natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Address by Central Bank Governor Svein Gjedrem to the Fafo Institute for Labour and Social Research and the Norwegian Power and Democracy Project Oslo, 6 September 2002 
Sentralbanksjef Svein Gjedrem Innlegg på en konferanse arrangert av Fafo og Makt- og demokratiutredningen Oslo, 6. september 2002
The way in which economic policy is oriented today reflects the experience gained and the lessons learned in the 1970s and 1980s. 
Erfaringer og lærdommer fra 1970- og 80-tallet setter sitt preg på hvordan den økonomiske politikken er innrettet i dag.
In Norway, efforts to develop an economy under strong centralised coordination and control culminated in the 1973 proposal1 to establish an incomes policy council. 
I Norge kulminerte arbeidet med å utvikle en økonomi med sterk sentral koordinering og styring i forslaget i 19731 om å opprette et inntektspolitisk råd.
According to the proposal, the social partners would undertake a commitment through the council to keep negotiated wage increases within specific limits. 
Etter forslaget skulle partene i arbeidslivet gjennom rådet forplikte seg til å holde den avtalebestemte lønnsøkningen innenfor bestemte rammer.
It was also stipulated that demand management policy should be included as part of incomes policy. 
Det ble også lagt til grunn at den alminnelige etterspørselspolitikken skulle inngå som et ledd i de inntektspolitiske bestrebelsene.
The proposal to establish an incomes policy council was logical. 
Forslaget om å opprette et inntektspolitisk råd var logisk.
It was the last wall in the building that was constructed after the war. 
Det var den siste veggen i byggverket som ble reist etter krigen.
Coordination and control were important key words. 
Koordinering og styring var viktige stikkord.
Other components were: 
Andre elementer var:
fiscal policy oriented towards full employment 
Finanspolitikk rettet mot full sysselsetting
regulation of credit within limits specified in a separate credit budget 
Regulering av kreditt innenfor rammer som ble fastlagt i et eget kredittbudsjett
channelling of loans through the state banks 
Kanalisering av lån via statsbankene
regulation of capital movements 
Regulering av kapitalbevegelser
low nominal interest rates stipulated by the government authorities 
Lavt nominelt rentenivå fastsatt av statsmyndighetene
a fixed, though adjustable, krone exchange rate 
Fast, men justerbar, krone
use of price regulation 
Bruk av prisregulering
an active business policy through state ownership and state grants and subsidies 
Aktiv næringspolitikk gjennom statlig eie og statlige støtte- og subsidieordninger
The proposal to establish an incomes policy council did not receive support. 
Forslaget om å etablere et inntektspolitisk råd fikk ikke tilslutning.
There was just too much control and coordination. 
Det ble tross alt for mye styring, samordning og koordinering.
Now, only 30 years later, very little of this system remains. 
Det er nå bare 30 år senere ikke mye igjen av styringssystemet.
The building was not solid enough. 
Byggverket var ikke solid nok.
We know from experience that fiscal policy alone cannot ensure a high level of employment. 
Vi har erfart at finanspolitikken ikke alene kan sikre høy sysselsetting.
The structure of the labour market and of wage formation is probably of greater importance. 
Strukturene i arbeidsmarkedet og lønnsdannelsen betyr trolig mer.
The direct regulation of credit, interest rates and capital movements broke down and was phased out in the 1980s. 
De direkte reguleringer av kreditt, rente og kapitalbevegelser brøt sammen og ble avviklet på 1980-tallet.
The krone is floating. 
Kronen flyter nå.
Price regulation no longer plays a role as a macroeconomic instrument. 
Prisregulering har utspilt sin rolle som makroøkonomisk virkemiddel.
The scope of business policy has become more general. 
Næringspolitikken er blitt mer generell i sitt virke.
State ownership in the Norwegian business sector remains extensive, but the management of ownership has been totally revised following the negative experience of companies in Kongsberg, Mo i Rana and Syd-Varanger. 
Statens eie i norsk næringsliv er fortsatt omfattende, men forvaltningen av eierskapet er lagt helt om etter erfaringer fra Kongsberg, Mo i Rana og Syd-Varanger.
I would like to highlight two factors that have taken on considerable importance for economic policy. 
Jeg vil trekke fram to forhold som har fått vesentlig betydning for den økonomiske politikken.
One of these factors is that economic agents look to the future when they make decisions about consumption and investments, wages and prices, and want to take account of economic policy not only as it is today, but also as they expect it to be tomorrow and in the future. 
Det ene er at aktørene i det økonomiske livet ser framover når de fatter beslutninger om forbruk og investeringer, lønninger og priser og ønsker å ta hensyn til den økonomiske politikken ikke bare slik den er i dag, men også slik de forventer at den vil være i morgen og i overmorgen.
This is particularly evident in foreign exchange and financial markets, where exchange and interest rates are influenced when participants shift large amounts partly on the basis of their expectations concerning economic policy and economic developments. 
Dette er særlig utpreget i valuta- og finansmarkedene hvor kurser og renter påvirkes når aktørene flytter store midler basert blant annet på sine forventninger om hvordan den økonomiske politikken vil bli og om utviklingen i økonomien.
Financial market expectations concerning economic policy are entirely different today from what they were 20-30 years ago. 
Finansmarkedene stiller helt andre krav til den økonomiske politikken enn det som ble lagt til grunn for 20-30 år siden.
Behaviour can change from being very rational to herd behaviour. 
Tilpasningen kan skifte fra å være svært rasjonell til flokkadferd.
The issues that receive attention, and that govern movements in exchange and interest rates, change. 
Hvilke temaer som følges og som styrer kurs- og renteutviklingen, endrer seg.
It is thus important that the authorities do not sow doubt, but on the contrary act in a long-term and predictable manner. 
Det er da viktig at myndighetene ikke sår tvil, men tvert i mot opptrer langsiktig og forutsigbart.
The authorities must be credible and inspire confidence. 
Myndighetene må være troverdige og skape tillit.
There must be a good match between the stated objectives of economic policy and what is actually done to achieve them. 
Det må være godt samsvar mellom det som sies om målene for politikken og det som faktisk blir gjort for å nå dem.
This is the most important reason why the implementation of monetary policy has been delegated to the central bank in Norway, as has been the case in other comparable countries. 
Her finner vi den viktigste årsaken til at gjennomføringen av pengepolitikken er delegert til sentralbanken i Norge, så vel som i andre land vi kan sammenligne oss med.
In Norway, the responsibility for interest rate decisions was delegated to Norges Bank in 1986. 
I Norge ble ansvaret for rentebeslutningene delegert til Norges Bank i 1986.
The other factor is the special challenges to stabilisation policy posed by petroleum revenues. 
Det andre forholdet er de særskilte utfordringene petroleumsinntektene stiller stabiliseringspolitikken overfor.
Norway's export revenues and government revenues can be expected to be very high as long as production remains high, and as long as the global market allows producing countries to extract substantial economic rent. 
Norges eksportinntekter og statens inntekter kan forventes å bli svært høye så lenge produksjonen holder seg oppe, og så lenge verdensmarkedet tillater produksjonslandene å hente ut høy grunnrente.
At the same time, we know from experience that revenues may vary sharply from year to year. 
Samtidig har vi erfart at inntektene kan variere sterkt fra år til år.
As a result of the high level of earnings and fluctuations in these revenues, the most important contribution fiscal policy can make to stabilising the Norwegian economy is to provide a sound, long-term plan for the use of petroleum revenues. 
Det høye nivået og svingningene i inntektene fører til at det viktigste bidraget finanspolitikken kan gi til å stabilisere norsk økonomi er å følge en langsiktig forsvarlig plan for bruken av oljeinntektene.
Attempts to use the central government budget to fine-tune economic activity may, at worst, have a destabilising effect if these attempts are perceived as being a departure from the long-term plan for the phasing in of petroleum revenues. 
Forsøk på å anvende statsbudsjettet til å finstyre aktiviteten i økonomien kan virke destabiliserende dersom forsøket blir oppfattet som et brudd på den langsiktige planen for innfasing av oljepengene.
It is necessary to show that fiscal policy can be applied symmetrically in periods of economic expansion and contraction. 
Det er nødvendig å vise at budsjettpolitikken anvendes symmetrisk i oppgangs- og nedgangstider.
Norges Bank shall set the key rate with a view to maintaining low and stable inflation. 
Norges Bank skal sette renten med sikt på lav og stabil inflasjon.
Norges Bank's implementation of monetary policy shall, in accordance with the first paragraph, be oriented towards low and stable inflation. 
"Norges Banks operative gjennomføring av pengepolitikken skal i samsvar med første ledd rettes inn mot lav og stabil inflasjon.
The operational target of monetary policy shall be annual consumer price inflation of approximately 2.5 per cent over time. 
Det operative målet for pengepolitikken skal være en årsvekst i konsumprisene som over tid er nær 2,5 prosent."
The first paragraph of the mandate sets forth an objective. 
Det første avsnittet i mandatet fremstår som et formål.
The last paragraph specifies what Norges Bank shall do. 
Det siste avsnittet sier mer spesifikt hva Norges Bank skal gjøre.
Low and stable inflation fosters economic growth and stability in financial and property markets. 
Lav og stabil inflasjon bidrar til økonomisk vekst og stabilitet i finans- og eiendomsmarkedet.
But when monetary policy is oriented towards low and stable inflation, this will contribute to a stable krone exchange rate over time. 
Men når pengepolitikken sikter mot lav og stabil inflasjon, vil det bidra til stabil kronekurs over tid.
The interest rate influences inflation indirectly via domestic demand for goods and services and via its effect on the exchange rate. 
Renten påvirker prisveksten indirekte via etterspørselen etter varer og tjenester innenlands og ved å påvirke kronekursen.
Higher interest rates also make it more attractive to take krone positions and borrow in foreign currency. 
Høyere rente gjør det mer attraktivt å plassere i norske kroner og låne i andre valutaer.
In addition, a strong krone curbs activity, profitability and the capacity to cover labour costs in the internationally exposed sector. 
I tillegg demper en sterkere krone aktiviteten, lønnsomheten og lønnsevnen i konkurranseutsatt næringsliv.
The mandate implies that the interest rate must be adapted to the outlook for the Norwegian economy. 
Mandatet tilsier at renten tilpasses utsiktene for norsk økonomi.
This orientation of monetary policy will normally also contribute to stabilising production and employment. 
En slik pengepolitikk vil normalt også bidra til å stabilisere produksjonen og sysselsettingen.
The current inflation rate does not provide sufficient information to determine the level at which interest rates should be set now. 
Inflasjonen i dag gir derfor ikke tilstrekkelig informasjon om hva renten bør være nå.
Our analyses indicate that a substantial share of the effects of an interest rate change will occur within two years. 
Våre analyser tyder på et en vesentlig del av virkningene av en renteendring kommer innen to år.
It is nevertheless conceivable that in a situation with a high rate of inflation and weak economic developments, Norges Bank may decide to apply a somewhat longer time horizon than two years to reach the target of 2½ per cent. 
Det kan likevel tenkes at dersom prisveksten skulle være svært høy, og den økonomiske utviklingen svak, vil vi kunne velge å bruke noe lenger tid enn to år på å nå målet om en prisvekst på 2½ prosent.
Nor do we need to be in any hurry to raise the level of inflation in a situation where inflation is very low, while economic activity is high. 
Vi behøver heller ikke ha hastverk med å få inflasjonen opp i en situasjon hvor inflasjonen er svært lav, men aktiviteten i økonomien høy.
By influencing inflation over time, monetary policy will not in itself cause unnecessary disturbances in the economy. 
Ved å påvirke prisveksten over tid, unngår vi at pengepolitikken i seg selv påfører økonomien unødige forstyrrelser.
A precondition for applying a longer time horizon is that financial market participants have strong confidence in low and stable inflation over time, and that wage formation has a nominal anchor. 
En forutsetning for å kunne velge et lenger tidsperspektiv er at vi kan bygge på at det er stor tillit hos aktørene i de finansielle markeder til at inflasjonen over tid vil være lav og stabil og at lønnsdannelsen er nominelt forankret.
Flexible inflation targeting provides a framework for the use of monetary policy instruments that both ensures that the economy has a nominal anchor and allows monetary policy to smooth fluctuations in the economy that are due to changes in demand for goods and services. 
Den fleksible inflasjonsstyringen gir en ramme for bruken av de pengepolitiske virkemidlene som både sikrer at økonomien har et nominelt ankerfeste og bidrar til at pengepolitikken jevner ut svingninger i økonomien som skyldes endringer i etterspørselen etter varer og tjenester.
At the same time, the budgetary guidelines state that "...[in fiscal policy] considerable emphasis must be placed on stabilising fluctuations in the economy with a view to ensuring appropriate capacity utilisation and low unemployment."2 We can see here that there is an overlap between the tasks monetary policy and fiscal policy are intended to perform. 
Samtidig sier retningslinjene for budsjettpolitikken at "det (i finanspolitikken) må legges stor vekt på å jevne ut svingninger i økonomien for å sikre god kapasitetsutnyttelse og lav arbeidsledighet".2 Vi ser her at det er overlapp mellom oppgavene som pengepolitikken og finanspolitikken er ment å utføre.
This naturally raises the issue of whether there is after all a need to coordinate fiscal and monetary policy decisions. 
Dette gjør det naturlig å stille spørsmålet om det ikke likevel er behov for å koordinere beslutningene i finans- og pengepolitikken.
Is there, for example, a risk of a situation arising where Norges Bank tightens monetary policy to achieve the inflation target, while at the same time the central government authorities increase the use of petroleum revenues (more than implied in the fiscal policy guideline) in order to increase employment and reduce unemployment? 
Er det for eksempel en risiko for å havne i en situasjon hvor Norges Bank strammer til pengepolitikken for å nå prismålet, mens statsmyndighetene samtidig øker bruken av petroleumsinntekter (ut over handlingsregelen) for å øke sysselsettingen og redusere arbeidsledigheten?
There are various factors that can prevent the interplay between monetary and fiscal policy from functioning.3 Interplay functions well when the decision-making bodies are conscious of how one body's decisions influence the decisions of the other. 
Ulike forhold kan føre til at samspillet mellom penge- og finanspolitikken ikke fungerer.3 Et godt samspill bygger på at de organene som treffer beslutningene, er seg bevisst hvordan egne beslutninger påvirker de beslutningene det andre organet vil ta.
Unless this fact is recognised, a decision will not produce the result that was planned. 
Hvis ikke denne erkjennelsen er til stede, vil ikke resultatet av egne beslutninger bli slik man selv hadde planlagt.
The economy may move in a very undesirable direction, with high interest rates, sluggish economic growth and deterioration in the state's financial position.4 
Økonomien vil kunne bevege seg i en svært lite gunstig retning, med høye renter, lav økonomisk vekst og svekkelse av statens finansielle stilling.4
However, even without continuous coordination, a fairly good result may be achieved if fiscal policy acts as "leader" and monetary policy as "follower", to use expressions taken from game theory.5 The authorities determine fiscal policy knowing how monetary policy will react. 
Men selv uten løpende koordinering kan resultatet bli ganske godt hvis finanspolitikken opptrer som "leder" og pengepolitikken som "følger", for å bruke uttrykk fra spillteorien.5 Finanspolitikken fastlegges med kjennskap til hvordan pengepolitikken vil reagere.
Today's flexible inflation targeting establishes a firm framework for monetary policy and provides clear guidelines on how monetary policy is to respond in different situations. 
Dagens fleksible inflasjonsstyring legger en fast ramme for pengepolitikken og gir klare føringer på hvordan pengepolitikken skal reagere i ulike situasjoner.
The fiscal policy authorities can internalise the monetary policy response pattern. 
De finanspolitiske myndighetene kan internalisere det pengepolitiske reaksjonsmønsteret.
This is only natural, since the mandate for monetary policy was laid down by the Government and the Storting. 
Dette er det også naturlig at de gjør, når regjering og Storting har fastsatt mandatet for pengepolitikken.
In other words, the conditions exist for delegating the interest rate decision, but the central bank's response pattern must be known, so that the fiscal authorities can take this into account. 
Forholdene ligger altså til rette for å delegere beslutningen om renten, men handlingsmønsteret til sentralbanken må være kjent, slik at de finanspolitiske myndighetene kan ta hensyn til det.
When the response pattern in monetary policy is known and remains unchanged over time, the social partners can also take any monetary policy response into account when wages are being determined. 
Når reaksjonsmønsteret i pengepolitikken er kjent og ligger fast over tid, kan partene i arbeidslivet tilsvarende ta hensyn til en eventuell pengepolitisk reaksjon når lønningene fastsettes.
The "leader" in this interplay - the social partners - can take the "follower's" - Norges Bank's - response into account. 
"Lederen" i samspillet - det vil si partene i arbeidslivet - kan ta hensyn til "følgerens" - det vil si Norges Banks - reaksjoner.
This view is most relevant in centralised wage formation. 
Dette synspunktet er mest relevant når lønnsdannelsen er sentralisert.
In decentralised wage formation, monetary policy will instead affect wage growth via market mechanisms by stabilising aggregate demand. 
Med en desentralisert lønnsdannelse vil pengepolitikken i stedet påvirke lønnsveksten via markedsmekanismene, gjennom å stabilisere samlet etterspørsel.
The current monetary policy guidelines will function well whether wages are determined centrally, locally or individually. 
De nåværende pengepolitiske retningslinjene vil fungere godt enten lønningene avtales sentralt, lokalt eller individuelt.
The outcome of this year's wage settlement, and the debate that followed, may indicate that the social partners have not yet internalised the response pattern in monetary policy ensuing from the mandate laid down by the Government and the Storting. 
Utfallet av årets lønnsoppgjør og debatten som fulgte, kan tyde på at partene i arbeidslivet ennå ikke har internalisert det pengepolitiske reaksjonsmønsteret som følger av det mandatet som Regjering og Storting har fastsatt.
Perhaps a stumbling block has been the choice of wage settlements at industry level and the large wage increases for employees outside the two largest employer/employee organisations (NHO and LO). 
Kanskje står valget av forbundsvise oppgjør og de store tilleggene utenfor LO-NHO-området i veien.
On the other hand, the choice of settlement type is probably influenced by the participants' assessment of the economic outlook. 
På den annen side er valget av oppgjørsform trolig påvirket av aktørenes vurdering av de økonomiske utsiktene.
The high wage growth awarded to groups whose wages are determined through individual agreements indicates that the labour market has been tight. 
Den høye lønnsveksten også for grupper som får sin lønn fastsatt gjennom individuelle avtaler tyder på at arbeidsmarkedet har vært stramt.
However, the rise in salaries for white-collar workers may also reflect weak cost control in enterprises and organisations following a long period of expansion. 
Utviklingen i funksjonærlønningene kan imidlertid også reflektere svak styring av kostnadene i bedrifter og virksomheter etter en lang oppgangskonjunktur.
A precondition for interplay that functions well is that monetary policy is known and remains firm. 
En forutsetning for et godt samspill er at pengepolitikken er kjent og ligger fast.
The best thing Norges Bank can do to contribute to good interplay between the various components of economic policy and wage formation is therefore to be transparent about its analyses and assessments of economic developments. 
Det beste Norges Bank kan gjøre for å bidra til et godt samspill mellom de ulike delene av den økonomiske politikken og lønnsdannelsen er derfor å være åpen om sine analyser og vurderinger av den økonomiske utviklingen.
For a long time, a stable exchange rate and labour costs among our trading partners formed an anchor for wage determination. 
Stabil valutakurs og kostnadsveksten hos våre handelspartnere var lenge ankerfestet for lønnsdannelsen.
Since 1998, however, the rise in labour costs in Norway has been around 2 percentage points higher than that of our trading partners. 
Men siden 1998 har veksten i lønnskostnadene i Norge vært rundt 2 prosentpoeng høyere enn blant våre handelspartnere.
High wage growth, combined with the global downturn and a strong krone, is having a severe impact on manufacturing. 
Den høye lønnsveksten rammer industrien hardt, sammen med dårlige tider ute og en sterk krone.
This resulted in inflation of 2½ per cent. 
Det ga en inflasjon på 2½ prosent.
The magnitude of the interest rate increase must be adapted to this. 
Størrelsen på renteøkningen må tilpasses dette.
When wage growth reaches a level that is inconsistent with the inflation target, the result over time will be higher interest rates, lower employment and higher unemployment. 
En økning i lønningene utover det som er forenlig med inflasjonsmålet vil over tid gi økt rente, lavere sysselsetting og høyere arbeidsledighet.
Similarly, lower wage growth will normally result in lower interest rates, higher employment and lower unemployment. 
Tilsvarende vil lavere lønnsvekst normalt føre til redusert rente, høyere sysselsetting og lavere arbeidsledighet.
There is a relationship between wage growth and interest rates. 
Det er en sammenheng mellom lønnsvekst og rentenivå.
The lower wage growth is, the lower interest rates will be, and vice versa. 
Jo lavere lønnsvekst, jo lavere rente, og omvendt.
Japan represents the one extreme, with an interest rate of zero and no wage growth. 
Det ene ytterpunktet er Japan med null rente og ingen lønnsvekst.
At the other extreme are Iceland and Norway, with high wage growth and a high key rate. 
To andre ytterpunkter er Island og Norge med høy lønnsvekst og høy styringsrente.
It is combined wage growth for all groups that influences the outlook for inflation. 
Det er lønnsveksten samlet for alle grupper som påvirker utsiktene for inflasjonen.
Although it is too early to draw final conclusions, there are some indications that wage formation in Norway is changing: 
Selv om det er for tidlig å trekke endelige konklusjoner, er det flere trekk som kan tyde på at lønnsdannelsen i Norge er i endring:
The social partners do not appear to be placing as much emphasis as previously on developments in wage growth among our trading partners. 
Det ser ut til at partene i arbeidslivet ikke legger like stor vekt som tidligere på utviklingen i lønnsveksten hos våre handelspartnere.