natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The decision basis for the Bank's advice is presented in the December 2015 Monetary Policy Report (4/15). 
Beslutningsgrunnlaget for rådet er gjengitt i Pengepolitisk rapport 4/15.
"Norges Bank's assessment of financial imbalances is little changed since September," says Governor Øystein Olsen. 
– Norges Banks vurdering av de finansielle ubalansene er lite endret siden september, sier sentralbanksjef Øystein Olsen.
The persistent rise in household debt ratios and high house and commercial real estate price inflation in recent years are signs that financial imbalances have built up. 
Den vedvarende oppgangen i husholdningenes gjeldsbelastning og høy prisvekst på bolig- og næringseiendom de siste årene er tegn på at finansielle ubalanser har bygd seg opp.
Recently, house price inflation and household debt have edged down. 
I det siste har veksten i boligprisene og husholdningenes gjeld avtatt litt.
Corporate debt growth has been fairly stable and banks have announced that credit standards will be tightened somewhat. 
Gjeldsveksten i foretakene har vært nokså stabil, og bankene har varslet noe strammere kredittpraksis.
In June 2015, the buffer rate was set at 1.5 percent effective from 30 June 2016. 
Bufferkravet ble i juni 2015 fastsatt til 1,5 prosent fra 30. juni 2016.
See the Ministry's press release 
Se Finansdepartementets pressemelding
Norges Bank's letter: Advice on the countercyclical capital buffer 2015 Q4 
Norges Banks brev: Råd om motsyklisk kapitalbuffer 4. kvartal 2015
Address by Governor Svein Gjedrem. 
Foredrag av sentralbanksjef Svein Gjedrem.
The General Meeting of ACI Norway in Tromsø, Saturday, 19 August 2000 
Generalforsamlingen i ACI Norge, Tromsø 19. august 2000
I would like to start by expressing my thanks for being given the opportunity to give this presentation of monetary policy in Norway. 
Først vil jeg takke for anledningen til å gå bredt gjennom utøvelsen av pengepolitikken i Norge.
Finally, I will turn to certain structural features of particular importance to developments in the capital account balance which can shed light on the relationship between the setting of interest rates in Norway and international interest rate developments. 
Til slutt vil jeg peke på noen strukturelle forhold som har vesentlig betydning for utviklingen i kapitalbalansen, og som kan kaste lys over forholdet mellom rentesettingen i Norge og den internasjonale renteutviklingen.
The basis for monetary policy 
Grunnlaget for pengepolitikken
The chart shows movements in the krone exchange rate between 1980 and the present. 
Figuren viser bevegelsene i kronekursen fra 1980 til nå.
There have been three major crossroads since 1986. 
Fra 1986 til i dag er det tre viktige veiskiller :
Following the last devaluation in May 1986, the Norwegian authorities decided to introduce a fixed exchange rate system for the krone. 
Etter en siste devaluering i mai 1986 valgte norske myndigheter å holde kronen fast.
The monetary policy authorities bound themselves to the mast. 
De pengepolitiske myndighetene bandt seg til masten.
Under this system, the interest rate was to be set solely with the aim of maintaining exchange rate stability within narrow margins. 
Renten skulle fastsettes ensidig med sikte på å styre valutakursen innen snevre marginer.
At the same time, the krone was supported through extensive exchange-market interventions. 
Verdien av kronen ble samtidig støttet med omfattende intervensjoner i valutamarkedet.
The fixed exchange rate system led to a gradual slowing of price inflation. 
Fastkurspolitikken ga en gradvis nedgang i prisveksten.
A counter-cyclical fiscal policy also helped reinforce the credibility of the choice of monetary policy regime, since unemployment in this period was lower than would otherwise have been the case. 
Samtidig bidro en motsyklisk finanspolitikk til å gjøre det pengepolitiske valget mer troverdig, fordi arbeidsledigheten ble lavere enn den ellers ville blitt.
In December 1992, the fixed exchange rate system had to be abandoned following a sustained period of unrest and extensive speculation in European exchange markets. 
I desember 1992 måtte fastkurspolitikken oppgis etter vedvarende uro og omfattende spekulasjoner i de europeiske valutamarkedene.
After this the krone remained stable for several years without any significant changes to Norges Bank's policy response pattern. 
Kronen holdt seg likevel stabil i årene etterpå, og Norges Banks reaksjonsmønster endret seg ikke vesentlig.
The stability of the krone during this period was largely due to the Norwegian economy entering a period of balanced growth. 
Stabiliteten i kronen skyldtes i stor grad at norsk økonomi kom inn i en periode med balansert vekst.
The monetary policy instruments merely accompanied these developments. 
De pengepolitiske virkemidlene ledsaget bare denne utviklingen.
From late 1996 the krone became less stable: the value of the krone fluctuated substantially, despite more active use of monetary policy instruments to dampen the fluctuations. 
Kronens verdi svingte kraftig, trass i mer aktiv bruk av pengepolitiske virkemidler for å dempe svingningene.
This period saw high levels of economic activity in Norway, coupled with marked cost inflation. 
Det har vært høy økonomisk aktivitet i Norge i denne perioden og sterk kostnadsvekst.
This coincided with considerable fluctuations in oil revenues and turbulence in international financial markets, which had a contagion effect on the krone. 
Samtidig har svingningene i oljeinntektene vært betydelige, og uro i internasjonale finansmarkeder har smittet over på vår valuta.
Developments since the end of 1996 indicate that the exchange rate is no longer ideally suited as an operational short-term objective for monetary policy. 
Utviklingen siden årsskiftet 1996/97 viser at valutakursen ikke lenger er godt egnet som et operativt kortsiktig mål for pengepolitikken.
Norges Bank is not in a position to fine-tune movements in the krone exchange rate. 
Norges Bank kan ikke finstyre kronekursen.
When a central bank trades in its own currency to influence the range of the exchange rate, market participants can exploit a situation whereby the exchange rate does not reflect underlying market conditions. 
Når en sentralbank handler sin egen valuta for å påvirke kursleiet, kan aktørene spille på at valutakursen ikke reflekterer underliggende forhold i markedet.
With free capital flows, this can trigger huge movements of capital. 
Med fri flyt av kapital kan dette utløse store kapitalbevegelser.
The Norwegian political authorities formulated Norges Bank's mandate for the conduct of monetary policy. 
Statsmyndighetene har fastsatt mandatet for pengepolitikken.
The regulation reads as follows: 
Forskriften lyder:
"The monetary policy to be conducted by Norges Bank shall be aimed at maintaining a stable exchange rate against European currencies, based on the range of the exchange rate maintained since the krone was floated on 10 December 1992. 
"Norges Banks løpende utøvelse av pengepolitikken skal rettes inn mot stabilitet i kronens verdi målt mot europeiske valutaer, med utgangspunkt i kursleiet siden kronen begynte å flyte den 10 desember 1992.
In the event of significant changes in the exchange rate, policy instruments will be oriented with a view to returning the exchange rate over time to its initial range. 
Ved vesentlige endringer i kursen skal virkemidlene innrettes med sikte på at valutakursen etter hvert bringes tilbake til utgangsleiet.
This mandate allows Norges Bank latitude for exercising discretion in its conduct of monetary policy. 
Dette mandatet gir rom for skjønn i utøvelsen av pengepolitikken.
Norges Bank has explained its interpretation of the Exchange Rate Regulation on several occasions, not least in a letter to the Ministry of Finance dated 21 October 1999, often referred to as the budget submission. 
Norges Banks har gjort rede for sin tolkning av valutakursforskriften blant annet i brev til Finansdepartementet 21. oktober 1999, det såkalte "budsjettbrevet".
At the same time, monetary policy must not in itself contribute to deflationary recessions, as this could undermine confidence in the krone. 
Samtidig må Norges Bank unngå at pengepolitikken i seg selv bidrar til nedgangstid med deflasjon, fordi det kan svekke tilliten til kronen.
In the budget submission, the Bank also provided information about key policy response patterns when price and cost developments and the basis for exchange rate stability are influenced by external factors. 
Banken har i det nevnte brevet også gjort rede for hovedtrekk i vårt reaksjonsmønster når pris- og kostnadsutviklingen og grunnlaget for kursstabilitet blir påvirket av ytre forhold.
Price and cost inflation are influenced by monetary policy through a number of channels. 
Pris- og kostnadsveksten påvirkes av pengepolitikken gjennom flere kanaler.
When interest rates increase, it becomes more profitable to save and to postpone consumption until a later date. 
Når rentene øker, blir det mer lønnsomt å spare og å utsette forbruket til senere.
Interest expenses exceed interest income for households collectively, meaning that a rise in interest rates reduces real disposable income. 
Husholdningene som gruppe har større renteutgifter enn renteinntekter, slik at en renteøkning vil redusere disponibel inntekt.
The value of household wealth decreases, since interest rate rises normally lead to lower house prices and weaker trends in securities markets. 
Verdien av husholdningenes formue vil bli mindre, fordi renteøkninger normalt fører til lavere boligpriser og svakere kursutvikling i verdipapirmarkedene enn ellers.
Growth in private consumption and fixed investment slows. 
Veksten i privat forbruk og realinvesteringer blir lavere.
Lower demand for goods and services may also affect enterprises' profit margins. 
Lavere etterspørsel etter varer og tjenester vil kunne ha betydning for fortjenestemarginene i bedriftene.
Slower growth in domestic demand and production will curb growth in demand for labour. 
Svakere vekst i innenlandsk etterspørsel og produksjon vil dempe veksten i etterspørselen etter arbeidskraft.
When the effects of changes in interest rates reach the labour market, wage growth will be affected. 
Når virkningene av renteendringene når arbeidsmarkedet, vil lønnsveksten påvirkes.
Increases in labour costs will in turn have an effect on inflation. 
Utviklingen i lønnskostnadene har igjen betydning for inflasjonen.
A more direct channel between changes in interest rates and price and cost inflation is to be found in the exchange rate. 
En mer direkte kanal fra renteendring til pris- og kostnadsveksten går via valutakursen.
Under normal circumstances, a higher interest rate strengthens the exchange rate, resulting in lower prices for imported goods (which account for approximately 40 per cent of the goods and services in the consumer price index). 
Normalt vil en økt rente styrke valutakursen, slik at prisene på importerte varer - som utgjør om lag 40 prosent av varene og tjenestene i konsumprisindeksen - går ned.
The change in the exchange rate will also affect earnings in the internationally exposed sector and enterprises' ability to raise wages. 
Endringen i valutakursen vil også påvirke inntjeningen i konkurranseutsatt næringsliv og bedriftenes evne til å øke lønningene.
The relationship between interest rates and the exchange rate is not stable. 
Sammenhengen mellom rente og kronekurs er ikke stabil.
We have seen cases of the exchange rate falling after a rise in interest rates when enterprises and financial operators assumed that the interest rate rise would seriously undermine the basis for economic growth. 
Vi har erfart at en renteøkning kan svekke kronekursen dersom bedriftene og finansaktørene antar at renteøkningen svekker vekstgrunnlaget i økonomien vesentlig.
On the other hand, a low interest rate which fuels higher inflation will cause the krone to fluctuate considerably. 
Motsvarende vil en lav rente som bidrar til økt inflasjon medføre at kronen vil kunne fluktuere sterkt.
Nevertheless, as long as monetary policy has a stabilising effect on the inflation outlook, we will generally be able to assume that raising interest rates strengthens the krone and that lowering interest rates weakens it. 
Likevel - så lenge pengepolitikken bidrar til å stabilisere utsiktene for inflasjonen, vil vi i utgangspunktet kunne legge til grunn at en renteøkning styrker kronen og at en rentereduksjon svekker kronen.
In its December 1999 Inflation Report, Norges Bank presented calculations based on our macroeconomic model which illustrated that an interest rate rise of 1 percentage point might reduce price inflation by 0.3 percentage point after two years. 
I Norges Banks inflasjonsrapport fra desember i fjor, la vi fram noen beregninger basert på vår makromodell som illustrerte at en renteoppgang på 1 prosentpoeng kunne redusere prisveksten med knapt 1/2 prosentpoeng etter to år.
This reduction is largely due to the effect on the exchange rate. 
En vesentlig del skyldes virkningen via valutakursen.
These calculations were based on the assumption of uncovered interest rate parity. 
I beregningene la vi til grunn udekket renteparitet.
An interest rate rise will then result in an immediate appreciation of the krone, which is sufficient for the interest rate differential between Norway and other countries to correspond to expectations of future changes in the exchange rate. 
En renteøkning gir da en umiddelbar styrking av kronekursen, som er tilstrekkelig til at rentedifferansen til utlandet tilsvarer forventningene om fremtidig kursendring.
After three years the effect is somewhat less strong as a result of the depreciation of the krone, but at this stage domestic factors will gain in importance. 
Etter tre år er virkningen på prisveksten omtrent like stor, men innenlandske forhold får nå større betydning.
A number of comparative analyses have been published which study the effect of rises in interest rates on inflation in different industrial countries1. 
Det er publisert flere sammenlignende analyser av hvilken effekt en renteendring har på inflasjonen i forskjellige industriland.
There is substantial variation in the calculations across countries and between different analyses. 
Ulike beregninger viser stor variasjon mellom land, og mellom ulike analyser.
In a report published by the Monetary Policy Committee of the Bank of England2, the effect of an interest rate rise which is sustained for one year is illustrated using simulations in the bank's macroeconomic model. 
I en rapport fra den Pengepolitiske komite i Bank of England illustreres virkningen av en renteøkning som varer i ett år ved simuleringer av bankens makroøkonomiske modell.
After two years, inflation has fallen somewhere in the region of 0.2 to 0.4 percentage point, dependent on the other assumptions. 
Etter to år er inflasjonen redusert med 0,2 til 0,4 prosentpoeng, avhengig av de øvrige forutsetningene.
The report emphasises that the effects are dependent on factors such as the general state of the economy and the credibility of the monetary policy regime. 
Det legges vekt på at virkningene avhenger av blant annet tilstanden i økonomien og det pengepolitiske regimets troverdighet.
Calculations carried out by the central bank of Sweden, published in its December 1999 Inflation Report, show effects comparable to those demonstrated in the English report. 
Beregninger i Sveriges Riksbank, presentert i deres inflasjonsrapport i desember i fjor, viser virkninger av samme størrelse som de engelske beregningene.
It is not uncommon for the effects of economic instruments to be uncertain. 
Det er ikke uvanlig at virkningene av økonomiske virkemidler er usikre.
This means that we cannot fine-tune economic developments. 
Det tilsier at vi ikke kan finstyre den økonomiske utviklingen.
The possibilities for conducting a successful economic policy increase by proceeding gradually when economic developments require changes in the interest rate. 
Mulighetene for å lykkes øker ved å gå gradvis fram når den økonomiske utviklingen tilsier endringer i renten.
Despite the uncertainty as to the speed and magnitude of the effect of changes in interest rates on inflation, there can be no doubt that higher interest rates lead to a reduction in rice inflation. 
Selv om det er usikkert hvor raskt og hvor mye renteendringer påvirker inflasjonen, kan det ikke være tvil om at et økt rentenivå isolert sett vil redusere prisveksten.
The models cover some of the channels for interest rate effects, but not all of them. 
Felles for modellene er at de dekker noen av de kanalene renter virker gjennom, men ikke alle.
There is evidence to suggest that changes in interest rates may now have a greater impact on the economy, and more swiftly, in Norway and in other countries than was formerly the case. 
Det er flere forhold som tilsier at renteendringer kan virke raskere og sterkere på økonomien i Norge og i andre land nå enn tidligere.
Chart 3 illustrates the correlation between changes in the consumer confidence indicator and the differential between long-term and short-term interest rates since 1992. 
Figuren illustrerer samvariasjonen mellom utviklingen i forventningsindikatoren og differansen mellom langsiktige og kortsiktige renter siden 1992.
The consumer confidence indicator attempts to chart households' confidence in and expectations concerning their own financial situation and the nation's economy, and represents a leading indicator for private consumption. 
Forventningsindikatoren søker å kartlegge husholdningenes tillit til og forventninger om utviklingen i deres egen og landets økonomi og er en ledende indikator for privat konsum.
The differential between long-term and short-term interest rates is an indicator of the tightness of monetary policy. 
Differansen mellom langsiktige og kortsiktige renter er en indikator for stramheten i pengepolitikken.
The correlation between the interest rate differential and the consumer confidence indicator would seem to imply that monetary policy, at least in certain circumstances, has a swifter and stronger effect than previously assumed. 
Samvariasjonen mellom rentedifferansen og forventningsindikatoren kan tyde på at pengepolitikken, i hvert fall i noen situasjoner, kanskje har raskere og sterkere virkninger enn vi tidligere har regnet med.
The effects of monetary policy are channelled through the real economy and the exchange rate. 
Virkningene av pengepolitikken går via realøkonomien og valutakursen.
As already mentioned, traditionally there has been a considerable lag before changes in the real economy have affected price and cost inflation. 
Som jeg sa, har det tradisjonelt tatt tid før endringer i realøkonomien påvirker pris- og kostnadsveksten.
However, if expectations are reflected in household and enterprise behaviour, prices may be affected more swiftly. 
Men dersom forventninger i større grad slår gjennom i husholdningenes og bedriftenes tilpasning, kan det føre til et raskere gjennomslag også på prisnivået.
If price expectations are affected, the effect on the exchange rate will be intensified, since lower price inflation in isolation implies a stronger exchange rate. 
Dersom prisforventningene påvirkes, kan også virkningen via valutakursen bli sterkere, fordi lavere prisvekst isolert sett tilsier en sterkere valutakurs.
It is thus likely that there is a third channel which monetary policy can affect, which we may term the expectation channel. 
Det er derfor grunn til å tro at det finnes en tredje kanal - det vi kan kalle forventningskanalen - som pengepolitikken kan påvirke.
Developments throughout the 1990s would seem to suggest that this channel is gaining in importance. 
Utviklingen i 1990-årene kan tyde på at denne kanalen blir stadig viktigere.
However, it is difficult to quantify with any degree of accuracy to what extent monetary policy affects price expectations. 
Det er imidlertid vanskelig å tallfeste særlig nøyaktig hvordan pengepolitikken påvirker prisforventningene.
The relationship between monetary policy and price expectations is probably fairly unstable. 
Trolig er det her tale om nokså ustabile sammenhenger.
This will be dependent on confidence in the implementation of monetary policy. 
De vil blant annet være avhengige av at det er tillit til gjennomføringen av pengepolitikken.
The Executive Board of Norges Bank currently assesses the Bank's key rates eight times a year on previously announced dates. 
Hovedstyret i Norges Bank vurderer nå normalt renten åtte ganger i året på tidspunkter som er gjort kjent.
In addition to making decisions on interest rates, after each of these monetary policy meetings the Bank issues a statement on its assessment of probable interest rate changes in the future. 
I tillegg til rentebeslutningene, har det i etterkant av møtene også blitt opplyst hvilken vurdering banken har av den fremtidige rentesettingen.
At the press conference on 9 August announcing the most recent rise in interest rates, the following statement was issued: "Today's decision to raise interest rates brings the overall increase in interest rates to 1.25 percentage points from the beginning of the year. 
Etter det siste rentemøtet 9.august ble det gitt uttrykk for at "Etter dagens vedtak er renten satt opp med i alt 1,25 prosentpoeng siden årsskiftet.
This represents a substantial step in the adjustment of the interest rate that is appropriate on the basis of the analyses in the June Inflation Report. 
Med dette vil vi ha tatt vesentlige skritt i den rentetilpasning som er riktig på bakgrunn av analysene i Inflasjonsrapport 2000/2.
However, the probability that the next change in interest rates will be an increase remains greater than the probability of a reduction." 
Fortsatt er det likevel sannsynlighetsovervekt for at neste endring i renten vil være en økning".
In addition to the mandate for monetary policy, there are several other factors of importance to the decisions made by the Bank, including: 
Utover selve mandatet for pengepolitikken vil flere faktorer ha vesentlig betydning for de vedtak bankens organer vil fatte:
the Bank's interpretation of the mandate, 
bankens tolkning av mandatet,
the policy response pattern in the use of monetary policy instruments as publicised, 
reaksjonsmønsteret i virkemiddelbruken slik det er gjort offentlig kjent,
the analyses in the inflation reports, and 
analysene i inflasjonsrapportene og
assessments of probable interest rate changes in the future. 
vurderingene av den fremtidige rentesettingen.
These factors combined serve as a constraint for the Bank in almost the same way as exchange rate movements did under the fixed exchange rate regime. 
Til sammen binder dette beslutningsgrunnlaget bankens organer om lag slik valutakursutviklingen gjorde i fastkurssystemet.
Established courses of action may be set aside, but only in the face of extraordinary conditions, for example when financial stability is in jeopardy. 
Et innarbeidet handlingsmønster kan likevel brytes, men da bare i helt ekstraordinære tilfeller, f eks når stabiliteten i det finansielle systemet er alvorlig i fare.
The predictability of the behaviour of the central bank helps diminish uncertainty for all participants in the economy. 
Forutsigbarhet i sentralbankens adferd gjør usikkerheten mindre for alle aktørene i det økonomiske livet.
This makes the Norwegian economy less exposed to doubt and speculation concerning the setting of interest rates, reinforcing stability in the formation of expectations and facilitating smoother developments in long-term interest rates. 
Det gjør norsk økonomi mindre utsatt for tvil og spekulasjoner om rentesettingen, gir støtte til stabilitet i forventningsdannelsen og bidrar til jevnere utvikling i langsiktige renter.
Continuity and consistency are therefore Norges Bank's best contribution to economic stability and exchange rate stability. 
Kontinuitet og konsistens er derfor det beste bidraget Norges Bank kan gi til økonomisk stabilitet og kursstabilitet.
At the same time, however, the Bank's leeway with regard to monetary policy is limited. 
Men samtidig begrenses handlefriheten i rentepolitikken.