing transactions relative to current value of Fund (%) 
(over tid) omveksling relativt til løpende fondsverdi (%)
0.91 
0.91
0.48 
0.48
Probability of one or more rebalancing operations over a 5-year period (%) 
Sannsynlighet for en eller flere rebal. over 5-års perioden (%)
61.5 
61.5
Expected number of rebalancing operations over 5-year period 
Forventet antall rebal. over 5-års perioden
Average (over time) equity share 
(over tid) aksjeandel (%)
40.1 
40.1
40.4 
40.4
40.6 
40.6
Average (over time) share in Europe/N.Am./Asia (%) 
Gj.snitt (over tid) andel i Europa/ NAm/Asia (%)
50.0/30.0/20.0 
50.0/30.0/20.0
49.8/30.0/20.2 
49.8/30.0/20.2
49.7/30.0/20.3 
49.7/30.0/20.3
Dots: current regime (quarterly transfers and rebalancing). 
Punkter: dagens regime (kvartalsvis overføring og rebalansering).
Circles: monthly optimal transfers and annual rebalancing. 
Sirkler: månedlig optimal overføring og årlig rebalansering.
Squares: monthly optimal transfers and conditional rebalancing. 
Firkanter: månedlig optimal overføring og betinget rebalansering.
Under the conditional rebalancing regime, the time of rebalancing is uncertain, so that every month has an associated expectation value. 
I det betingete rebalanseringsregimet er tidspunkt for rebalansering usikkert, slik at hver måned har en tilhørende forventningsverdi.
The fluctuations are due to statistical uncertainty. 
Fluktuasjonene skyldes kun statistisk usikkerhet.
Rebalancing is still undertaken quarterly. 
Figur 3
Speech by Executive Director Amund Holmsen at Norges Bank's Finance Workshop on 9 October 2014. 
Foredrag av direktør for Finansiell stabilitet Amund Holmsen på Finansiell fagdag i Norges Bank.
Songs about financial stability are few and far between. 
Det lages ikke ofte sanger om finansiell stabilitet.
But Odd Nordstoga has written a song about just that, entitled Lykkeliten [Happy Times] [1]: «Happiness is a time without debt, and reading the end of a book when in bed". 
Men Odd Nordstoga gjør det i sangen Lykkeliten [1]: «Lykka er dagen forutan gjeld, og slutten av boka kvar einaste kveld».
That financial stability can be so directly associated with a feeling of happiness is an encouraging point of departure for macroprudential policy. 
At finansiell stabilitet kan knyttes så direkte til en følelse av lykke, er et oppmuntrende utgangspunkt for makrotilsyn.
Nordstoga has actually turned economic theory upside down. 
Riktignok har Nordstoga tilsynelatende snudd økonomisk teori på hodet.
Happiness – or utility as we economists tend to call it – is usually associated with consumption. 
Lykke – eller nytte som økonomer gjerne kaller det – knyttes vanligvis til det vi konsumerer.
We can borrow to finance consumption. 
Vi kan låne for å konsumere.
Credit provides an opportunity to advance consumption in time. 
Kreditt gir mulighet til å fremskynde konsum, og det gir en velferdsgevinst.
In that respect, more credit engenders more happiness – not the opposite. 
I den forstand fører mer lån til mer lykke – ikke omvendt.
But after the goods have been consumed, the loan still exists. 
Men etter at konsumet er fremskyndet og godene fortært, sitter lånet der fortsatt.
Debt creates risk in the financial system. 
Gjeld skaper risiko i det finansielle systemet.
Nordstoga may then prove to be right. 
Og da kan Nordstoga få rett.
A time without debt may be a happier one. 
Da vil dagen forutan være lykkeligere.
The business of banking is such that it can trigger or amplify an economic downturn. 
Banker har det ved seg at de kan utløse eller forsterke en nedgang i økonomien.
Subsequent to the financial crisis, macroprudential policy has evolved into a supplement to both traditional banking regulation and stabilisation policy. 
Makrotilsyn er blitt tatt i bruk etter finanskrisen, som et supplement til både tradisjonelt banktilsyn og stabiliseringspolitikk.
Even if individual banks comply with the applicable regulations, they can engage in herd behaviour and topple both their own business and the rest of the economy. 
Selv om bankene hver for seg overholder reglene som er satt opp, kan de opptre i flokk og velte både seg selv og resten av økonomien.
While traditional banking regulation seeks to restrict an individual bank's risk-taking, macroprudential measures seek to limit the risk that the financial system inflicts on the wider economy. 
Mens tradisjonelt banktilsyn handler om å legge grenser på risikoen den enkelte bank kan ta, er makrotilsyn tiltak for å begrense risikoen som det finansielle systemet påfører resten av økonomien.
Somewhat simplified, we can say that traditional banking regulation focuses on the risk that goes into banks, while macroprudential policy focuses on the risk that comes out of banks. 
Litt forenklet kan vi si at tradisjonelt banktilsyn retter seg mot den risikoen som går inn i bankene, mens makrotilsyn retter seg mot risikoen som kommer ut av bankene.
The aim is to strengthen the resilience of the financial system and curb financial vulnerabilities that build up in the economy. 
Formålet er å styrke motstandskraften i det finansielle systemet og å dempe finansiell sårbarhet som bygger seg opp i økonomien.
Since the establishment of banks some centuries ago, banking regulation has largely been the result of learning by experience. 
Siden etableringen av et bankvesen for noen hundre år siden har bankregulering i stor grad vært et resultat av læring underveis.
The subject field and reality have evolved hand in hand. 
Faget og virkeligheten har gått hånd i hånd.
The world economic crisis that erupted at the end of the 1920s entailed such a breakdown, and ushered in a paradigm shift in the field of economics and in economic policy. 
Krisen i verdensøkonomien fra slutten av 1920-tallet var et slikt sammenbrudd, og innledet et paradigmeskift i økonomifaget og for økonomisk politikk.
In the US, the Glass-Steagall Act was adopted, separating commercial and investment banking. 
I USA kom Glass-Steagall-loven, som trakk et skille mellom investeringsbanker og banker som tok innskudd.
Deposit insurance was introduced and banks that managed clients' savings were subject to new restrictions. 
Innskuddsgarantier ble innført, og bankene som forvaltet folks sparepenger, fikk innskrenket sin handlefrihet.
In Norway, the banking crises in the 1920s also prompted the authorities to establish a supervisory framework for commercial banks. 
I Norge førte bankkrisene på 20-tallet til at vi også etablerte tilsyn med forretningsbankene.
The global economic recession paved the way for Keynes' concept of demand management and active government intervention, and the rewriting of textbooks began. 
Tilbakeslaget i verdensøkonomien la grunnlaget for Keynes' tenkning om etterspørselsregulering og en aktiv rolle for myndighetene, og lærebøkene ble skrevet om.
After the war, universities produced a new generation of economists filled with ideas of planned economies and regulation. 
Etter krigen kom en ny generasjon økonomer ut av universitetene fulle av ideer om planstyring og reguleringer.
The interest rate was regulated downwards to promote distributional aims. 
Renten ble regulert ned av fordelingsmessige hensyn.
Other regulations had to be tightened to curb the consequences of distorting market prices. 
Da måtte andre reguleringer opp for å lindre konsekvensene av å sette markedsprisen ut av spill.
And new regulations were then added to alleviate the consequences of the former ones. 
Og nye reguleringer måtte etter hvert bøte på konsekvensene av de forrige.
One regulation came on top of the other and so on. 
Den ene reguleringen ble lagt på den andre.
That was the case not only in Norway, but also in many other countries. 
Slik var det i Norge, og slik var det i mange andre land.
Detailed regulation – or fine-tuning – prevailed until the 1970s. 
Detaljreguleringen – eller finstyringen – holdt på fram til 1970-tallet.
The scale of regulation was summarised in a speech by Norges Bank Governor Knut Getz Wold at the Norwegian School of Economics in 1972: "Pursuant to the Act relating to access to regulating monetary and credit conditions of 1965, the King can decide to use a wide spectrum of instruments, such as liquidity reserves, foreign exchange reserves, supplementary reserves, investment obligation, direct lending regulation for certain credit institutions, interest rate caps on loans and issuance control in addition to reporting requirements in certain areas. 
Omfanget oppsummeres av sentralbanksjef Knut Getz Wold i sin tale til studentene ved Norges Handelshøyskole i 1972: «I medhold av loven om adgang til regulering av penge- og kredittforholdene av 1965 kan Kongen treffe bestemmelse om bruk av et vidt spektrum av virkemidler, som likviditetsreserver, valutadekningsreserver, tilleggsreserver, plasseringsplikt, direkte utlånsregulering for visse kredittinstitusjoner, høyeste rentesats for utlån og emisjonskontroll foruten oppgaveplikt på visse områder.
All these instruments, with the exception of foreign exchange reserves and interest rate caps, have been used or are being used in practice." [2] 
Alle disse bestemmelsene med unntak av valutadekningsreserver og maksimalrenter har vært brukt eller blir brukt i praksis.» [2]
Milton Friedman had already predicted five years earlier that this system of managing the economy would collapse because economic policy expectations reduced the scope for pursuing the objective of permanently low unemployment. 
Allerede fem år tidligere varslet Milton Friedman at styringssystemet ville bryte sammen fordi forventninger til den økonomiske politikken undergravde muligheten til å forfølge målet om permanent lav ledighet.
Friedman proved to be right. 
Friedman fikk rett.
The Great Inflation in the 1970s and into the 1980s, combined with an economic management crisis, spurred a new paradigm shift in the field of economics. 
Inflasjonskrisen og styringskrisen som traff verden på 1970- og inn på 80-tallet, innledet et nytt paradigmeskift i økonomifaget.
Regulations and planned economies had to give way to economic thinking guided by the central role of well-functioning markets. 
Reguleringer og planstyring måtte vike for en økonomisk tenkning hvor velfungerende markeder ble en rettesnor.
The shift also occurred in Norway, but it took somewhat longer than in other countries. 
Også i Norge ble styringslinjen etter hvert lagt til side, men det tok litt lenger tid her enn i andre land.
The US banks that had been harnessed in the 1930s were freed up. 
De amerikanske bankene, som var lagt i bånd på 1930-tallet, ble sluppet fri.
The trend gradually pervaded Europe. 
Trenden ble etter hvert den samme i Europa.
The freeing up of the banking sector was a bit too abrupt for many and banking crises again made their appearance in western countries, not least here in the Nordic countries. 
Frislippet ble i overkant brått for mange, og bankkriser inntraff igjen i vestlige land, ikke minst her i Norden.
The big picture is nonetheless one of a long period of stable growth and low inflation from the 1990s and into the 2000s. 
Det store bildet er likevel en lang periode med stabil vekst og lav inflasjon fra 1990-tallet og utover på 2000-tallet.
At the same time, debt levels rose in many countries. 
Samtidig steg gjelden i mange land.
Deregulation fuelled the flow of capital across borders. 
Avreguleringen bidro til mer kapitalflyt over landegrenser.
Banking regulation had to be coordinated at an international level. 
Bankreguleringen måtte samordnes internasjonalt.
The Basel regulatory framework came into place towards the end of the 1980s and represented a breakthrough. 
Basel-regelverket kom på plass mot slutten av 80-tallet og var et gjennombrudd.
But the regulations would prove to be too weak. 
Men regelverket skulle vise seg å bli for svakt.
The next version, Basel II, came in 2004 and was more extensive and refined, but also contained a source of the instability that ensued, at least in Europe. 
Den neste versjonen, Basel 2, fra 2004 var mer omfattende og mer raffinert, men inneholdt også en kime til ustabiliteten som fulgte, i hvert fall i Europa.
The new framework allowed the denominator of the capital adequacy ratio to shrink if the banks themselves estimated loss probability as low. 
Det nye regelverket tillot at nevneren i kapitaldekningsbrøken fikk krympe hvis bankene selv estimerte tapssannsynligheten som lav.
And they did. 
Og det gjorde de.
The reported capital ratio could rise without increasing the real capital base. 
Den rapporterte kapitaldekningen kunne stige uten at den reelle kapitalbasen økte.
The financial crisis of 2008 was the biggest global economic setback since the 1930s. 
Finanskrisen i 2008 var det største tilbakeslaget i verdensøkonomien siden 1930-tallet.
The banking sector had contributed to fuelling the economic upturn in the years leading up to the crisis, but triggered and amplified the downturn. 
Banksektoren hadde bidratt til den økonomiske oppgangen i årene fram mot krisen, men utløste og forsterket nedgangen.
The financial crisis brought with it a fiscal crisis in many countries, following the exact pattern of earlier crises as described by Reinhart and Rogoff. [3] 
Finanskrisen brakte med seg en statsfinansiell krise i mange land, helt etter mønsteret som Reinhart og Rogoff fant i tidligere kriser. [3]
Euro area GDP is still below the pre-crisis level, and in some countries far below that level. 
I euroområdet er den samlede verdiskapingen fortsatt under nivået fra før krisen, i enkelte land langt under.
The course of history should then be that we are now facing a new paradigm shift in the field of economics. 
Gangen i historien skulle være at vi nå står foran et nytt paradigmeskift i økonomifaget.
So far, the Basel II framework has been replaced by Basel III. 
Så langt er Basel 2-regelverket blitt erstattet av Basel 3.
That does not, however, exclude the possibility that greater concepts are in the making. 
Vi kan selvsagt ikke utelukke at et enda større tenkesett er på vei.
It is food for thought that paradigm shifts – as described by Thomas Kuhn – do not come about because the defenders of old truths see the light, but rather because they eventually die. [4] 
Det er til ettertanke at paradigmeskifter – slik Thomas Kuhn beskrev dem – ikke skjer ved at forsvarerne av de gamle sannheter ser lyset, men snarere ved at de etter hvert dør.[4]
If we take a closer look at the Basel III framework, there are still signs of innovation. 
Ser vi nærmere på Basel 3-regelverket, er det likevel tegn til nytenking.
Macroprudential policy is a new element of the framework, aimed at containing systemic risk in banks and financial institutions. 
Makrotilsyn er innført som et nytt element for å møte systemrisiko i banker og finansinstitusjoner.
For the first time, international banking regulation includes requirements grounded in the interplay between the banking sector and the rest of the economy. 
Det internasjonale bankregelverket stiller for første gang krav som begrunnes ut fra samspillet mellom bankene og resten av økonomien.
We must acknowledge that in the run-up to a financial crisis, the authorities, banks and other economic agents often confuse good times with normal times. 
Vi må erkjenne at i oppkjøringen mot en finanskrise, forveksler ofte myndigheter, banker og aktører i økonomien gode tider med normale tider.
Strong growth in real estate prices, credit and tax revenues are perceived as normal. 
Sterk vekst i eiendomspriser, kreditt og skatteinngang oppfattes som normalt.
Statistical filtering methods confirm that trend growth is high and that debt growth is sustainable. 
Statistiske filtermetoder bekrefter at trendveksten er høy og at gjeldsveksten er bærekraftig.
This time is different. 
This time is different.
We should know better – because we have fairly extensive knowledge about the economic background leading to financial crises. 
Vi burde vite bedre – for vi vet ganske mye om det økonomiske forløpet før finansielle kriser.
Analyses, including our own, show that a rapid accumulation of debt almost always precedes a financial crisis. 
Analyser, også våre egne, viser at vi forut for kriser nesten alltid ser rask oppbygging av gjeld.
Empirical studies document that high debt growth increases the probability of a crisis and results in a deeper crisis.[5] 
Empiriske studier dokumenterer at sterk gjeldsvekst øker sannsynligheten for krise.
Debt is at the core of all financial crises. 
Gjeld står i sentrum av alle finansielle kriser.
Real estate prices also rise rapidly ahead of a crisis. 
Bolig- og eiendomspriser vokser også sterkt i forkant.
And it is warning signal when banks have to run to securities markets to finance growth faster than deposits alone allow them to do. 
Og det er et faresignal når bankene må løpe til verdipapirmarkedene for å finansiere seg raskere enn de klarer med innskudd alene.
Systemic risk increases when imbalances build up. 
Systemrisikoen stiger når ubalansene bygges opp.
Macroprudential policy is designed to address the systematic features of financial crises, strengthen bank resilience and curb the probability of a crisis. 
Makrotilsyn skal svare på de systematiske trekkene ved finansielle kriser, bygge motstandskraft i bankene og dempe sannsynligheten for krise.
Policy rules and transparency are aimed at avoiding complacency in good times. 
Handlingsregler og åpenhet skal motvirke trangen til å la humla suse i gode tider.
For example, the Basel III framework specifies that the ratio of credit to GDP should be a conditioning variable when setting the level of the countercyclical capital buffer for banks. 
For eksempel legger Basel 3-regelverket opp til at myndighetene i alle land skal ta utgangspunkt i kreditt i forhold til BNP når kravet til motsyklisk kapitalbuffer i bankene skal fastsettes.
The authorities must explain and justify their actions, or their inaction. 
Myndighetene må forklare og begrunne det de gjør, eller hvorfor de ikke gjør noe.
If banking regulation is to be effective, not only must we be able to identify imbalances that are building up, but we must also understand the interaction between banks and other economic agents and how systemic risk arises. 
Skal vi regulere bankene på en god måte, må vi ikke bare klare å identifisere ubalanser som bygger seg opp, men vi må forstå samspillet mellom banker og andre aktører i økonomien og hvordan systemrisiko blir til.
Lessons from the 1960s and 1970s showed that detailed regulation was not very effective. 
Lærdommer fra 60- og 70-tallet viste at detaljregulering er lite effektivt.
If we are to intervene in the markets, we must understand how the market functions and why the market cannot be left to its own devices. 
Skal vi gripe inn i markedene, må vi forstå hvordan markedet fungerer og hvorfor markedet ikke kan overlates til seg selv.
This provides a basis for regulating markets and insight into regulatory effects. 
Det gir oss både et grunnlag for å regulere og innsikt i hvordan reguleringen vil virke.
From the textbooks we are well aware of the ingredients of market failure – or the preconditions for regulating markets. 
Fra lærebøkene kjenner vi godt til under hvilke omstendigheter markedet svikter – eller når forutsetningene for regulering er til stede.
Environmental economics is often used as an example. 
Miljøøkonomi brukes ofte som eksempel.
If a polluter does not bear the costs it inflicts on others, a fee should be imposed on the polluter. 
Kostnader som påføres andre uten at den som forurenser tar hensyn til det, forsvarer en avgift.
The financial system is also exposed to such external effects, which we could perhaps call pollution. 
I finanssystemet er det også slike eksterne virkninger, vi kan kanskje kalle det forurensing.
The external effects can be classified by the resulting symptom; excessive risk or excessive credit. 
De eksterne virkningene kan deles inn etter hvilket symptom de gir; for mye risiko eller for mye kreditt.
Moral hazard arises when a bank's owners take a big gamble with creditors' money. 
Moralsk hasard oppstår når en banks eiere tar store sjanser med kreditorenes penger.
While the owners might earn a huge profit by investing depositors' savings, depositors will never earn more than the interest on their deposits. 
Mens eierne potensielt kan hente store gevinster ved å investere innskyternes sparemidler, vil innskyterne aldri motta mer enn renten på innskuddet.
As long as the owner takes the upside and the depositor is left with the downside, the bank has an incentive to take greater risk than socially desirable. 
Så lenge eierne tar oppsiden og innskyterne sitter med nedsiden, har banken insentiv til å ta større risiko enn fellesskapet ville ønske.