natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The oil companies have therefore enjoyed stable operating parameters over the last fifteen years, although this sector is also faced with the challenge of finding new solutions in response to the sharp shifts in market conditions that we have witnessed recently. 
Oljeselskapene har derfor hatt stabile rammevilkår de siste femten årene, men også i denne sektoren stilles det krav til nye løsninger når markedsvilkårene skifter så sterkt som nå.
This will once again require forward-looking strategies and willingness to compromise. 
Dette vil på ny stille krav til fremsyn og kompromissvilje.
The government's supervisory tasks are substantial. 
Statens tilsynsoppgaver i finansnæringen er meget omfattende.
Confidence in the banking system in critical situations may also be contingent on the government's willingness to provide financial backing. 
Tilliten til banksystemet i kritiske situasjoner kan dessuten være avhengig av at staten er villig til å stille seg bak det økonomisk.
There is a fundamental conflict between these two roles and the government's role as bank owner. 
Det er en grunnleggende konflikt mellom disse to rollene og statens rolle som bankeier.
People must be confident that the government does not conceal its own mistakes when intervening in the face of a crisis in the banking system should this again prove necessary. 
Folk må ha tillit til at staten ikke skjuler egne feil når den griper inn overfor et banksystem i krise, skulle det bli nødvendig på ny.
It is virtually impossible to establish such confidence if the government is also responsible for the crisis through its ownership. 
Det vil neppe være mulig å etablere en slik tillit hvis staten samtidig er skyld i krisen gjennom sitt eierskap.
State ownership in the banking industry has been maintained with a view to ensuring stable national ownership. 
Begrunnelsen for å opprettholde det statlige eierskapet i banknæringen har vært å sikre et stabilt nasjonalt eierskap.
It seems that, in practice, most comparable countries attach importance to having large financial institutions with a national anchor, but most of them avoid state ownership and the associated conflicts of interest. 
De fleste land det er naturlig å sammenligne oss med, synes i praksis også å legge vekt på å ha sentrale finansinstitusjoner med nasjonal forankring, men de fleste unngår det statlige eierskapet og de interessekonfliktene det fører med seg.
We should also be able to do this. 
Det bør også vi kunne gjøre.
However, I would like to stress that a greater number of foreign financial institutions could also be advantageous. 
Jeg vil imidlertid understreke at større innslag av utenlandske finansinstitusjoner også gir fordeler.
Foreign institutions will normally be larger and more diversified than Norwegian institutions. 
Utenlandske institusjoner vil normalt være større og mer diversifiserte enn det norske institusjoner kan ventes å være.
This could generate better and cheaper services in the Norwegian market. 
Dette vil kunne gi bedre og billigere tjenester i det norske markedet.
Moreover, these institutions might be in a stronger position to cope with a cyclical downturn in Norway or a crisis situation than banks concentrated in Norway. 
Disse institusjonene vil dessuten kunne stå bedre rustet til å møte en norsk nedgangskonjunktur eller krisesituasjon enn banker konsentrert i Norge.
At the beginning of the recession at the end of the 1980s the Norwegian financial system plunged into a deep crisis. 
Ved inngangen til lavkonjunkturen i slutten av 1980-årene hadde vi et finansielt system på vei inn i en dyp krise.
The debt consolidation that was necessary in the business and household sectors contributed to a sharp and prolonged downturn. 
Den konsolideringen av gjeld som måtte til i næringslivet og husholdningene, gjorde sitt til at lavkonjunkturen ble kraftig og langvarig.
In the long term our financial system may, in my opinion, suffer in the absence of restructuring and growth capabilities. 
På lang sikt kan vårt finansielle system etter mitt syn komme til å lide under mangel på omstillingsevne og vekstkraft.
However, the overall picture is that we are better prepared this time. 
Det samlede bildet er likevel at vi denne gangen er bedre forberedt.
An oil-dependent economy 
En oljeavhengig økonomi
Chart 4: Current account balance 
Figur 4: Driftsbalansen
The fall in oil prices has resulted in a substantial loss of revenues in Norway. 
Fallet i oljeprisen har gitt Norge et betydelig inntektsbortfall.
Since 1997 this has resulted in a decline in export earnings corresponding to about 5.5 per cent of total national income. 
Siden 1997 har dette gitt en nedgang i våre eksportinntekter som tilsvarer rundt 5,5 prosent av den totale nasjonalinntekten.
This represents the same decline in our disposable income as between 1985 and 1986, when oil prices fell by close to 50 per cent over a few months. 
Det er et like stort fall i vår disponible inntekt som fra 1985 til 1986, da oljeprisen ble halvert i løpet av få måneder.
This time, however, the current account balance has deteriorated by a smaller margin. 
Driftsbalansen overfor utlandet svekkes likevel mindre nå enn da.
Growth in imports has been slower than twelve years ago. 
Veksten i importen fra utlandet er mindre enn for tolv år siden.
The value of non-oil exports has increased this time, while it fell in 1986. 
Verdien av vår øvrige eksport har økt nå, mens den falt i 1986.
But the effect on the external account has been substantial this time as well. 
Men effekten på utenriksøkonomien vår har vært meget stor denne gangen også.
The fall in oil prices has weakened Norway's terms of trade. 
Fallet i oljeprisen svekker bytteforholdet vårt med utlandet.
The terms of trade measure the price of imported goods in relation to exported goods. 
Dette bytteforholdet måler hvor mye vi får igjen av importvarer for en enhet av våre eksportvarer.
When oil prices decline and import prices remain steady, we must export more in order to buy the same quantity of imports. 
Når oljeprisen faller og prisene på våre importvarer holder seg oppe, må vi eksportere mer enn før for å kjøpe den samme mengden importvarer.
Chart 5: Terms of trade for Norway and Denmark 
Figur 5: Bytteforholdet med utlandet for Norge og Danmark
This is not the first time that we have experienced substantial changes in our terms of trade. 
Det er ikke første gang vi opplever store endringer i bytteforholdet.
The most pronounced variations - in 1986 and 1998 - were due to the sharp drop in oil prices. 
De mest markerte utslagene - i 1986 og 1998 - skyldtes store prisfall på olje.
Variations in Denmark's terms of trade are negligible compared with Norway. 
Variasjonene i det danske bytteforholdet blir knapt nok for krusninger å regne, sammenlignet med Norge.
Chart 6: Terms of trade 
Figur 6: Bytteforholdet med utlandet
A substantial change in the terms of trade translates into considerable changes in these countries' earnings and balance of payments. 
Når bytteforholdet endrer seg vesentlig, oppstår det store endringer i landenes inntekter og utenriksøkonomi.
Over the years this has resulted in sizeable exchange rate fluctuations. 
Dette har gjennom årene resultert i store variasjoner i valutakursene.
Chart 7: Nominal effective exchange rates 
Figur 7: Nominelle effektive valutakurser
The exchange rate is a buffer against changes in the terms of trade. 
Valutakursen er buffer ved endret bytteforhold.
While a country like Denmark has also managed to maintain a stable exchange rate, commodity-producing countries typically experience fluctuations in the exchange rate in tandem with changes in the terms of trade. 
Mens et land som Danmark også har klart å holde en stabil valutakurs, er det typiske for råvareprodusentene at valutakursen svinger i takt med endringene i bytteforholdet.
In New Zealand, Australia and many other countries monetary policy is oriented directly towards price stability, and these countries permit short-term fluctuations in the exchange rate. 
I New Zealand og Australia og mange andre land er pengepolitikken innrettet direkte med sikte på prisstabilitet, og landene lar valutakursen svinge på kort sikt.
This means that monetary policy bears the primary responsibility for price stability, whereas fiscal policy is to a greater extent oriented towards long-term stability in government finances. 
Det betyr at pengepolitikken får et hovedansvar for utviklingen i prisnivået, mens finanspolitikken i større grad er innrettet mot langsiktig stabilitet i statsfinansene.
Norway has established the Government Petroleum Fund in order to promote long-term stability in government finances and ensure fiscal leeway in the long term. 
I Norge har vi opprettet petroleumsfondet for å ivareta hensynet til langsiktig stabilitet i statsfinansene og handlefriheten i finanspolitikken på lang sikt.
The Government Petroleum Fund also acts as a buffer against fluctuations in petroleum revenues. 
Petroleumsfondet virker også som en buffer mot svingningene i oljeinntektene.
Swings in oil prices lead to changes in allocations to the Fund. 
Svingninger i oljeprisen fører til endringer i avsetningene til fondet.
As a large share of petroleum revenues accrues to the state, smaller variations in these revenues will only have a limited effect on the wider economy. 
Siden store deler av inntektene fra oljevirksomheten tilfaller staten, vil mindre svingninger i disse inntektene bare i liten grad påvirke økonomien for øvrig.
This makes the Norwegian economy more robust and in the short term less dependent on oil, at least as long as the government budget is running a substantial surplus. 
Dette gjør norsk økonomi mer robust og på kort sikt mindre oljeavhengig, i hvert fall så lenge statsbudsjettet har et betydelig overskudd.
This is part of the reason that Norway seeks to maintain exchange rate stability rather than orienting monetary policy directly towards the objective of price stability. 
Dette er noe av bakgrunnen for at vi i Norge har valgt å søke å holde valutakursen stabil, fremfor å rette pengepolitikken inn direkte mot et mål om prisstabilitet.
Many countries are struggling with government finances. 
Mange land sliter med sine statsfinanser.
The main challenge to fiscal policy is to eliminate these deficits and reduce government debt and interest expenditure. 
Hovedutfordringen for budsjettpolitikken blir å fjerne underskuddene og redusere statsgjelden og renteutgiftene.
Therefore, Norway established a different division of responsibility in economic policy. 
Dermed ble det også etablert en annen arbeidsdeling i den økonomiske politikken.
As the objective of monetary policy is to maintain a stable exchange rate, fiscal policy has an important responsibility for stabilising the economy. 
Når målet for pengepolitikken er å holde valutakursen stabil, får budsjettpolitikken et viktig ansvar for å stabilisere økonomien.
Division of responsibility fails 
Arbeidsdelingen sviktet
Stabilisation policy is a very demanding task in an economy like Norway, with occasional major exogenous shocks. 
Det er svært krevende å drive konjunkturstyring i en økonomi som den norske, med tidvis store sjokk fra omverdenen.
The question that must now be asked is how our system functions when exposed to pressure. 
Spørsmålet vi nå må stille oss, er derfor hvordan vårt system fungerer når det kommer under press.
Domestic activity was also rising, with strong growth in employment. 
Samtidig var den innenlandske aktiviteten i oppgang, og det var sterk vekst i sysselsettingen.
Deliveries to the petroleum sector generated a strong and uncontrolled growth impetus to the mainland economy. 
Leveranser til petroleumsvirksomheten ga en kraftig og lite styrt vekstimpuls til fastlandsøkonomien.
During the budget deliberations in the Storting (Norwegian parliament), major changes were made. 
Under behandlingen av budsjettene i Stortinget ble det foretatt store endringer.
I will illustrate this by means of an example. 
La meg illustrere dette.
Assume that the oil price temporarily increases by NOK 10 per barrel, or a little less than USD 1.50 per barrel. 
La oss anta at oljeprisen midlertidig øker med 10 kroner pr. fat, eller litt under halvannen dollar fatet.
This is a small change in the oil price, well within normal variations from one year to the next. 
Det er en liten endring i oljeprisen, godt innenfor de normale variasjonene fra ett år til det neste.
Government revenues - and thereby the budget surplus - would then increase by about NOK 9 billion in the first year and NOK 11-12 billion the next year. 
Statens inntekter - og dermed budsjettoverskuddet - vil da øke med rundt 9 milliarder kroner det første året og 11-12 milliarder det neste året.
This corresponds to about 1 per cent of Norway's GDP. 
Det tilsvarer rundt 1 prosent av Norges BNP.
The assumption is that all the revenues from such a minor increase in oil prices shall be transferred to the Government Petroleum Fund and that fiscal policy shall remain firm. 
Forutsetningen er at inntektene fra en slik mindre økning i oljeprisen i sin helhet skal tilflyte oljefondet, og at budsjettpolitikken skal ligge fast.
In this case the additional revenues will not influence the economy, but be invested abroad via the Government Petroleum Fund. 
I så fall vil de økte inntektene ikke påvirke økonomien, men investeres i utlandet gjennom petroleumsfondet.
On the other hand, if the additional revenues are absorbed in the domestic economy through increased government budget expenditure, total domestic demand is influenced. 
Hvis de økte inntektene derimot blir tatt inn i økonomien gjennom økte utgifter i statsbudsjettet, blir den samlede etterspørselen innenlands påvirket.
Increased expenditure requires an increase in the public sector's use of resources, primarily labour. 
Økte utgifter krever en økning i det offentliges bruk av realressurser - først og fremst arbeidskraft.
In this case 1 per cent of GDP is substantial. 
Da er 1 prosent av BNP svært mye.
If such an increase in oil revenues is used domestically, it corresponds, for example, to around half of average annual growth in the economy. 
Dersom økningen i oljeinntektene på denne måten brukes innenlands, tilsvarer det for eksempel rundt halvparten av den gjennomsnittlige årlige veksten i økonomien.
If the private sector of the economy also expands while the economy is nearing capacity limits, such a policy will heighten the pressures on resources in the economy, which in turn fuels inflationary pressures. 
Hvis også den private delen av økonomien vokser, og økonomien allerede er nær kapasitetsgrensen, vil en slik politikk raskt føre til et sterkt press på ressursene i økonomien.
Chart 8: Fiscal policy and employment 
Figur 8: Finanspolitikk og sysselsetting
Unfortunately there was a clear tendency of such a policy in 1996, 1997 and 1998. 
Dessverre var det klare tendenser til en slik politikk i 1996, 1997 og 1998.
Rather than conducting a tight policy and countering the higher growth in the business sector, the increase in budget expenditure entailed that the public sector also contributed to fuelling pressures in the labour market. 
I stedet for å føre en stram politikk og motvirke den økte veksten i næringslivet, førte de økte budsjettutgiftene til at også offentlig sektor bidro til å øke presset i arbeidsmarkedet.
As a result, a small change in oil prices had the effect it was not intended to have: It was accompanied by an increase in public sector demand. 
Dermed hadde en liten, midlertidig endring i oljeprisen fått nettopp den virkning den ikke skulle ha: Den hadde ført med seg en økning i det offentliges etterspørsel.
Foreign exchange market participants observed that economic policy was not oriented towards containing pressures in the labour market. 
Aktørene i valutamarkedet så at den økonomiske politikken ikke var rettet inn mot å forhindre økt press i arbeidsmarkedet.
In a different situation such a policy could have undermined confidence, leading to a depreciation of the krone and higher interest rates. 
I en annen situasjon kunne en slik politikk ha ført til sviktende tillit, fall i verdien av kronen og økte renter.
Owing to high oil prices, however, the krone was very strong in 1996 and 1997. 
På grunn av den høye oljeprisen var imidlertid kronen i stedet svært sterk i 1996 og 1997.
It may be that the foreign exchange market accepted that Norway was in a situation - with large government budget and current account surpluses - where the country both could and should transfer resources from the business sector to the public sector. 
Det kan virke som valutamarkedet aksepterte at Norge i den situasjonen vi var i - med store overskudd i statsfinansene og utenriksøkonomien - både kunne og skulle overflytte ressurser fra næringslivet til offentlig sektor.
It could be that market participants believed that this transfer of resources would occur with the help of a strong krone exchange rate, which reduces profitability in the business sector. 
Det kan også virke som om aktørene trodde at denne overflyttingen av ressurser ville skje ved hjelp av en sterk kronekurs, som reduserer lønnsomheten i næringslivet.
Chart 9: Interest and exchange rates 
Figur 9: Rente og kurs mot ECU/euro
If the central bank had not acted, the krone might have appreciated by an even greater margin. 
Hadde sentralbanken latt kursen gå uten mottiltak, kunne kronen steget enda mer enn den gjorde.
This could have given a strong signal to the business sector to move out of Norway. 
Det kunne gitt et kraftig signal til næringslivet om å flytte ut av landet.
However, in a situation where fiscal policy was not sufficiently tight, the reduction in interest rates increased the risk of an acceleration in price and cost inflation. 
Men i en situasjon der finanspolitikken i utgangspunktet ikke var stram nok, bidro rentenedgangen til å øke faren for at pris- og kostnadsveksten skulle tilta.
Then came the fall in oil prices, with an associated erosion of the external account. 
Så kom oljeprisfallet, og utenriksøkonomien svekket seg.
Income growth for liberal professions had been substantial, wage growth for salaried employees accelerated and the wage and income settlement in 1998 was very generous. 
Inntektsveksten i frie yrker hadde vært sterk, lønnsveksten for funksjonærer tiltok, og det ble et svært romslig lønns- og inntektsoppgjør i 1998.
This eliminated the basis for the strong krone. 
Grunnlaget for den sterke kronen falt bort.
High wage growth cannot be attributed to flaws in wage and income determination. 
Vi kan ikke forklare den høye lønnsveksten med svakheter i lønns- og inntektsdannelsen.
On the contrary, the flexible wage and income system can probably be cited as the main factor behind the high level of employment and low unemployment in Norway. 
Tvert om, det er ikke minst den fleksible lønns- og inntektsdannelsen som har bidratt til at sysselsettingen i Norge er høy og arbeidsledigheten lav.
In periods of strong labour market pressures, particularly in 1974-1976, 1986-1987 and last year, wage growth accelerates sharply. 
I perioder med sterkt press i arbeidsmarkedet, særlig i årene 1974-76 og 1986-87 og i fjor, stiger lønnsveksten kraftig.
Such periods are normally followed by a slacker labour market and higher unemployment. 
Slike perioder blir regelmessig etterfulgt av et slakkere arbeidsmarked og høyere arbeidsledighet.
The positive feature of income determination in Norway has been that wage growth returns to normal relatively quickly, which has allowed Norway to avoid the persistently high levels of unemployment experienced by most West European countries. 
Styrken i inntektsdannelsen i Norge har vært at lønnsveksten relativt raskt er blitt normalisert, slik at vi har unngått en slik langvarig høy arbeidsledighet som nesten alle andre vesteuropeiske land har fått erfare.
Even though some increase in unemployment must be expected, we should be able to avoid a rise in unemployment to European levels or to the level prevailing in the period 1989-1992 if wage and cost inflation is rapidly reduced also during this business cycle. 
Selv om vi nå må vente en viss økning i ledigheten, bør vi - dersom lønns- og kostnadsveksten raskt kommer ned også i denne konjunkturen - kunne unngå arbeidsledighet på europeisk nivå eller opp mot nivået i perioden 1989- 92.
Fiscal policy failed in 1996, 1997 and 1998. 
Finanspolitikken sviktet i 1996, 1997 og 1998.
Developments illustrate that budget discipline must be exercised down to the last billion. 
Utviklingen illustrerer at budsjettdisiplinen må holdes ned til den siste milliard.
The economy overheated because fiscal policy was not sufficiently tight when the economy was faring well. 
Fordi finanspolitikken ikke var tilstrekkelig stram da økonomien gikk godt, ble økonomien overopphetet.
This brought the krone under pressure and external conditions intensified this pressure, making it impossible to keep the krone on track. 
Ytre forhold forsterket dette presset, og det ble umulig å holde kronekursen på plass.
It is only this year that fiscal policy is again well adapted to the economic situation. 
Først nå i år har vi igjen en finanspolitikk som er vel tilpasset situasjonen i økonomien.
If fiscal policy is systematically too expansionary during booms and when petroleum revenues are higher than expected, Norway will in periods experience pressures in the economy and rising price and cost inflation. 
Hvis finanspolitikken systematisk blir for ekspansiv i høykonjunkturer og når petroleumssektoren skaper større verdier enn vi forventer, vil vi fra tid til annen få press i økonomien og økt pris- og kostnadsvekst.
There is a price to be paid for this. 
Dette må vi betale for.
Market participants will lose confidence in the krone and demand a higher interest rate for maintaining krone positions rather than switching to other currencies. 
Markedsaktørene vil se at kronen ikke er til å stole på, og forlange en høyere rente for å holde sine plasseringer i kroner fremfor andre valutaer.
The result is a permanently higher interest rate level in Norway compared with other countries. 
Dermed risikerer vi å få et permanent høyere rentenivå enn andre land.
Intricate relationships 
Et komplisert samspill
Earlier, monetary policy was based on extensive use of interventions - in other words, purchases and sales of foreign exchange in order to defend the krone exchange rate. 
Vi har tidligere basert vår pengepolitikk på utstrakt bruk av intervensjoner - det vil si: kjøp og salg av valuta for å støtte kronekursen direkte.
Denmark has used this instrument with positive results. 
Danmark har til nå hatt positive erfaringer med dette virkemidlet.
There are probably many reasons for this in addition to its stable terms of trade. 
Det er trolig mange grunner til dette, i tillegg til et stabilt bytteforhold.
For instance, fiscal policy in Denmark has on numerous occasions made a substantial contribution to exchange rate stability. 
Blant annet har finanspolitikken i Danmark ved mange anledninger gitt vesentlige bidrag til stabilitet i valutamarkedet.
Over time our experience of large-scale and persistent interventions has been mixed. 
Sett over tid, har vi i Norge derimot blandede erfaringer med omfattende og vedvarende intervensjoner.
Market operators know that a situation in which the krone is being propped up only because Norges Bank is buying kroner cannot continue. 
Markedsaktørene vet at en situasjon der kronekursen holdes oppe utelukkende fordi Norges Bank kjøper opp kroner, ikke kan vedvare.
This means that heavy and prolonged interventions may intensify the pressure on the krone over time, steadily increasing the necessary volume of intervention purchases. 
Dette innebærer at omfattende og vedvarende intervensjoner over tid kan forsterke presset mot kronen, slik at volumet av nødvendige støttekjøp stadig øker.
The foremost example of such a game situation in Norway's exchange rate policy history was Friday, 20 November 1992 when Norges Bank made intervention purchases for NOK 37 billion from the time the market opened until the market closed. 
Det sterkeste eksemplet på en slik spillsituasjon i norsk valutapolitisk historie var fredag 20 november 1992, da Norges Bank fra markedet åpnet til det stengte kjøpte 37 milliarder kroner for å støtte kronekursen.