natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Developments in house prices and household debt are closely linked to structural factors in the housing market. 
Utviklingen i boligpriser og husholdningenes gjeld er nært knyttet til strukturelle forhold i boligmarkedet.
Population growth has led to underlying strong growth in demand for housing. 
Befolkningsveksten har medført en underliggende sterk vekst i etterspørselen etter boliger.
The increase in the housing supply has for a period not kept pace with population growth. 
Tilveksten av boliger har i en periode ikke holdt tritt med befolkningsveksten.
Measures to facilitate housing construction could increase housing supply flexibility. 
Tiltak som gjør det enklere å bygge boliger, vil kunne gjøre boligtilbudet mer fleksibelt.
Tighter taxation rules for residential property (cf., for example, NOU 2014:13) could have a dampening effect on prices and lead to a more efficient distribution of household saving in the long term. 
Skjerpet skattlegging av boliger (jf. for eksempel NOU 2014: 13) kan virke prisdempende og på sikt føre til en mer effektiv fordeling av husholdningenes sparing.
Capital requirements for Norwegian banks have been strengthened considerably in recent years. 
Kapitalkravene for norske banker er blitt trappet kraftig opp de siste årene.
More capital increases banks' resilience to future loan losses. 
Mer kapital gjør bankene mer robuste mot fremtidige utlånstap.
Higher capital requirements may also contribute to curbing house price inflation and credit growth if banks increase margins in order to build capital. 
Høyere kapitalkrav kan også bidra til å dempe veksten i boligpriser og kreditt hvis bankene øker sine marginer for å bygge kapital.
Banks can also adjust to higher capital requirements by reducing lending to the corporate sector. 
Bankene kan også tilpasse seg høyere kapitalkrav ved å stramme inn på utlån til foretak.
Requirements imposed on banks' lending practices have a more direct effect on household borrowing. 
Krav til bankenes utlånspraksis virker mer direkte på gjeldsopptaket i husholdningene.
Such measures can be justified as individual borrowers and banks do not fully take into account the gradual increase in the economy's vulnerability to shocks as household debt burdens rise. 
Slike tiltak kan begrunnes i at hver enkelt låntaker og bank ikke fullt ut tar hensyn til hvordan økonomien gradvis blir mer sårbar for forstyrrelser etterhvert som gjeldsbelastningen til husholdningene øker.
Limiting the share of borrowing that stretches the boundaries of prudent lending practices could curb borrowing in good times when credit demand is high. 
Å begrense andelen låneopptak som tøyer grensene for forsvarlig utlånspraksis, kan bidra til å bremse låneopptaket i gode tider når etterspørselen etter kreditt er stor.
This will strengthen the resilience of households and banks. 
Det vil styrke motstandskraften i husholdningene og bankene.
On the other hand, imposing strict requirements on lending practices will interfere with the scope for judgement in banks' credit provision. 
På den annen side vil strenge krav til utlånspraksis gripe inn i rommet for skjønnsutøvelse i bankenes kredittgiving.
If the requirements restrict banks' opportunities for lending to creditworthy customers, the efficiency of credit markets could be impaired. 
Hvis kravene begrenser bankenes mulighet til å gi lån til kredittverdige kunder, kan kredittmarkedene bli mindre effektive.
Credit market regulation must weigh the aim of maintaining efficient credit markets against the aim of mitigating the build-up of risk in the financial system. 
Regulering av kredittmarkedene må avveie hensynet til effektive kredittmarkeder mot hensynet til å begrense oppbygging av risiko i det finansielle systemet.
Lower oil prices and a lower level of activity in the petroleum sector have dampened prospects for the Norwegian economy. 
Fallet i oljeprisen og lavere aktivitetsnivå i petroleumssektoren har dempet utsiktene for norsk økonomi.
In assessing measures that could have a tightening effect, the aim of preventing a further build-up of vulnerability must also be weighed against the aim of avoiding the possibility that tightening lending could trigger a downturn in the Norwegian economy. 
I vurderingen av tiltak som kan virke innstrammende, må hensynet til å hindre videre oppbygging av sårbarhet også veies opp mot hensynet til å unngå at en tilstramming i kredittgivingen utløser en nedgang i norsk økonomi.
Possible effects of Finanstilsynet's proposal 
Mulige virkninger av Finanstilsynets forslag
Finanstilsynet's proposal is to implement regulatory requirements for prudential residential mortgage lending practices. 
Finanstilsynet foreslår å forskriftsfeste krav til nye boliglån.
The proposal comprises three main elements: 
Forslaget har tre hovedelementer:
Borrowers' debt-servicing capacity must be tested to ascertain whether they can meet an interest rate increase of 6 percentage points, up from 5 percentage points in the existing guidelines, and still have sufficient funds to cover normal living expenses. 
Låntakers gjeldsbetjeningsevne skal testes mot en renteøkning på 6 prosentenheter, opp fra 5 prosentenheter i dagens retningslinjer, og likevel ha tilstrekkelige midler til å dekke normale utgifter til livsopphold.
Divergence from the rule based on a special prudential assessment must no longer be permitted. 
Særskilt forsvarlighetsvurdering skal ikke lenger kunne begrunne avvik fra regelen.
Loan-to-value (LTV) ratios must not be higher than 85 percent of the value of the dwelling and any additional real property pledged as collateral. 
Belåningsgraden skal ikke være høyere enn 85 prosent av boligens verdi og eventuell tilleggssikkerhet i annen fast eiendom.
The maximum LTV ratio of 85 percent in the existing guidelines is retained, but the proposed regulation introduces tighter conditions whereby the possibility of extending a mortgage that exceeds the LTV limit on the basis of a special prudential assessment or debt guarantee is no longer permitted. 
Grensen på 85 prosent er uendret fra dagens retningslinjer, men særskilt forsvarlighetsvurdering eller kausjon/garanti skal ikke lenger kunne åpne for en enda høyere belåningsgrad.
The maximum LTV ratio for home equity lines of credit is reduced from 70 to 65 percent. 
Maksimal belåningsgrad for rammelån reduseres fra 70 til 65 prosent.
An annual principal repayment of at least 2.5 percent is required for all mortgages with an LTV of more than 65 percent. 
Det skal betales minst 2,5 prosent årlig avdrag for alle lån med belåningsgrad over 65 prosent.
Under the current guidelines, this requirement is not quantified. 
I dagens retningslinjer er ikke kravet til avdrag tallfestet.
Finanstilsynet's annual mortgage survey covers around 90 percent of approved mortgages in the Norwegian banking sector over a specified period of time. 
Finanstilsynets årlige boliglånsundersøkelse kartlegger rundt 90 prosent av boliglånene som blir innvilget i det norske bankmarkedet i en viss periode.
In the 2014 survey, five percent of mortgages were in breach of the debt-servicing requirements under the guidelines. 
I undersøkelsen for 2014 var fem prosent av nedbetalingslånene i brudd med retningslinjenes krav til gjeldsbetjeningsevne.
The share of mortgages with an LTV ratio of more than 85 percent was 19 percent. 
Andelen nedbetalingslån med belåningsgrad over 85 prosent var 19 prosent.
If additional collateral is taken into account, the share decreases to 10 percent. 
Når det tas hensyn til tilleggssikkerheter, synker andelen til 10 prosent.
The share of interest-only mortgages was 14 percent. 
Andelen som ble gitt med avdragsfrihet, var 14 prosent.
Norges Bank has analysed data on household income, debt and housing wealth based on tax assessment data for 2013.[1] 
Norges Bank har analysert data for husholdningenes inntekter, gjeld og boligformue basert på ligningstall for 2013.[1]
Tax assessment data can provide information about the number of households that would have been affected by the proposed regulatory requirements if these requirements had applied in 2013. 
Ligningstallene kan gi informasjon om hvor mange som ville blitt påvirket av kravene i forskriftsforslaget dersom disse hadde vært gjeldende i 2013.
About one in three of home-owning households that increased their debt in 2013 would have breached the overall requirements in Finanstilsynet's proposal. 
Om lag hver tredje husholdning som eide bolig og økte sin gjeld i 2013, ville ha brutt de samlede kravene i Finanstilsynets forskriftsforslag.
If borrowing by these households is limited to comply with the requirements, tax assessment data indicate that household debt growth in 2013 would have been reduced by half. 
Dersom låneopptaket i disse husholdningene begrenses slik at kravene er oppfylt, tyder ligningstallene på at gjeldsveksten i husholdningene i 2013 ville blitt halvert.
Of the measures proposed, setting a maximum LTV ratio of 85 percent would have had the strongest impact. 
Fastsettelse av et øvre tak for belåningsgrad på 85 prosent er det enkelttiltaket som ville hatt størst virkning.
One in four households in the data breaches this limit. 
Hver fjerde husholdning i tallmaterialet bryter dette kravet.
The estimates are subject to considerable uncertainty. 
Det er betydelig usikkerhet knyttet til beregningene.
The effect would have been stronger if, instead of borrowing up to the new limits, many households had not increased their debt. 
Virkningene av tiltakene hadde blitt sterkere dersom mange husholdninger ikke hadde lånt opp til kravene, men i stedet hadde latt være å ta opp nye lån.
On the other hand, additional collateral is not taken into account in the analysis. 
På den annen side tar beregningene ikke hensyn til tilleggssikkerhet.
Furthermore, some of the increase in debt may be the result of non-mortgage borrowing, and the value of some dwellings may have been underestimated. 
I tillegg kan deler av gjeldsøkningen være andre lån enn boliglån, og boligverdien kan være undervurdert for deler av boligmassen.
Overall, Finanstilsynet's mortgage survey and the analysis of tax assessment data indicate that Finanstilsynet's proposal will restrain borrowing for many households. 
Samlet sett tyder Finanstilsynets boliglånsundersøkelse og analysen av ligningstallene på at Finanstilsynets forslag vil begrense gjeldsopptaket for mange husholdninger.
Restricting the supply of credit could dampen house price inflation and lead to lower growth in housing investment and consumption. 
Redusert tilgang på kreditt kan føre til at boligprisveksten dempes, og veksten i boliginvesteringer og konsum kan bli lavere.
The interaction between credit and house prices could amplify the effects. 
Vekselvirkninger mellom kreditt og boligpriser kan forsterke effektene.
Norges Bank's assessment of the proposed regulation 
Norges Banks vurderinger av forskriftsforslaget
Norges Bank has previously supported Finanstilsynet's guidelines for prudent mortgage lending practices. 
Norges Bank har tidligere gitt støtte til Finanstilsynets retningslinjer for forsvarlig utlånspraksis for utlån til boligformål.
Norges Bank supports a maximum LTV ratio of 85 percent under normal circumstances. 
Norges Bank støtter at lån normalt ikke gis med belåningsgrad over 85 prosent.
An LTV limit provides a safety margin for borrowers and banks and could strengthen financial stability. 
En grense for belåningsgrad gir en sikkerhetsmargin for den enkelte låntaker og bank, og kan styrke finansiell stabilitet.
Norges Bank agrees that mortgages with an LTV ratio of more than 65 percent should be subject to an annual principal repayment of 2.5 percent as a norm. 
Norges Bank er enig i at lån med belåningsgrad over 65 prosent bør gis med 2,5 prosent årlig avdrag som norm.
Principal repayments will over time contribute to reducing mortgages with high LTV ratios. 
Avdragsbetaling bidrar til at lån med høy belåningsgrad reduseres over tid.
However, the temporary approval of interest-only periods should also be possible, for example in the event of a short-term deterioration in the borrower's financial situation. 
Samtidig bør midlertidig avdragsfrihet kunne innvilges, for eksempel dersom låntakers økonomiske situasjon forverres i en periode.
Norges Bank agrees that borrowers' debt-servicing capacity should be tested against a 6 percentage point interest rate increase. 
Norges Bank er enig i at låntakeres gjeldsbetjeningsevne bør testes mot en renteøkning på 6 prosentenheter.
When interest rates are low, the test should be based on a higher increase. 
Det bør legges til grunn en høyere renteøkning når rentenivået er lavt.
Debt-servicing capacity grows in pace with income. 
Gjeldsbetjeningsevnen vokser i takt med inntekten.
Income is normally more stable than house prices. 
Inntektene er normalt mer stabile enn boligprisene.
A limit on debt-servicing ratios could thus act as an automatic stabiliser when house prices rise. 
Et krav til gjeldsbetjeningsevne kan derfor virke som en automatisk stabilisator når boligprisene stiger.
In Norges Bank's view, prudent mortgage lending requirements should be regarded as a permanent structural measure and should not be changed frequently. 
Norges Bank mener krav til forsvarlig utlånspraksis bør anses som et varig, strukturelt tiltak, og ikke endres hyppig.
The authorities should not have the ambition of fine-tuning developments in house prices and credit. 
Myndighetene bør ikke ha som ambisjon å finstyre utviklingen i boligpriser og kreditt.
Norges Bank's view is that prudent mortgage lending standards should as a rule be issued as guidelines. 
Norges Bank mener krav til forsvarlig utlånspraksis som hovedregel bør gis i retningslinjer.
Implementing the guidelines as regulatory requirements constitutes a government intervention. 
Å forskriftsfeste retningslinjene er et inngripende tiltak.
Implementing the guidelines as regulatory requirements could raise a number of questions regarding delimitation and interpretation, giving rise to impractical microregulation. 
Forskriftsfesting kan reise mange avgrensnings- og tolkningsspørsmål, og gi opphav til lite hensiktsmessig detaljregulering.
The aim of maintaining efficient credit markets points towards providing flexibility for banks. 
Hensynet til effektive kredittmarkeder taler for å gi bankene fleksibilitet.
This emphasises banks' own responsibility for prudent lending practices. 
Det understreker bankenes eget ansvar for en forsvarlig utlånspraksis.
Flexibility can be provided in various ways, for example by including mortgage lending limits in guidelines or providing for banks to approve a certain proportion of above-limit mortgages in a regulation. 
Fleksibilitet kan gis på ulike måter, for eksempel ved å gi krav til utlånspraksis i retningslinjer eller ved å tillate bankene å yte en viss andel lån utover kravene i en forskrift.
Such quotas for above-limit mortgages are increasingly being employed in other countries, such as the UK and New Zealand, and are often referred to as speed limits. 
Slike kvoter for lån som ikke oppfyller kravene, er i økende grad blitt tatt i bruk internasjonalt, blant annet i Storbritannia og New Zealand, og omtales gjerne som fartsgrenser.
A maximum LTV ratio is a standardised requirement based on a property's market value that may be appropriately implemented in the form of a regulation. 
Krav til maksimal belåningsgrad er et standardisert krav basert på en eiendoms markedsverdi og kan være egnet for forskriftsfesting.
Regulation is, in the opinion of Norges Bank, less appropriate for quantified standards for principal repayment and debt-servicing capacity. 
Tallfestede normer for avdragsplikt og gjeldsbetjeningsevne er etter Norges Banks skjønn mindre egnet for forskriftsfesting.
Norges Bank recommends that a maximum LTV ratio of 85 percent be implemented as a regulatory requirement with flexibility through a speed limit. 
Norges Bank anbefaler at den øvre grensen for belåningsgrad på 85 prosent forskriftsfestes med fleksibilitet gjennom en såkalt fartsgrense.
The share of mortgages a bank may extend at a higher LTV ratio should be restricted to 5-10 percent of the number of new mortgages extended each quarter.[2] 
Andelen lån en bank kan gi med høyere belåningsgrad, bør begrenses til 5-10 prosent av antallet nye utlån hvert kvartal.[2]
Norges Bank recommends that the proposed stricter standards regarding principal repayments for mortgages with high LTV ratios and regarding debt-servicing capacity should be issued in the form of guidelines. 
Norges Bank anbefaler at de skjerpede kravene til avdragsplikt for lån med høye belåningsgrader og til gjeldsbetjeningsevne gis som retningslinjer.
Øystein Olsen Governor 
Øystein Olsen Sentralbanksjef
Ida Wolden Bache Executive Director 
Ida Wolden Bache Direktør
Norges Bank’s analyses of the possible effects of Finanstilsynet’s proposal are presented in more detail in the attachment to this letter. 
Norges Banks analyser av mulige virkninger av Finanstilsynets forslag er nærmere omtalt i vedlegg til dette brevet.
A speed limit on the number of new mortgages that breach the LTV limit could lead to an increase in the volume of above-limit lending in NOK. 
Fartsgrense på antallet nye lån som bryter kravet, kan tenkes å føre til en økning i lånevolumet i kroner som gis i brudd med kravet.
In addition to the number of mortgages, the authorities should also monitor developments in the volume of lending within the flexibility provided by the speed limit. 
I tillegg til antall lån bør myndighetene også følge med på utviklingen i lånevolumet som gis innenfor fleksibiliteten fartsgrensen gir.
Address by Central Bank Governor Svein Gjedrem, Gausdal, 28 January 1999 
Foredrag av sentralbanksjef Svein Gjedrem, Gausdal 28. januar 1999
Economic policy in Norway 
Den økonomiske politikken i Norge
In Norway fiscal policy has been an important economic policy component for stabilising the demand for goods and services. 
I den økonomiske politikken i Norge har finanspolitikken hatt et viktig ansvar for å stabilisere etterspørselen etter varer og tjenester.
Since 1994, monetary and exchange rate policy have been oriented towards maintaining a stable exchange rate against European currencies. 
Penge- og valutapolitikken har siden 1994 vært rettet mot å holde valutakursen stabil i forhold til europeiske valutaer.
The social partners are responsible for negotiating wages and thereby have a substantial influence on employment. 
Partene i arbeidslivet forhandler om lønn og har dermed en vesentlig innflytelse på sysselsettingen.
From 1986 to December 1992, Norway operated a fixed exchange rate regime. 
Fra 1986 til desember 1992 var kronen fast.
The fixed exchange rate policy introduced in the summer of 1986 served as a nominal anchor for economic policy, and inflation was gradually brought under control. 
Fastkurspolitikken fra sommeren 1986 ga et nominelt ankerfeste for den økonomiske politikken, og inflasjonen ble gradvis bekjempet.
This process was associated with considerable real economic costs in the form of idle production capacity in the period 1988-1992. 
Dette skjedde med betydelige realøkonomiske kostnader i form av tapt produksjon i årene 1988-92.
However, the cost of stabilising the economy was hardly greater in Norway than in countries experiencing a comparable situation. 
Kostnadene med å stabilisere økonomien var imidlertid neppe større i Norge enn i andre land i sammenliknbare situasjoner.
On the contrary, Norway avoided the sustained increase in structural unemployment and the persistent deterioration in government finances experienced by many European countries in the 1980s and 1990s, and which they are carrying with them into the next decade. 
Tvert imot, vi unngikk den varige økningen i den strukturelle arbeidsledigheten og den varige svekkelsen av statsfinansene som rammet mange europeiske land på 1980- og 1990-tallet, og som de trekker med seg inn i det neste tiåret.
Norway's policy laid the foundation for balanced and broad-based economic growth in the years after 1992. 
Politikken i Norge la grunnlaget for en balansert og bredt basert økonomisk vekst i årene etter 1992.
Following the decision to allow the krone to float on 10 December 1992, the guidelines for monetary policy were revised. 
Etter vedtaket om å la kronen flyte den 10. desember 1992, måtte retningslinjene for pengepolitikken formuleres på nytt.
Monetary policy was subsequently oriented towards exchange rate stability, but without stipulating a central rate with fluctuation margins. 
Pengepolitikken ble da rettet inn mot å holde en stabil kronekurs, men uten at det ble definert en sentralkurs med svingningsmarginer.
This was formalised in guidelines set out in the Exchange Rate Regulation laid down by Royal Decree of 6 May 1994. 
Dette ble formalisert i retningslinjene i valutakursforskrift som ble fastsatt i kongelig resolusjon 6. mai 1994.
If stabilisation policy is to have the intended effect, all components of policy must function effectively. 
For at stabiliseringspolitikken skal virke etter sin hensikt, må alle deler av politikken fungere etter forutsetningene.
This has not been the case in the last three years. 
Dette har ikke vært tilfelle de tre siste årene.
For several years, average annual growth rates and employment growth have been markedly higher in Norway than the average for the rest of Europe. 
Norge har i flere år hatt en gjennomsnittlig årlig vekst som ligger langt høyere enn gjennomsnittet for resten av Europa, og en sterk vekst i sysselsettingen.
In part fuelled by the sharp expansion in petroleum investment, pressures built up in the economy, accompanied by growing labour shortages. 
Hjulpet av blant annet en kraftig økning i oljeinvesteringene bygget det seg over tid opp et sterkt press i økonomien, med stor knapphet på arbeidskraft.
Following the currency crisis in autumn 1992, Norwegian interest rates rapidly fell to European levels. 
Etter valutakrisen høsten 1992 kom norske renter relativt raskt ned mot europeisk nivå.
The interest rate level in Europe fell after the turmoil early in the 1990s. 
Rentenivået i Europa var fallende etter all uroen tidlig på 1990-tallet.
As growth gradually picked up in Norway, the economy was stabilised by tightening fiscal policy. 
Etter hvert som den økonomiske veksten i Norge tok seg opp, ble økonomien stabilisert med en strammere finanspolitikk.
In order to stabilise the krone exchange rate, Norges Bank reduced its key rates at the beginning of 1997 after the krone had appreciated markedly over a period. 
For å stabilisere kronekursen satte Norges Bank ned renten rundt årsskiftet 1996/97 etter at kronen i en periode hadde styrket seg vesentlig.
Fiscal policy is an important instrument for smoothing fluctuations in the economy. 
Finanspolitikken er et viktig virkemiddel for å utjevne svingninger i den økonomiske utviklingen.
However, it has proved difficult to prevent fiscal policy from being influenced by mood shifts that occur when the economy approaches a peak and memories of earlier recessions fade. 
Det har imidlertid vist seg vanskelig å unngå at finanspolitikken er blitt påvirket av de stemningsskiftene som finner sted når økonomien når en moden fase i en oppgangskonjunktur og minnet om de tilbakelagte nedgangstider svinner hen.
Monetary policy shall provide a nominal anchor for economic developments. 
Pengepolitikken skal gi et nominelt ankerfeste for den økonomiske utviklingen.
With exchange rate stability as the anchor, monetary policy may be pro-cyclical in periods. 
Når vi har valgt stabil valutakurs som ankerfeste, kan pengepolitikken periodevis bli medsyklisk.
This may give rise to considerable challenges in terms of the Government's and the Storting's (Norwegian parliament) ability and will to maintain a firm fiscal stance. 
Det kan stille store krav til regjeringens og Stortingets evne og vilje til å følge en fast linje i budsjettpolitikken.
Under a system designed to maintain exchange rate stability, it is important that the authorities actually manage to implement fiscal policy in such a way that pronounced and undesirable cyclical fluctuations do not occur. 
I et system med stabil valutakurs er det viktig at myndighetene faktisk makter å gjennomføre finanspolitikken på en slik måte at det ikke oppstår store og uønskede konjunkturbevegelser i økonomien.