natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nevertheless, the current monetary policy framework has made the tasks of the other components of our economic policy more difficult. 
Ikke desto mindre har dette vanskeliggjort oppgaven for de øvrige elementene i den økonomiske politikken.
When interest rates have to be used to keep the krone exchange rate stable in relation to European currencies, we normally end up with about the same interest level as the anchor countries. 
Når renten må brukes til å holde valutakursen stabil i forhold til europeiske valutaer, vil vi normalt ende opp med omtrent samme rentenivå som ankerlandene.
Interest rates in Norway will therefore not be determined by domestic economic conditions, but will be adapted to the economic situation of the anchor countries. 
Renten i Norge vil derfor ikke være bestemt ut fra innenlandske økonomiske forhold, men være tilpasset forholdene i ankerlandenes økonomier.
In continental Europe, interest rates are currently geared to fairly high unemployment and low capacity utilisation, particularly in Germany and France. 
I kontinental-Europa er renten for tiden innrettet ut fra til dels betydelig ledighet og lav kapasitetsutnytting, spesielt i Tyskland og Frankrike.
The effect is naturally transmitted to us. 
Dette smitter selvsagt over på oss.
Norwegian interest rates have basically fallen since the early 1990s, resulting in credit growth and escalating housing prices. 
Den norske renten har stort sett falt siden begynnelsen av 1990-tallet, noe vi nå ser resultater av i kredittveksten og i sterkt økende boligpriser.
An expansive monetary policy would not necessarily have been a problem in today's situation if fiscal policy had been designed to neutralise these effects. 
Nå ville ikke nødvendigvis en ekspansiv pengepolitikk ha vært noe problem i dagens situasjon dersom finanspolitikken hadde vært innrettet med sikte på å nøytralisere disse virkningene.
But to date fiscal policy has not delivered according to expectations. 
Men finanspolitikken har så langt ikke levert etter forutsetningene.
The central government budget adopted for 1998 reflects the fact that fiscal policy has shifted from being contractionary to virtually neutral this year. 
Det vedtatte statsbudsjett for 1998 innebærer at finanspolitikken har skiftet fra å være kontraktiv til å virke tilnærmet nøytral i år.
Fiscal policy did not have any particular tightening effect in 1997 either. 
Heller ikke i 1997 virket finanspolitikken særlig innstrammende.
Our assessment in autumn of 1997 was that a tightening of fiscal policy corresponding to about 1½ per cent of mainland GDP would be necessary to bring the growth rate of the economy down to the underlying trend growth of production capacity. 
Vår vurdering i fjor høst var at en innstramming i finanspolitikken tilsvarende om lag 11/2 prosent av BNP for Fastlands-Norge var nødvendig for å bringe veksttakten i økonomien ned mot den underliggende trendmessige veksten i produksjonskapasiteten.
Now, in the Revised National Budget, the Government has acknowledged the need to tighten economic policy. 
Nå har Regjeringen i Revidert Nasjonalbudsjett tilkjennegitt nødvendigheten av innstrammingstiltak i den økonomiske politikken.
Despite this, the Revised National Budget does not contain tightening measures of a nature and scope that will effectively damp the pressure in the economy. 
Til tross for dette inneholder ikke Revidert Nasjonalbudsjett innstrammingstiltak av en karakter og en størrelsesorden som effektivt demper presset i økonomien.
If fiscal policy is really to be used for stabilisation purposes, this discrepancy between words and action does not seem very appropriate. 
Dersom finanspolitikken virkelig skal brukes i stabiliseringsøyemed, virker denne avstanden mellom ord og handling lite formålstjenlig.
Many people will maintain that the undeniably tight fiscal policy of recent years has in fact been an impressive piece of work in view of the large sums of money that have flowed into the Treasury. 
Mange vil hevde at den tross alt stramme finanspolitikken de siste årene har vært et imponerende stykke arbeid gitt de store inntektene som har strømmet inn i statskassen.
From a political point of view this may well be true, but the tendency we are now seeing in the Norwegian economy indicates that fiscal policy has still not been tight enough. 
Ut fra et politisk synspunkt kan det godt være tilfelle, men utviklingen vi nå er i ferd med å se i norsk økonomi tyder på at finanspolitikken likevel ikke har vært tilstrekkelig stram.
What will the future bring 
Hva bringer fremtiden
The principal objective of economic policy is to provide a permanent basis for sustainable economic growth and full employment. 
Hovedmålene for den økonomiske politikken er å sikre et varig grunnlag for en bærekraftig økonomisk vekst og full sysselsetting.
Very few would disagree on this point. 
Dette er det vel få som er uenige i.
A challenge in this respect is the one we will face in a few years time, when oil revenues begin to decline and in due course come to an end. 
Et hovedanliggende i denne sammenheng er de utfordringer vi vil bli stilt overfor når oljeinntektene om noen år begynner og avta og etter hvert tar helt slutt.
It will be essential for us to have a competitive industrial sector then, in order to have something to live off. 
Da må vi ha et konkurransedyktig næringsliv for å ha noe å leve av.
This does not necessarily mean that it is our present non-oil sectors which will have to sustain the nation 20-30 years from now. 
Dette innebærer ikke nødvendigvis at det er dagens fastlandsnæringer som skal bære nasjonen om 20-30 år.
In all probability changes will - and should - take place in our industrial sector between now and then. 
Med all sannsynlighet vil det - og bør det - skje endringer i næringsstrukturen fram til da.
Consequently the question arises as to whether it is advisable to focus as strongly on short-term cost competitiveness as we have done, particularly if this results in strong fluctuations in the economy. 
På denne bakgrunn kan en reise spørsmål om det er hensiktsmessig å fokusere så sterkt på den kortsiktige kostnadsmessige konkurranseevnen som vi har gjort, særlig dersom dette resulterer i store svingninger i økonomien.
Perhaps it would be more appropriate to orient our overall economic policy more towards avoiding such fluctuations. 
Kanskje ville det være mer hensiktsmessig å innrette den samlede økonomiske politikken i større grad mot å unngå slike svingninger.
In its most recent inflation reports, Norges Bank has pointed out that, sooner or later, the strong growth in the Norwegian economy will inevitably give way to more normal growth rates, or at worst stagnation. 
I de siste inflasjonsrapportene har Norges Bank pekt på at den sterke veksten i norsk økonomi før eller senere må avløses av mer normale vekstrater, eller i verste fall stagnasjon.
Our models indicate that a turnaround of this nature may occur at about the turn of the century. 
Våre modeller indikerer at et slikt omslag kan komme rundt århundreskiftet.
- First, I would contend that major fluctuations in the economy lead to higher average unemployment than that which results if economic growth is more even. 
- For det første vil jeg hevde at store svingninger i økonomien medfører høyere gjennomsnittlig arbeidsledighet enn dersom veksten i økonomien er mer jevn.
Two factors in particular underpin this claim. 
Det er særlig to forhold som bygger opp under et slikt utsagn.
First, wage formation is not symmetrical at different unemployment levels. 
Det første forholdet har sammenheng med at lønnsdannelsen ikke er symmetrisk for ulike nivåer på arbeidsledigheten.
In the current situation, with strong pressure in the labour market and relatively low unemployment, experience shows that a relatively moderate decline in unemployment will result in a sharp increase in real wages. 
I dagens situasjon med sterkt press i arbeidsmarkedet og relativt lav ledighet, vil en forholdsvis moderat nedgang i arbeidsledigheten erfaringsmessig innebære en kraftig økning i reallønningene.
If the pressure is great enough, real wages will increase over and beyond what is sustainable a few years ahead. 
Blir presset stort nok, vil reallønningene øke utover det som er opprettholdbart på noen års sikt.
This will in due course result in an economic downturn, with unemployment rising again and wage growth slowing. 
Dette vil etter hvert føre til et konjunkturomslag hvor arbeidsledigheten øker igjen, og lønnsveksten avtar.
Given that there is a path for equilibrium real wages which the economy is pressed back to, the result will be a period of high unemployment and more moderate wage growth. 
Gitt at det finnes en bane for likevektsreallønnen som økonomien tvinges tilbake til, vil resultatet bli en periode med høyere ledighet og mer moderat lønnsvekst.
But because wage growth will be dampened less when unemployment rises, the period of high unemployment will last longer than the period of low unemployment before equilibrium is reestablished in the economy. 
Men fordi lønnsveksten avdempes mindre ved økende ledighet, innebærer dette at perioden med høy ledighet vil vare lenger enn perioden med lav ledighet før likevekten i økonomien er gjenopprettet.
Experience also shows that whereas unemployment increases rapidly during an economic downturn, it takes considerably longer to bring unemployment down again when a turnaround occurs. 
I tillegg viser erfaringene at mens arbeidsledigheten øker raskt i en nedgangskonjunktur, tar det betydelig lengre tid å få ledigheten ned igjen når konjunkturene snur.
We tend to say that it is easier for unemployment to go up than down. 
En sier gjerne at ledigheten går lettere opp enn ned.
There is some connection with the so-called hysteresis effects we know exist in the labour market. 
Dette har blant annet sammenheng med de såkalte hysterese-effekter vi vet er til stede i arbeidsmarkedet.
High unemployment may, for example, trigger various selection mechanisms in the labour market, with the result that unemployment takes on a more permanent nature for certain groups. 
Høy ledighet vil blant annet kunne sette i gang forskjellige utsorteringsmekanismer i arbeidsmarkedet, slik at arbeidsløsheten antar en mer varig karakter for visse grupper.
- Second, a swift, strong upturn can easily lead to overinvestment and unsound investment. 
- For det andre kan en for rask og sterk oppgang lett føre til over- og feilinvesteringer.
We do not have to go back more than a decade to see clear examples of this. 
Vi skal ikke lenger enn et tiår tilbake for å finne klare eksempler på dette.
Exaggerated faith in the future may lead to unsound investments which, when the turnaround comes, may lead in their turn to profitability problems and a shedding of jobs, which exacerbates the downturn. 
Overdreven tro på fremtiden vil kunne føre til feilinvesteringer som i sin tur, når konjunkturene snur, kan føre til lønnsomhetsproblemer og en avskalling av arbeidsplasser som ytterligere forsterker nedgangen.
This is what we saw at the beginning of the 1990s. 
Det var dette vi så i begynnelsen av tiåret.
- My third argument is linked to inflation. 
- Mitt tredje argument er knyttet til inflasjonen.
In previous episodes of overheating, what has normally happened is that inflation was the last to take off, and then only after everything else had gone very wrong. 
I de tidligere episodene med overoppheting vi har hatt, har det gjerne vært slik at inflasjonen er det siste som tar av, og først når alt annet har gått ordentlig galt.
On the other hand, inflation is difficult to bring down again, and it has claimed some fairly significant victims once it has reached a high level. 
Til gjengjeld er inflasjonen vanskelig å få ned igjen, og det har tildels krevet store ofre, når den først har kommet opp på et høyt nivå.
In addition to the factors I have discussed above, economic fluctuations may create problems for the financial sector. 
I tillegg til de momentene jeg hittil har nevnt, vil svingninger i økonomien kunne skape problemer for finansiell sektor.
The high lending growth of recent years - including the traditionally loss-prone industries such as property management, retail trade and hotels and restaurants - calls to mind the previous economic upturn, when the fluctuations in the Norwegian economy had serious consequences for the financial sector. 
Den senere tids høye utlånsvekst - blant annet til tradisjonelt tapsutsatte næringer som eiendomsdrift, varehandel samt hotell og restaurantdrift - gir assosiasjoner til forrige høykonjunktur, da svingningene i norsk økonomi fikk alvorlige konsekvenser for finansiell sektor.
Statistics on commercial building starts show that both growth and level of activity are approaching the peak of the 1980s. 
Byggearealstatistikken for igangsatte næringsbygg viser at både aktivitetsveksten og -nivået er nær toppnivået fra 1980-årene.
The figures are of course influenced by the construction of the new international airport at Gardermoen, and the new National Hospital, but building starts in the industries mentioned above also show a very high growth rate. 
Tallene er riktignok påvirket av byggingen av ny hovedflyplass på Gardermoen og nytt Rikshospital, men igangsettingen i de nettopp nevnte næringer viser også meget høy vekst.
During the previous upturn we saw that excessive optimism led to overinvestment, which in turn resulted in a sharp slowdown in the years immediately following. 
I forrige høykonjunktur så vi at overdreven optimisme førte til overinvesteringer, som igjen resulterte i en kraftig oppbremsing i årene som fulgte.
Our experience from last time indicates that lending by financial institutions should be very conservative in such a market. 
Erfaringene fra den gang tilsier at finansinstitusjonenes långivning bør være meget konservativ i et slikt marked.
However, there are also important differences between today's situation and the peak of the 1980s. 
Det er imidlertid også viktige forskjeller mellom dagens situasjon og høykonjunkturen på 1980-tallet.
What is different this time is that growth in household debt has been approximately on a level with growth in disposable income, and in recent years households have had positive net investment in financial assets. 
Til forskjell fra den gang har veksten i husholdningenes gjeld vært om lag på linje med veksten i disponibel inntekt, og husholdningene har de siste årene hatt positive netto finansinvesteringer.
This, in conjunction with substantial revaluation gains, has resulted in an appreciable increase in financial wealth. 
Sammen med betydelige omvurderingsgevinster har dette resultert i at den finansielle formuen har økt markert.
Households' financial position - viewed as a whole - has thus improved considerably since the end of the 1980s. 
Husholdningenes finansielle stilling - sett under ett - har dermed bedret seg betydelig siden slutten av 1980-årene.
For most households, however, a stable labour market trend is the most important factor for sustaining debt-servicing capacity. 
For de fleste husholdninger er imidlertid en stabil utvikling på arbeidsmarkedet den viktigste faktoren for å opprettholde gjeldsbetjeningsevnen.
For the financial sector, the strong growth in credit represents a major challenge in a number of respects. 
For finansiell sektor representerer den kraftige kredittveksten en betydelig utfordring på flere områder.
Bank balances show that lending growth has resulted in a lower core capital ratio, because earnings have not been high enough to accommodate the strong growth in lending. 
Bankenes balanser viser at utlånsveksten har resultert i lavere kjernekapitaldekning, fordi inntjeningen ikke har vært god nok til å møte den sterke utlånsveksten.
In the short term this does not represent a very great problem. 
På kort sikt representerer ikke dette noe stort problem.
Banks' average capital adequacy is still satisfactory. 
Gjennomsnittlig kapitaldekning i bankene er fortsatt god.
However, capital adequacy requirements must be assessed in the light of the risks the banks face, and there may be variations from bank to bank in this respect. 
Kravet til kapitaldekning må imidlertid vurderes ut fra de risiki bankene står overfor, og det kan her være variasjoner bankene imellom.
If banks' lending growth is maintained at a high level, a number of key institutions will need to boost their core capital in the longer term. 
Dersom utlånsveksten fra bankene opprettholdes på et høyt nivå, vil blant annet en del sentrale institusjoner på noe lenger sikt ha behov for å styrke sin kjernekapital.
Increased earnings, reduced dividend payments and higher equity payments will maintain or improve capital adequacy. 
Økt inntjening, reduserte utbytteutbetalinger og innbetaling av egenkapital vil opprettholde eller bedre kapitaldekningen.
Alternatively, banks can counter the problem of diminishing soundness by reducing growth in the balance sheet. 
Alternativt kan bankene imøtegå problemet med fallende soliditet ved å begrense veksten i balansen.
In recent years, growth in deposits has been lower than lending growth. 
Veksten i innskudd fra kunder har de siste årene vært lavere enn utlånsveksten.
Banks have thus had to finance a substantial part of their lending growth from other sources. 
Bankene har dermed måttet finansiere en betydelig del av utlånsveksten via andre kilder.
The chart shows that foreign funding has increased substantially over the past two years, and at end-February this year amounted to over NOK 190bn. 
Figuren viser at utenlandsfinansieringen har tiltatt betydelig de to siste årene, og ved utgangen av februar i år utgjorde den i overkant av 190 milliarder kroner.
A substantial share of this consists of short-term loans, which means that banks' vulnerability to the disappearance of short-term financing has increased. 
En betydelig del av dette er kortsiktige lån, noe som innebærer at bankenes sårbarhet for bortfall av kortsiktig finansiering har økt.
Our own experience from the end of the 1980s and the serious problems a number of Asian countries are experiencing at present show how swiftly a period of optimism and economic growth can give way to a downturn with major real economic costs. 
Våre egne erfaringer fra slutten av 1980-tallet og de alvorlige problemene en rekke asiatiske land for tiden strider med, viser hvor hurtig en periode med optimisme og økonomisk vekst kan snu til nedgangstider med betydelige realøkonomiske kostnader.
These experiences also provide a clear demonstration of how important moderate, controlled risk exposure in the financial sector is for the achievement of stable developments in the real economy. 
Med tydelighet viser disse erfaringene også hvor viktig en moderat og kontrollert risikoeksponering i finansiell sektor er for å oppnå en stabil realøkonomisk utvikling.
Banks' net interest income has dropped as a result of strong competition in segments of the financial sector. 
Bankenes rentenetto er redusert som følge av sterk konkurranse i deler av finansnæringen.
In my view, there are a number of factors that will contribute to maintaining or possibly heightening this competitive pressure. 
Etter min vurdering er det flere forhold som vil bidra til at dette konkurransepresset opprettholdes og trolig tiltar.
One of these is technological innovations, which make it simpler for new foreign financial institutions to offer services in the Norwegian financial market and which also make it easier for new operators to compete with banks in certain segments. 
Ett av disse er teknologiske innovasjoner, som både gjør det enklere for nye utenlandske finansinstitusjoner å tilby tjenester i det norske finansmarkedet og som gjør det enklere for nye aktører å ta opp konkurransen med bankene innenfor enkeltsegmenter.
Another factor is the introduction of a common currency in much of Europe. 
Et annet forhold er introduksjonen av en felles valuta i store deler av Europa.
The introduction of the euro may reinforce a number of the trends we have already been witnessing for some time, with increased internationalisation and competition across national boundaries. 
Introduksjonen av euro vil kunne forsterke en del av de utviklingstrekkene vi allerede har sett en tid, med økt internasjonalisering og konkurranse over landegrensene.
EMU and consequences for Norwegian monetary and exchange rate policy 
ØMU og konsekvenser for norsk penge- og valutapolitikk
Monetary policy must also be viewed in the light of the events taking places around us these days. 
Også pengepolitikken må ses i lys av de begivenheter som skjer rundt oss i disse dager.
Just over two weeks ago, the most recent and final decision was made regarding the establishment of Economic and Monetary Union in the EU. 
For drøyt to uker siden ble den siste og avgjørende beslutningen tatt om etableringen av Den økonomiske og monetære union i EU.
From the beginning of next year, eleven of the EU member countries will share a common currency. 
Fra nyttår går elleve av medlemslandene i EU sammen om en felles valuta.
This is one of the greatest monetary reforms of this century. 
Dette er en av dette århundres største monetære reformer.
Since 6 May 1994 we have had an Exchange Rate Regulation that states that "monetary policy must be aimed at maintaining a stable krone exchange rate against European currencies, based on the exchange rate maintained since the krone was floated on 10 December 1992." 
Siden 6. mai 1994 har vi hatt en kursforskrift som sier at «pengepolitikken skal rettes inn mot stabilitet i kronens verdi målt mot europeiske valutaer med utgangspunkt i kursleiet siden kronen begynte å flyte den 10. desember 1992».
On 6 May this year the Government announced that this regulation will remain in force after the final phase of EMU is implemented. 
Regjeringen kunngjorde den 6. mai i år at denne forskriften vil bli videreført etter at siste fase av ØMU iverksettes.
We maintained additionally that the existing guidelines permit a certain flexibility in the conduct of monetary policy, in that no central exchange rate with appurtenant fluctuation margins is stipulated for the krone. 
Vi la videre til grunn at de eksisterende retningslinjene åpner for en viss fleksibilitet i utøvelsen av pengepolitikken, ved at det ikke er fastsatt noen sentralkurs for kronen med tilhørende svingningsmarginer.
One possible alternative to maintaining the present Exchange Rate Regulation might be to stabilise the krone against a trade-weighted basket that expresses the effect of the exchange rate in terms of changes in the average competitiveness of manufacturing. 
Et alternativ til en videreføring av dagens kursforskrift kunne vært å stabilisere kronen mot en handelsveid kurv som gir uttrykk for valutakursens bidrag til endringer i industriens konkurranseevne.
In the event, this would have resulted in a return to the basket system we had in the period 1978-1990, but with a regulation that allows greater flexibility in the krone exchange rate than was the case then. 
Dette ville i så fall ha medført en tilbakevending til det kurvsystemet som vi hadde i perioden 1978-1990, men med en forskrift som åpner for større fleksibilitet i kronekursen enn da.
If we had succeeded in stabilising the value of the krone measured against a trade-weighted basket, fluctuations in international currency markets would not affect the average competitiveness of manufacturing industry. 
Hadde det lykkes å holde kronens verdi målt mot en handelsveid kurv stabil, ville fluktuasjoner i de internasjonale valutamarkedene ikke påvirke industriens gjennomsnittlige konkurranseevne.
As we see from the chart, however, historically there have been relatively small differences between the exchange rate index for the EMU countries and the trade-weighted exchange rate. 
Som vi ser av figuren har det historisk imidlertid vært relativt små forskjeller mellom kursindeksen for ØMU-landene og den handelsveide valutakursen.
Historically, there have also been smaller differences in interest rate movements than one might imagine. 
Også når det gjelder renteutviklingen har det historisk sett vært mindre forskjeller enn man kanskje skulle tro.