natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The banks can also borrow from Norges Bank. 
Bankene kan også låne i Norges Bank.
Since the banks combined have net deposits in Norges Bank, the interest rate on banks' deposits with Norges Bank is the banks' marginal deposit rate. 
Siden bankene samlet sett har netto innskudd i Norges Bank, blir innskuddsrenten bankenes marginale plasseringsrente.
The rate forms a floor of the corridor for short-term money market rates and influences bank rates. 
Foliorenten danner dermed et gulv for de kortsiktige rentene i pengemarkedet og for bankenes renter.
The interest rate on banks' deposits with Norges Bank is thus Norges Bank's key rate. 
Foliorenten er Norges Banks styringsrente.
Norges Bank's system for managing interest rates is described in Kran and Øvre (2001). 
Norges Banks system for å styre renten er beskrevet i Kran og Øwre (2001).
We call this the exchange rate channel. 
Dette kaller vi valutakurskanalen.
Interest rates also influence inflation indirectly via domestic demand. 
Renten påvirker prisveksten også indirekte via innenlandsk etterspørsel.
In addition, a strong krone reduces activity, profitability and the capacity to pay in the internationally exposed sector. 
I tillegg demper en sterkere krone aktiviteten, lønnsomheten og lønnsevnen i konkurranseutsatt næringsliv.
This is what we call the demand channel. 
Dette kaller vi etterspørselskanalen.
In addition, changes in inflation expectations influence price and wage inflation. 
Dessuten påvirkes pris- og lønnsveksten av endringer i forventet inflasjon.
Inflation expectations are, for example, important for wage negotiations. 
Forventet inflasjon er blant annet viktig når det forhandles om lønninger.
Enterprises do not want to change prices too often. 
Bedriftene ønsker ikke å endre prisene for ofte.
Hence, they take inflation expectations into account when they set prices. 
Derfor ser også de hen til forventet inflasjon når de setter prisene.
Interest rate changes may influence expectations and thereby inflation itself. 
Gjennom dette mønsteret kan endringer i renten påvirke disse forventningene og dermed også selve inflasjonen.
This is the expectations channel. 
Dette er forventningskanalen.
Monetary policy channels are further described in Svensson (2002). 
Kanalene for pengepolitikken er blant annet beskrevet i Svensson (2002).
Conversely, when unemployment is high, low interest rates stimulate demand, which will contribute to stable wages and prices. 
Og omvendt, når det er stor arbeidsledighet, vil lav rente stimulere etterspørselen og holde lønnsveksten og inflasjonen oppe.
A monetary policy stance that is aimed at stabilising inflation will thus also contribute to stabilising aggregate output and employment. 
Når vi retter pengepolitikken inn mot å stabilisere inflasjonen, vil vi derfor også bidra til stabilitet i samlet produksjon og sysselsetting.
By influencing inflation over time, monetary policy will not in itself cause unnecessary disturbances to the economy. 
Ved å påvirke prisveksten over tid, unngår vi at pengepolitikken i seg selv påfører økonomien unødige forstyrrelser.
A precondition for applying a longer time horizon is that financial market participants have strong confidence in low and stable inflation over time, and that wage formation has a nominal anchor. 
En forutsetning for å kunne velge et lengre tidsperspektiv er at vi kan bygge på at det er stor tillit hos aktørene i de finansielle markedene til at inflasjonen over tid vil være lav og stabil, og at lønnsdannelsen er nominelt forankret.
Frequent and marked interest rate changes can keep inflation under tight control, but will lead to wide variations in output and employment. 
Hyppige og store renteendringer kan holde inflasjonen stramt på plass, men det vil samtidig gi store svingninger i produksjon og sysselsetting.
This can be called a strict inflation target. 
Dette kan vi kalle et strengt inflasjonsmål.
Theoretically, we could also have chosen to stabilise output without taking into account variability in inflation. 
Vi kunne teoretisk sett også valgt å stabilisere produksjonen uten å ta hensyn til svingningene i inflasjonen.
This can be called a strict output target. 
Det kan vi kalle et strengt produksjonsmål.
In Norway, as in a many other countries, we have chosen an intermediate solution. 
I Norge har vi, som i en rekke andre land, valgt en middelvei.
Interest rates are changed more gradually with less impact on output than under a strict inflation target, and inflation is allowed to deviate from the target over a somewhat longer period. 
Renten endres mer gradvis med mindre utslag i produksjonen, og prisstigningen tillates å avvike fra målet over noe lengre tid enn under et strengt inflasjonsmål.
This is called flexible inflation targeting. 
Dette kalles fleksibel inflasjonsstyring.
(See for example Svensson (2000).) 
(Se for eksempel Svensson (2000)).
Flexible inflation targeting both provides the economy with a nominal anchor and contributes to smoothing fluctuations in output and employment. 
Den fleksible inflasjonsstyringen gir en ramme som både sikrer at økonomien har et nominelt ankerfeste og bidrar til å jevne ut svingninger i produksjon og sysselsetting.
In the countries that normally figure in our comparisons, the responsibility for monetary policy has now been delegated to a central bank. 
I alle de land vi kan sammenligne oss med er gjennomføringen av pengepolitikken nå delegert til en sentralbank.
The first and most widely known examples of independent central banks are the Bundesbank and the Federal Reserve. 
De første og mest kjente eksemplene på uavhengige sentralbanker er den tyske og den amerikanske sentralbanken.
The delegation of monetary policy decisions to an independent central bank also finds support in economic theory. 
Delegasjon av de pengepolitiske beslutningene til en uavhengig sentralbank finner støtte også i økonomisk teori.
It contributes to securing credibility, confidence and consistency because an independent central bank must adhere to its mandate. 
Det bidrar til å sikre troverdighet, tillit og konsistens, fordi en uavhengig sentralbank er bundet av sitt mandat.
This increases the scope for monetary policy to contribute to stability. 
Det øker mulighetene for at pengepolitikken kan bidra til stabilitet.
For a discussion of central bank independence, see Hylland (2000). 
For en drøfting av sentralbankens uavhengighet, se Hylland (2000).
The benefits of autonomy are related to the way in which it induces economic agents to look ahead when making decisions. 
Gevinstene ved uavhengigheten henger sammen med at aktørene i det økonomiske livet ser framover når de fatter beslutninger.
They take into account economic policy as they expect it will be tomorrow and the day after. 
De tar hensyn til den økonomiske politikken slik de forventer at den vil være i morgen og i overmorgen.
It is thus important that the authorities do not sow doubt, but on the contrary act in a predictable manner within a long-term framework. 
Det er da viktig at myndighetene ikke sår tvil, men tvert i mot opptrer langsiktig og forutsigbart.
There must be consistency between the stated objectives of economic policy and what is actually done to achieve them. 
Det må være godt samsvar mellom det som sies om målene for politikken og det som faktisk blir gjort for å nå dem.
This is the most important reason why the implementation of monetary policy has been delegated to central banks. 
Her finner vi den viktigste årsaken til at gjennomføringen av pengepolitikken delegeres til sentralbankene.
The differential between Norwegian and German implied forward rates 10 years ahead provides an indication of how successful we have been in creating confidence that we will attain the inflation target. 
Differansen mellom norske og tyske terminrenter på 10 års sikt gir oss en indikasjon på hvor godt vi lykkes i å skape tillit til at vi skal nå inflasjonsmålet.
Implied forward rates are calculated using the yield curve and can be interpreted as the expected three-month rate ten years ahead. 
Terminrentene beregnes på grunnlag av avkastningskurven, og kan tolkes som forventet 3 måneders rente om 10 år.
The forward rate differential can be interpreted as the expected inflation differential in the long term plus a risk premium. 
Terminrentedifferansen kan tolkes som forventet inflasjonsforskjell på lang sikt pluss en risikopremie.
In the euro area, the objective is to keep inflation below 2 per cent. 
I euroområdet er målet at inflasjonen skal komme under 2 prosent.
If we assume that this gives an average inflation rate of 1½ per cent, the inflation differential against Norway will be about 1 percentage point. 
Hvis vi antar at det i gjennomsnitt gir en inflasjon på 1½ prosent, skulle det gi en inflasjonsforskjell på om lag 1 prosentpoeng mot Norge.
This means that an investor that is seeking the same real return must have a one percentage point higher interest rate in Norway than in Germany. 
Dette tilsier at en investor som søker samme realavkastning må ha en prosent høyere rente i Norge enn i Tyskland.
After the introduction of the inflation target, the differential between German and Norwegian forward rates remained at about 1 percentage point for a long period. 
Etter innføringen av inflasjonsmålet lå differansen mellom tyske og norske terminrenter lenge på om lag 1 prosentpoeng.
The differential has recently narrowed to about 0.8 percentage point. 
Den siste tiden har denne differansen falt til om lag 0,8 prosentpoeng.
This indicates that there is confidence that we will attain the inflation target. 
Den lave renteforskjellen tyder på at det er tillit til at vi skal nå inflasjonsmålet.
Monetary policy shall contribute to smoothing fluctuations in the economy that are due to changes in demand. 
Pengepolitikken skal bidra til å jevne ut svingninger i økonomien som skyldes endringer i etterspørselen.
At the same time, the fiscal guidelines state that "(in fiscal policy) considerable emphasis must continue to be placed on stabilising fluctuations in the economy with a view to ensuring appropriate capacity utilisation and low unemployment". 
Samtidig sier retningslinjene for budsjettpolitikken at "det (i finanspolitikken) må legges stor vekt på å jevne ut svingninger i økonomien for å sikre god kapasitetsutnyttelse og lav arbeidsledighet".
We see here that there is an overlap between the tasks that monetary policy and fiscal policy are intended to perform. 
Vi ser her at det er overlapp mellom oppgavene som pengepolitikken og finanspolitikken er ment å utføre.
This naturally raises the issue of whether there is still a need to coordinate fiscal and monetary policy decisions. 
Dette gjør det naturlig å stille spørsmålet om det ikke likevel er behov for å koordinere beslutningene i finans- og pengepolitikken.
A precondition for effective interaction is that decision-making bodies recognise how their decisions will affect decisions of the other body. 
Et godt samspill krever at de organene som treffer beslutningene er seg bevisst hvordan egne beslutninger påvirker de beslutningene det andre organet vil ta.
A situation may, for example, arise in which Norges Bank tightens monetary policy to achieve the inflation target, while at the same time the central government authorities increase the use of petroleum revenues (more than implied in the fiscal policy guideline) in order to increase employment and reduce unemployment.1 
En kan for eksempel havne i en situasjon hvor Norges Bank strammer til pengepolitikken for å nå prismålet, mens statsmyndighetene samtidig øker bruken av petroleumsinntektene (ut over handlingsregelen) for å øke sysselsettingen og redusere arbeidsledigheten.1
However, even without continuous coordination, a fairly good result may nevertheless be achieved if fiscal policy acts as "leader" and monetary policy as "follower", to use expressions from game theory.2 
Men selv uten løpende koordinering kan resultatet bli ganske godt hvis finanspolitikken opptrer som "leder" og pengepolitikken som "følger", for å bruke uttrykk fra spillteorien.2
The authorities conduct fiscal policy knowing how monetary policy will react. 
Finanspolitikken fastlegges med kjennskap til hvordan pengepolitikken vil reagere.
Today's flexible inflation targeting regime establishes a firm framework for monetary policy and provides clear guidelines on how monetary policy is to respond in different situations. 
Dagens fleksible inflasjonsstyring legger en fast ramme for pengepolitikken og gir klare føringer på hvordan pengepolitikken skal reagere i ulike situasjoner.
The fiscal policy authorities can thus internalise the monetary policy response pattern. 
De finanspolitiske myndighetene kan internalisere det pengepolitiske reaksjonsmønsteret.
This is only natural, since the mandate for monetary policy was laid down by the Government and the Storting. 
Dette er det også naturlig at de gjør, når Regjering og Storting har fastsatt mandatet for pengepolitikken.
In other words, the proper framework is in place for delegating interest rate decisions, but the central bank's response pattern must be known, so that the fiscal authorities can take this into account. 
Forholdene ligger altså til rette for å delegere beslutningen om renten, men handlingsmønsteret til sentralbanken må være kjent, slik at de finanspolitiske myndighetene kan ta hensyn til det.
Game situations that may arise with an independent central bank with an inflation target are further discussed in Leitemo (2000) and in Steigum (2000). 
Spillsituasjoner som kan oppstå med en uavhengig sentralbank med et inflasjonsmål er drøftet i blant annet Leitemo (2000) og i Steigum (2000).
Norges Bank analyses the inflation outlook three times a year in its Inflation Report. 
Norges Bank analyserer utsiktene for inflasjonen i inflasjonsrapportene 3 ganger i året.
The key rate is assessed by the Executive Board every sixth week. 
Renten vurderes av hovedstyret hver sjette uke.
Monetary policy decisions are announced in a press release followed by a press conference. 
Rentebeslutningen offentliggjøres i en pressemelding med påfølgende pressekonferanse.
As an example, allow me to present the background for the monetary policy decision in June, when the key rate was raised from 6.5 per cent to 7 per cent. 
La meg som et eksempel gjøre rede for vurderingene ved rentebeslutningen i juni, da styringsrenten ble satt opp fra 6,5 til 7 prosent.
Developments in international financial markets were uncertain at that time, as they are today. 
Utviklingen i de internasjonale finansmarkedene var da som nå preget av usikkerhet.
We assumed that activity among our trading partners would show only a gradual recovery. 
Vi la til grunn at aktiviteten hos våre handelspartnere skulle ta seg gradvis og forsiktig opp.
Oil prices were high, also measured in NOK. 
Oljeprisen var høy, også målt i norske kroner.
Private consumption had shown a substantial rise as a result of strong income growth. 
Det private forbruket hadde økt mye som følge av kraftig inntektsvekst.
Households expected strong income growth and borrowed heavily. 
Husholdningene ventet sterk inntektsutvikling og de lånte mye.
Housing investment was high and financial investment was low. 
Boliginvesteringene var høye, og finansinvesteringene lave.
House prices were rising. 
Boligprisene vokste.
Public expenditure was growing as a percentage of GDP. 
Offentlige bevilgninger vokste som andel av verdiskapingen.
It was also expected that the level of petroleum investment would be high. 
Det var også ventet høyt nivå på oljeinvesteringene.
Against this background, pressures on real economic resources were deemed to be strong. 
Presset på realressursene ble derfor vurdert som sterkt.
Wage growth was markedly higher than projected earlier. 
Veksten i lønningene var merkbart høyere enn vi tidligere hadde anslått.
The outcome of the various settlements pointed to wage growth of 5½-6 per cent this year. 
Resultatene fra de ulike oppgjørene trakk i retning av en vekst i lønningene på mellom 5½ og 6 prosent i år.
The wage settlement awarded high pay increases with effect from next year for some groups even though they will also be negotiating pay increases in 2003. 
Lønnsoppgjøret ga store lønnstillegg med virkning fra neste år for enkelte grupper selv om det også skal forhandles om lønnstillegg i 2003.
Developments in the krone exchange rate had the opposite effect. 
I motsatt retning trakk utviklingen i kronekursen.
The krone had appreciated. 
Norske kroner hadde styrket seg.
Expectations of higher interest rates as a result of developments in wage settlements probably contributed to this. 
Forventninger om økt rente, på grunn av utviklingen i lønnsoppgjøret, bidro trolig til dette.
Against this backdrop, consumer price inflation, with an unchanged key rate of 6.5 per cent and an unchanged krone exchange rate from the average exchange rate for the second quarter, was projected at 2¾ per cent from the summer of 2004. 
Med dette utgangspunktet ble veksten i konsumprisene, med uendret rente på 6,5 prosent og uendret kronekurs på gjennomsnittet for kursen andre kvartal, anslått til 2¾ prosent fra sommeren 2004.
Projections showed that price inflation could be lower than 2½ per cent in the short run. 
Anslagene viste at prisveksten på kort sikt kunne komme til å bli lavere enn 2½ prosent.
If we had tried to reach the inflation target in the short term, i.e. strict inflation targeting, we would have lowered the key rate. 
Hadde vi prøvd å nå inflasjonsmålet på helt kort sikt - altså et strengt inflasjonsmål -, måtte renten vært satt ned.
We know that would probably imply a weaker krone and higher inflation. 
Det ville bidra til en svekket krone og økt prisvekst.
A more pronounced increase in interest rates than the increase we actually implemented would then probably have been necessary in a year's time. 
Vi vet at det trolig ville ført til at vi om et års tid måtte ha satt opp renten vesentlig mer enn det vi nå har gjort.
This would have led to unnecessary fluctuations in output and employment. 
Dette ville ha ført til en ujevn utvikling i produksjon og sysselsetting.
Nor did concerns about stabilising output and employment warrant an easing of monetary policy. 
Det var heller ikke slik at hensynet til å jevne ut produksjon og sysselsetting tilsa en lettere pengepolitikk.
Had we placed greater emphasis on these variables, i.e. a strict output target, monetary policy should have been tighter and the interest rate higher to prevent a borrowing and spending spree, resulting in wider variations in the inflation. 
Hadde vi lagt større vekt på det hensynet - altså et strengt produksjonsmål - skulle pengepolitikken vært strammere og renten høyere for å gardere mot en låne og forbruksfest.
On the basis of an overall assessment, the key rate was raised by 0.5 percentage point to 7 per cent at the monetary policy meeting that same day. 
Etter en samlet vurdering ble foliorenten hevet med 0,5 prosentpoeng, til 7 prosent på rentemøtet samme dag.
At the same time, Norges Bank presented inflation projections based on an exchange rate equal to the average for June and an interest rate of 7 per cent. 
Samtidig la vi fram anslag for inflasjonen med en kurs lik gjennomsnittet for juni og en rente på 7 prosent.
Since early this summer, the krone has remained in this range. 
I sommer har kronen vært i dette leiet.
Consumer price inflation was slightly higher than projected in June and July, but returned to the level forecast in our path in August and September. 
Konsumprisene økte noe mer enn ventet i juni og juli, men i august og september kom nivået tilbake til nivået i vår bane.
The next Inflation Report will be presented in connection with the Executive Board's monetary policy meeting on 30 October. 
Neste inflasjonsrapport kommer i forbindelse med Hovedstyrets rentemøte 30. oktober.
1 Cf. 
1
Stackelberg equilibrium in game theory. 
Cournot-Nash likevekten i spillteorien Jf.
Charts in pdf-format 
Stackelberg likevekten i spillteorien Figurer i pdf-format
The following coins are no longer legal tender: 
Følgende mynter er ikke lenger gyldig som betalingsmiddel:
50-øre coin 1996-2011 (Can be exchanged at Norges Bank free of charge.) 
50-øremynten 1996-2011 (Kan veksles hos Norges Bank gebyrfritt fram til 1. mai 2022)
Coins 1992-1996 
Mynter 1992-1996
Coins 1957-1991 
Mynter 1957-1991
Speech by Governor Øystein Olsen at a business sector seminar in Lofoten, in connection with the launch of the new 100-krone and 200-krone banknotes. 
Foredrag av sentralbanksjef Øystein Olsen på næringslivsseminar i Lofoten, i forbindelse med lanseringen av de nye 100- og 200-kronesedlene.
This is a day I have been looking forward to for a long time – it's not every day a new banknote series is put into circulation. 
Dette er en dag jeg har sett frem til lenge – det er ikke hver dag en ny seddelserie settes i distribusjon.
The last time was in 1994. 
Sist var i 1994.
And being able to hold the launch here in the Lofoten islands is an added bonus. 
At lanseringen foregår nettopp her i Lofoten setter en ekstra spiss på dagen.
The sea and the Lofoten islands are inextricably linked – the sea is a defining feature of the landscape and a key source of food, employment and recreation. 
Havet og Lofoten er uløselig knyttet sammen – havet preger landskapet og er en viktig kilde både til næring og rekreasjon.
Norway's coastline is embraced by the sea from the northernmost point to the southernmost tip. 
Havet omslynger hele Norge.
The sea has shaped our history and our economy, and from today onwards, it will also feature on Norwegian banknotes. 
Fra og med i dag skal også havet prege norske pengesedler.
Norges Bank has been governed by our elected representatives since 1816 under a clear mandate: to safeguard the monetary system and the value of our money. 
Norges Bank har vært styrt av de folkevalgte siden 1816 med et tydelig oppdrag: Ta vare på pengevesenet og pengenes verdi.
With this in mind, it was important to design banknotes that would tell a story about us as a community of people. 
I så måte er det et vesentlig poeng at kontantene forteller en historie om noe som kjennetegner oss som fellesskap.
As the sea is a key dimension in that story, it was chosen as the theme of the new banknote series. 
Derfor har vi valgt havet som tema for den nye seddelrekken.
Chart: The 50-krone banknote (The Lighthouse) 
Figur: 50-seddelen (Fyret)
As Norwegians, we carry with us a long and rich history of living from and with the sea – from the seafarers of the medieval Saga Age to today's international shipping companies. 
Som nordmenn bærer vi med oss en lang og rik historie i det å leve av og med havet – fra farmennene i sagatiden og frem til dagens internasjonale skipsfart.
For centuries, the shipping route along our coast was our lifeline. 
Skipsleden var lenge livsnerven i landet vårt.
Goods from all over the country were ferried via inland waterways out to the coast and from there to other parts of Norway and to other countries. 
Via vassdragene i innlandet ble varer fra hele landet fraktet ut til kysten, og derfra videre til andre landsdeler og andre land.
But the coastline of Norway is also dangerous. 
Men landet vårt har også en farlig kyst.
Without seamarks and lighthouses, safe travel along the coast or through narrow coastal channels would be impossible. 
Uten sjømerker og fyrlykter kan vi ikke ferdes trygt på åpent hav og i trange kystfarvann.
A total of 21 000 lighthouses and seamarks safeguard navigation along our coast. 
Totalt 21 000 fyr og sjømerker sikrer ferdselen langs kysten.
Chart: The 100-krone banknote (The Gokstad Ship) 
Figur: 100-seddelen (Gokstadskipet)
Seamarks have a long history in Norway. 
Sjømerker har en lang historie i Norge.
As early as the year 869, Vikings on their way home were able to steer their ships towards the mouth of the Hardangerfjord guided by a bonfire built on a clifftop cairn. 
Allerede i år 869 kunne vikinger på vei hjem styre inn mot utløpet av Hardangerfjorden ved hjelp av varden som senere er blitt kjent som Ryvarden.
They built Norway's reputation as Europe's leading sea power, while the sea took them out into the world and into contact with other cultures. 
De skaffet Norge ry som Europas ledende sjømakt, samtidig som havet bragte dem ut i verden og i kontakt med andre kulturer.