natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Andrew Haldane discussed this recently in a speech "A leaf being turned". 
Andy Haldane diskuterte nylig dette i talen "A leaf being turned".
[11] 
[11]
Nevertheless, Basel II gives banks ample leeway to determine their own capital requirements. 
Likevel ga reglene i Basel II bankene stor frihet til å fastsette sine egne kapitalkrav.
In 2007, the Swiss bank UBS held USD 50 billion in US CDOs, but the bank believed that these were risk-free, since the paper had the highest rating from the rating agencies and the bank had also purchased credit default insurance. 
Sommeren 2007 eide sveitsiske UBS amerikanske CDOer til 50 milliarder dollar, men banken mente dette var risikofritt siden papirene hadde beste mulige kredittvurdering fra byråene som fastsetter slike, og i tillegg hadde kjøpt forsikring i tilfelle mislighold.
Thus, the bank did not have sufficient capital reserves to cover any losses on this portfolio (Gillian Tett (2009): Fool's Gold). 
Banken satte derfor ikke til side kapital for å dekke eventuelle tap på denne porteføljen, se Gillian Tett (2009): "Fool's Gold: The Inside Story of J.P.
[12] 
[12]
Andrew Haldane (2012): "The dog and the frisbee", speech at the Federal Reserve Bank of Kansas City's 36th symposium 'The Changing Policy Landscape', Jackson Hole, Wyoming (see Bank of England website). 
Andrew Haldane (2012): "The dog and the frisbee", foredrag på Federal Reserve Bank of Kansas City's 36. symposium 'The Changing Policy Landscape', Jackson Hole, Wyoming.
[13] 
[13]
Swings of the pendulum are a frequently used metaphor in studies of financial crises. 
Pendelbevegelser brukes ofte som metafor i studier av finansielle kriser, se for eksempel Michael D.
See, for example, Michael D. Bordo (2003), "Market Discipline and Financial Crisis Policy: a Historical Perspective", in Market Discipline in Banking: Theory and Evidence. 
Bordo (2003)," Market Discipline and Financial Crisis Policy: a Historical Perspective", Market Discipline in Banking: Theory and Evidence.
Moreover, regulations become less effective as time passes, and market participants forget the previous crisis. 
Dessuten avtar effekten av reguleringene etter hvert som tiden går og aktørene glemmer tidligere kriser.
Gerding provides examples of such cyclical pendulum movements going as far back as the 1600s. 
Gerding viser eksempler på slike sykliske pendelbevegelser helt tilbake til slutten av 1600-tallet.
[14] 
[14]
Nicolai Rygg wrote the following in 1948: "There is a tenet that is not difficult to endorse: in times of slow economic growth, when the private sector relaxes, central and local government should support the economy, initiate projects to sustain activity and to prevent a rise in unemployment. 
Nicolai Rygg skrev de følgende linjer i 1948: "Det er en læresetning som det faller seg lett å slutte seg til, at staten (og kommuner) i nedgangstider, når det private næringsliv slapper av, skal tre støttende til, sette arbeider i gang og dermed holde virksomheten oppe og arbeidsledigheten nede.
But the other side of this coin is also important: in years when economic conditions are favourable, when the private sector is at full speed, the government should hold back and put aside reserves to boost its financial strength so that it can provide support when the economy needs it." 
Men den annen side er også viktig: staten bør i år med gunstige konjunkturer, når det private næringsliv går med full fart, holde igjen og isteden legge reserver til side for å styrke sin stilling så den kan gjøre en innsats når nedgangen krever det."
Nicolai Rygg (1948), "I økonomisk stormvær" [In stormy economic weather], festschrift for Joh. 
Nicolai Rygg (1948), "I økonomisk stormvær", festskrift til Joh.
In this article, Rygg highlights his assertion that government budgets must balance over the business cycle. 
Rygg fremhever her kravet om at de offentlige budsjettene måtte balansere over konjunktursykelen.
[15] 
[15]
Governments consistently overestimate growth in their forecasts (Frankel 2011). 
Myndighetene overvurderer konsekvent veksten i sine anslag, se Jeffrey A.
[16] 
[16]
In his 1933 pamphlet "Saving and Circulation Regulation", Frisch proposed the establishment of an advisory committee on the business cycle, composed of economics experts. 
Frisch foreslo et konjunkturpolitisk råd bestående av fageksperter i sin bok om "Sparing og Cirkulasjonsregulering" fra 1933.
[17] 
[17]
But it also faces genuine uncertainty, where probabilities are also unknown. 
Men den står også overfor genuin usikkerhet, hvor også sannsynlighetene er ukjente.
We do not know all the possible outcomes of bank behavior or the real probabilities. 
Vi kjenner ikke alle mulige utfall av bankenes disposisjoner, og heller ikke de reelle sannsynligheter.
Such uncertainty is more effectively managed using simple and robust rules, rather than rules that are as complex as the systems they are meant to regulate. 
Slik usikkerhet håndteres bedre med enkle og robuste regler, i stedet for regler som er like komplekse som systemene de skal regulere.
[19] 
[19]
The psychologist and Economics Nobel laureate Daniel Kahneman touches on this theme in his book, Thinking, Fast and Slow (Allen Lane, 2011) (see e.g. page 98). 
Psykologen og nobelprisvinneren i økonomi Daniel Kahneman er inne på dette i boken "Thinking, Fast and Slow", Allen Lane forlag, 2011, se for eksempel side 98.
Kahneman points out that the application of heuristics – simple decision-making rules often used to find answers to difficult questions – may produce answers that are imprecise or wrong. 
Kahneman påpeker at bruk av heuristiske (enkle) beslutningsmetoder som ofte brukes til å besvare vanskelige spørsmål – kan lede til upresise eller gale svar.
The use of heuristics may be regarded as a way of substituting complex questions with simple ones. 
Bruk av slike beslutningsregler kan ses på som å substituere komplekse spørsmål med enkle.
While simple rules produce answers quickly, these answers may not be a proper response to the question we want to know the answer to. 
Enkle regler (heuristiske) gir raske svar, men de svarer ikke nødvendigvis godt på det relevante spørsmålet.
An analogy to this is substituting the fundamental question, "Am I driving safely?" with "Am I obeying the speed limit?" 
En analog til mitt eksempel er at det grunnleggende spørsmålet "Kjører jeg forsvarlig?" blir byttet med spørsmålet "Holder jeg fartsgrensen?"
[20] 
[20]
Most countries have balanced budgets as a long-term strategy. 
De fleste land har som langsiktig strategi å ha balanserte budsjetter.
However, the long-term intention of a balanced budget is often abandoned in practice. 
Men ofte blir den langsiktige intensjonen om budsjettbalanse fraveket i gjennomføringen.
This is another example of the time inconsistency problem. 
Dette er det såkalte tidsinkonsistensproblemet.
Today, many European countries are forced to pursue fiscal austerity, even if their current economic situation makes such a policy undesirable. 
Mange europeiske land er i dag tvunget til å stramme inn i finanspolitikken selv om det er uheldig ut fra den aktuelle konjunktursituasjonen.
The most rational option would be if governments were able to approve credible tightening measures that cut spending and raised taxes in the medium term, but that had negligible short-term austerity effects. 
Det mest rasjonelle hadde vært om regjeringene kunne vedta troverdige innstramminger som kuttet utgifter og økte skatter på mellomlang sikt, men som hadde små innstrammingsvirkninger på kort sikt.
Pension reform would be such a measure. 
Innstramming i pensjonssystemet ville være et slikt tiltak.
The problem is that investors, who will be lending money to governments in the meantime, have little confidence that governments will actually follow through on their plans. 
Problemet er at investorene, som skal låne regjeringene penger i mellomtiden, har liten tillit til at regjeringene faktisk vil gjennomføre sine planer når fremtiden kommer.
History shows that they have good reason for this lack of confidence. 
Historien viser at de har god grunn til slik mistro.
Thus, the OECD and the IMF are recommending measures intended to deal with the time inconsistency problem and bolster confidence that long-term plans will actually be implemented. 
OECD og IMF foreslår derfor tiltak som skal bidra til å avhjelpe tidsinkonsistensproblemet og øke troverdigheten av at langsiktige planer faktisk blir gjennomført.
Independent fiscal policy boards that monitor government budgetary policy and that speak up if plans are not followed is one such measure. 
Uavhengige finanspolitiske råd som overvåker regjeringenes finanspolitikk og sier fra dersom de ikke følger planene, er et slikt tiltak.
These boards will also make recommendations for realistic economic forecasting, so that projections of future tax revenues are credible. 
Slike råd skal også gi anbefalinger om realistiske fremskrivinger av økonomien slik at fremtidige skatteinntekter blir troverdig anslått.
The idea is that greater credibility reduces borrowing costs and thus the need for cuts. 
Tanken er at økt troverdighet reduserer lånekostnadene og dermed reduserer behovene for kutt.
The UK has basically followed up these recommendations by establishing the Office for Budget Responsibility. 
Storbritannia har langt på vei fulgt opp slike råd ved å etablere Office for Budget Responsibility.
In the Eurosystem, there is now a tendency to give the Commission the role of monitoring member states' implementation of their own plans. 
I eurosystemet er det nå en tendens at Kommisjonen får en slik rolle med å overvåke at landene i praksis følger opp sine egne planer.
Other countries, such as Denmark and Sweden, have fiscal policy boards, but in many cases they have taken on duties beyond those strictly related to remedying the time inconsistency problem. 
Andre land, blant annet Danmark og Sverige, har slike finanspolitiske råd, men disse har i mange tilfeller påtatt seg roller utover det som er strengt rettet inn mot tidsinkonsistensproblemet.
They also comment on how fiscal policy ought to be formulated. 
De kommenterer også hvordan den faktiske budsjettpolitikken bør utformes.
This quickly encroaches on what is properly the domain of politics, rather than helping the political system to be consistent in implementing its own plans. 
Da sklir det fort over i det som er politikkens ansvar, istedenfor å hjelpe det politiske systemet med å være konsistent mot egne planer.
[21] 
[21]
The financial crisis has also reminded us of weaknesses in models and methods used in analyses behind the economic policies pursued. 
Finanskrisen har også minnet oss om svakheter i modeller og metoder som vært benyttet i analysene bak den førte økonomiske politikken.
We must with humility acknowledge that we understand less about the functioning of the economy than we would have liked. 
Vi må ydmykt erkjenne at vi forstår mindre enn vi skulle ønske oss om hvordan økonomien fungerer.
Mervyn King, the Governor of the Bank of England, recently voiced this view in a speech, "Twenty years of inflation targeting", which he gave on 9 October 2012 at the London School of Economics. 
Sentralbanksjef Mervyn King i Bank of England, gav nylig uttrykk for dette i sin tale "Twenty years of inflation targeting" som han holdt 9. oktober 2012 ved London School of Economics.
Similar reflections have also recently been expressed in an interview with Andrew Haldane, the Executive Director for Financial Stability at the Bank of England, under the title "Our models are no longer working properly". 
Tilsvarende refleksjoner har også kommet til uttrykk i et intervju med direktør Andy Haldane, Bank of England under tittelen "Our models are no longer working properly".
[22] 
[22]
In his article, "Time on the Cross: How and Why Not to Choose Between Economics and History" in Pat Hudson (2001), Living Economic and Social History, Glasgow: Economic History Society, pp. 81-85, Marc Flandreau gives a personal and colourful account of how he inadvertently and unwittingly and in the spirit of "having it both ways" became an economic historian, because he refused to choose between economics and history. 
Marc Flandreau har i artikkelen "Time on the Cross: How and Why Not to Choose Between Economics and History" i Pat Hudson (2001), Living Economic and Social History, Glasgow: Economic History Society, p.
[23] 
[23]
Various observers have pointed out a number of factors that help to explain the financial crisis: Low key rates in all major countries over several years in the early 2000s, conflicts of interest in important financial institutions such as credit rating agencies and considerable economic differences are just a few of them. 
Ulike observatører har pekt på en lang rekke elementer som bidrar til å forklare finanskrisen: Lave styringsrenter i alle viktige land i flere år tidlig på 2000-tallet, interessekonflikter i viktige finansinstitusjoner som kredittvurderingsbyråene og store økonomiske forskjeller for å nevne noen.
[24] 
[24]
The company was awarded exclusive rights to develop the French territories in North America and a number of trade privileges. 
Selskapet fikk eksklusiv rett til å utvikle de franske territoriene i Nord-Amerika og dessuten en rekke handelsprivilegier.
Banque Générale was taken over by the state, given the name Banque Royale, and later merged with Mississippi Company. 
Banque Générale ble etter hvert overtatt av staten og fikk navnet Banque Royale.
John Law was appointed Contrôleur Général des Finances and now controlled in practice France's finances and all trade between France and countries outside Europe. 
John Law ble utnevnt til " Contrôleur général des finances" og kontrollerte nå i praksis både de franske statsfinansene og all handel mellom Frankrike og land utenfor Europa.
Banque Royale was given unlimited rights to issue banknotes (livres tournois). 
Banque Royale fikk ubegrenset rett til å utstede pengesedler (livres tournois).
This was the first time paper money had been issued in France. 
Dette var første gang det ble utgitt papirpenger i Frankrike.
The banknotes were made legal tender and the bank was given the right to collect taxes. 
Sedlene ble gjort til allmenne betalingsmidler (legal tender) og banken fikk rett til å kreve inn skatt.
An increasing number of stocks in the Mississippi Company were issued against government debt or paper notes issued by the Banque Royale. 
Det ble stadig utstedt flere aksjer i Mississippi-selskapet som kunne betales med statsgjeld eller papirsedler utstedt av Banque Royale.
This led to a speculative bubble and new rounds of share issues. 
Resultatet ble en kraftig spekulasjonsbølge og nye runder med aksjeutstedelser.
The value of the shares rose twentyfold in the course of 1719 and the number of millionaires rose sharply. 
Verdien av aksjene ble tjuedoblet i løpet av 1719 og stadig flere ble "millionaires".
When some investors sought to sell their shares in exchange for gold early in 1720s to secure their gains, the party came to an end. 
Da noen investorer ønsket å sikre gevinst ved å selge aksjer mot oppgjør i gull tidlig i 1720 var det slutt på festen.
In late spring 1720, the bubble burst. 
Utpå vårparten i 1720 sprakk boblen.
John Law was sacked and allegedly fled the country disguised as a woman. 
John Law fikk sparken og skal etter sigende ha flyktet fra landet forkledd som kvinne.
At about the same time a similar project in England led to the South Sea Bubble. 
Omtrent samtidig førte et tilsvarende prosjekt i England til den såkalte South Sea- boblen.
Under an agreement between England and Spain in 1713, the South Sea Company was awarded a contract for delivering slaves to the Spanish territories in America. 
Etter avtale mellom England og Spania i 1713 fikk South Sea-selskapet kontrakt på slavehandelen til de spanske territoriene i Amerika.
The South Sea Bubble also burst in 1720. 
South Sea-boblen sprakk også i 1720.
In contrast to the Mississippi bubble, however, the South Sea Bubble involved extensive insider trading and fraud, and a reaction new and stricter financial regulation was introduced in England through the Bubble Act and Sir John Barnard's Act. 
I motsetning til Mississippi-boblen var det imidlertid i dette tilfellet snakk om omfattende innsidehandel og svindel, og som reaksjon ble det innført ny og strengere regulering av finansmarkedene i England gjennom "The Bubble Act" og "Sir John Barnard's Act".
There is a large body of literature dealing with these speculative bubbles in France and England in the early years of paper money, see for example Larry Neal (1990, 2011), "The rise of Financial Capitalism. 
Det finnes en omfattende litteratur om disse spekulasjonsbølgene i Frankrike og England i papirpengenes barndom tidlig på 1700-tallet, se for eksempel Larry Neal (1990, 2011), "The rise of Financial Capitalism.
International Capital Markets in the Age of Reason", Cambridge University Press and "I Am Not The Master of Events. 
International Capital Markets in the Age of Reason", Cambridge University Press og "I Am Not The Master of Events.
For further details regarding South Sea Bubble, see Norges Bank's website, article by Helen Paul (2011), "Limiting the witch hunt: Recovering from the South Sea Bubble". 
Flere detaljer om South Sea-boblen finnes på Norges Banks nettsider i en artikkel av Helen Paul (2011), "Limiting the witch hunt: Recovering from the South Sea Bubble".
Many decades were to pass before France reintroduced paper money. 
Det skulle gå mange tiår før Frankrike igjen innførte papirpenger.
This was in connection with the French Revolution, which, paradoxically, also ended in disaster. 
Det var i forbindelse med den franske revolusjon, og det endte paradoksalt nok med katastrofe da også.
The Revolution in 1789 led to substantial expenditures that needed to be financed. 
Revolusjonen i 1789 førte til store utgifter som måtte finansieres.
The Assemblée Nationale had reduced taxes, and instead issued large quantities of banknotes backed by confiscated church lands. 
Assemblée Nationale hadde redusert skattene og det ble i stedet utstedt store mengder sedler med sikkerhet i det konfiskerte kirkegodset.
These notes were called assignats, since each note was assigned to a specific property holding, which the bearer could subsequently take possession of. 
Sedlene ble kalt assignater siden hver seddel var tildelt (assignert) til et nærmere angitt landområde som senere kunne overtas av seddelinnehaveren.
John Law originally had the same plan when in 1705 he proposed introducing land-backed paper money, but when Law was given the opportunity in 1715 to introduce paper money in France, the banknotes were collateralised by government debt and stock in the Mississippi Company. 
John Law hadde opprinnelig hatt den samme planen da han allerede i 1705 foreslo å innføre papirpenger med sikkerhet i fast eiendom, men da Law i 1715 fikk muligheten til å innføre papirpenger i Frankrike så ble det gjort med sikkerhet i statsgjeld og aksjer i Mississippi-selskapet.
Meanwhile, French assignats were issued in such great quantities that the result in a few short years was hyperinflation that culminated in 1795. 
De franske assignat-sedlene ble imidlertid utstedt i så store mengder at resultatet i løpet av få år ble en hyperinflasjon som kulminerte i 1795.
It would take years to restore confidence in paper money and banks in France. 
Det skulle igjen ta lang tid å bygge ny tillit til papirpenger og banker i Frankrike.
Sweden had a similar experience with paper money following an economic collapse in the 1750s. 
Svenskene gjorde liknende erfaringer med papirpenger etter en økonomisk kollaps på 1750-tallet.
For that reason, Sveriges Riksbank's was not permitted to print banknotes when it was founded. 
Sveriges Riksbank ble derfor grunnlagt med forbud mot å trykke pengesedler.
In Norway, Jørgen Thormølen issued banknotes in September 1695. 
I Norge utstedte Jørgen Thormøhlen pengesedler i september 1695.
His venture lasted a year! 
Hans eventyr varte bare ett år!
[25] 
[25]
In Act I of Part II of Goethe's Faust, published in 1832, the Emperor is in financial difficulties. 
I første akt av andre del av Goethes drama Faust, publisert i 1832, har keiseren økonomiske problemer.
Mephistopheles convinces him to print paper money backed by gold that has yet to be mined to boost economic activity. 
Mefistoles overtaler ham til å trykke papirpenger med sikkerhet i gull som ennå ikke er utvunnet for å øke aktiviteten i økonomien.
This works for a while, until soaring inflation destroys the economy. 
En stund gikk det bra, før en kraftig inflasjon ødela økonomien.
Jens Weidmann, the President of the Bundesbank, spoke of the dangers posed by overly unrestricted monetary policy, based on Faust, during the festival "Goethe und das Geld" in Frankfurt in September 2012. 
Den tyske sentralbanksjefen Jens Weidmann snakket om farene ved en løssluppen pengepolitikk, med basis i Faust, under festivalen "Goethe und das Geld" i Frankfurt i september 2012.
[26] 
[26]
The quotation continues: But truths as aged as that are always worn frightfully thin, and nevertheless it is only then that the majority recognises them and recommends them to the community as wholesome moral nourishment. 
Sitatet fortsetter slik: "Og allikevel er det først da, at flertallet gir seg i ferd med dem og anbefaler dem til samfunnet som sunn åndelig føde.
There is no great nutritive value in that sort of fare, I can assure you; and, as a doctor, I ought to know. 
Men der er ikke stor næringsverdi i den slags kost, kan jeg forsikre dere; og det må jeg som lege forstå.
These "majority truths" are like last year's cured meat – like rancid, tainted ham; and they are the origin of the moral scurvy that is rampant in our communities. 
Alle disse flertallssannheter er å sammenligne med fjorgammel spekemat; de er likesom harske, ulne, grønnsaltede skinker.
The modern Norwegian state was established with the drawing up of the Constitution at Eidsvoll in 1814. 
Den moderne norske staten ble etablert ved utarbeidelsen av Grunnloven på Eidsvoll i 1814.
The Supreme Court first started operating in 1815 and Norges Bank was established in 1816. 
Høyesterett begynte sin virksomhet i 1815 og Norges Bank ble opprettet i 1816.
For further information, please contact: Assistant Director Leif Veggum, Cashier's Department Tel: +47 22 31 62 93 / +47 971 41 514 
For mer informasjon, vennligst kontakt: Assisterende direktør i enhet for kontante betalingsmidler Leif Veggum, telefon 22 31 62 93 eller 971 41 514.
The risk of instability in the Norwegian banking system has decreased somewhat through autumn. 
Risikoen for ustabilitet i det norske banksystemet har avtatt noe gjennom høsten.
Financial Stability 2/12 
Finansiell stabilitet 2/12
"The financial crisis has demonstrated that robust capital adequacy ratios and stable funding are necessary to ensure banks' resilience. 
– Finanskrisen viste at god kapitaldekning og stabil finansiering er nødvendig for at banker skal være robuste.
A new and stricter global regulatory framework for capital and liquidity is underway. 
Et nytt og strengere internasjonalt regelverk for kapital og likviditet er på vei.
Several countries have also announced supplementary capital requirements for their largest banks. 
Flere land har varslet ekstra kapitalkrav for de største bankene.
Norges Bank holds the view that supplementary capital requirements should also be imposed on large Norwegian banks. 
Norges Bank mener at også store norske banker bør pålegges slike tilleggskrav.
The corporate sector could suffer substantial losses if heavily indebted households have to make abrupt cuts in consumption. 
Høyt belånte husholdninger kan forårsake store tap for næringslivet hvis de brått må stramme inn.
Norges Bank holds the view that the authorities should take this source of systemic risk into account when determining the level of equity banks are required to hold against exposures to the residential mortgage market. 
Norges Bank mener at myndighetene bør ta høyde for denne systemrisikoen når de avgjør hvor mye egenkapital bankene må stille bak boliglån.
Bank lending to households will be higher than otherwise when systemic risk is not taken into account. 
Uten å ta hensyn til systemrisikoen, vil bankene låne ut mer til husholdningene enn de ellers ville gjort.