natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The financial crisis in Asia demonstrates, as have earlier crises in other regions of the world, that even the fastest growing economies are eventually exposed to strong market reactions when macroeconomic imbalances emerge or the financial system in a country fails to function effectively. 
Krisen i Asia demonstrerer, som tidligere kriser andre steder, at selv de mest vekstkraftige økonomier før eller senere vil møte kraftige reaksjoner i markedene dersom det oppstår makroøkonomiske ubalanser, eller dersom det finansielle systemet i et land ikke fungerer som det skal.
Globalisation also requires internationalisation of economic policy instruments. 
Globaliseringen skaper et behov for internasjonalisering også av virkemidlene i den økonomiske politikken.
International institutions such as the IMF and the WTO have an increasingly prominent supervisory and regulatory role in international economic co-operation. 
Internasjonale institusjoner som IMF og WTO - den nye verdensorganisasjonen for handel - har nå en mer fremtredende plass i overvåking og regulering av det internasjonale økonomiske samkvem enn tidligere.
In our own region of the world, the EU is establishing an economic policy super-structure for national markets through EMU and the establishment of the EU's internal market, which also includes Norway by virtue of the EEA Agreement. 
I vår egen verdensdel er EU-landene i ferd med å danne en økonomisk-politisk overbygning over de nasjonale markedene gjennom den økonomiske og monetære unionen - ØMU - og gjennom opprettelsen av EUs indre marked, som vi jo selv er en del av.
It is fair to assume that the tendency towards more closely integrated capital and goods markets will continue, perhaps accompanied by a growing awareness of the international dimension in formulating economic policy. 
Det er all grunn til å anta at utviklingen mot stadig mer integrerte kapital- og varemarkeder vil fortsette, kanskje også med et sterkere innslag av det internasjonale perspektivet i utformingen av den økonomiske politikken.
In other words, it is also fair to assume that the challenges Norway has faced as a result of the integration of our economy into the global economy will reach new heights in the years ahead. 
Det er med andre ord også grunn til å anta at de utfordringer som integrasjonen av vår egen økonomi med resten av verden allerede har stilt oss overfor, blir forsterket i årene som kommer.
Some of these challenges have been tangible for some time. 
Noen av disse utfordringene har vi lenge vært klar over.
This applies to the limitations imposed on the conduct of monetary policy, the growing need for financial market supervision, and the constraints on the regulatory framework for business and industry, such as the tax system. 
Det gjelder blant annet nye begrensninger i utøvelsen av pengepolitikken, det gjelder det økte behovet for tilsyn og kontroll av finansmarkedene, og det gjelder begrensninger på utformingen av rammevilkårene for næringslivet - herunder skattesystemet.
Other challenges have not yet received the same degree of attention. 
Andre utfordringer har foreløpig vært mindre i søkelyset.
Important here would be the effects on the structure of business and industry in our country, which again would have implications for the government's structural policy. 
Jeg mener dette ikke minst gjelder virkningene for strukturen i vårt næringsliv, og dermed også for myndighetenes strukturpolitikk.
Furthermore, I would argue that there is still room for deepening our understanding of the relationship between different policy areas - between a sound macroeconomic policy on the one hand, and how structural policy can best be oriented to promote economic policy objectives, on the other. 
Jeg tror også vi fortsatt kan forbedre vår forståelse av sammenhengene mellom de ulike politikkområdene - mellom på den ene siden en forsvarlig makroøkonomisk politikk og på den andre siden hvordan strukturpolitikken best kan innrettes for å understøtte målene i den økonomiske politikken.
In the following I will attempt to shed light on some of these relationships and the attendant consequences for the formulation of economic policy. 
Jeg vil bruke denne anledningen til å forsøke å belyse noen av disse sammenhengene, og hvilke konsekvenser vi kan trekke for utformingen av den økonomiske politikken.
I will not assert that there is an absolute approach to addressing these challenges, but with the leeway afforded by our oil wealth I would maintain that there is a pronounced risk of our failing to take the challenges seriously. 
Jeg vil ikke påstå at det finnes fasitsvar, men jeg ser en klar fare for at vi i ly av vår oljerikdom unnlater å ta utfordringene på alvor.
It is my view that there is a need for a more in-depth and fundamental debate concerning the options at hand. 
Det er etter mitt syn behov for en dyptpløyende og fundamental debatt om de veivalg vi står overfor.
I hope, in all modesty, that my address will contribute to fostering such a debate. 
Jeg håper i all beskjedenhet at jeg med dette kan bidra til en slik debatt.
From protectionism to integration... 
Fra proteksjonisme til integrasjon...
During the period of post-war reconstruction in Europe, it was generally recognised that it was essential to avoid the "beggar-thy-neighbour policy", which was characteristic of protectionism and nationalism in the 1930s. 
Da man etter den andre verdenskrigen skulle bygge opp igjen økonomien i Europa, ble det sett som vesentlig å unngå den "alles kamp mot alle" som kjennetegnet proteksjonismen og nasjonalismen i 1930-årene.
The regulation of the goods market which was necessary in the wake of the Second World War was gradually relaxed, paving the way for growing international trade. 
Reguleringene av varemarkedene som måtte til i de første etterkrigsårene, ble gradvis erstattet av et system med økende handel over landegrensene.
This came hand in hand with the establishment of a number of organisations, such as GATT, the OECD, and the IMF, which were to elaborate international regulatory and monitoring systems. 
Det ble også bygget opp en rekke organisasjoner - blant annet GATT, OECD og IMF - som skulle ivareta behovet for internasjonal regulering og overvåking.
Thereby, resources were also shifted from less profitable industries to the production of new goods and services in growing demand. 
Derved ble også ressurser frigjort fra mindre lønnsomme næringer til produksjon av nye varer og tjenester der etterspørselen økte.
After trade barriers had essentially been removed, the drive to scale back restrictions on international capital movements began. 
Etter at de fleste handelshindringene var fjernet, begynte nedbyggingen av restriksjonene på internasjonale kapitalbevegelser.
This was consistent with and the consequence of the trend towards a more closely integrated world economy in the post-war era. 
Dette hang sammen med - og var en konsekvens av - den økte integrasjonen av økonomiene i etterkrigstiden.
The growth in international trade required payment and settlement in international currencies. 
Utviklingen av det internasjonale varebyttet forutsatte betalinger og oppgjør i internasjonal valuta.
It gradually proved difficult to distinguish between such current account payments and pure capital transactions, and we saw the emergence of large international markets also for capital and a liberalisation of cross-border capital movements. 
Etter hvert ble det vanskelig å avgrense slike valutaoppgjør mot rene kapitaltransaksjoner, og det utviklet seg store internasjonale markeder også for kapitalbevegelsene.
The deregulation of capital markets can thus be regarded as the last building block to date in the edifice of international agreements and economic integration erected after the Second World War. 
Frigjøringen av kapitalstrømmene over landegrensene var en konsekvens av denne utviklingen, og dereguleringen av markedene kan således ses på som den hittil "siste sten" i det byggverk av internasjonale avtaler og integrerte økonomier som ble dannet etter krigen.
At the beginning of the 1990s most western countries experienced fairly substantial balance-of-payments and budget deficits, high and rising unemployment, and markedly higher inflation than earlier. 
Ved inngangen til 1980-årene var de fleste vestlige landene i en situasjon med til dels meget store underskudd i utenriksøkonomien og i offentlige budsjetter, høy og stigende arbeidsledighet, og en langt høyere prisstigning enn tidligere.
The large imbalances required a more flexible financial system with a view to facilitating cross-border and cross-sectoral capital flows. 
De store ubalansene skapte behov for et mer fleksibelt finansielt system, som lettere kunne kanalisere sparing på tvers av landegrenser og produksjonssektorer.
This in turn required substantial reforms both in exchange rates and interest rates, and in this context it became increasingly clear that an extensive direct regulation of financial and capital markets was undesirable. 
For at dette skulle komme i stand, krevdes store tilpasninger i så vel valutakurser som renter, og det ble stadig klarere at en omfattende direkte regulering av finans- og kapitalmarkedene var lite hensiktsmessig.
In many countries such regulation, in conjunction with high inflation and inefficient tax systems, gradually led to a very low required rate of return on investment, with wide variations in the required rate of return for different types of investment. 
I mange land hadde dessuten disse reguleringene - sammen med høy inflasjon og lite hensiktsmessige skattesystemer - etter hvert ført til at kravene til avkastning for investeringer dels var svært lave, og dels at avkastningskravene varierte betydelig mellom ulike typer av investeringer.
The result, not least for Norway, was that the high investment rates eventually contributed little to increasing economic prosperity, while the share of directly unprofitable investments was rising. 
Følgen av dette - ikke minst i Norge - var at høye investeringsrater etter hvert gav lite igjen i form av økt økonomisk velstand, og mengden av direkte ulønnsomme investeringer var økende.
Moreover, market regulations gradually lost their effectiveness as a result of technological developments. 
Samtidig førte også den teknologiske utviklingen til at markedsreguleringene gradvis mistet effekt.
It became clear that it was neither possible nor desirable to maintain capital restrictions. 
Det ble klart at det verken var mulig eller ønskelig å opprettholde reguleringene av kapitalstrømmene.
... and global required rate of return 
... og globale avkastningskrav
As restrictions were gradually dismantled, investment projects had to be compared with competing projects in other countries, in principle throughout the world. 
Da reguleringene etter hvert falt bort, måtte investeringer i ett land sammenlignes med konkurrerende prosjekter i andre land - i prinsippet verden over.
Some of the best business opportunities turned out to be in countries which were less developed than rich countries, and where the potential for profitable investment was highest. 
Noen av de beste fortjenestemulighetene viste seg å ligge i land som ikke var kommet like langt som de rike landene i sin utvikling, og hvor potensialet for lønnsomme investeringer følgelig var størst.
Not least did this, at least until recently, benefit Asian countries. 
Ikke minst har landene i Asia - i alle fall inntil nylig - nytt godt av denne utviklingen.
As capital flows accelerated, the highly profitable investment opportunities in Asia probably resulted in, at least to some extent, higher required returns also on investment in western countries. 
Etter hvert som kapitalstrømmene skjøt fart, førte antakelig de høye fortjenestemulighetene i Asia i hvert fall i noen grad til høyere avkastningskrav også i de vestlige landene.
The result was that investment in our part of the world shrunk while investment in newly industrialised countries surged. 
Sluttresultatet var at investeringene i vår del av verden falt betydelig, samtidig som investeringene økte kraftig i utviklingslandene.
A larger share of savings in the western world is now invested in other countries and is reflected in the sharp growth in capital outflows from the OECD area. 
En større del av sparingen i de vestlige landene investeres nå andre steder enn på eget territorium, og det har vært en meget kraftig vekst i kapitalutgangen fra OECD-landene.
The low return on capital in Norway in the 1970s and the first half of the 1980s was also an indication that financial markets were functioning poorly, and that the capital market in Norway was isolated from the rest of the world. 
Også i Norge var den lave kapitalavkastningen på 1970- og første halvdel av 1980-tallet en indikasjon på at finansmarkedene ikke fungerte godt, og at kapitalmarkedet i Norge delvis var isolert fra resten av verden.
Interest rates were determined politically and the tax system was designed so that real interest rates after tax were either very low or negative. 
Renten var i stor grad politisk bestemt, og skattesystemet sørget for en svært lav og til dels negativ realrente etter skatt.
Both elements meant that the capital market did not provide "correct" information - in the form of interest rate signals - to lenders and borrowers alike. 
Begge deler innebar at kapitalmarkedet ikke gav "korrekt" informasjon - i form av rentesignaler - verken til sparere eller låntakere.
The result was partly that the overall level of investment became unnecessarily high, and partly an inappropriate composition of investment, as the credit rationing system did not allow resources to flow to the most profitable investments. 
Resultatet ble dels at det samlede investeringsnivå ble for høyt, dels at investeringene ble galt sammensatt ved at den rasjonerte kreditten ikke fant veien til de mest lønnsomme investeringene.
It gradually became clear that capital controls could not be maintained in Norway either. 
Etter hvert ble det klart at reguleringene av kapitalmarkedene heller ikke kunne opprettholdes i Norge.
The property market, credit market and foreign exchange market were deregulated in the 1980s. 
Bolig- og eiendomsmarkedene, kredittmarkedet og valutamarkedet ble deregulert i løpet av 1980-årene.
The growth in international capital movements and more efficient markets - which were quick to exploit the advantages of arbitrage - revealed the distortions in the tax system with even greater consequences than earlier, which was partly reflected in the credit boom of the 1980s. 
Med de økende internasjonale kapitalbevegelsene og mer effektive markeder - som raskt utnyttet arbitrasjemuligheter - fikk skjevhetene i skattesystemet større konsekvenser, noe som blant annet kom til uttrykk i den sterke kredittekspansjonen i 1980-årene.
The tax reform of 1992 eliminated many of the former distortions in the tax treatment of various forms of saving and investment. 
Skattereformen i 1992 fjernet mange av de forskjellene som tidligere eksisterte mellom ulike spareformer og typer av investeringer.
From this perspective, the tax reform was a natural consequence of the previous changes which had taken place in capital markets. 
Slik sett var skattereformen en naturlig følge av de endringene som tidligere hadde funnet sted i kapitalmarkedene.
Since the deregulation of capital markets and the tax reform of 1992, the required rate of return in Norway has been more in line with the international one, and the credit market is functioning more efficiently in terms of channelling resources to investment projects which are more profitable for society as a whole. 
Etter dereguleringen av kapitalmarkedene og skattereformen i 1992 er avkastningskravet i Norge mer i samsvar med avkastningskravet internasjonalt, og kredittmarkedet fordeler kreditt mer effektivt og til mer lønnsomme investeringsprosjekter for samfunnet.
I would say that it is now generally recognised that these are preconditions for channelling investments to competitive projects and maintaining a profitable business sector. 
Jeg tror det nå er relativt bred enighet om at begge deler er nødvendige forutsetninger for å få investert i konkurransedyktige prosjekter og opprettholdt lønnsomheten i næringslivet.
Have reforms yielded productivity gains? 
Har reformene gitt oss en produktivitetsgevinst?
Profitability gains in the business sector would be a meagre consolation if these changes did not also generate added growth. 
Lønnsomhet i næringslivet ville være en mager trøst hvis ikke disse endringene også gav utslag i økt verdiskaping.
At first glance, it may seem that the most important consequence has been a sharp decline in investment. 
Ved første øyekast kan det se ut til at den viktigste konsekvensen har vært at investeringene falt kraftig.
However, a comparison of investment and output trends shows that production growth is somewhat higher at this stage of the present cyclical upturn than during the expansion in the 1980s, although investment rates are now lower. 
Hvis vi sammenlikner investeringer og produksjonsutvikling i den nåværende konjunkturoppgangen med oppgangen på 1980-tallet, viser det seg imidlertid at vi nå har noe høyere produksjonsvekst, til tross for lavere investeringsrater.
It would appear, therefore, that investments have become considerably more productive than in the 1980s. 
Det kan altså se ut til at investeringene er blitt atskillig mer produktive enn i 1980-årene.
Some people would promptly object, arguing that the high GDP growth rates recorded so far during this cyclical upturn are primarily ascribable to the sharp growth in employment. 
Nå vil noen straks innvende at den høye BNP-veksten hittil i høykonjunkturen først og fremst henger sammen med den sterke sysselsettingsveksten.
Adjusting for the effects of cyclical swings in the labour market, we should instead compare trends in capital formation and productivity over a longer period. 
For å skille ut virkningene av konjunkturene i arbeidsmarkedet, kan vi i stedet sammenlikne utviklingen i kapitalinnsats og produktivitet gjennom en lengre periode.
Growth in capital stock is a common explanation for growth. 
Økende kapitalinnsats er en vanlig forklaring på vekst.
Thus, we would expect the fall in the investment rate in the 1990s to lead to a decline in productivity growth. 
Fallet i investeringsratene vi har sett i 1990-årene, skulle derfor etter tradisjonelle forklaringer lede til et fall også i produktivitetsveksten.
Productivity growth per man-hour over the last two business cycles, the eight-year period between 1978 and 1986 and the 11 years between 1986 and 1997, was nonetheless almost identical. 
Veksten i produktiviteten pr. timeverk var nesten helt lik i åtteårs-perioden fra 1978 til 1986 og de elleve årene fra 1986 til 1997.
However, in the period from 1978 to 1986 productivity primarily rose as a result of a surge in investment and sharp growth in the amount of capital behind each man-hour. 
Men i perioden fra 1978 til 1986 økte produktiviteten først og fremst som en følge av meget høye investeringer og en sterk vekst i mengden av kapital som stod bak hvert timeverk.
The increase in the capital-labour ratio was actually higher than the rise in labour productivity in this period. 
Faktisk økte kapitalinnsatsen noe sterkere enn produktiviteten i denne perioden.
Over the last 11 years this trend has been reversed. 
I de siste elleve årene har denne utviklingen snudd.
It may be said that we have experienced an "unexplained" productivity growth - a growth in productivity which cannot be explained by a higher level of capital formation. 
Vi kan si at vi nå har hatt en "uforklart" produktivitetsvekst - en vekst i produktiviteten som ikke kan forklares med økt kapitalinnsats.
Furthermore, it should be noted that the capital-labour ratio is now rising at a much slower pace, down from 2 1/2 per cent in the beginning of the 1980s to 1 1/4 per cent over the last 10 years. 
Dessuten skal vi merke oss at nedgangen i kapitaltilveksten er betydelig - fra 21/2 prosent pr. år i begynnelsen av 1980-årene til 11/4 prosent pr. år i det siste ti-året.
In spite of this, productivity growth has been maintained. 
Likevel er altså veksten i produktivitet opprettholdt.
There may be several explanations for this development. 
Det kan være mange årsaker til denne utviklingen.
It may in part be that we are still living off the overcapacity from the previous cyclical upturn. 
Noe av forklaringen kan være at vi fortsatt lever på overkapasitet fra den forrige konjunkturoppgangen.
Furthermore, we have seen the introduction of new technology, and it is possible that this new technology has provided a substantial boost to productivity. 
Vi har dessuten gått gjennom en periode med innføring av ny teknologi, og det er mulig at denne nye teknologien har økt produktiviteten betydelig.
It may also be that today's workforce is more productive, partly as a result of a more highly educated workforce. 
Det kan også hende at dagens arbeidskraft i seg selv er mer produktiv, for eksempel gjennom et økt utdanningsnivå.
On the other hand, it is striking that such a large "unexplained" improvement in productivity has taken place during a period of extensive reforms as far as the Norwegian capital market is concerned, with both deregulation and the tax reform of 1992. 
Det er imidlertid slående at en så stor "uforklart" bedring i produktiviteten har funnet sted i en periode der vi har vært gjennom betydelige reformer i kapitalmarkedene - både dereguleringen av kapitalmarkedene og skattereformen i 1992.
One of the stated objectives of the tax reform was precisely to enhance the functioning of capital markets and to promote investments which generate a higher rate of social return. 
Ett av de uttalte målene med skattereformen var jo nettopp å bedre kapitalmarkedenes virkemåte og øke den samfunnsøkonomiske avkastningen av våre investeringer.
Although there may be many reasons behind the increase in the social return on capital - as measured on the chart - it is difficult to escape the conclusion that these reforms may have made a highly positive contribution. 
Selv om det kan være mange grunner til bedringen i kapitalens samfunnsøkonomiske avkastning - målt på den måten vi ser i figur 4 - er det vanskelig å komme utenom at disse reformene kan ha hatt en betydelig positiv virkning.
In other words, it would seem reasonable to conclude that capital market reforms, in conjunction with the tax reform of 1992, have contributed to improving the return on the capital which we as a nation invest, which may also over time lead to higher growth than earlier. 
Det er med andre ord nærliggende å tolke utviklingen dit hen at reformene i kapitalmarkedene - sammen med skattereformen i 1992 - alt i alt kan ha bidratt positivt til å øke avkastningen av den kapitalen vi som nasjon investerer, noe som over tid kanskje også kan lede til høyere vekst enn tidligere.
New environment places greater demands on stability and adaptability 
Nye omgivelser øker kravene til stabilitet og omstillingsevne
However, there are also some negative aspects to participating in international capital markets. 
Deltakelse i de internasjonale kapitalmarkedene medfører imidlertid også ulemper og ubehageligheter.
Some will regard it as a drawback that we, as a nation, are more exposed to international developments, and that the forces of the international economy prompt changes of which we may not immediately see the benefit. 
Noen vil se det som en ulempe at vi som nasjon er blitt mer eksponert for internasjonale begivenheter, og at kreftene i den internasjonale økonomien tvinger oss gjennom omstillinger vi kanskje ikke umiddelbart ser nytten av.
Others may view this as an advantage, perhaps even a sort of "guarantee" against having the political authorities implement or maintain measures and regulations that are detrimental to the economy. 
Andre vil kunne betrakte dette som en fordel, kanskje også som en slags "garanti" mot at politiske myndigheter iverksetter eller opprettholder økonomisk sett skadelige tiltak og reguleringer.
Yet others may feel that the increased return on capital has negative distributional effects which must be remedied. 
Atter andre vil muligens mene at den økte avkastningen av kapitalen har uheldige fordelingsvirkninger det er nødvendig å korrigere.