natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Norway's monetary system was largely based on the gold standard until its international collapse in 1929, when the Norwegian krone was pegged to the pound sterling. 
Gullstandarden ble i Norge i hovedsak videreført helt fram til dens internasjonale sammenbrudd i 1929, da norske kroner ble knyttet til britiske pund.
Up to the mid-1980s, the focus of monetary policy was, first, to stabilise the exchange rate by means of interventions and regulation of international capital movements. 
Fram til midten av 1980-årene var fokus i pengepolitikken for det første å stabilisere valutakursen ved hjelp av intervensjoner og ved reguleringer av internasjonale kapitalbevegelser.
Second, credit developments were governed by regulations on borrowing. 
For det andre ble kredittutviklingen styrt med utlånsreguleringer.
The interest rate was primarily used to provide cheap credit for some sectors. 
Renten ble først og fremst brukt for å tilgodese enkelte sektorer med billig kreditt.
Many other countries have followed a similar path of development. 
Om lag tilsvarende utvikling finner vi i mange andre land.
Many of the changes in international monetary policy over the past 25 år can be viewed as a response to the problems of stagflation in the 1970s and to financial innovations and deregulation of financial markets in the 1980s. 
Mye av endringene i pengepolitikken internasjonalt de siste 25 år kan sees som svar på problemene med stagflasjon på 1970-tallet og på finansielle innovasjoner og dereguleringen av finansmarkedene på 1980-tallet.
The nominal interest rate (the key rate) will thus be set by central banks with the objective of achieving a level of actual inflation that is equal to the inflation target. 
Sentralbanken vil sette den nominelle renten (styringsrenten) med det siktemål at faktisk fremtidig inflasjon skal bli lik inflasjonsmålet.
Provided there is confidence in monetary policy, expected inflation will remain consistent with the inflation target. 
I den grad det er tillit til pengepolitikken vil forventet inflasjon ligge fast på inflasjonsmålet.
Changes in nominal interest rates will then be fully reflected in real interest rates. 
Endringer i nominelle renter vil i så fall slå fullt ut i realrentene.
This makes monetary policy more effective. 
Dette gjør pengepolitikken mer effektiv.
The changes in Norges Bank's monetary policy over the past 25 years are largely in line with international developments. 
Endringene i Norges Banks pengepolitikk de siste 25 år er i grove trekk på linje med utviklingen internasjonalt.
In Norway, the interest rate was used to stabilise the exchange rate from 1986. 
I Norge ble renten fra 1986 brukt for å stabilisere valutakursen.
Capital regulations no longer had the desired effect and were removed. 
Kapitalreguleringene virket ikke lenger og ble opphevet.
Events in international financial markets in the last half of the 1990s led to more pronounced fluctuations in the exchange rate and demonstrated that the exchange rate cannot be finely tuned. 
Hendelser i internasjonale finansmarkeder i siste halvdel av 90-årene gav grobunn for større fluktuasjoner i valutakursen og demonstrerte at valutakursen ikke kan finstyres.
High petroleum revenues, fiscal slippage and expectations of an increase in the use of petroleum revenues contributed to eliminating the effect of interest rate policy on wage formation and fiscal policy. 
Høye oljeinntekter, glidning i budsjettpolitikken og forventninger om økt bruk av oljeinntekter bidro til at signalene fra rentepolitikken tilbake til lønnsdannelsen og til budsjettpolitikken ble borte.
The exchange rate was no longer suitable as a nominal anchor. 
Valutakursen var etter hvert ikke lenger tilstrekkelig skikket som nominelt anker.
The Government laid down new monetary policy guidelines in March 2001. 
Regjeringen fastsatte nye retningslinjer for pengepolitikken i mars 2001.
Norway's current system of flexible inflation targeting and the objective of inflation over time of 2 ½ per cent is similar to systems in other comparable countries. 
Nåværende system i Norge med fleksibel inflasjonsstyring og et mål om en vekst i konsumprisene over tid på 2 ½ prosent skiller seg ikke ut fra systemet i en rekke andre land det er naturlig å sammenlikne oss med.
The OECD countries have placed greater emphasis on inflation targeting through the 1990s. 
Større vekt på inflasjonsstyring har særmerket OECD-landene gjennom 1990-årene.
Capital markets outside these areas are small. 
Kapitalmarkedene utenfor disse hovedområdene er små.
However, changes are also being made in monetary policy regimes in a number of emerging markets. 
Men også i flere av de såkalte "emerging markets", eller fremvoksende markeder, skjer det endringer i de pengepolitiske regimer.
One important tendency is that fewer countries operate an exchange rate policy regime where they are free to change the conversion rate to other currencies on their own initiative, so-called "crawling pegs". 
En viktig tendens er at færre land har et valutapolitisk regime der de fritt på eget initiativ kan endre vekslingsforholdet til andre valutaer, såkalte "crawling pegs".
A number of emerging markets have chosen inflation targeting instead: for example Israel, Chile, Brazil, Colombia, Korea, Thailand, Mexico og South Africa. 
Flere fremvoksende markeder har i stedet valgt inflasjonsstyring: Det gjelder blant andre Israel, Chile, Brasil, Colombia, Korea, Thailand, Mexico og Sør-Afrika.
Other countries, such as China, Hong Kong and the Baltic States, have chosen to continue to use a fixed exchange rate system. 
Andre land har valgt å holde fast på et system med helt faste valutakurser, som Kina og Hong Kong og de baltiske land.
The operational target of monetary policy in Norway as defined by the Government is inflation of close to 2.5 per cent over time. 
Det operative målet som Regjeringen har fastsatt for pengepolitikken i Norge, er en inflasjon som over tid er nær 2,5 prosent.
The inflation target is also a vehicle for allowing monetary policy to stabilise developments in output and employment. 
Inflasjonsmålet gir også en ramme for hvordan pengepolitikken kan bidra til å stabilisere utviklingen i produksjon og sysselsetting.
When interest rates are increased, demand falls and inflation is kept at bay. 
Når renten settes opp reduseres etterspørselen, og inflasjonen holdes nede.
This orientation of monetary policy will normally also contribute to stabilising output and employment. 
En slik pengepolitikk vil også normalt bidra til å stabilisere produksjonen og sysselsettingen.
Two years is therefore normally a reasonable time horizon for achieving the inflation target. 
To år er derfor normalt et rimelig tidsperspektiv for å nå inflasjonsmålet.
The most important monetary policy instrument is the interest rate on banks' sight deposits in Norges Bank. 
Det viktigste virkemidlet i pengepolitikken er renten på bankenes dagsinnskudd (foliorenten) i Norges Bank.
Short money market rates will shadow changes in Norges Bank sight deposit rate. 
De korte markedsrentene vil følge endringer i Norges Banks foliorente.
The short-term nominal interest rate in Norway is now very low historically. 
Den kortsiktige nominelle renten i Norge er nå svært lav historisk sett.
With reduced pressures in the economy and the prospect of an inflation rate below target at the two-year horizon, Norges Bank has over the past year reduced the key rate on a number of occasions. 
Med svekket press i økonomien og utsikter til en prisvekst under målet på 2 års sikt, har Norges Bank i løpet av det siste året redusert styringsrenten i flere omganger.
The interest rate reductions since December 2002 reflected a change in the inflation outlook. 
Rentenedsettelsene siden desember i fjor skyldes at utsiktene for inflasjonen endret seg.
The cuts were made in response to a weaker global economy and a sharp reduction in interest rates in other countries. 
Det skjedde som følge av svakere konjunkturer i verdensøkonomien og kraftig nedgang i internasjonale renter.
In addition, Norway's business sector has clearly felt the effects of the high level of costs and the strong krone exchange rate. 
I tillegg har næringslivet i Norge tydelig merket virkningene av det høye norske kostnadsnivået og den sterke kronekursen.
The public sector has also had to scale back its activities following last year's wage settlement. 
Også offentlige virksomheter har måttet tilpasse aktiviteten etter fjorårets lønnsoppgjør.
The sluggish prospects both abroad and at home have in turn influenced the Norwegian labour market and the outlook for wage and price inflation in the years ahead. 
De svake utsiktene ute og hjemme har i neste omgang påvirket det norske arbeidsmarkedet og utsiktene for lønns- og prisutviklingen i årene framover.
The interest rate reductions this summer were carried out in larger steps than what has been customary. 
Rentesenkningene i sommer har blitt gjennomført i større trinn enn hva som har vært vanlig.
They were important in order to prevent inflation expectations from taking hold at too low a level. 
Rentereduksjonene har vært viktig for å motvirke at inflasjonsforventningene fester seg på et for lavt nivå.
The interest rate cuts, which have also brought real interest rates down to a historically low level, will also contribute to a pick-up in growth in the economy. 
Rentereduksjonene, som også har brakt realrentene ned på et historisk lavt nivå, vil samtidig bidra til at veksten i økonomien tar seg opp.
Changes in expectations concerning Norges Bank's future monetary policy may therefore influence interest rates with a maturity in excess of 1-2 months. 
Endringer i forventninger til Norges Banks pengepolitikk noe fram i tid kan derfor påvirke renter med løpetid utover 1 - 2 måneder.
Norges Bank's mandate for monetary policy is well known in the market. 
Norges Banks mandat for pengepolitikken er godt kjent i markedet.
When economic agents also understand Norges Bank's response pattern in connection with events in the economy, market expectations concerning the interest rate will change as a result of economic news and to a lesser extent as a result of Norges Bank's interest rate decisions in themselves. 
Når aktørene i det økonomiske liv også forstår Norges Banks reaksjonsmønster på begivenheter i økonomien, vil markedets forventninger om renten endres som følge av nyheter om økonomien og i mindre grad som følge av Norges Banks rentebeslutninger i seg selv.
Norges Bank reduced the key rate at the monetary policy meeting on 17 September 2003. 
Norges Bank reduserte foliorenten på rentemøtet 17. september i år.
Short-term interest rates showed little change since the interest rate decision was expected by market participants. 
De korte rentene endret seg lite ettersom rentebeslutningen var ventet i markedet.
At the same time, the Bank changed its bias concerning future inflation. 
Samtidig skiftet bankens risikovurdering for framtidig inflasjon.
At the monetary policy meeting in August, the Bank stated that, with an interest rate of 3 per cent, the probability that inflation two years ahead would be lower than 2½ per cent was greater than the probability that it would be higher. 
På rentemøtet i august hadde banken uttrykt at det med en rente på 3 prosent var mer sannsynlig at inflasjonen på to års sikt ville bli lavere enn 2½ prosent enn at den ville bli høyere.
Following the meeting on 17 September, the Bank stated that, with an interest rate of 2.50 per cent, the probability that inflation two years ahead would be higher than 2½ per cent was the same as the probability that it would be lower. 
Etter møtet 17. september uttalte banken at det med en rente på 2 ½ prosent anses som like sannsynlig at inflasjonen på to års sikt blir høyere enn 2½ prosent som at den blir lavere.
Expectations concerning future short-term interest rates rose slightly, probably as a result of the change in Norges Bank's bias concerning future inflation. 
Forventningene til kortsiktige renter noe lenger fram i tid gikk litt opp, trolig som følge av Norges Banks endrede vurdering av risikoen for fremtidig inflasjon.
This was perceived as new information by market participants. 
Dette framsto som ny informasjon for markedsdeltakerne.
The yield curve was therefore a little steeper following the monetary policy meeting. 
Avkastningskurven ble dermed litt brattere etter rentemøtet.
The market's expectations concerning future short-term rates can be reflected in forward rates. 
Markedets forventninger om kortsiktig rente i framtiden kan uttrykkes med terminrentene.
Interest rate expectations for the next few years largely depend on the economic outlook and market expectations concerning monetary policy. 
Renteforventningene for de nærmeste årene avhenger i stor grad av konjunkturutsiktene og av markedets forventninger til pengepolitikken.
In the long term, up to ten years, market participants are unlikely to have any particular expectations concerning cyclical fluctuations. 
På lang sikt, opp mot 10 år, har aktørene i markedet neppe spesielle forventninger om konjunkturbevegelsene.
The forward rate may then be interpreted as the sum of the expected real interest rate and expected inflation when the economy is in balance. 
Da kan terminrenten tolkes som summen av forventet realrente og forventet inflasjon når økonomien er i likevekt.
Without limitations on capital movements, the real interest rate must be expected to develop approximately the same across countries over time. 
Uten begrensninger på kapitalbevegelsene må vi vente at realrenten over tid utvikler seg omtrent likt mellom land.
If there are no systematic differences in the risk premium between countries, differences in forward rates may be interpreted as differences in inflation expectations between countries. 
Hvis risikopremiene mellom land heller ikke er systematisk forskjellig, vil forskjeller i terminrenter kunne tolkes som forskjeller i inflasjonsforventninger mellom land.
In the euro area, the inflation target is below, but close to 2 per cent. 
I euroområdet er inflasjonsmålet under, men nær 2 prosent.
This results in an inflation differential of ½ - 1 percentage point against Norway. 
Dette gir en inflasjonsforskjell på 1/2 - 1 prosentpoeng mot Norge.
An investor must therefore have an interest rate in Norway that is ½ - 1 percentage point higher than in Germany in order to achieve the same expected real return in the two countries. 
En investor må dermed ha ½ - 1 prosentpoeng høyere rente i Norge enn i Tyskland for å oppnå samme forventede realavkastning i de to landene.
Following the introduction of the inflation target, the difference between German and Norwegian forward rates was about 1 percentage point for a long time. 
Etter innføringen av inflasjonsmålet lå differansen mellom tyske og norske terminrenter lenge på om lag 1 prosentpoeng.
So far in 2003, this differential has been somewhat lower. 
Hittil i 2003 har denne differansen vært noe lavere.
This interest rate differential indicates that the market is confident that we will achieve the inflation target. 
Denne renteforskjellen tyder på at det er tillit til at vi skal nå inflasjonsmålet.
This line of reasoning can also be reversed. 
Dette resonnementet kan også snus.
Given stable inflation expectations of 2½ per cent, i.e. that monetary policy is credible, an estimate of the expected equilibrium real interest rate can be derived from the long-term forward rate. 
Gitt stabile inflasjonsforventninger på 2 ½ prosent, dvs at pengepolitikken er troverdig, kan anslaget på forventet likevektsrealrente avledes fra den langsiktige terminrenten.
About ten years ahead, market participants expect a short-term nominal interest rate in Norway of about 5¾ per cent. 
På om lag 10 års sikt venter aktørene i markedet en kortsiktig nominell rente i Norge på om lag 5 ¾ prosent.
With expected inflation corresponding to the inflation target of 2½ per cent, we can estimate the market's expected real interest rate in the long term at about 3¼ per cent. 
Med forventet inflasjon som svarer til inflasjonsmålet på 2 ½ prosent, kan vi anslå markedets forventede realrente på lang sikt til om lag 3 ¼ prosent.
This is approximately the same level for long-term real interest rates as in the period 1997-2002, but higher than the long historical average from 1870 to 2003. 
Dette er omtrent det samme nivået de langsiktige realrentene lå på i perioden 1997 - 2002, men høyere enn det riktig lange historiske snittet fra 1870 til 2003.
Deflation tendencies in a number of countries 
Tendenser til prisfall i flere land
Inflation has declined in a number of countries. 
Inflasjonen har kommet ned i en rekke land.
This indicates that the global shift in monetary policy, with a greater focus on inflation, has been effective. 
Dette indikerer at omleggingen av pengepolitikken internasjonalt med større fokus på prisveksten har virket.
However, other factors have also played a role. 
Men andre faktorer har også spilt inn.
Fiscal policy is being used to a lesser extent in demand management. 
Finanspolitikken brukes i mindre grad i konjunkturreguleringen.
Structural reforms have been adopted in order to improve the growth potential of the economy. 
Det er gjennomført strukturelle reformer for å bedre vekstpotensialet i økonomien.
Financial markets have been liberalised and the markets for both financial services and products have been globalised. 
Finansmarkedene er liberalisert og både finans-, tjeneste- og produktmarkedene er globalisert.
Deflation, i.e. a sustained fall in prices, has again become a subject of economic debate in the last few years. 
Deflasjon, altså et vedvarende fall i det generelle prisnivået, har kommet tilbake som tema i den økonomiske debatten de siste par årene.
This is naturally due to the fall in consumer prices in a number of countries in Asia and the very low rate of inflation in many countries. 
Det har naturlig nok sammenheng med at konsumprisene faller i en rekke land i Asia, og at prisveksten er svært lav i mange land.
Deflation can have a destabilising effect. 
Deflasjon kan være destabiliserende.
If market participants expect prices to continue to fall, the real interest rate may be high since the nominal interest rate cannot fall below zero. 
Dersom aktørene forventer at prisene vil fortsette å falle, kan realrenten bli høy, ettersom nominell rente ikke kan komme lavere enn null.
Households and enterprises may then find it profitable to increase saving pending a decline in prices, which leads to further fall in demand. 
Dermed kan husholdninger og bedrifter finne det lønnsomt å øke sparingen i påvente av prisfall, noe som gir ytterligere fall i etterspørselen.
The real debt burden increases as a result of the fall in prices. 
Den reelle gjeldsbyrde øker som følge av prisfallet.
This curbs demand. 
Det demper etterspørselen.
Deflation is often accompanied by a decline in asset prices. 
Deflasjon går ofte sammen med fall i formuespriser.
This reduces banks' collateral value for loans and may reduce banks' total lending. 
Det reduserer bankenes sikkerheter for lån, og kan redusere bankenes samlede utlån.
Deflation can be spread across countries. 
Deflasjon kan spres mellom land.
Even though Norway is not experiencing deflation, we see that increased imports from low-cost countries are curbing inflation in Norway. 
Selv om det ikke er deflasjon i Norge ser vi at økt import fra lavkostnadsland demper prisveksten i Norge.
Inflation in Norway is now low. 
Inflasjonen i Norge er nå lav.
It is primarily developments in prices for imported consumer goods that have pushed down the rise in consumer prices adjusted for tax changes and excluding energy products (CPI-ATE). 
Det er først og fremst utviklingen i de importerte konsumvarene som har trukket ned veksten i konsumprisene justert for avgifter og uten energivarer (KPI-JAE).
The low rise in prices reflects the appreciation of the krone through 2002 and the low rate of inflation abroad. 
Den lave prisveksten henger sammen med at kronen styrket seg gjennom fjoråret og at prisveksten i utlandet er lav.
As a result of the fall in inflation rates globally, key monetary policy rates are now low in the major economies. 
Fallet i prisstigningen internasjonalt har medført at de pengepolitiske styringsrentene er lave i de største landene.
Monetary policy has also been eased considerably in the US and the euro area over the past few years as a result of the economic downturn. 
Pengepolitikken er dessuten blitt markert lettere i USA og euroområdet i løpet av de siste årene som følge av det økonomiske tilbakeslaget.
Norway's monetary policy must be adapted to a global economy that is marked by unusually low interest rates. 
Norsk pengepolitikk må tilpasses en omverden som preges av usedvanlig lave renter.
The Federal Reserve stated after its last meeting that the upside and downside risks to the attainment of sustainable growth for the next few quarters were roughly equal. 
Sentralbanken i USA uttrykte på sitt siste møte at risikobildet for den økonomiske veksten i tiden fremover er ganske balansert.
The risk of inflation becoming undesirably low was therefore deemed to be greater than the risk that inflation would move up from its already low level. 
Risikoen for et uheldig, ytterligere fall i inflasjonen ansees derimot større enn risikoen for at inflasjonen vil ta seg opp fra sitt allerede lave nivå.
This is the predominant concern of monetary policy in the period ahead. 
Dette er den vesentligste bekymring for pengepolitikken fremover.
Monetary policy in the US may therefore remain expansionary for a fairly long period ahead. 
Dermed kan pengepolitikken i USA forbli ekspansiv i en ganske lang periode framover.
In Japan, expectations of a continued fall in prices have held up the real interest rate in spite of low nominal interest rates. 
I Japan har forventninger om fortsatt prisfall bidratt til å holde realrenten oppe til tross for lave nominelle renter.
In Japan, the key rate has been close to zero since the end of 2001. 
I Japan har den pengepolitiske renten vært nær null siden slutten av 2001.
This limits the central bank's scope for stimulating demand. 
Dette begrenser sentralbankens mulighet til å stimulere etterspørselen.
In recent years, "untraditional" monetary policy instruments have also been discussed, such as supplying considerable liquidity through purchases of various types of securities, including long-term paper. 
I de senere år har derfor såkalte "utradisjonelle" pengepolitiske virkemidler blitt diskutert, som å tilføre betydelig likviditet gjennom kjøp av ulike typer verdipapirer, inklusive langsiktige papirer i markedet.
The Bank of Japan has to a large extent purchased long-term government bonds and, since last summer, asset-backed securities as well. 
Den japanske sentralbanken har i en vid utstrekning kjøpt langsiktige statsobligasjoner og siden sist sommer også såkalte asset-backed securities (verdipapirer med tilleggssikkerhet utstedt av private institusjoner).
How to respond to financial bubbles 
Hvordan forholde seg til finansielle bobler
Another subject that is being discussed globally is how monetary policy should respond to financial bubbles. 
Et annet tema som diskuteres internasjonalt er hvordan pengepolitikken skal forholde seg til finansielle bobler.
Should we try to prevent the bubble from developing or be content with responding afterwards once the bubble has burst and then make the best out of the situation? 
Skal en forsøke å hindre boblen i å vokse frem, eller nøye seg med å komme inn i ettertid når boblen har sprukket og da gjøre det beste ut av situasjonen?
And what is actually feasible? 
Og hva er egentlig mulig?
Financial stability is often defined as the absence of financial instability. 
Finansiell stabilitet blir ofte definert som fravær av finansiell ustabilitet.
Those who experienced the banking crisis in the 1990s have a clear perception of this. 
De som opplevde bankkrisen på 1990-tallet, har en klar oppfatning av hva det er.