natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In Norway, this resulted in a period of low nominal interest rates set by the government authorities, direct regulation of credit through quotas set out in a separate credit budget, channelling of loans for special purposes via state banks, regulation of cross-border capital movements, a fixed but adjustable krone and occasionally the use of price and wage regulation. 
I Norge fikk vi en periode med lavt nominelt rentenivå fastsatt av statsmyndighetene, direkte regulering av kreditten innenfor rammer som ble fastlagt i et eget kredittbudsjett, kanalisering av lån til særskilte formål via statsbankene, regulering av kapitalbevegelser over landegrensene, fast, men justerbar krone, og tidvis bruk av lønns- og prisregulering.
For a period, regulation and fine-tuning seemed to be having the intended effect. 
Det så en tid ut til at reguleringen og finstyringen fungerte etter hensikten.
But in the 1970s, inflation got out of control in Norway and in a number of other countries. 
Men på 1970-tallet kom inflasjonen ut av kontroll, både her hjemme og i en rekke andre land.
In 1980, Odd Aukrust, Head of Research in Statistics Norway, stated the following with regard to developments in the Norwegian economy: "Unfortunately there is even less reason for optimism this time. 
Forskningsdirektør Odd Aukrust i Statistisk sentralbyrå uttalte i 1980 om utviklingen i norsk økonomi: "Dessverre er det denne gang enda mindre grunn til optimisme.
It seems that competitiveness in Norwegian manufacturing will deteriorate in the year ahead. 
Konkurranseevnen til norsk industri ser ut til å bli svakere i året som kommer.
The main problem is that no one can control price developments. 
Nøkkelproblemet er at ingen har styring på prisutviklingen.
(5) 
(4).
High inflation showed that the economic policy framework was not functioning as intended, and the importance of providing the economy with a nominal anchor became evident. 
Den høye inflasjonen viste at det økonomiske rammeverket ikke fungerte etter hensikten, og betydningen av å sikre økonomien et nominelt anker ble synlig.
In the light of experience, it became clear that unemployment could not be permanently reduced by merely accepting higher inflation (6). 
I lys av erfaringene ble det klart at ledigheten ikke kunne reduseres varig bare en godtok høyere inflasjon (5).
One of the first to formulate this clearly in the debate in Norway was then Director General at the Ministry of Finance Per Schreiner, who wrote in 1982 that (7): 
En av de første som klart formulerte dette i den norske debatten, var daværende ekspedisjonssjef i Finansdepartementet, Per Schreiner, som i 1982 skrev at (6):
"It has long been a commonly held view in the Nordic countries that a policy choice can be made between price stability and full employment. 
"I Norden har det lenge vært vanlig å se det som mulig å foreta et politisk valg mellom prisstabilitet og full sysselsetting.
There are strong indications that this choice does not exist […] 
Mye taler for at denne valgmuligheten ikke eksisterer […]
Personally, I am no longer in doubt that controlling inflation is essential to achieving other social objectives." 
Personlig er jeg ikke lenger i tvil om at det er avgjørende for å kunne nå andre samfunnsmessige mål at en behersker inflasjonen."
Chart: Monetary policy in Norway: 1971-2008 
Figur: Pengepolitikken i Norge: 1971-2008
In line with developments in other countries, a shift in monetary policy also took place in Norway. 
I tråd med utviklingen i andre land skjedde det et skifte også i norsk pengepolitikk.
In 1985, legislation was adopted which gave Norges Bank greater independence. 
I 1985 ble det vedtatt en lov som gav Norges Bank mer selvstendighet.
After the last devaluation in 1986, monetary policy was oriented towards a fixed exchange rate. 
Etter den siste devalueringen i 1986 ble pengepolitikken rettet inn mot å holde valutakursen fast.
The fixed exchange rate was to be our nominal anchor. 
Fast valutakurs skulle være vårt nominelle ankerfeste.
The UK withdrew from the EMS and our neighbours Sweden and Finland also had to accept a floating exchange rate. 
Britene forlot kurssamarbeidet, og vi fikk flytende valutakurser også i våre naboland, Sverige og Finland.
The crisis revealed the built-in weaknesses of a fixed exchange rate regime in a world of free capital flows and deep financial markets. 
Krisen viste de innebygde svakhetene med fast valutakurs når kapitalen flyter fritt og det er dype finansmarkeder.
And it did indeed finally spread to the Norwegian krone. 
Krisen smittet til sist også over på den norske kronen.
When the fixed exchange rate policy was abandoned, there was a risk that the Norwegian economy might again lose its nominal anchor. 
Da fastkurspolitikken ble forlatt, var det en risiko for at norsk økonomi igjen kunne miste sitt nominelle ankerfeste.
But the krone exchange rate showed little change, and rapidly found a new range. 
Men kronekursen endret seg lite og fant raskt et nytt leie.
From 1996 the conditions necessary for exchange-rate stability deteriorated. 
Fra 1996 ble forutsetningene for kursstabilitet svekket.
With a strengthening of central government finances, the minority government was not able to contribute sufficiently to restraining growth in government spending. 
Med styrking av statsfinansene klarte ikke mindretallsregjeringen i tilstrekkelig grad å holde igjen på veksten i offentlige utgifter.
Wage growth was substantially higher than in other countries. 
Lønnsveksten ble vesentlig høyere enn i andre land.
Moreover, petroleum revenues fluctuated widely from year to year and turbulence in international financial markets spilled over to our currency. 
Dessuten svingte oljeinntektene mye fra år til år, og uro i internasjonale finansmarkeder smittet over på vår valuta.
The krone exchange rate fluctuated in spite of the active use of Norges Bank's instruments. 
Kronekursen svingte til tross for aktiv bruk av Norges Banks virkemidler.
Volatility increased further in 1998. 
Ustabiliteten tiltok i 1998.
The Norwegian krone fell in value. 
Den norske kronen falt i verdi.
In response to this the interest rate was raised on several occasions through 1998. 
Det ble møtt med økt rente i flere omganger gjennom 1998.
The years between 1996 and 1998 showed that it was difficult to use the interest rate to fine-tune the exchange rate. 
Årene 1996-1998 viste at det var vanskelig å bruke renten til å finstyre valutakursen.
Norges Bank Governor Kjell Storvik discussed the situation in a speech he gave in August 1998: “Let us be mindful of the well known fact that a lower exchange-rate can amplify inflation expectations and that these expectations can in turn contribute to expectations of a weaker exchange rate, and in themselves amplify the depreciation tendency. 
Sentralbanksjef Kjell Storvik drøftet utviklingen i et foredrag han holdt i august 1998: ”Jeg minner om det velkjente faktum at en lavere kronekurs vil kunne bidra til å forsterke inflasjonsforventningene og at slike forventninger i sin tur vil kunne bidra til forventninger om en svekkelse i valutakursen og i seg selv forsterke depresieringstendensene.
Price expectations would then be self-fulfilling. 
Prisforventningene vil da kunne bli selvoppfyllende.
The interest-rate level that has now been established should, in addition to directly contributing to stabilising the krone exchange rate, also curb price expectations.” 
Det rentenivå som nå er etablert bør i tillegg til direkte å bidra til å stabilisere kronekursen også begrense prisforventningene.”
In recognition of this fact, Norges Bank gradually gave greater weight to influencing inflation developments as a prerequisite for a more stable krone exchange rate over time. 
En slik erkjennelse lå til grunn for at Norges Bank gradvis la økt vekt på å påvirke utviklingen i prisstigningen som forutsetning for mer stabil kronekurs over tid.
As stated in an article in the Norwegian daily newspaper Aftenposten in May 1999 (9): “In the discretionary assessments on which monetary policy is based, Norges Bank gives weight to fundamental preconditions for exchange-rate stability over time. 
Det kom blant annet til uttrykk i en artikkel i Aftenposten i mai 1999 (8): ”I skjønnsutøvelsen [av pengepolitikken] legger Norges Bank vekt på de grunnleggende forutsetninger for kursstabilitet over tid.
Price and cost inflation must be brought down towards the level aimed for by the euro area countries. 
Pris- og kostnadsveksten må bringes ned mot det nivået som eurolandene sikter mot.
At the same time the situation must be avoided whereby monetary policy in itself contributes to a downturn with deflation.” 
Samtidig må en unngå at pengepolitikken i seg selv bidrar til nedgangstid med deflasjon.”
The division of responsibility in economic policy was even more clearly defined when the government presented new economic policy guidelines in March 2001. 
Arbeidsdelingen i den økonomiske politikken ble ytterligere klarlagt da regjeringen la fram nye retningslinjer for den økonomiske politikken i mars 2001.
An inflation target for monetary policy was introduced, with an operational target for annual consumer price inflation of close to 2.5 per cent over time. 
Det ble innført et inflasjonsmål for pengepolitikken, med et operativt mål om en årsvekst i konsumprisene som over tid er nær 2,5 prosent.
The fiscal policy rule was also introduced. 
Samtidig ble det innført en handlingsregel for finanspolitikken.
According to this rule, the cyclically adjusted non-oil government budget deficit shall correspond to the long-term real return on the Government Pension Fund – Global. 
I følge denne regelen skal det aktivitets- og oljekorrigerte underskuddet på statsbudsjettet tilsvare den langsiktige realavkastningen på Statens pensjonsfond – Utland.
The division of responsibility in economic policy has since been the following: 
Vi har etter dette følgende arbeidsdeling i den økonomiske politikken:
The central government budget – growth in public spending – affects the real krone exchange rate and the size of the internationally exposed business sector in the long term. 
Statsbudsjettet – veksten i offentlige utgifter – påvirker den reelle kursen på kronen og størrelsen på det konkurranseutsatte næringslivet på lang sikt.
At the same time, developments in government expenditure and revenues must ensure a reasonable distribution across generations. 
Samtidig må utviklingen i statens utgifter og inntekter sikre en rimelig fordeling mellom generasjonene.
Wage formation, the structure of the economy and incentives determine how well and how efficiently we utilise labour and other real economic resources. 
Lønnsdannelsen og økonomiens strukturer og insentiver legger grunnlaget for hvor godt og effektivt vi utnytter arbeidskraften og andre realressurser.
It is the government that defines the inflation target. 
Det er regjeringen som fastsetter inflasjonsmålet.
Norges Bank sets the interest rate with the aim of reaching the inflation target. 
Norges Bank setter renten med sikte på å nå inflasjonsmålet.
The Bank must account for its decisions. 
Banken må stå til rette for sine beslutninger.
It does so through an annual report on the conduct of monetary policy. 
Det skjer årlig gjennom en beretning om gjennomføringen av pengepolitikken.
The report is submitted to the Ministry of Finance to be presented to the King and communicated to the Storting. 
Årsberetningen sendes Finansdepartementet for å forelegges Kongen og meddeles Stortinget.
The government’s assessment is presented in the annual credit reports. 
Regjeringens vurdering fremgår av de årlige kredittmeldingene.
The governor of Norges Bank is also required once a year – first in 2003 – to appear at an open hearing on monetary policy of the Standing Committee on Finance and Economic Affairs. 
En gang i året – første gang i 2003 – blir Norges Bank dessuten innkalt til en åpen høring om pengepolitikken i Stortingets finanskomité.
What can we learn from history? 
Hva kan vi lære av historien?
Chart: Consumer prices since 1830 
Figur: Konsumpriser fra 1830
We can learn from history. 
Vi kan ta lærdom av historien.
The experience of the 1970s and 1980s was a costly one. 
Erfaringen fra 1970- og 80-tallet var dyrekjøpt.
After the last devaluation in 1986, a fixed exchange rate policy was introduced and the economy went through a period of extensive restructuring. 
Etter den siste devalueringen i 1986 ble kronen holdt fast, og norsk økonomi måtte gjennom en kraftig snuoperasjon.
Confidence in the krone had to be restored to prevent persistently high inflation. 
Tilliten til kronen måtte rettes opp for å unngå at den høye inflasjonen varte ved.
The Norwegian economy entered into the deepest recession since the interwar period. 
Norsk økonomi gikk inn i sin kraftigste nedgang siden mellomkrigstiden.
Unemployment rose from around 2 per cent in 1987 to 6 per cent in the winter of 1992/1993. 
Arbeidsledigheten steg fra rundt 2 prosent i 1987 til 6 prosent vinteren 1992/93.
Many companies went bankrupt and households faced debt problems. 
Mange bedrifter gikk konkurs, og husholdninger fikk gjeldsproblemer.
There was a crisis in the banking sector. 
Det var krise i banksektoren.
Inflation only decreased to 2-3 per cent in the early 1990s. 
Først tidlig på 1990-tallet kom inflasjonen ned i 2-3 prosent.
The years between 1986 and the beginning of the 1990s provide a realistic picture of the cost of bringing down inflation from a high level. 
Årene fra 1986 til begynnelsen av 1990-årene gir et realistisk bilde av hva det koster å bli kvitt høy prisstigning.
Inflation has been low and stable since the mid-1990s because the objective of monetary policy has been to provide the economy with a nominal anchor. 
Fra midten av 1990-tallet har inflasjonen vært lav og stabil fordi pengepolitikken har hatt som mål å gi økonomien et nominelt ankerfeste.
Economic agents should be able to rely on the value of money remaining stable over time. 
Aktørene i det økonomiske livet skal kunne stole på at utviklingen i pengeverdien er stabil over tid.
High inflation and inflation that varies considerably over time result in random changes in the real value of assets and debt. 
Høy inflasjon og inflasjon som varierer mye over tid gir tilfeldige endringer i realverdien av fordringer og gjeld.
This leads to unintended transfers between creditors and debtors. 
Det fører til utilsiktede overføringer mellom de som har fordringer og de som har gjeld.
When inflation is high and variable over time, the function of prices as an information vehicle is also impaired. 
Når inflasjonen er høy og endrer seg mye over tid, blir prisene også dårlige bærere av informasjon.
Low and stable inflation is the best contribution monetary policy can make over time to employment, economic growth and welfare. 
Lav og stabil inflasjon er det beste bidraget pengepolitikken over tid kan gi til sysselsettingen, til den økonomiske veksten og til velferden.
The central banks in the first industrialised countries have attained a more independent status over the past 20 years. 
Sentralbankene i de tidlig industrialiserte landene har fått en mer uavhengig stilling de siste 20 årene.
This is partly because Germany and its firm Bundesbank fared better during the period of high inflation in the 1970s and 1980s than many other countries. 
Det bunner dels i at Tyskland med en sterk Bundesbank kom bedre ut av inflasjonsperioden på 1970- og 80-tallet enn mange andre land.
Arguments in favour of an independent central bank are also found in economic theory. 
Argumenter for uavhengig sentralbank finner vi også i økonomisk teori.
Studies by Finn Kydland of Norway and Edward Prescott of the US at the end of the 1970s on economic policy rules were groundbreaking (10). 
Arbeidene av nordmannen Finn Kydland og amerikaneren Edward Prescott på slutten av 1970-tallet om handlingsregler i den økonomiske politikken var banebrytende (9).
The insights gained from these studies provide arguments for ensuring central bank independence and deriving monetary policy objectives. 
Innsiktene fra denne litteraturen gir argumenter for å sikre sentralbanken uavhengighet, samt å avlede forpliktende mål i pengepolitikken.
History and theoretical studies have taught us that adverse effects may occur if the authorities do not take into account that households and enterprises are forward-looking when making decisions about consumption, investment, wages and prices. 
Historien og de teoretiske arbeidene har lært oss at det kan ha uheldige konsekvenser dersom myndighetene ikke tar hensyn til at husholdninger og bedrifter ser fremover når de fatter beslutninger om forbruk og investeringer, lønninger og priser.
They base these decisions their expectations of economic policy in the future, not only on today’s policy. 
De tar hensyn til den økonomiske politikken slik de forventer at den vil være i morgen og i overmorgen, ikke bare slik den er i dag.
It is therefore important that the authorities do not sow doubt, but on the contrary pursue a long-term and predictable policy. 
Det er da viktig at myndighetene ikke sår tvil, men tvert i mot opptrer langsiktig og forutsigbart.
This is the most important reason why the conduct of monetary policy has been delegated to the central bank in Norway, as is the case in other comparable countries. 
Her finner vi den viktigste årsaken til at gjennomføringen av pengepolitikken er delegert til sentralbanken i Norge, så vel som i andre land vi kan sammenligne oss med.
The question of central bank independence is not new. 
Spørsmålet om uavhengighet for sentralbanken er ikke nytt.
When Norges Bank was established almost 200 years ago, there was much discussion about where to locate the head office. 
Da Norges Bank ble opprettet for nesten 200 år siden, var det stor diskusjon om hvor hovedsetet skulle ligge.
Trondheim was chosen and one of the arguments in the debate was that locating the central bank far from the seat of government would prevent the central bank from coming under political pressure. 
Trondheim ble valgt, og et av argumentene i debatten var at stor geografisk avstand til regjeringen skulle hindre at banken kom under politisk press (10).
It was not until 1896 that the Storting decided that the central bank should be moved to Kristiania (now Oslo). 
Først i 1896 bestemte Stortinget at banken skulle flyttes til Kristiania.
The strongest objection to relocating the central bank from Trondheim to Kristiania was expressed by Director Karl Gether Bomhoff, who was in fact also a friend of Henrik Ibsen from his Dresden period (11). 
Den tyngste innvendingen mot flyttingen fra Trondheim til Kristiania kom fra direktør Karl Gether Bomhoff, som for øvrig er kjent som venn av Henrik Ibsen fra hans Dresden-periode (11).
Bomhoff was a member of the Bank’s board for 35 years, from 1885 to 1920. 
Bomhoff satt i direksjonen i 35 år, fra 1885 til 1920.
In 1893, he became the first permanently employed chairman of the board and the first director for the entire central bank. 
Fra 1893 fungerte han som den første fast tilsatte formannen i direksjonen og som den første direktøren for hele banken.
He emphasised that Norges Bank had to be independent and free of pressure from the political authorities and civil servants He stated at the time (12): 
Han understreket at Norges Bank måtte være uavhengig og fri for press fra de politiske styringsmaktene og embetsverket.
“As I have said before, I believe that the Bank can be managed just as well from Trondheim as from Kristiania, and I believe, better, because in the capital city it will be subject to pressure that it is impossible to know how long the board will be able to resist, since there are those in Kristiania, and perhaps also in the government, that may seek to change the Bank’s objectives. 
Han sa den gang (12): ”Jeg har sagt det før, at jeg tror, Bankens Ledelse ligesaa godt kan foregaa fra Trondhjem som fra Kristiania, og jeg tror, bedre, fordi den i Hovedstaden vil være udsat for et Tryk, som man ikke kan vide, hvorlænge en Direction vilde kunne modstaa, idet man baade fra Kristianias Side kan ville søge at bringe Banken over i et andet Spor, og kanske ogsaa fra Regjeringens Side.
Norges Bank should be maintained as an independent institution under the control of the Storting.” 
Norges Bank bør opretholdes som en selvstændig Institusjon under Storthingets Kontrol.”
Geographical distance to markets and government has no significance today, but it may well be said that Bomhoff expressed thoughts that were articulated in more modern terms by Kydland and Prescott 70-80 years later. 
Den geografiske avstanden til markedene og regjeringen har ingen betydning i dag, men en får vel si at Bomhoff tenkte tanker som Kydland og Prescott satte inn i en mer moderne språkdrakt 70-80 år senere.
History has also taught us that fiscal policy has considerable bearing on the role monetary policy can play. 
Historien har også lært oss at finanspolitikken er av vesentlig betydning for hvilken rolle pengepolitikken kan spille.
If the government's debt is too high, the political authorities have an incentive to increase inflation in order to reduce the real value of the debt. 
Blir statens gjeld for stor, har politiske myndigheter et insentiv til å øke inflasjonen for å redusere realverdien av gjelden.
It is then difficult to anchor inflation expectations. 
Det blir da vanskelig å forankre inflasjonsforventningene.
No monetary policy can secure the nominal anchor if government spending spins out of control. 
Ingen pengepolitikk kan sikre det nominelle ankeret hvis statens utgifter løper løpsk.
Monetary policy and fiscal policy must therefore have a common platform. 
Pengepolitikken og finanspolitikken må derfor ha en felles plattform.
The interaction between the political authorities and the central bank can be effective if the authorities take the role of “leader”, and the central bank the role of “follower”. 
Samspillet mellom de politiske myndigheter og sentralbanken kan bli godt hvis myndighetene tar rollen som ”leder” og sentralbanken rollen som ”følger”.
Inflation targeting provides a clear indication as to how the central bank should respond in different situations. 
Inflasjonsstyring gir klare føringer på hvordan sentralbanken skal reagere i ulike situasjoner.
The political authorities are the “leader” in this interaction. 
De politiske myndighetene er ”lederen” i samspillet.
They can internalise the central bank’s – the “follower’s” – pattern of response in their actions (13). 
De kan internalisere sentralbankens – eller ”følgerens” – reaksjonsmønster på deres handlinger (13).
Government spending growth can then be decided knowing the effect it will have on interest rates. 
Veksten i offentlige utgifter kan da fastlegges med kjennskap til hvilken virkning det vil få på renten.
We have also learned from history that financial bubbles and crises occur from time to time. 
Vi har også erfart fra historien at finansielle bobler og kriser oppstår fra tid til annen.
Even though financial crises may seem to be very different, they usually have a common feature. 
Selv om finansielle kriser kan virke svært så forskjellige, har de som regel et felles trekk.
This turns into euphoria - people get carried away. 
Den går over i eufori – folk rives med.
At some point some people wake up and take out their profits by selling. 
På ett tidspunkt våkner noen og tar ut fortjeneste ved salg.
This triggers a fall in asset prices and equity prices and ultimately leads to panic and a crash (14). 
Det utløser fall i priser og kurser og til slutt, panikk og krasj.
This is referred to as the Minsky moment. 
Det er dette som kalles Minsky-punktet (14).
We are now in the midst of a global financial crisis, which originated in the US housing market. 
Vi står nå midt oppe i en global finansiell krise med røtter i boligmarkedet i USA.
Combined with new financial instruments that were intended to spread risk – but that did not prove to be viable – the US housing crisis has spread to many parts of the world and whose outcome is still unknown. 
Kombinert med nye finansielle instrumenter som var tenkt å skulle spre risiko – men som viste seg ikke å være liv laga – har boligkrisen i USA spredt seg til store deler av verden og til et omfang vi ennå ikke kjenner utfallet av.