natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the light of the fluctuations in interest rates witnessed so far, and which may recur, it may be relevant to consider the possible effects of such a return on marginal investments on the financial position of the business sector, at least if the volume of such investments should become substantial. 
I lys av de svingninger vi hittil har sett i rentene - som altså kan gjenta seg - er det grunn til å spørre hvordan en slik avkastning på marginale investeringer ville slå ut for soliditeten i næringslivet, i hvert fall om slike investeringer skulle forekomme i stort omfang.
With such low interest rates the current brisk growth in credit demand was to be expected. 
Med dette lave rentenivået har vi da også sett en høy vekst i kredittetterspørselen.
We must assume that any future fluctuations in interest rates could cause bank losses to rise, and that parts of the business sector might again experience debt payment difficulties. 
Vi må anta at eventuelle fremtidige svingninger i rentenivået kan medføre at bankenes tap vil komme til å øke og at deler av næringslivet igjen kan få problemer med sin gjeldsbyrde.
Nor can we exclude the possibility that the lending portfolios of a number of banks have become more exposed to risk. 
Med en såvidt sterk utlånsvekst kan det ikke utelukkes at flere av bankenes utlånsporteføljer er blitt mer risikoutsatte.
At the same time, the expansion of the past two years has caused a slight decline in banks' capital ratios. 
Samtidig har ekspansjonen de siste to årene ledet til en viss svekkelse av bankenes kapitaldekning.
This is somewhat paradoxical as we would normally expect institutions to improve their financial position in periods of expansion. 
Dette er litt paradoksalt, ettersom vi normalt ville vente at det er i gode tider at institusjonene skal kunne styrke soliditeten.
Low interest rates and a greater risk of losses must also be seen in conjunction with trends in the property market. 
Den lave renten og økt tapsrisiko må også ses i sammenheng med utviklingen i eiendomsmarkedet.
As a result of growing demand and ample availability of credit on reasonable terms, house prices have shown a real rise of over 40 per cent since the low of 1993, and the real price of houses is now approaching the peaks of the 1980s. 
Som følge av økende etterspørsel og rimelig kreditt har boligprisene steget reelt med over 40 prosent siden bunnpunktet i 1993, og realprisen på bolig nærmer seg nå høydene fra 1980-årene.
The price of commercial property has also shown a sharp rise. 
Prisveksten på forretningseiendommer har også vært meget sterk.
Judging by the substantial fluctuations we have seen previously, there is reason to assume that a downturn in the economy will in turn lead to a fall in property values. 
I lys av de betydelige svingningene vi har sett tidligere, er det vel grunn til å anta at et eventuelt omslag i økonomien igjen vil føre til fall i eiendomsverdiene.
Some of this price risk will affect banks, as a share of their loans is secured in real property. 
Deler av den prisrisiko dette innebærer, må antas å falle på bankene gjennom de utlån som er pantesikret i fast eiendom.
One noteworthy feature is that a substantial part of the growth in bank lending is now funded abroad. 
Et utviklingstrekk det er grunn til å feste seg ved, er at en betydelig del av veksten i bankenes utlån nå finansieres i utlandet.
Total foreign funding amounted to almost NOK 190 billion at the end of November last year. 
Samlet utenlandsfinansiering utgjorde ved utgangen av november i fjor nærmere 190 milliarder kroner.
This means that this type of financing has increased by some NOK 120 billion over the past two years. 
Det betyr at denne typen finansiering har økt med om lag 120 milliarder over de siste to årene.
The sharp growth in foreign financing is partly due to the upgrading of banks' creditworthiness by foreign rating agencies, enabling them to obtain cheaper financing in international bond markets. 
Den kraftige veksten i utenlandsfinansieringen henger i noen grad sammen med at bankene har fått oppgradert sin kredittverdighet hos utenlandske rating-byråer, og dermed oppnår rimeligere finansiering i obligasjonsmarkedene internasjonalt.
But as we see from the chart, this bond financing accounts for a small share of the growth in overall foreign debt. 
Men som vi ser av figur 9, utgjør finansiering gjennom slike obligasjoner en mindre del av veksten i den samlede utenlandsgjelden.
In other words, a substantial part of foreign financing - about three quarters - is short-term. 
Med andre ord er en betydelig del av utenlandsfinansieringen - rundt tre fjerdedeler - kortsiktig.
I should add that banks normally hedge this type of borrowing against currency risk, by means of forward transactions for example, so that their foreign currency exposure does not increase. 
Jeg vil legge til at bankene normalt sikrer denne type opplåning mot valutarisiko gjennom transaksjoner blant annet i terminmarkedene, slik at bankenes valuta-eksponering ikke øker.
Moreover, the Norwegian financial sector easily complies with the international and national requirements regarding capital adequacy, and the Norwegian banking industry is recording substantial profits. 
Videre oppfyller den norske finanssektoren de internasjonale og nasjonale kravene til soliditet, og det er betydelige overskudd i den norske banknæringen.
The risk associated with a large volume of short-term foreign funding is that the financial sector as a whole - as a system, and over time - may be exposed to a substantial liquidity risk. 
Faren ved en stor kortsiktig finansiering i utlandet er at finanssektoren samlet sett - som system og over tid - kan utsette seg for en betydelig likviditetsrisiko.
If the supply of foreign credit should suddenly dry up or be reversed - for example in the event of an economic downturn, or loss of confidence in our currency - this type of financing could give rise to severe payment problems, as we have seen in Asia. 
Dersom kredittilgangen fra utlandet plutselig skulle stoppe opp eller reverseres - for eksempel i forbindelse med et økonomisk tilbakeslag eller sviktende tillit til vår valuta - vil slik finansiering kunne avstedkomme betydelige betalingsproblemer, slik vi blant annet har sett i Asia.
This scenario is a familiar one, since we experienced precisely this type of problem during the banking crisis of the early 1990s. 
Denne problemstillingen er velkjent, ettersom vi opplevde nettopp denne typen problemer under bankkrisen på begynnelsen av 1990-tallet.
If the banks were to experience limitations in the supply of foreign financing again, they would be confronted with considerable challenges. 
Hvis bankene nok en gang skulle oppleve at tilgangen på finansiering i utlandet begrenses, vil de således måtte regne med å stå overfor betydelige utfordringer.
In response to the previous crisis, Norges Bank had to channel substantial funding to the banking system. 
Forrige gang måtte Norges Bank tre støttende til med betydelig finansiering av banksystemet.
It would be a mistake to assume that this would happen in precisely the same manner again if problems like this were to recur. 
Jeg vil advare mot å basere seg på at dette vil skje på samme måte dersom liknende problemer igjen skulle inntreffe.
In isolation, recently published bank results show a sound return on equity. 
Bankresultatene som nylig er fremlagt, viser god avkastning på egenkapitalen.
However, this is largely attributable to very low losses. 
Dette skyldes imidlertid i stor grad svært lave tap.
Earnings are not sufficient to allow banks to maintain their capital ratio, at least if lending continues to expand at the current pace. 
Inntjeningen er ikke god nok til at bankene vil klare å opprettholde kapitaldekningen, i hvert fall ikke ved en videreføring av den nåværende utlånsveksten.
Gradually, as we see a normalisation of the loss situation, and for some banks their tax position as well, earnings will tend to decline. 
Etter hvert som vi får en normalisering av tapssituasjonen, og for en del banker også av skatteposisjonen, må det derfor antas at inntjeningen vil falle.
Financial strength and structural policy are related 
Soliditet og strukturpolitikk henger sammen
A question which comes to mind is whether the authorities should do something - and if so, what - to improve banks' long-term earning capacity and financial strength. 
Et spørsmål som naturlig melder seg, er om myndighetene bør foreta seg noe - og eventuelt hva - for å bedre bankenes langsiktige inntjeningsevne og soliditet.
One alternative could be to impose stricter capital adequacy requirements for financial institutions. 
Et alternativ kunne være å skjerpe kapitaldekningskravene for institusjonene.
We should, however, bear in mind that Norwegian institutions are to an increasing extent in competition with foreign institutions, and a tightening of requirements in Norway alone could lead to a deterioration in earnings over time. 
Vi må imidlertid huske på at norske enheter i stadig sterkere grad konkurrerer med utenlandske enheter, og at en slik særnorsk styrking av kravene på sikt vil kunne svekke deres inntjening.
Stricter capital adequacy requirements may therefore be a double-edged sword. 
Skjerpede kapitaldekningskrav kan dermed være et tveegget sverd.
On the one hand, such requirements would inevitably strengthen existing Norwegian banks' financial strength over time. 
På den ene siden vil slike krav over tid med nødvendighet styrke soliditeten i de eksisterende norske banker.
On the other hand, the same requirements would not provide a level playing field and could perhaps result in higher market shares for foreign institutions which are not subject to such strict requirements. 
Men slike krav vil på den andre siden også føre til ujevne konkurransevilkår og kanskje økte markedsandeler for utenlandske institusjoner, som ikke er pålagt like strenge krav.
Reduced competitiveness for Norwegian institutions may result in a fall in earnings, and thereby diminish the ability to improve financial strength through internally generated funds. 
Redusert konkurranseevne for norske institusjoner kan føre til redusert inntjening og dermed svekket evne til å styrke soliditeten med egne midler.
The Banking, Insurance and Securities Commission recently published a report which includes an evaluation of tighter core capital requirements for financial institutions. 
Kredittilsynet har i en nylig offentliggjort rapport vurdert et skjerpet krav til kjernekapital for finansinstitusjonene.
The Commission concluded that there is not sufficient reason at present to recommend such strong measures. 
Tilsynet konkluderer med at det foreløpig ikke er tilstrekkelig grunnlag for å tilrå et så sterkt tiltak.
In my opinion the best way to ensure Norwegian banks' financial strength in the period ahead is to establish an operating environment where Norwegian banks can compete with foreign institutions on a level playing field. 
For å sikre soliditeten i norske banker over tid, er det etter min oppfatning nødvendig at rammevilkårene utformes slik at de norske bankene kan møte sine internasjonale konkurrenter på mest mulig like vilkår.
The application of the authorities' structural policy in the financial sector has a considerable influence on competitive conditions in the long term, and is therefore also of significance to the earning potential and financial strength of the industry. 
Utøvelsen av myndighetenes strukturpolitikk overfor næringen er av stor betydning for den langsiktige utviklingen i konkurransesituasjonen, og dermed også for inntjeningsmulighetene og soliditeten i næringen.
In this connection, I am of the view that the authorities must also consider the possible consequences of state ownership. 
I denne sammenhengen må myndighetene etter min mening også vurdere mulige konsekvenser av statlig eierskap.
The Norwegian banking market is now open to foreign institutions and this, in conjunction with the internationalisation of business and industry, has resulted in sharper foreign competition and an increase in the required rate of return on bonds and equities. 
Åpningen av det norske bankmarkedet mot utenlandske institusjoner har, sammen med internasjonaliseringen av næringslivet, ført til økt konkurranse fra utlandet, men også økte krav til avkastning gjennom aksje- og obligasjonsmarkedet.
Increased international competition also generates benefits as a result of improved cross-border allocations of capital, and thereby generally also more productive investment. 
Utviklingen mot større internasjonal konkurranse fører med seg gevinster som følge av bedre allokering av kapitalen over landegrensene, og dermed gjennomgående også mer produktive investeringer.
As I indicated earlier, these are gains from which Norway can also derive substantial benefits. 
Dette er - som jeg var inne på tidligere - gevinster som Norge kan ha stor nytte av.
However, it also entails considerable challenges for the Norwegian financial sector. 
For den norske finansnæringen innebærer imidlertid utviklingen også betydelige utfordringer.
One of these challenges is that competition appears to contribute to a reduction in earning power. 
En av disse utfordringene er at konkurransen synes å bidra til redusert inntjeningsevne.
The interest margin - the most important source of income for banks - has declined substantially over the past ten years. 
Rentemarginen - som er bankenes viktigste inntektskilde - har falt betydelig gjennom de siste ti årene.
There has also been a clear downward trend in banks' net interest income, measured as a share of total assets. 
Det er også en klar tendens til at bankenes netto renteinntekter faller, målt som andel av forvaltningskapitalen.
One possible explanation is that economies of scale in the sector may have increased. 
En mulig forklaring på dette er at stordriftsfordelene i næringen kan ha økt.
Closer integration and new information technology allow, more than ever, for the mass-production of financial services, and modern communication systems make it possible to distribute these services far more cheaply. 
Tettere integrasjon og ny informasjonsteknologi gjør det mulig å masseprodusere finansielle tjenester på en helt annen måte enn tidligere, og moderne kommunikasjoner gjør det mulig å distribuere disse tjenestene langt billigere.
Development costs for such systems can be substantial, which may in turn give rise to economies of scale. 
Utviklingskostnadene for slike systemer kan imidlertid være meget store, og dette kan gi opphav til stordriftsfordeler.
Different measures for market concentration indicate that there is relatively low concentration in the Norwegian banking market, and considerably lower than in other Nordic countries. 
Ulike mål for markedskonsentrasjon tyder på at det norske bankmarkedet er forholdsvis lite konsentrert, og betydelig mindre konsentrert enn markedene i de øvrige nordiske land.
Whereas concentration in the Norwegian market has remained more or less unchanged over the last ten years, concentration in the other Nordic markets has increased considerably, in part due to the restructuring of the sector following the banking crisis in the early 1990s. 
Mens konsentrasjonen i det norske markedet ikke er vesentlig endret over de siste ti årene, har konsentrasjonen i de øvrige nordiske markedene økt betraktelig, blant annet som følge av restruktureringen av sektoren etter bankkrisene tidligere på 1990-tallet.
The Norwegian banking sector is still characterised by many, primarily small institutions. 
Den norske banksektoren er fortsatt preget av mange og i hovedsak små enheter.
The two largest Norwegian banks are small compared with other Nordic financial institutions. 
De to største norske bankene blir små når vi sammenlikner med andre nordiske finansinstitusjoner.
There are clear indications that Norwegian banks could handle a larger customer base than today without any increase in the use of resources, and that technological and market developments may amplify this trend in the years to come. 
Vi har klare indikasjoner på at norske banker kan håndtere en større kundemasse enn i dag uten å øke ressursbruken, og den teknologiske og markedsmessige utviklingen kan forsterke denne tendensen fremover.
In other industries, surplus capacity as a result of a deterioration in profitability would lead to adjustments as the least profitable businesses exit the market or through the closure of unprofitable activities. 
I andre næringer ville en slik overkapasitet - via svekket lønnsomhet - medført tilpasninger gjennom avskalling av de minst lønnsomme bedriftene.
Thus, capacity would be adjusted over time to market conditions in the sector as a whole. 
Dermed ville kapasiteten på noe sikt bli tilpasset markedsforholdene i næringen som helhet.
The trend in profitability and liquidity risk also gives some grounds for concern regarding the long-term stability of the financial system in Norway. 
Samtidig gir utviklingen blant annet i lønnsomhet og likviditetsrisiko grunn til en viss uro over den langsiktige stabiliteten i vårt finansielle system.
The challenge facing the authorities is to achieve a situation where competition is sufficiently strong to ensure an efficient market, while ensuring at the same time that capacity is adjusted and the stability of the system is safeguarded. 
Utfordringen for myndighetene ligger i å oppnå en utvikling hvor konkurransen er tilstrekkelig høy til å sikre et effektivt marked, samtidig som kapasiteten tilpasses og stabiliteten i systemet sikres.
In my opinion, a banking market which is characterised by increasingly sharp competition and relatively low concentration indicates that there is scope for greater concentration without competition becoming weaker than it is today. 
Bildet av et bankmarked preget av stadig tiltakende konkurranse, kombinert med en relativt lav konsentrasjon, indikerer etter min oppfatning at det er rom for større konsentrasjon, uten at konkurransen av den grunn vil bli svakere enn i dag.
The number of banks - and the location of these banks' head offices - has not been a key issue in the debate on the banking structure in Norway. 
Antall banker - og i hvilken by hovedkontorene til disse bankene skal ligge - har vært sentrale problemstillinger i den norske strukturdebatten.
Equal emphasis has been placed on internationalisation and technological advances, which point to substantial structural changes and a sharp increase in competition. 
At blant annet internasjonaliseringen og den teknologiske utviklingen tilsier betydelige strukturendringer og en mye sterkere konkurranse, har på langt nær vært tillagt like stor vekt.
The debate in our neighbouring countries and a number of other countries where the banking structure is now undergoing considerable changes, is based on completely different underlying assumptions. 
I våre nærmeste naboland og i en rekke andre land hvor bankstrukturen nå gjennomgår store endringer, foregår strukturdebatten på helt andre premisser.
The largest Nordic banks have claimed the Nordic countries as their home market and are now established in Norway. 
De største nordiske bankene har erklært Norden som hjemmemarked, og de har etablert seg i Norge.
I would also like to point out that in a year's time it is highly likely that an extended financial system will be established on the continent, where financial institutions will, in principle, compete in a large European market with a common currency and a joint European payment system. 
Jeg vil også minne om at det om et års tid høyst sannsynlig vil være etablert et utvidet finansielt system på kontinentet, der finansinstitusjonene i prinsippet vil konkurrere på ett stort europeisk marked med felles valuta og et samlet europeisk betalingssystem.
It is also likely that large, deep markets will develop for securities denominated in euro. 
Det vil sannsynligvis også utvikles dype og store markeder for blant annet verdipapirer i euro.
There is, to put it mildly, no reason to believe that this development will reduce economies of scale or the trend towards higher concentration in the European financial sector. 
Det er - mildt sagt - ingen grunn til å tro at denne utviklingen vil redusere stordriftsfordelene eller tendensene til økt konsentrasjon i den europeiske finanssektoren.
This will also affect the Norwegian financial industry. 
Dette vil berøre også den norske finanssektoren.
In the light of this, I would venture to say that the Norwegian debate on the structure of the financial sector appears to be somewhat inward-looking and short-sighted. 
Jeg drister meg til å hevde at den norske debatten om strukturen i finansnæringen i dette perspektivet fremstår som nokså innadvendt og lite fremoverskuende.
In my introduction, I focused on the advantages that we, as a nation, have gained from improved efficiency in the capital markets, and there are many indications that this has made investment in the 1990s more productive than in the 1980s. 
Jeg var innledningsvis opptatt av hvilke fordeler vi som nasjon har hatt av at kapitalmarkedene er blitt mer effektive, og at mye kan tyde på at dette også har gitt oss mer produktive investeringer i 1990-årene enn i 1980-årene.
Against this background, I would emphasise that acquisitions and mergers in the banking industry are, in all probability, necessary and desirable - and prompted by deep structural changes in both the industry itself and international capital markets. 
Jeg vil på denne bakgrunn understreke at oppkjøp og fusjoner også i banknæringen høyst sannsynlig er nødvendig og ønskelig - og tvunget fram av dype strukturelle endringer både i næringen selv og i de internasjonale kapitalmarkedene.
If the authorities' rules and attitude towards mergers and acquisitions are restrictive, it may not be possible to implement the necessary structural changes. 
Strenge regler og et strengt skjønn fra myndighetene ved fusjoner og oppkjøp kan medføre at det ikke vil være mulig å få gjennomført nødvendige strukturendringer.
This could lead to structural rigidity and serve to perpetuate surplus capacity in the sector, which in the long term could also undermine stability in the financial system. 
En slik utvikling kan bidra til å sementere strukturen og bevare overkapasitet i næringen, og den kan på lang sikt dermed også svekke stabiliteten i det finansielle systemet.
It is my view that the authorities should therefore show caution in with regard to preventing structural changes and other adjustments which the sector itself deems appropriate. 
Etter mitt syn bør myndighetene derfor være tilbakeholdne med å hindre strukturendringer og andre tilpasninger som næringen selv måtte finne hensiktsmessige.
Structural policy and state ownership 
Strukturpolitikk og statlig eierskap
The potential for acquisitions and disinvestment is an important instrument for business and industry as a whole in order to ensure profitable operations and to adjust to changes in underlying structural conditions. 
Den potensielle mulighet for oppkjøp og avskalling er et viktig instrument i alt næringsliv for å sikre lønnsom drift og tilpasse seg endringer i underliggende strukturelle forhold.
There is a risk that a large state owner may in fact impede necessary changes by shielding the existing structure of the banking industry from acquisitions. 
Dersom myndighetene mener det er i deres interesse, kan en stor statlig eier hindre nødvendige omstillinger nettopp ved å beskytte den eksisterende struktur i banknæringen mot oppkjøp.
This need not necessarily be the result of an active policy. 
Dette behøver ikke en gang være et resultat av en aktiv politikk.
As long as the state wishes to remain a dominant owner in a bank, this position in itself may deter potential buyers, particularly when state ownership is viewed in the light of other ownership restrictions. 
Så lenge staten ønsker å sitte som en dominerende eier i en bank, kan denne posisjonen i seg selv virke avskrekkende overfor potensielle kjøpere, spesielt når en ser dette eierskapet i sammenheng med de øvrige eierbegrensningsreglene i næringen.