natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It can therefore be expected that on occasion a change in the key rate or a published change in the central bank's assessment of the inflation outlook will have an impact on market rates. 
Vi må derfor regne med at det fra tid til annen slår ut i markedsrentene når foliorenten endres eller når sentralbanken offentliggjør et endret syn på inflasjonsutsiktene.
Another example is the interest rate reduction of 0.5 percentage point in Sweden in September, which was decided at a meeting that was not announced in advance. 
Et annet eksempel er rentenedsettelsen i Sverige på 0,5 prosentpoeng i september, som kom på et møte som ikke var forhåndsannonsert.
But reactions were generally limited through 2001 and also fairly limited 1999, which suggests that interest rate changes were to a large extent priced in ahead of the interest rate meetings. 
Det tyder på at renteendringer i stor grad var priset inn før rentemøtene.
The impact on the Norwegian one-month rate is somewhat stronger than a broad international average for the 1990s. 
Utslagene i den norske enmånedsrenten ligger noe over et bredt internasjonalt gjennomsnitt fra 1999.
One reason for this may be that our inflation target is recent, and that it takes time for market participants and Norges Bank to gain experience with regard to response patterns and communication. 
En forklaring kan være at vårt inflasjonsmål er nytt, og at det kan ta noe tid før markedsaktørene og Norges Bank får erfaring med handlemønster og kommunikasjon.
Another reason may be that the key rate has generally been changed by a half percentage point in Norway, while other central banks with a lower interest rate level have more frequently changed key rates by a quarter percentage point. 
En annen mulig årsak er at vi oftest har endret renten med ½ prosentenhet, mens sentralbanker i land med et lavere rentenivå mer hyppig har justert renten med ¼ prosentenhet.
Movements in FRA rates can also provide an indication of the degree of transparency in monetary policy. 
Vi kan også danne oss et bilde av hvor forutsigbar pengepolitikken er ved å se på utviklingen i markedets forventninger til fremtidige renter, såkalte FRA-renter.
The general tendency is for the impact on market expectations to be greater than the change in Norges Bank's key rate. 
Gjennomgående er det en tendens til at utslagene i markedets forventninger er større enn endringene i Norges Banks foliorente.
At the beginning of 2001, interest rates were expected to fall in the latter part of spring. 
Ved inngangen til 2001 var det ventet at renten ville falle utover våren.
Around six months later, interest rate expectations were higher than the outcome. 
Et halvt års tid senere var renteforventningene høyere enn det som skulle bli utfallet.
A shift occurred again from autumn 2001, and interest rate expectations were well below the outcome. 
Fra høsten 2001 er bildet igjen snudd, og renteforventningene lå godt under det som ble utfallet.
After 11 September, the three-month rate was lower than the key rate for several months. 
Etter 11. september var tremånedersrenten lavere enn foliorenten i flere måneder.
In retrospect, it can be argued that sharp interest rate cuts last autumn would most likely have led to a more unstable situation in the Norwegian economy than is the case today. 
I ettertid er det grunn til å tro at store justeringer av pengepolitikken i fjor høst trolig ville ført til en mer ustabil situasjon i norsk økonomi i dag.
It was appropriate to take a wait-and-see approach. 
Det var trolig riktig å se utviklingen an.
More generally, it would appear that the market on occasion prices in future interest rate changes that do not materialise. 
Mer generelt kan det se ut til at markedet av og til priser inn fremtidige endringer i renten som ikke kommer.
However, this does not mean that market expectations were erroneous when these FRAs were concluded. 
Det er imidlertid ikke grunnlag for å si at markedsaktørenes forventninger var gale på det tidspunktet disse FRA-kontraktene ble inngått.
On the contrary, both last autumn and on other occasions, there was reason to fear the effects of the global slowdown. 
Tvert om var det, både i fjor høst og ved andre anledninger, grunn til å frykte virkningene av den internasjonale lavkonjunkturen.
This was reflected in interest rate expectations. 
Dette ble reflektert i renteforventningene.
When new information subsequently showed that the risks had been reduced, both market expectations and the central bank's view changed. 
Da ny informasjon senere viste at risikoen var redusert, ble både markedets forventninger og sentralbankens syn på utviklingen endret.
If a central bank always acts in line with market expectations, there would no longer be an objective anchor for financial market expectations. 
Hvis en sentralbank alltid gjør det markedet venter, vil det ikke lenger være noe objektivt anker for finansmarkedets forventninger.
It is otherwise worth noting that interest rate expectations have shifted markedly upwards in recent weeks. 
Det er ellers verd å merke seg at renteforventningene har trukket markert opp de siste ukene.
Combined with the appreciation of the krone, the increase in these forward rates implies that monetary conditions are currently tighter than earlier last winter. 
Sammen med styrkingen av kronen fører økningen i fremtidsrentene til at de monetære forholdene i økonomien er strammere nå enn tidligere i vinter.
This can be looked upon as an automatic stabilisation of the economy in response to new information about economic developments. 
Dette kan ses som en automatisk stabilisering i lys av ny informasjon om den økonomiske utviklingen.
This is beneficial inasmuch as shifts in expectations reflect changes in real economic fundamentals. 
I den grad endringer i forventningene reflekterer endringer i underliggende reelle forhold i økonomien er det i all hovedsak til det gode.
It enhances the effectiveness of monetary policy. 
Det gjør pengepolitikken mer effektiv
When there is confidence that policy is oriented towards attaining the inflation target, nominal long-term forward rates will reflect this target. 
Når det er tillit til at politikken rettes inn mot å oppnå inflasjonsmålet, vil da nominelle langsiktige terminrenter gjenspeile målet.
In addition, risk premiums are linked to variables such as maturity, liquidity and possible long-term currency risk. 
I tillegg kommer risikopremier knyttet til blant annet løpetid, likviditet og - eventuelt - langsiktig valutakursrisiko.
With confidence in Norway's economic policy, these risk premiums combined should not be high. 
Med tillit til den økonomiske politikken i Norge bør disse risikopremiene samlet sett ikke være store.
The difference between Norwegian and German forward rates widened in spring and summer last year. 
Forskjellen mellom norske og tyske terminrenter økte i løpet av våren og sommeren i fjor.
The new monetary policy guidelines probably pushed up inflation expectations in Norway, both in absolute terms and relative to Germany. 
De nye retningslinjene for pengepolitikken bidro trolig til å øke inflasjonsforventningene i Norge, både absolutt og relativt til i Tyskland.
The differential between Norwegian and German long-term forward rates has since that time ranged between 1-1¼ percentage points. 
Forskjellen mellom norske og tyske langsiktige terminrenter har siden da ligget i området 1- 1¼ prosentpoeng.
There are probably two main reasons for this. 
Det er trolig to årsaker til dette.
Second, there is a risk premium linked to the Norwegian securities market because it is small and vulnerable to large transactions. 
For det andre er det en risikopremie fordi markedet i norske verdipapirer er lite og sårbart for store transaksjoner.
Norwegian long-term forward rates are therefore at a level that could be expected. 
De norske langsiktige terminrentene er derfor om lag som vi må vente.
With our short history of inflation targeting, it is natural to look to other countries' experience in inflation targeting. 
Med vår korte historie er det naturlig også å skjele til andre lands erfaringer med inflasjonsmål.
New Zealand introduced an inflation target at the beginning of 1990, Canada in 1991, the UK in 1992 and Sweden and Australia in 1993. 
New Zealand fikk sitt inflasjonsmål i begynnelsen av 1990, Canada i 1991, Storbritannia i 1992 og Sverige og Australia i 1993.
On the whole, their experiences have been positive. 
Erfaringene er gjennomgående positive.
From the beginning of the 1990s, inflation fell and has been low and stable throughout the 1990s. 
Fra begynnelsen av 1990-årene falt inflasjonen, og den har gjennomgående vært lav og stabil gjennom hele 1990-tallet.
The targets have generally been attained. 
Målene er stort sett nådd.
One may argue that inflation had already started to fall before the inflation target was formally adopted, and inflation also fell in countries that did not have an inflation-targeting regime. 
En innvending kan være at prisstigningen begynte å falle før inflasjonsmålet formelt ble innført, og inflasjonen falt også i land som ikke hadde inflasjonsmål.
Whereas inflation in these countries was considerably higher than in other OECD countries in the 1980s, it is now around the average. 
Mens inflasjonen i disse landene var vesentlig høyere enn i andre OECD-land på 1980-tallet, er den nå om lag som gjennomsnittet.
The difference in long-term forwards rates against the major currencies has been reduced. 
Forskjellen i langsiktige terminrenter mot hovedvalutaene er redusert.
This has secured monetary policy credibility. 
Det har gitt tillit til pengepolitikken.
When these countries introduced an inflation target around 1990, inflation was largely moving on a downward trend both internationally and in those countries. 
Både lokalt og internasjonalt var inflasjonen stort sett på vei ned da disse landene innførte inflasjonsmål rundt 1990.
An inflation target probably contributed to anchoring expectations, facilitating a reduction in inflation. 
Inflasjonsmålet bidro trolig til å forankre forventningene, slik at prisstigningen lettere kunne bringes ned.
In Norway, the inflation target was introduced after a decade of low and stable inflation, but with incipient inflation as a result of a tight labour market and an expansionary fiscal stance. 
I Norge ble inflasjonsmålet innført etter et tiår med lav og stabil inflasjon, men med kimer til økt inflasjon fra et stramt arbeidsmarked og fra en ekspansiv finanspolitikk.
The deviation between actual and expected underlying inflation will normally range between +/- 1 percentage point. 
Avvik mellom faktisk og forventet underliggende prisstigning vil normalt ligge innenfor et intervall på +/- 1 prosentpoeng.
Headline inflation has shown somewhat wider variations, partly reflecting changes in electricity prices and VAT. 
Veksten i KPI har variert noe mer, blant annet som følge av endringer i strømprisene og i momsen.
It is important that monetary policy is not eased as a result of the direct effects of tax reductions or other extraordinary disturbances. 
Det er viktig at pengepolitikken ikke lettes som følge av de direkte virkningene av nedsettelser i skatter og avgifter eller andre særskilte forstyrrelser.
On the other hand, tax reductions will have a lasting effect on household disposable income. 
Derimot vil slike lettelser i skatter og avgifter ha en varig effekt på husholdningenes disponible inntekter.
It is therefore important to look at underlying inflation rather than the rise in the total CPI when assessing monetary policy performance in retrospect. 
Når pengepolitikken skal vurderes i ettertid, er det derfor riktig å se på mål for underliggende prisstigning snarere enn utviklingen i samlet KPI.
Brisk growth in labour costs is an important driving force behind the rise in prices for domestically produced goods and services. 
Den høye veksten i lønnskostnadene er en viktig drivkraft bak prisveksten på varer og tjenester som blir produsert i Norge.
Inflation has remained subdued because the rise in prices for imported goods has been close to zero in recent years. 
Inflasjonen holdes nede av at prisveksten på importvarer har vært nære null de siste par årene.
A stronger krone exchange rate, increased trade with low-cost countries (particularly China and eastern Europe) and the scaling back of tariff on clothing and footwear are also restraining imported price inflation. 
Sterkere kronekurs, økt handel med lavkostnadsland (særlig Kina og Øst-Europa) og nedbygging av tollsatser på klær og skotøy bidrar til å holde importert prisvekst nede.
Historically, wage growth has picked up after a period of strong growth in demand for goods and services. 
Lønnsveksten har tradisjonelt tatt seg opp etter en periode med sterk vekst i etterspørselen etter varer og tjenester.
As a rule, wages have reacted with a lag. 
Vanligvis har lønningene reagert med et tidsetterslep.
For example, high demand growth in the period 1985-1986 and 1996-1997 resulted in high real wage growth in subsequent years. 
Vi ser blant annet at høy etterspørselsvekst i årene 1985-86 og 1996-97 ga høy reallønnsvekst i årene etterpå.
In 1993-1994 demand growth was also strong, but was not associated with comparable high growth in real wages. 
Også i 1993-94 var det høy vekst i etterspørselen, men det ga ikke en tilsvarende høy vekst i reallønningene.
In that period there was considerable slack in the Norwegian economy. 
I denne perioden var det mye ledig kapasitet i norsk økonomi.
Real wage growth is set to be very high in 2002, even though economic growth is moderate. 
Reallønnsveksten ser ut til å bli svært høy i 2002, selv om veksten i økonomien er moderat.
This is most likely because of the build-up of pressures in the economy since 1996. 
Det skyldes trolig i stor grad det presset mot ressursene som er bygget opp i økonomien siden 1996.
The labour market is tight and nominal wage growth is high. 
Vi har et stramt arbeidsmarked og høy nominell lønnsvekst.
In other countries, the situation has been different, with sluggish economic growth and inflation on the decline. 
I andre land har situasjonen vært annen, med svak økonomisk utvikling og avtakende inflasjon.
As a result, key rates are lower in other countries than in Norway. 
Dette har ført til at styringsrentene internasjonalt er lavere enn i Norge.
There are signs of a change in wage formation. 
Det er tegn til endringer i lønnsdannelsen.
Our experience is summarised in the models used for Norges Bank's inflation projections. 
Våre erfaringer er oppsummert i de modellene som danner grunnlaget for blant annet Norges Banks inflasjonsanslag.
In recent years, wage growth has been markedly higher than implied by our models. 
Lønnsveksten har de siste årene vært vesentlig høyere enn det våre modeller tilsier.
There may be many reasons behind the unexplained deviations. 
Det kan være mange årsaker til slike uforklarte avvik.
One source of error may be the national accounts. 
Nasjonalregnskapet er en mulig feilkilde.
The significance of this source of error will come to light when Statistics Norway publishes its revised national accounts figures in a few days. 
Vi vil få en indikasjon på hvor stor denne feilen har vært når Statistisk sentralbyrå om få dager offentliggjør sin revisjon av Nasjonalregnskapet.
The deviations may also be attributable to pure noise in wage formation, and the fluctuations may subside over time. 
Det er dessuten mulig at avvikene skyldes ren støy i lønnsdannelsen, og at svingningene vil jevne seg ut over tid.
However, the explanation for the deviation may also be that wage formation has in recent years systematically resulted in higher wage growth than was the case earlier. 
Men avviket kan kanskje også forklares med at lønnsdannelsen de siste årene systematisk har gitt høyere lønnsvekst enn det vi tidligere kunne vente.
In the past five years, wage growth has varied between 5 and 7 per cent in spite of the deterioration in corporate profitability in recent years. 
De fem siste årene har lønnsveksten ligget mellom 5 og 7 prosent, til tross for at lønnsomheten i næringslivet i hvert fall de siste årene er blitt svekket.
Nor does a moderate rise in unemployment seem to be contributing to wage moderation. 
Det ser heller ikke ut til at en viss oppgang i arbeidsledigheten bidrar til å moderere lønnsveksten.
It is particularly noteworthy that wage growth appears to be accelerating in a period with a rise, albeit gentle, in unemployment. 
Det er spesielt grunn til å merke seg at lønnsveksten kan se ut til å tilta i en periode med en - riktignok svak - økning i arbeidsledigheten.
This year's wage settlement further supports the perception that wage formation is changing. 
Årets lønnsoppgjør forsterker inntrykket av endringer i lønnsdannelsen.
In the long run, wages must be compatible with values that are generated by the employed - their productivity. 
I det lange løp må lønningene stå i forhold til de verdiene som skapes av de sysselsatte - arbeidstakernes produktivitet.
Over time, growth in real wages is determined by labour productivity. 
Veksten i reallønningene bestemmes derfor over tid av utviklingen i arbeidskraftens produktivitet.
In mainland Norway, productivity growth has averaged 1½ -2 per cent over the last 20 years. 
Produktivitetsveksten i Fastlands-Norge har de siste tyve årene i gjennomsnitt vært 1½ - 2 prosent.
If this growth rate persists, an increase in labour costs of around 4-4½ per cent in the longer term will be consistent with the inflation target. 
Hvis denne veksttakten varer ved, vil en vekst i lønnskostnadene rundt 4 - 4½ prosent på lang sikt være forenlig med inflasjonsmålet.
The outcome of the wage settlements we have observed in recent years is not consistent with this. 
Utviklingen vi har sett i inntektsoppgjørene de siste årene er ikke i samsvar med en slik likevekt.
So far, the effects of high wage growth on price inflation have been counteracted by low imported price inflation. 
Til nå har virkningene av den høye lønnsveksten på prisstigningen blitt motvirket av lav importert prisvekst.
But this will not necessarily continue to be the case. 
Men dette er ikke nødvendigvis varig.
The appreciation of the krone over the past two years has had a dampening impact on price inflation and in isolation contributes to low imported price inflation. 
Kronestyrkingen den siste tiden virker dempende på prisstigningen og bidrar isolert sett til lav importert prisvekst.
However, the strongest impact on price inflation probably occurs after the first year. 
Virkningen på prisstigningen er imidlertid trolig størst etter vel ett år.
As measured by the trade-weighted exchange rate index, the krone has appreciated by more than 13 per cent since summer 2000. 
Målt ved konkurransekursen har kronen styrket seg med over 13 prosent siden sommeren 2000.
Since the beginning of the year, the krone has strengthened by 7 per cent as measured by this index. 
Siden årsskiftet har kronen styrket seg med over 7 prosent målt på denne måten.
The strengthening is to some extent a reversal after the period from 1999 to summer 2000 when the krone was abnormally weak. 
Kronen var uvanlig svak gjennom 1999 og fram til sommeren 2000.
If we look further back, the current value of the krone is not too far from its historically normal level. 
Ser vi lengre tilbake, avviker dagens kroneverdi ikke så mye fra et historisk normalnivå.
For example, the krone is now around 4½ per cent stronger than at the beginning of the 1990s. 
For eksempel er kronen i dag rundt 4½ prosent sterkere enn i begynnelsen av 1990-årene.
There can be many reasons behind movements in the krone exchange rate. 
Det kan være mange årsaker til utviklingen i kronekursen.
Relationships in the foreign exchange market are not stable. 
Sammenhengene i valutamarkedet er ustabile.
Changes in the krone exchange rate can often be explained by developments in the world economy and international capital movements. 
Ofte ligger utviklingstrekk i verdensøkonomien og internasjonale kapitalbevegelser bak endringer i kronekursen.
It may still be of interest to take a closer look at the driving forces behind the recent appreciation of the krone. 
Det kan likevel være grunn til å vurdere drivkreftene bak den siste tidens styrking av kronen nærmere.
The petroleum fund mechanism has been weakened because the government is spending NOK 23 billion on domestic purchases of hospitals instead of on foreign investment. 
Oljefondsmekanismen er svekket fordi staten bruker 23 milliarder kroner innenlands til kjøp av sykehus i stedet for til utenlandsinvesteringer.
This represents an added monthly supply equivalent to NOK 2 billion to the Norwegian foreign exchange market. 
Det gir et bidrag på 2 milliarder kroner pr måned til høyere overskudd av valuta i det norske valutamarkedet.
The effect will be temporary and we assume that more petroleum revenues will be invested abroad next year. 
Det er en midlertidig virkning - vi antar at mer av oljeinntektene blir investert ute neste år.
Since the new year, there has been a substantial rise in the oil price which appears to have been accompanied by an appreciation of the krone exchange rate. 
Det har vært en betydelig oppgang i oljeprisen siden nyttår, og det kan se ut til at den sterke oppgangen har kommet sammen med en styrking av kronekursen.
Looking at the last few years together, the relationship between the oil price and the krone exchange rate is less clear. 
Ser vi de siste par årene under ett, er sammenhengen mellom oljepris og kronekurs mer uklar.
Recent economic research 2 indicates that a low oil price, in particular, influences the krone exchange rate, while minor changes in a normal oil market seldom have a strong impact on the exchange rate. 
Nyere økonomisk forskning5 tyder på at særlig en lav oljepris påvirker kronekursen, mens mindre endringer i et normalt oljemarked sjelden har sterke effekter på kursen.
Nevertheless, it is possible that extraordinary factors related to the turbulence in the Middle East have influenced the krone recently. 
Det er likevel mulig at spesielle forhold knyttet til uroen i Midtøsten har virket på kronen den siste tiden.
For example, the krone exchange rate may have been influenced by international investors seeking to hedge against a sharp rise in the oil price. 
For eksempel kan kronekursen ha blitt påvirket av at internasjonale investorer ønsker å sikre seg mot risikoen for en kraftig oppgang i oljeprisen.
Another possible explanation is that in the markets for currency options there are currently low premiums for hedging against fluctuations between the major currencies. 
En annen mulig forklaring er at det i markedene for valutaopsjoner for tiden er lave premier for å kurssikre seg mot svingninger mellom de store valutaene.
This implies that the risk of short-term exchange rate fluctuations is regarded as limited. 
Det tyder på at risikoen for store kortsiktige kurssvingninger vurderes som liten.
Since the new year, option premiums in these markets have been low while the krone has appreciated. 
Siden nyttår har lave opsjonspremier i disse markedene gått sammen med sterkere krone.
There has also been a tendency for a number of small currencies outside the large currency areas to appreciate. 
Det er også en tendens til at flere små valutaer utenfor de store valutaområdene har styrket seg.
Developments in these premiums also constituted an important factor during the Russian crisis in 1998-1999. 
Også under Russland-krisen i 1998-1999 var utviklingen i disse premiene en viktig faktor6.
3 When global risk is regarded as limited, and interest rates internationally are low, it may be more attractive to invest in currencies with a high interest rate. 
Når risikoen globalt vurderes som liten og internasjonale renter er lave, kan det være mer attraktivt å investere i valutaer med høy rente.
Since summer 1999, the difference between Norwegian and international interests rates has probably also exerted an important influence on movements in the krone exchange rate. 
Siden sommeren 1999 har differansen mellom norske og internasjonale renter trolig også vært viktig for utviklingen i kronekursen.