natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The account enthusiastically conveys how the waterway was made navigable by establishing a system of cairns to show the way. 
Her fortelles det begeistret om hvordan skipsleden var gjort farbar ved opprettelse av et system av varder som viser vei.
Modern daymarks 
Dagmerker i dag
Today, the Norwegian Coastal Administration (NCA) is responsible for sea marking and the rest of the maritime infrastructure along the Norwegian coast. 
I dag er det Kystverket som har ansvaret for sjømerkingen og resten av den maritime infrastrukturen langs norskekysten.
The NCA, which is a specialised government agency under the Ministry of Transport and Communications, administers a total of more than 14 000 daymarks along the Norwegian coast. 
Kystverket, som er en fagetat under Samferdselsdepartementet, forvalter til sammen mer enn 14.000 dagmerker langs norskekysten.
For Norwegians, no other species of fish are as acclaimed and shrouded in myth as cod and herring. 
Ingen andre fiskeslag er så tiljublet og myteomspunnet som torsken og silda.
This is clearly evident in literature, including the works of Snorre, Petter Dass, Alexander Kielland, Bjørnstjerne Bjørnson, Jonas Lie, Knut Hamsun and Johan Boyer. 
Dette kan en finne tydelige spor etter i diktningen hos blant annet Snorre, Petter Dass, Alexander Kielland, Bjørnstjerne Bjørnson, Jonas Lie, Knut Hamsun og Johan Boyer.
The historical significance of cod and herring is also clear from other sources. 
En finner også andre markante uttrykk for torskens og sildas historiske betydning.
Visitors to Bergen are quickly introduced to dried fish in the wharfs or in tourist brochures. 
Besøker en Bergen, blir en raskt introdusert for tørrfisk i sjøbodene eller i turistbrosjyrene.
In certain fishing regions, king cods (mutant cod) can still be seen suspended from church ceilings. 
I enkelte fiskeristrøk henger det fortsatt ekte kongetorsker i kirken, svevende under kirketaket.
Homage is paid to herring by depictions on municipal coats of arms and sculptures of girls gutting herring, fishermen and children with gutting knives. 
Silda blir hyllet i form av kommunevåpen, skulpturer av ganejenter, fiskere og barn med sildehank.
In the Norwegian language the most important herring and cod stocks are considered to be distinctly Norwegian and are referred to as "Norwegian spring-spawning herring" and "Arcto-Norwegian cod". 
I språket vårt har vi dessuten gitt de viktigste silde- og torskebestanden norsk pass: En refererer fortsatt til «Norsk vårgytende sild» og «Norsk arktisk torsk».
Nor is this surprising, because no other creatures have had as profound an influence on Norwegian society and culture as herring and cod – cod being "giant among giants" and foundation for social development and economic growth along the coast. 
Og det er ikke så rart, for det finnes neppe noen andre skapninger som har hatt like stor påvirkning på norsk samfunn og kultur enn nettopp silda og torsken - med torsken som giganten blant kjemper, og som fundament for samfunnsutvikling og økonomisk vekst langs kysten.
The word for cod in Norwegian, "torsk", also partly illustrates the cultural history of cod. 
Navnet i seg selv forteller jo en del om torskens kulturhistorie.
The word "torsk" is assumed to originate from "tørket fisk" (dried fish). 
En regner med at navnet torsk opprinnelig kommer av «tørket fisk» eller «fisk som tørkes».
"Skrei" (spawning cod) was named descriptively because it migrates ¬– as in Norwegian "skrider frem" (advances). 
Skreien, altså den gyteferdige torsken, har fått sitt beskrivende navn fordi den vandrer – som når vi sier «skrider frem».
Both appellations describe fundamentals of cod biology and significance to Norwegian history: It migrates and is then fished and dried. 
Begge benevnelsene forteller det mest grunnleggende ved torskens biologi og betydning i norsk historie: Den vandrer og blir så fisket og tørket.
The yearly and relatively dependable inshore migration of spawning cod served as the basis for large-scale fishing in many locations along the coast all the way north to Finnmark. 
De årvisse og rimelig stødige innsigene av gytende skrei dannet grunnlaget for et omfattende fiske mange steder langs kysten helt nord til Finnmark.
In this regard, Lofoten occupies a unique position. 
Lofoten står her i en særstilling.
It is in the largest spawning area, with a climate is favourable for drying fish from the time they are hung in late winter, until summer brings flies and maggots. 
Det er det største gyteområdet, samtidig som klimaet gir god tørk av fisken fra de første blir hengt opp på senvinteren, og fram til sommeren som kommer med fluer og mark.
Drying was inexpensive and, when dried, the fish required neither crates nor other packing materials. 
Tørking var billig, og den ferdige tørrfisken trengte verken kasser eller annen emballasje.
In earlier times they could be loaded straight onto boats headed for Bergen, and then be shipped from there out to the rest of the world. 
I tidligere tider kunne den pakkes rett ned i jekta til Bergen, og så sendes videre ut i verden.
The seasonal cod fishing in Lofoten attracted fishermen from surrounding areas within the range of boats with oar and sail. 
Lofotfisket trakk til seg fiskere fra et stort omland innen rekkevidde for båter med årer og seil.
Dried cod was also produced in other places where there was a stable inshore migration of spawning cod or good coastal cod fishing, as in northwestern Norway. 
Tørrfisk ble også produsert andre steder der det var stabilt skreiinnsig eller godt fiske av kysttorsk, slik som på Nord-Vestlandet.
In these locations the climate was not as favourable for simply drying cod. 
Klimaet ga ikke like god tørk her.
The preferred method of processing dried cod in these places involved salting. 
Dermed ble tilvirking til klippfisk den foretrukne måten å foredle torsken på.
Herring were more unpredictable than cod. 
Silda var mer lunefull enn torsken.
The fjords were sometimes packed full of herring in one place, and other times the herring headed towards shore somewhere completely different. 
Noen ganger sto fjordene tett av sild et sted, andre ganger søkte den mot land et helt annet sted.
As with the cod, however, herring were readily available when they came to the coast to gather in coastal lagoons and narrow fjords. 
Men som torsken var den lett tilgjengelig når den først kom inn til kysten og søkte seg inn i poller og trange fjordarmer.
Nor was it uncommon for herring to be caught regularly in nets in the same location decade after decade, after which they would suddenly disappear. 
Det var heller ikke uvanlig at den årvisst kunne tas med garn eller nøter på samme stedet tiår etter tiår.
In the mid-1500s, herring gave rise to a "gold rush" along the coast of Bohuslän, Norwegian territory at the time. 
Midt på 1500-tallet skapte silda «Klondyke-stemning» på den da norske Bohuslänkysten.
There too, the bounty came to a sudden end, similar to the collapse of the herring fishery in the Oslo fjord in the same century. 
Også der ble det en brå stopp lik sammenbruddet for sildefisket i Oslofjorden i det samme hundreåret.
In the war and crisis year of 1808, herring appeared in the waters of western Norway as a godsend, which marked the beginning of a sixty-year herring boom. 
Til Vestlandet kom silda som en plutselig velsignelse i krigs- og kriseåret 1808, noe som ble starten på en sekstiårig sildeepoke.
The herring first arrived in southwestern Norway, but moved gradually northwards. 
Innsigene kom først på Sør-Vestlandet, men forflyttet seg gradvis nordover.
Owing to the sudden voluminous appearance of the herring, whole communities of fishermen, fish processors and merchants had to set out quickly to fish for herring with seine or trawling nets. 
Sildas plutselige men sterke tilstedeværelse krevde at hele samfunn av fiskerne, tilvirkere og handelsmenn måtte kaste seg raskt rundt for å fiske sild med garn og nøter.
At the same time, fish processors, equipped with salt and barrels, had to stand at the ready when the catch was brought ashore. 
Samtidig måtte tilvirkere, utstyrt med salt og tønner, stå klare når silda ble brakt til land.
Fishing for herring took place in the winter months, from January or February until early spring. 
Fisket foregikk i vintermånedene fra januar eller februar til tidlig vår.
Even though the work was dark, cold and treacherous, fishing for herring was viewed as an opportunity not to be missed. 
Selv om arbeidet var mørkt, kaldt og farefullt, ble det likevel sett på som mulighetenes fiske.
It is estimated that in the 1860s, just as many persons were involved in herring fishing and processing as there were industrial workers in all of Norway. 
En regner med at det på 1860-tallet var like mange engasjert i sildefisket som det var industriarbeidere i hele landet.
Later, herring fishing reached new heights. 
Senere kom nye høydepunkter i sildefisket.
In the 1950s, entire communities were again involved in the herring fishery. 
På 1950-tallet var igjen hele samfunn engasjert i fisket.
The excitement and the hunt for herring were now broadcast over the radio, in that way becoming the common property of the whole nation. 
Spenningen og jakten på silda ble nå også kringkastet over radioen, og ble på den måten et felleseie for hele befolkningen.
Herring and cod have shaped the communities they impacted. 
Silda og torsken har formet samfunnene rundt.
They have also inspired wonder and a host of explanations of life's many facets, such as in periods when the cod failed to appear. 
De har også gitt grobunn for undring og mangfoldige forklaringer på livets mange fasetter, som i de periodene da torskefisket slo feil.
Examples of this can be found in many of the poet Petter Dass's dark portrayals of the crisis years of the 1600s. 
Et eksempel finner en i flere av Petter Dass sine mørke og malende skildringer av krisetidene på 1600-tallet.
Since the latter part of the 1800s, the secrets of both cod and herring were gradually uncovered by the emerging marine sciences. 
Fra siste del av 1800-tallet og fremover ble både torsken og sildas hemmeligheter gradvis avdekket av de fremvoksende marine vitenskaper.
An answer was sought to the question of why catches varied so much. 
En søkte å finne svar på hvorfor fangstene varierte så mye.
Did catches decline because there were fewer fish, or had the fish simply moved somewhere else? 
Gikk fangstene ned fordi det hadde blitt mindre fisk, eller hadde fisken bare flyttet seg andre steder?
What significance did ocean currents and temperature have? 
Hva betydde havstrømmer og temperatur?
From tentative beginnings in the 1860s, scientists tried to answer these and many other questions. 
Fra en sped begynnelse på 1860-tallet ble disse og mange andre spørsmål forsøkt besvart av forskerne.
Systematic analyses of fish eggs, migratory patterns and age provided more and more answers. 
Systematiske analyser av fiskeegg, vandringsmønster og alder ga flere og flere svar.
The purpose of this research was to understand nature in order to make better use of it. 
Formålet med forskningen var å forstå naturen bedre for å kunne utnytte den bedre.
This became acutely apparent after the Second World War, when a problematic mix arose of science, fish searching technologies and increased catch capacity. 
Dette ble satt på spissen etter andre verdskrig, da det oppsto en problematisk blanding av forskning, leteteknologi og økt fangstkapasitet.
It is true that some scientists sounded the alarm about this development, and as far as the cod was concerned, in the same period important discoveries were made regarding the conditions for sustainable fishing. 
Riktignok advarte enkelte forskere mot utviklingen, og for torskens vedkommende ble det i samme periode gjort viktige oppdagelser om betingelsene for bærekraftig fiske.
But for the herring, the evolution of knowledge did not keep pace with developments in harvesting technology. 
Men for silda holdt ikke kunnskapsutviklingen tritt med utviklingen av fangstleddet.
The result was dramatic overfishing of Norwegian spring-spawning herring. 
Resultatet ble en dramatisk nedfisking av norsk vårgytende sild.
Stocks were on the verge of extinction before the brakes were put on. 
Bestanden var på grensen til utryddelse før bremsene ble satt på.
It would take around 40 years for stocks to recover. 
Det skulle ta om lag førti år før bestanden hentet seg inn igjen.
This hard lesson led to a general change in awareness. 
Denne dyrekjøpte erfaringen førte til en allmenn bevissthetsendring.
It is commonly said that scientists went from being hunting dogs for the fishermen to becoming watchdogs for the fish. 
Om forskerne blir det gjerne sagt at de gikk fra å være jakthunder for fiskerne til å bli vakthunder for fiskene.
The recognition that marine resources have natural limits also spread to the fishermen and the rest of society. 
Erkjennelsen om at havets ressurser har sin naturlige begrensing spredte seg også til fiskerne og resten av samfunnet.
Those fishing for herring, cod and many other species have had to comply with limits on fishing gear and a strict quota system. 
De som drev fiske av sild, torsk og mange andre fiskeslag måtte forholde seg til redskapsbegrensinger og en streng forvaltning med kvoter..
Today, much is known about the lifecycle of both herring and cod. 
I dag vet en svært mye om både silda og torskens livsløp.
This knowledge is crucial for today's fisheries management, the goal of which is harvesting within nature's limits. 
Denne kunnskapen er helt avgjørende for dagens fiskeriforvaltning, der målet er å høste innenfor naturens tåleevne.
Herring and cod are no longer equally prominent in Norwegian society, as fewer are engaged in fishing or processing on land. 
Sild og torsk har ikke lenger en like synlig plass i samfunnet, ettersom færre er engasjert i fiske eller foredling på land.
Yet fishing continues to create value that, properly managed, represents a virtually perpetual resource. 
Men fisket skaper fortsatt verdier som, rett forvaltet, utgjør en tilnærmet evig ressurs.
Cod also remains a favourite fish for many Norwegians, while herring is celebrated at countless herring buffets throughout Norway. 
Torsken er da også fortsatt en favoritt blant fiskeslagene for mange nordmenn, mens feiringen av silda skjer på utallige sildebord rundt om i landet.
Moreover, Norwegian-caught herring and cod are a substantial contribution to the world's larder. 
Norskfanget sild og torsk er dessuten et stort bidrag til verdens matfat.
In this way, herring and cod are ambassadors of both Norwegian cultural history and modern international fisheries management. 
Sild og torsk er på denne måten ambassadører for både norsk kulturhistorie og moderne internasjonal forvaltning.
The Atlantic puffin is a medium-sized member of the auk family (Alcidae) that is easily recognized by its large and colourful beak. 
Lundefuglen er en mellomstor alkefugl som lett kjennes igjen på det store og fargerike nebbet.
Adults reach 26–29 cm in length and weigh 310–550 g. 
Den blir 26–29 cm lang, og veier 310–550 g.
Besides the puffin's large beak, on the side of each head there is characteristic large area of pale grey, which is separated from the white breast by a black collar. 
Foruten det store nebbet, har lundefuglen et karakteristisk stort, gråhvitt kinnfelt som er atskilt fra det hvite brystet av et ubrutt svart brystbånd.
The puffin's upper surface is black, while its underside is white. 
Oversiden er svart, mens undersiden er hvit.
Its legs and webbed feet are bright orange. 
Beina er oransjerøde.
The large beak is laterally flattened and has deep grooves in red, yellow and blue. 
Det kraftige nebbet er sammentrykt fra sidene og har furer i rødt, gult og blått.
In winter plumage, the sides of the head are darker grey, and the beak is smaller because several horny layers fall off during that season. 
I vinterdrakt er kinnene mørkere grå, og nebbet mindre på grunn av hornlag som faller av.
Juvenile birds resemble the adults in winter plumage, but their beaks are smaller and darker in colour. 
Ungfuglene likner de voksne i vinterdrakt, men de har spinklere og mørkere nebb.
The Atlantic puffin is generally silent, but in its burrowing ground at the breeding colony, it makes a muffled growling sound. 
Lundefuglen er stort sett taus, men har en dempet, gryntende lyd som kan høres på hekkeplassen.
The species breeds on both sides of the North Atlantic from the northeastern parts of North America and the British Isles in the south to Greenland, Svalbard and Novaya Zemlya (Russia) in the north. 
Arten hekker på begge sider av det nordlige Atlanterhavet, fra østkysten av Nord-Amerika og De britiske øyer i sør til Grønland, Svalbard og Novaja Semlja (Russland) i nord.
In Europe, the vast majority of puffins breed along the Atlantic Ocean and Norwegian Sea. 
I Europa hekker hoveddelen av bestanden langs kysten mot Atlanterhavet.
During breeding season, between April and August/September, puffins occupy breeding sites along nesting cliffs. 
I hekkesesongen fra april til august/september inntar lundefuglen hekkeplassene i fuglefjellene.
The rest of the year is spent over the open sea. 
Resten av året tilbringes på åpent hav.
In Norway, puffins breed along the coast from western Norway northwards. 
I Norge hekker lundefuglen fra Vestlandet og nordover.
Runde island in Sunnmøre is an important breeding site in the southern portion of the breeding range. 
Øya Runde på Sunnmøre er en viktig hekkeplass i den sørlige delen av hekkeområdet.
However, the largest colony is found on Røst island in Lofoten. 
Den største kolonien befinner seg imidlertid på Røst i Lofoten.
Colonies there can number up to several hundred thousand birds. 
Koloniene der kan bestå av flere hundre tusen fugler.
Another known breeding site is Lovund on the Helgeland coast. 
En annen kjent hekkeplass er Lovund på Helgelandskysten.
According to folklore, the puffins return each year on the same date, 14 April. 
Ifølge myten ankommer lundefuglen Lovund til samme tid hvert år, på «Lundkommardagen» 14. april -.
This is the beginning of the breeding season and the birds arrive in their thousands. 
Dette er starten på hekkingen, og fuglene ankommer i tusentall.
The Atlantic puffin is a highly colonial species, typically nesting in underground burrows that are dug in grass-covered soil on offshore islands. 
Lundefuglen er en typisk kolonihekker som graver ut reiret i gressbevokst jord på større øyer og holmer.
Where such habitat is in short supply, like in Svalbard, puffins nest in rock crevices and in holes among stones. 
Der det mangler jord, slik som på Svalbard, hekker arten i sprekker og hulrom i bergvegger eller mellom steiner.
The puffin feeds mainly on small schooling fish. 
Fuglene livnærer seg hovedsakelig av små stimfisk.
Most puffins search for food in the open sea. 
Lundefuglen leter hovedsakelig etter mat i åpent hav.
The constellation Orion is outlined in white on the back side of the 100-krone banknote. 
Stjernebildet Orion vises i hvitlinjer på baksiden av 100-kroneseddelen.
Orion is the brightest constellation and can be seen from both the northern and southern hemispheres. 
Orion er det stjernebildet som lyser sterkest og som kan ses både fra den nordlige og den sydlige halvkule.
In ancient Greek mythology, Orion was a son of the sea god Poseidon. 
I den gamle greske sagnverdenen var Orion sønn av havguden Poseidon.
Reading the Sagas provides a glimpse into history, but only when we consider both historical texts and archaeological remains together do we begin to understand the distinctive features of the past. 
Gjennom å lese de gamle sagatekstene får vi innblikk i historiske forhold, men det er først når vi får satt sammen tekster og arkeologiske funn at vi begynner å forstå fortidens særtrekk.
The burial ship from the Gokstad burial mound was so well-preserved when it was found in 1880 that it had an immediate effect on the contemporary understanding of Viking Age society. 
Gravskipet i Gokstadhaugen var så godt bevart da det ble funnet i 1880, at det straks påvirket samtidens forståelse av vikingtidssamfunnet.
These remarkable ship remains allow us to continue to sail into the past to explore both the Viking Age and the world from the perspective of a Viking. 
Dette bemerkelsesverdige skipsfunnet gjør at det stadig er mulig for oss å seile inn i fortiden og utforske både vikingtiden og verden på deres måte.
A number of Viking ship replicas have been built and sailed in recent years. 
Det er de senere årene blitt bygget og seilt en rekke vikingskipskopier.
These replicas have functioned as "time machines", enabling us to better understand history and prompting new questions about the present and the obscure past. 
Disse skipene fungerer som «tidsmaskiner» som setter oss i stand til å forstå historien bedre, og lar oss stille nye spørsmål til vår egen tid og den dunkle fortiden.
Based on a text by Terje Planke 
Omtalen er basert på en tekst av Terje Planke
The Viking Age lasted from the end of the 8th century to the middle of the 11th century. 
Vikingtiden varte fra slutten av 700-tallet til midten av 1000-tallet.
This era has become so important to modern Norway chiefly because written sources in the form of the Icelandic sagas and artefacts from large archaeological grave finds have been readily accessible. 
At denne tidsepoken har fått så stor betydning for oss i det moderne Norge, henger nok sammen med at vi har god tilgang på skriftlige kilder gjennom de Islandske sagatekstene og gjenstander fra store arkeologiske gravfunn.
These texts and artefacts provided an important historical foundation for the Norwegian nation-building project of the 19th and early 20th century. 
Dette ble viktige byggesteiner i det politiske nasjonsbyggingsprosjektet på 18- og 1900-tallet.
The Viking ships have been credited with a key role in the three areas of Viking expansion and activity: settlement/colonisation, pillaging/warring raids, and peaceful trading. 
Vikingskipene er gitt en nøkkelrolle for å forklare vikingenes ekspansjon og virke på tre ulike felt: Landnåm/kolonisering, vikingtokt/krigerferd og den fredsomme handelsvirksomheten.
Three burial ships are exhibited at the Viking Ship Museum in Oslo. 
Det står utstilt tre gravskip ved Vikingskipsmuseet i Oslo.
The grave chamber contained a large number objects for use in the afterlife. 
De gravlagte fikk med seg mange gjenstander til etterlivet.
Preservation conditions were also ideal. 
I tillegg var bevaringsforholdene meget gode.
The Gokstad ship from Sandefjord in Vestfold county was buried with 16 horses, dogs, tents, sleds, tools and three small boats. 
Sammen med Gokstadskipet fra Sandefjord ble det gravlagt 16 hester, noen hunder, telt, sleder, redskap og tre små båter.
The small boats are similar to traditional Norwegian utility boats of the 19th century. 
Småbåtene er ganske like våre tradisjonelle bruksbåter fra 1800-tallet.
The ship and the boats show that the Gokstad man must have been an active seafarer. 
Skipet og båtene viser at Gokstadmannen må ha vært en ivrig sjøfarer.
The man's skeletal injuries indicate that he was a warrior who died in battle. 
Skader på Gokstadmannens skjelett viser at han var en kriger som døde i kamp.
The Oseberg ship was built in southwestern Norway in 820 and was used as a burial ship 14 years later in Tønsberg for two women who were buried with a trove of artefacts and textiles for the afterlife. 
Osebergskipet ble bygget på Sør-Vestlandet i år 820, og ble 14 år senere gravskip ved Tønsberg for to damer som fikk med seg en rikholdig kunst- og tekstilkultur i etterlivet.
The Klåstad ship is a fourth Viking ship. 
Klåstadskipet er et fjerde vikingskip.
It sank in Vestfold county and its load reveals that it was a cargo ship. 
Det sank i Vestfold, og lasten røper at båten var et frakteskip.
Together, these ships give us an idea about how goods were transported and about culture and power in Norway and northern Europe in the Viking Age. 
Til sammen lar disse skipene oss forstå noe om hvordan de kunne forflytte varer, kultur og makt i Norge og Nord-Europa i Vikingtiden.
The first three Norwegian burial ships share a number of characteristics. 
De tre norske gravskipene har flere fellestrekk.