natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At the end of 1999, savings banks' lending growth was at the highest level recorded in the 1990s. 
Ved utgangen av 1999 var sparebankenes utlånsvekst på sitt høyeste nivå på 1990-tallet.
Growth in loans to both the household and enterprise sectors slowed in commercial banks from 1998 to mid-1999 (see Chart 5 and Chart 6). 
Forretningsbankene reduserte sin utlånsvekst til både husholdnings- og foretakssektoren fra 1998 til midten av 1999, jf. figur 5 og figur 6.
Slower growth in lending to the enterprise sector is due in part to lower corporate profitability and a decline in corporate investment. 
Reduksjonen i utlånsveksten til foretakssektoren skyldes blant annet redusert lønnsomhet og avtakende investeringsnivå blant foretakene.
Growth in commercial banks' lending to the household and enterprise sectors picked up again towards the end of 1999. 
Forretningsbankenes utlånsvekst til husholdnings- og foretakssektoren økte mot slutten av 1999.
Growth in savings banks' lending to the household and enterprise sectors continued through the year (see Chart 5 and Chart 6). 
Sparebankene økte sin utlånsvekst til husholdnings- og foretakssektoren gjennom hele 1999, jf. figur 5 og figur 6.
Growth in loans to both the household and enterprise sectors has been more pronounced in savings banks than in commercial banks the last year. 
Sparebankenes utlånsvekst til både husholdnings- og foretakssektoren har vært klart større enn forretningsbankenes vekst det siste året.
Liquidity trends 
Likviditetsutviklingen
Table 20 and Table 21 show developments in the banks' main balance sheet items from 1998 to 1999. 
Tabell 20 og tabell 21 viser utviklingen i hovedpostene i bankenes balanse fra 1998 til 1999.
In relation to total assets, commercial banks' liquid assets and deposits in financial institutions rose by 2.3 percentage points in 1999, whereas the shares for customer deposits and equity increased by 1.5 and 0.8 percentage points respectively. 
Sett i forhold til totalkapitalen økte forretningsbankenes beholdning av likvider og innskudd i kredittinstitusjoner med 2,3 prosentpoeng i 1999, mens kundeinnskudds- og egenkapitalandelen økte med henholdsvis 1,5 og 0,8 prosentpoeng.
In isolation, this indicates that commercial banks reduced their liquidity risk. 
Isolert sett indikerer dette at forretningsbankene reduserte sin likviditetsrisiko.
The situation was reversed for savings banks. 
For sparebankene var situasjonen motsatt.
Their liquid assets and deposits increased marginally as a percentage of total assets, while the shares for customer deposits and equity declined by 2.7 and 0.5 percentage points respectively. 
Deres beholdning av likvider og innskudd økte riktignok marginalt i forhold til forvaltningskapitalen, men kundeinnskudds- og egenkapitalandelen ble redusert med henholdsvis 2,7 og 0,5 prosentpoeng.
Another indication of banks' liquidity risk is the change in the share of foreign funding, since this type of financing is assumed to be more volatile than other types of funding. 
En annen indikasjon på bankenes likviditetsrisiko er utviklingen i andelen innskudd fra utlandet, siden denne typen finansiering antas å være mer flyktig enn andre typer finansiering.
Commercial banks' total foreign debt increased by 4% in nominal terms from 1998 to 1999 (see Chart 7). 
Forretningsbankenes totale utenlandsgjeld økte med 4 prosent i nominelle kroner fra 1998 til 1999, jf. figur 7.
However, foreign debt in the form of deposits was reduced in relation to total assets. 
Utenlandsgjelden i form av innskudd ble imidlertid redusert i forhold til forvaltningskapitalen.
Savings banks' total foreign debt increased by nearly 50% in 1999 (see Chart 8). 
Sparebankenes totale utenlandsgjeld økte med nesten 50 prosent i løpet av 1999, jf. figur 8.
Deposits from abroad accounted for the majority of the increase. 
Størsteparten av økningen kom i form av innskudd fra utlandet.
This is a further indication that savings banks' liquidity risk rose in 1999. 
Det er ytterligere en indikasjon på at sparebankenes likviditetsrisiko økte i 1999.
All in all, however, foreign funding only accounted for 14% of savings banks' total financing at the end of the year. 
Totalt utgjorde imidlertid finansieringen fra utenlandske kilder bare 14 prosent av sparebankenes totale finansiering ved utgangen av året.
Trends were particularly negative in the real estate (ie sale and rental of real property) and shipping/pipeline transport sectors. 
Utviklingen var spesielt negativ i næringene eiendomsdrift (dvs salg og utleie av egen fast eiendom) og sjøfart/rørtransport.
High-risk enterprises in these sectors accounted for a much larger share of enterprises' total long-term debt at the end of 1999 than one year earlier. 
De mest risikoutsatte foretakene i disse næringene hadde en langt større andel av foretakenes totale langsiktige gjeld ved utgangen av 1998 enn ett år tidligere.
The term "high-risk enterprises" refers to enterprises with negative earnings and an equity ratio of less than 20%. 
Med de 'mest risikoutsatte foretakene' menes foretak som har negativ inntjening og en egenkapitalandel på mindre enn 20 prosent.
At the end of 1999, the real estate sector accounted for 41.8% of banks' long-term loans to the enterprise sector (see Table 22). 
Ved utgangen av 1999 var 41,8 prosent av bankenes langsiktige utlån til foretakssektoren til eiendomsnæringen, jf. tabell 22.
Banks are therefore heavily affected by developments in this sector. 
Bankene er derfor sterkt påvirket av utviklingen i denne næringen.
By comparison, banks' loans to retail trade, hotels and restaurants only amounted to 15% of banks' total lending. 
Til sammenligning utgjorde bankenes utlån til varehandel, hotell- og restaurantdrift til sammen bare 15 prosent av bankenes totale utlån.
Despite a sharp increase in the long-term debt of high-risk real estate enterprises in 1998 (see Table 23), banks nonetheless increased their lending to this industry in 1999. 
Til tross for at den langsiktige gjelden i de mest risikoutsatte foretakene i eiendomsnæringen økte kraftig i løpet av 1998 (jf. tabell 23), økte bankene likevel sine utlån til denne næringen gjennom 1999.
Developments were similar in shipping/pipeline transport and other industries (mainly primary industries, construction, power and water supply). 
Det var en tilsvarende utvikling i sjøfart-/rørtransportnæringen og andre næringer (hovedsakelig primærnæringene, bygg og anlegg, samt kraft og vannforsyning).
In other industries, there were only minor changes in the enterprises' risk level and banks' lending. 
I de øvrige næringene var det bare mindre endringer i foretakenes risiko og bankenes utlån.
If this industry experiences a negative trend, as it did at the end of the 1980s, banks will be especially hard hit. 
Dersom det først skjer en negativ utvikling i denne næringen, som for eksempel på slutten av 1980-tallet, vil bankene bli ekstra hardt rammet.
Therefore, an excessive exposure to this industry may be unwise. 
En for stor eksponering overfor denne næringen kan derfor være uheldig.
Turnover and price trends in the resale market for commercial property indicate, however, that there are no tendencies towards imbalance in the market. 
Omsetningen og prisutviklingen i annenhåndsmarkedet for næringseiendom tyder imidlertid på at det ikke er tendenser til ubalanse i markedet.
Moreover, there is reason to believe that banks are now better equipped to cope with a negative trend. 
Videre er det grunn til å anta at bankene nå står bedre rustet til å møte en negativ utvikling.
Banks have, among other things, improved their risk management systems and are also more diversified than they were 10 years ago. 
Bankene har blant annet forbedret sine risikostyringssystemer og har også flere ben å stå på enn for 10 år siden.
Banks also increased their short-term exposure to the enterprise sector in 1999. 
Bankene økte også sin kortsiktige eksponering overfor foretakssektoren i 1999.
The utilisation ratio (ie credit used in relation to credit granted) declined marginally, however, in 1999. 
Utnyttelsesgraden (dvs trukket kreditt i forhold til bevilget kreditt) ble imidlertid marginalt redusert i 1999.
In isolation, this implies that liquidity in the enterprise sector improved and banks' credit risk declined. 
Isolert sett indikerer dette at likviditeten i foretakssektoren er bedret og at bankenes kredittrisiko er redusert.
The utilisation ratio differed considerably across industries, however. 
Det er imidlertid store forskjeller i utnyttelsesgraden mellom de ulike næringene.
Therefore, it is difficult to make any generalisations about trends in banks' credit risk based on this information alone. 
Det er derfor vanskelig å si noe generelt om utviklingen i bankenes kredittrisiko på bakgrunn av denne informasjonen alene.
Banks' housing loans increased from NOK 384bn to NOK 429bn in 1999 (see Chart 10). 
Bankenes utlån med pantesikkerhet i bolig økte fra 384 til 429 milliarder kroner i løpet av 1999, jf. figur 10.
The degree to which this has affected banks' credit risk in the housing loan sector will depend on developments in the housing market and loan customer's debt-servicing capacity. 
I hvilken grad dette har påvirket bankenes kredittrisiko overfor boliglånssektoren vil være avhengig av utviklingen i boligmarkedet og lånekundenes gjeldsbetjeningsevne.
One indicator of the credit risk in this sector is the debt-to-asset ratio. 
En indikator på kredittrisikoen overfor denne sektoren er belåningsgraden, dvs hvor store utlånene er i forhold til boligenes antatte verdi.
Chart 10 shows that the percentage of housing loans that were within 60% of a sound valuation was approximately the same in 1998 and 1999. 
Figur 10 viser at andelen boliglån som ligger innenfor 60 prosent av forsvarlig verdigrunnlag på boligen var omtrent uendret fra 1998 til 1999.
At the end of 1999, more than 80% of banks' total housing loans were within 60% of a sound valuation. 
Ved utgangen av 1999 lå over 4/5 av bankenes totale boligutlån innenfor 60 prosent av forsvarlig verdigrunnlag.
Therefore, it appears that banks have a relatively good safety margin on their housing loans. 
Bankene synes derfor å ha en forholdsvis god sikkerhetsmargin på sine boligutlån.
This is conditional on the calculation of a sound valuation. 
Det må her tas forbehold om beregningen av forsvarlig verdigrunnlag.
If the valuation is too high, the safety margin will be lower than shown in Chart 10. 
Dersom dette verdigrunnlaget er for høyt beregnet vil sikkerhetsmarginen være mindre enn vist i figur 10.
So far, the increase in credit risk has not had a major effect on non-performing loans. 
Økningen i kredittrisikoen har foreløpig ikke gitt store utslag i misligholdte lån.
Commercial banks' gross non-performing loans declined from NOK 11.2bn to NOK 10.7bn in 1999, whereas in savings banks, they rose, from NOK 6.5bn to 6.9bn. 
I forretningsbankene ble brutto misligholdte lån redusert fra 11,2 til 10,7 milliarder kroner i løpet av 1999, mens de i sparebankene økte fra 6,5 til 6,9 milliarder kroner.
Commercial banks reduced their specified loan loss provisions, from NOK 5.3bn to NOK 4.6bn, which resulted in an increase in net non-performing loans, from NOK 5.9bn to NOK 6.1bn during the year (see Chart 11). 
Forretningsbankene reduserte sine spesifiserte tapsavsetninger fra 5,3 til 4,6 milliarder kroner, noe som medførte at netto misligholdte lån økte fra 5,9 til 6,1 milliarder kroner i løpet av året, jf. figur 11.
Savings banks increased their specified loan loss provisions, from NOK 3.2bn to NOK 3.3bn. 
Sparebankene økte sine spesifiserte tapsavsetninger fra 3,2 til 3,3 milliarder kroner.
This resulted in a net increase in net non-performing loans, from NOK 3.3bn to NOK 3.6bn. 
Det medførte at netto misligholdte lån økte fra 3,3 til 3,6 milliarder kroner.
Chart 12 shows developments in high-risk loans in five of the largest Norwegian banks.4 These banks reduced gross high-risk loans considerably from 1998 to 1999. 
Figur 12 viser utviklingen i tapsutsatte utlån i fem av de største norske bankene..4 Brutto tapsutsatte utlån i disse bankene ble betydelig redusert fra 1998 til 1999.
Specified loan loss provisions were virtually unchanged, resulting in a substantial decline in net high-risk loans. 
De spesifiserte tapsavsetningene var omtrent uendret, noe som medførte en betydelig nedgang i netto tapsutsatte utlån.
Developments indicate that these banks expected lower loan losses at the end of 1999 than a year earlier. 
Utviklingen indikerer at disse bankene forventet lavere utlånstap ved utgangen av 1999 enn ett år tidligere.
There may be several factors that explain why the sharp increase in credit risk in parts of the enterprise sector has not resulted in a more pronounced rise in non-performing loans. 
Det kan være flere årsaker til at den kraftige økningen i kredittrisikoen i deler av foretakssektoren ikke har gitt seg utslag i en mer markert økning i misligholdte lån.
One reason may be that it takes a long time before an increase in credit risk results in default. 
En årsak kan være at det tar lang tid før en økning i kredittrisikoen slår ut i mislighold.
It was not until 1998 that credit risk increased in earnest. 
Det var først i 1998 at kredittrisikoen økte for alvor.
An enterprise with earnings problems can avoid default if the owners infuse new equity. 
En bedrift med inntjeningsproblemer kan unngå å komme i en misligholdsituasjon ved at eierne skyter inn ny egenkapital.
However, there is a limit to how long this can continue with no improvement in underlying earnings. 
Det er imidlertid grenser for hvor lenge dette kan pågå uten at den underliggende inntjeningen bedres.
In addition, it is usually easier to negotiate an extension and refinancing during an upswing than during a downturn, especially if the value of the underlying collateral increases. 
Videre er det vanligvis lettere å forhandle seg frem til betalingsutsettelser og refinansiering i oppgangstider enn i nedgangstider, spesielt dersom verdien på pantesikkerhetene øker.
The reduction in commercial banks' loan loss provisions and the sharp price increases in parts of the real estate sector indicate that the value of the underlying collateral has gone up. 
Reduksjonen i forretningsbankenes tapsavsetninger og den kraftige prisøkningen i deler av eiendomssektoren indikerer at verdien på pantesikkerhetene har økt.
Improved opportunities for extensions and refinancing may have contributed to postponing the defaults. 
Bedre muligheter for betalingsutsettelse og refinansiering kan ha bidratt til å utsette misligholdene.
Other reasons for the low increase in defaults may be that the situation for high-risk enterprises has improved since 1998 (1999 figures are not yet available) or that Norges Bank's risk classification model overestimates the risk in the enterprise sector. 
Andre årsaker til den lave økningen i misligholdene kan være at situasjonen til de mest risikoutsatte foretakene har bedret seg siden 1998 (tall for 1999 foreligger ennå ikke), eller at Norges Banks risikoklassifiseringsmodell overvurderer risikoen i foretakssektoren.
Financial strength 
Soliditet
Commercial banks' total capital adequacy and core capital ratios were 10.9% and 8% respectively at the end of the last three years (see Table 13). 
Forretningsbankenes totale kapitaldekning og kjernekapitaldekning lå på henholdsvis 10,9 og 8 prosent ved utgangen av de siste tre årene, jf. tabell 13.
Savings banks' total capital adequacy and core capital ratios have, however, gradually deteriorated the last few years (see Table 14). 
Sparebankenes totale kapitaldekning og kjernekapitaldekning har imidlertid blitt gradvis svekket de siste årene, jf. tabell 14.
At the end of 1999, they were 13.7% and 11.2% respectively. 
Ved utgangen av 1999 var de på henholdsvis 13,7 og 11,2 prosent.
The decline was somewhat greater in 1999 than in the other years, which is partly due to fairly solid growth in savings banks' lending to the enterprise sector. 
Svekkelsen var noe større i 1999 enn i de øvrige årene, noe som blant annet skyldes den relativt sterke veksten i sparebankenes utlån til foretakssektoren.
Both commercial banks' and savings banks' capital adequacy ratios continue to be well above the minimum requirements. 
Både forretnings- og sparebankenes kapitaldekning ligger fortsatt godt over minstekravet.
Most of the largest banks improved their total capital adequacy and core capital ratio in 1999 (see Chart 14). 
De fleste av de største bankene forbedret sin totale kapitaldekning og kjernekapitaldekning i 1999, jf. figur 14.
Some banks, however, had relatively low core capital ratios combined with high lending growth in 1999. 
Enkelte banker hadde imidlertid forholdsvis lav kjernekapitaldekning kombinert med høy utlånsvekst i 1999.
Even so, the core capital ratio in these banks was well above the minimum requirement at year-end. 
Kjernekapitaldekningen i disse bankene lå likevel godt over minstekravet ved utgangen av året.
The core capital ratio in financial groups (commercial banks) was also well above the minimum requirement. 
Finanskonsernene (forretningsbanker) hadde også en kjernekapitaldekning som lå godt over minstekravet.
At the end of 1999, the core capital ratio was 8.4% and the total capital adequacy ratio was 11.5%. 
Ved utgangen av 1999 var kjernekapitaldekningen på 8,4 prosent og den totale kapitaldekningen på 11,5 prosent.
This was somewhat higher than comparable figures for commercial banks' parent banks. 
Det var noe høyere enn tilsvarende tall for forretningsbankenes morbanker.
Developments in other financial institutions 
Utviklingen i andre finansinstitusjoner
Mortgage companies' and finance companies' total assets and gross lending continued to increase in 1999 (see Table 24). 
Kredittforetakenes og finansieringsselskapenes forvaltningskapital og brutto utlån fortsatte å øke i 1999, jf. tabell 24.
In 1999, gross lending rose by 8% in mortgage companies and 27% in finance companies. 
I kredittforetakene økte brutto utlån med 8 prosent i løpet av 1999, mens økningen i finansieringsselskapene var på 27 prosent.
Finance companies' net non-performing loans increased sharply in nominal terms in 1999. 
Finansieringsselskapenes netto misligholdte lån økte kraftig i nominelle kroner i 1999.
At the end of the year, this figure was considerably higher than in mortgage companies. 
Ved utgangen av året lå de på et betydelig høyere nivå enn i kredittforetakene.
As a percentage of total lending, however, net non-performing loans declined both in mortgage companies and finance companies. 
Sett i forhold til totale utlån ble imidlertid netto misligholdte lån redusert både i kredittforetakene og finansieringsselskapene.
Mortgage companies improved their core capital ratio from 12.8% to 13.3% in 1999, whereas finance companies' core capital ratio deteriorated from 12.5% to 10.9%. 
Kredittforetakene forbedret sin kjernekapitaldekning fra 12,8 til 13,3 prosent i løpet av 1999, mens finansieringsselskapene svekket sin kjernekapitaldekning fra 12,5 til 10,9 prosent.
The deterioration in finance companies' core capital ratio is related to the sharp increase in gross lending, which contributed to a 35% increase in the companies' basis of measurement during the year. 
Svekkelsen i finansieringsselskapenes kjernekapitaldekning har sammenheng med den kraftige økningen i brutto utlån, noe som bidro til at selskapenes beregningsgrunnlag økte med 35 prosent i løpet av året.
Part of the increase may be attributed to the transfer of a large loan portfolio to this group of institutions. 
Deler av økningen skyldes overføring av en stor utlånsportefølje til denne gruppen institusjoner.
Mortgage companies' basis of measurement only rose by 3% in the same period. 
Kredittforetakenes beregningsgrunnlag økte med bare 3 prosent over samme periode.
Life insurance companies further increased their shareholdings in 1999 (see Table 12). 
Livsforsikringsselskapenes beholdning av aksjer og andeler økte ytterligere i 1999, jf. tabell 12.
At the same time, they reduced their lending and holdings of other securities. 
Samtidig ble beholdningen av andre verdipapirer og utlån redusert.
This means that life insurance companies have increased their exposure to the stock market at the expense of their interest rate and lending exposure. 
Det betyr at livselskapenes eksponering overfor aksjemarkedet har økt på bekostning av rente- og utlånseksponering.
The companies' "buffer capital" (ie equity and subordinated loan capital greater than 8%, supplementary provisions and unrealised capital gains) rose from 11% to 19.6% of the trading portfolio in 1999. 
Selskapenes 'bufferkapital' (dvs ansvarlig kapital større enn 8 prosent, tilleggsavsetninger og kursreguleringsfond) økte fra 11 til 19,6 prosent av handelsporteføljen i løpet av 1999.
Life insurance companies have thus strengthened their ability to withstand a decline in the value of their securities portfolio. 
Evnen til å tåle et verdifall på verdipapirporteføljen er dermed styrket.
The capital adequacy ratio declined from 11.8% to 11.5% in 1999. 
Livselskapenes kapitaldekning ble redusert fra 11,8 til 11,5 prosent i løpet av 1999.
Financial institutions' profit performance since the 1980s 
Finansinstitusjonenes resultatutvikling siden 1980-tallet
In 1991, post-loss operating results troughed as a result of major losses and write-downs on fixed assets. 
I 1991 nådde driftsresultatet etter tap et bunnivå som følge av store tap og nedskrivninger på anleggsmidler.
Since 1993, commercial banks have had a positive operating profit after losses. 
Siden 1993 har forretningsbankene hatt et positivt driftsresultat etter tap.
Operating profit both before and after losses was higher in 1999 than in 1998. 
Driftsresultatet både før og etter tap var høyere i 1999 enn i 1998.
This is primarily due to higher other operating income and lower losses. 
Dette skyldes i første rekke høyere andre driftsinntekter og lavere tap.
Like the commercial banks, savings banks recorded heavy losses and had major write-downs on fixed assets in 1991. 
I likhet med forretningsbankene bokførte sparebankene store tap og hadde store nedskrivninger på anleggsmidler i 1991.
Since 1992, savings banks have posted positive operating results after losses. 
Siden 1992 har sparebankene hatt et positivt driftsresultat etter tap.
During the period 1990-1992, operating results were negative due to substantial losses. 
I perioden 1990-92 var driftsresultatet negativt som følge av store tap.
Since then, mortgage companies have reported positive operating results after losses. 
Kredittforetakene har siden hatt et positivt driftsresultat etter tap.
Finance companies encountered problems earlier than banks in the 1980s and reported negative operating results after losses in the period 1986-1990. 
Finansieringsselskapene møtte problemene på 1980-tallet tidligere enn bankene, og hadde negative driftsresultat etter tap i perioden 1986-90.
Since 1991, finance companies have posted positive operating results after losses. 
Fra og med 1991 har finansieringsselskapene hatt et positivt driftsresultat etter tap.
Operating profit after losses was lower in 1999 than in 1998, partly because of higher losses. 
Driftsresultat etter tap var lavere i 1999 enn i 1998 blant annet som følge av høyere tap.
Operating profit before losses was somewhat higher in 1999 than in 1998. 
Driftsresultatet før tap var noe høyere i 1999 enn i 1998.
1 Box 1 discusses competitive conditions, with emphasis on competition from Nordic institutions. 
1Ramme 1 omtaler konkurranseforholdene, med vekt på konkurransen fra nordiske institusjoner.
2 In the article, we focus primarily on items in the profit and loss account as a percentage of ATA. 
2 I artikkelen fokuserer vi i hovedsak på resultatposter i prosent av GFK.
Due to growth in the balance sheet, many of the items show an increase in NOK. 
På grunn av balansevekst viser mange resultatposter en økning i kroner.
4 These banks accounted for about 60% of banks' total lending to non-financial customers at the end of 1999. 
4 Disse bankene sto for om lag 60 prosent av bankenes samlede utlån til ikke-finansielle lånekunder ved utgangen av 1999.