natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Up to autumn 2008, it appeared that capacity utilisation in the Norwegian economy would most likely decline to a normal level, inflation would stabilise around 2½ per cent and the key rate ahead could be held at what we consider to be a normal level – between 5 and 6 per cent. 
Fram mot høsten i fjor så det ut til at kapasitetsutnyttingen i norsk økonomi mest trolig ville avta mot et normalt nivå, inflasjonen ville stabilisere seg rundt 2½ prosent, og styringsrenten fremover kunne holdes på det vi regner som et normalt nivå – mellom 5 og 6 prosent.
But the outlook was regarded as uncertain. 
Men, utsiktene ble vurdert å være usikre.
Commodity prices rose and pushed up inflation in many countries. 
Råvareprisene steg og trakk inflasjonen opp i mange land.
At the same time, wage growth in Norway had become high and productivity growth was slowing. 
Samtidig var veksten i lønningene blitt høy her hjemme, og stigningen i produktiviteten avtok.
On the other hand, the financial turbulence, if it gained momentum, could have a severe impact on the global economy and our exports. 
På den andre siden kunne uroen i finansmarkedene, hvis den tiltok, ramme verdensøkonomien og vår eksport hardt.
Then, in autumn 2008, the turbulence led to a synchronised financial and real economic crisis in virtually every country in the world. 
Høsten 2008 gikk så uroen over i en finansiell og realøkonomisk krise som synkront traff nær sagt alle land.
As a result, output and employment are falling, and Norway is no exception. 
Det gir nå fall i produksjon og sysselsetting også i Norge.
The way forward Since then, the authorities in many countries have shown that they are prepared to use powerful tools to fight the crisis, but financial markets are still under stress. 
Veien framover Myndighetene i mange land har siden da vist at de er beredt til å bruke sterke virkemidler, men likevel er finansmarkedene fortsatt ute av lage.
The crisis of confidence and credit rationing are leading to a decline in output. 
Tillitssvikten og rasjoneringen av kreditt gir nedgang i produksjonen.
Every week there is a news story conveying the impression that the action being taken is not enough to stave off the downturn. 
Hver uke kommer nyheter som skaper inntrykk av at tiltakene som blir gjennomført, ikke er nok til å stagge nedgangen.
But the measures being implemented are indeed having an effect. 
Men tiltakene har virkning.
The flow of liquidity has improved slightly, and interbank rates have fallen. 
Likviditeten flyter litt bedre, og renten på lån mellom bankene har falt.
In the US and Europe, these rates were more than 2 percentage points above the key rate in October last year, but now the gap has been halved. 
Denne renten var i USA og Europa mer enn 2 prosentenheter over styringsrenten i oktober i fjor, men forskjellen er nå halvert.
As a result, the low rates set by central banks are having a greater effect. 
De lave rentene sentralbankene setter, når i større grad fram.
In the US, mortgages and corporate loans have become cheaper after the Federal Reserve began to purchase bonds and commercial paper issued by mortgage banks and firms. 
I USA har boliglån og lån til bedrifter blitt billigere etter at sentralbanken begynte å kjøpe opp obligasjoner og sertifikater som boligbanker og bedrifter utsteder.
In Germany, Sweden and Denmark, mortgage rates have decreased markedly. 
I Tyskland, Sverige og Danmark har renten på boliglån falt markert.
And in Norway, borrowing rates have fallen and credit to homebuyers is flowing again. 
Også i Norge har lånerentene gått ned, og flyten av lån til kjøp av bolig har løsnet.
Equity and commodity prices are still fluctuating widely, but the decline is no longer steep. 
Aksjekursene og råvareprisene svinger fortsatt mye, men faller ikke bratt lenger.
There are also strong self-regulating mechanisms in market economies that can easily be underestimated when times are at their bleakest. 
Det er også sterke selvregulerende mekanismer i markedsøkonomier som det kan være lett å undervurdere når det ser som mørkest ut.
Corporate profitability is being squeezed, but the rise in unemployment will result in lower wage growth, which will curb the impact on earnings. 
Lønnsomheten i bedriftene er presset, men økningen i arbeidsledigheten vil føre til lavere lønnsvekst som demper utslagene i inntjeningen.
Investment is falling sharply, but there will in time be a need for new houses and commercial buildings and to replace obsolete machinery. 
Investeringene faller mye, men etter hvert blir det behov for nye boliger og bygg og for å erstatte utrangerte maskiner.
Households all over the world are now increasing their saving and reducing debt. 
Husholdningene verden over øker nå sin sparing og reduserer sin gjeld.
Low interest rates curb the decline in investment and make it easier for households to repay debt. 
Lave renter demper nedgangen i investeringene og gjør det lettere for husholdningene å betale ned gjeld.
The change in behaviour can nevertheless take time and we cannot expect consumers in the US and Europe to drive a new upturn. 
Tilpasningen kan likevel ta tid, og vi kan ikke vente at forbrukere i USA og Europa skal drive en ny oppgang.
The public sector will eventually have to rein in expenditure and increase tax revenues to prevent debt from increasing. 
Der vil også offentlig sektor etter hvert måtte stramme til sin pengebruk og øke skatteinntektene for å hindre at gjelden øker.
If growth in the global economy is to be sustained, public and private investment and consumption in China and other Asian countries will probably have to absorb a greater share of output in these countries. 
Skal veksten i verdensøkonomien etter hvert få godt feste, må trolig offentlige og private investeringer og forbruk i Kina og andre asiatiske land legge beslag på en større del av det som kan produseres der.
In many industrial countries, export prices have risen relative to import prices. 
Mange industriland får nå bedre priser for sin eksport i forhold til prisene på sin import.
Lower oil and commodity prices are easing the burden. 
Reduserte olje- og råvarepriser letter byrden.
But Norway’s terms of trade are deteriorating. 
Men vårt bytteforhold blir svekket.
Some of the gains of the past few years have now dissipated, and Norway’s disposable income might fall by close to 10 per cent in 2009. 
En del av gevinsten de siste årene er nå borte, og disponibel inntekt for landet vil kunne falle med nesten 10 prosent i år.
Norwegian firms are affected when households the world over buy fewer cars and furniture and fewer ships are built. 
Norske bedrifter blir rammet når husholdninger verden over kjøper færre biler og møbler og når det blir bygd færre skip.
Lower oil prices will probably also result in a fall in investment on the continental shelf in the years ahead. 
Med lavere oljepris vil trolig også investeringene på sokkelen falle i årene fremover.
But let us not forget that petroleum prices are still higher than the industry dared hope just a few years ago. 
Men la oss ikke glemme at prisen på petroleum fortsatt er høyere enn næringen for bare få år siden turte håpe på.
The competitiveness of the Norwegian business sector declined during the upturn. 
Konkurranseevnen til norsk næringsliv svekket seg i oppgangskonjunkturen.
Indeed, recent years’ growth in this industry was an unexpected break in the long-term trend. 
Veksten her de senere årene var da også et brudd på de lange linjene.
Norwegian households have built up debt over many years. 
Norske husholdninger har bygd opp sin gjeld over mange år.
In the mid-1990s, debt was one fifth higher than income. 
På midten av 1990-tallet var gjelden 1,2 ganger inntekten.
In 2008, debt was twice as high as income. 
I 2008 hadde den økt til to-gangeren.
We have no clear basis for determining what constitutes sustainable debt. 
Vi har ikke klare holdepunkter for hva som er en bærekraftig gjeld.
People today spend less of their income on basic necessities and have more to spend on their homes and mortgages. 
Folk bruker en mindre del av sin inntekt til rent livsopphold i dag og har mer til bolig og renter.
Changes in credit markets have provided greater opportunities to spread consumption over a lifetime. 
Endringene i kredittmarkedene har dessuten gitt folk større mulighet til å tilpasse sitt forbruk over livsløpet.
The public safety net is also gradually being expanded, which may lead to lower saving. 
Det offentlige sikkerhetsnettet utvides også gradvis og kan gi lavere sparing.
The experience of recent years nevertheless indicates that the level of debt is on the high side. 
Erfaringene fra de siste årene tyder likevel på at nivået på gjelden er i høyeste laget.
Growth in private consumption slowed sharply when interest rates rose to more normal levels through 2007. 
Veksten i det private forbruket bremset raskt da rentene gjennom 2007 steg til mer normale nivåer.
Household debt is largely secured on residential property. 
Husholdningenes gjeld er for det meste sikret med pant i boliger.
When residential property falls in value – and we are probably not at the end of this road yet – consumers have less leeway. 
Når boligen faller i verdi – og her er vi trolig ikke ved veis ende – får folk mindre handlefrihet.
A larger number will want to reduce their debt, and banks will curtail lending. 
Flere vil ønske å redusere sin gjeld, og bankene vil gi mindre lån.
All in all, it must be expected that households will deleverage and be more cautious in their consumption and investment in the years ahead. 
Samlet må vi vente at husholdningene vil nedbelåne og være mer forsiktige i forbruk og investeringer i årene fremover.
It is easy to bury one’s head in the sand when the economic situation deteriorates. 
Det er lett å grave seg ned når konjunkturene svikter.
But who could have foreseen in 1990 that we were on the brink of a golden decade that would see a boom in the IT and communications industry? 
Men hvem så i 1990 at vi sto ved starten til et gyllent tiår med sterk vekst i IT og kommunikasjon?
And who would have imagined in 2002 that Norwegian manufacturing would experience a new wave of growth? 
Og hvem kunne ane i 2002 at det skulle komme en ny vekstbølge i norsk industri?
Fortunately, there are also many examples of innovation, particularly when times have been bad. 
Heldigvis har vi også mange eksempler på nyskaping, særlig i dårlige tider.
Nokia managed to make the transition from rubber boots to new technology when the Finnish economy collapsed at the beginning of the 1990s. 
Nokia klarte omstillingen fra gummistøvler til ny teknologi da finsk økonomi lå brakk på begynnelsen av 1990-tallet.
In Norway, the Norwegian telecom system was deregulated and Telenor developed into a large international company. 
I Norge fikk Televerket fra samme tid friere tøyler, og Telenor utviklet seg til et stort internasjonalt selskap.
During the downturn at the end of the 1980s, Tandberg started developing video conferencing systems. 
Under nedgangen på slutten av 1980-tallet startet Tandberg utviklingen av systemer for videokonferanser.
In the industrial centres Mo i Rana, Raufoss and Kongsberg, rich technological communities emerged after the collapse of government enterprises in the 1980s. 
På industristedene Mo i Rana, Raufoss og Kongsberg vokste det fram rike teknologiske miljøer etter statsbedrifters fall på 1980-tallet.
The merchants behind the grocery chains Rimi and Rema started business on a small scale during the downturn at the end of the 1970s. 
Handelsmennene bak matvarekjedene Rimi og Rema startet i det små i nedgangen på slutten av 1970-tallet.
The furniture producer Stokke – makers of the world-famous Tripp Trapp chair for children – started operations in western Norway in the midst of the economic crisis in the 1930s. 
Midt i den økonomiske krisen på 1930-tallet startet møbelprodusenten Stokke – de med tripp-trapp-stolen – sin virksomhet på Sunnmøre.
Economic policy The measures now being implemented are intended to provide a bridge until market economies generate new growth under their own steam. 
Den økonomiske politikken De tiltakene som nå settes i verk, skal bygge bro fram til markedsøkonomien gir ny vekst av egen kraft.
The authorities in many countries are now testing the boundaries of active economic policy. 
Myndighetene tester nå grensene for aktiv økonomisk politikk.
And some have overstepped them. 
Og noen har overskredet dem.
In the euro area, a number of states with high debt or large deficits are paying dearly for their credit. 
I euroområdet må flere stater med høy gjeld eller store underskudd betale dyrt for sin kreditt.
In monetary policy, the interest rate weapon is being deployed to the full. 
I pengepolitikken brukes rentevåpenet for alt det er verdt.
In the US, Japan and Switzerland, the interest rate is close to zero. 
I USA, Japan og Sveits er renten nær null.
But the instruments that are benefiting the economy now may weaken the growth potential further ahead. 
Men de virkemidlene som tjener økonomien nå, vil kunne svekke evnen til vekst noe lenger fram i tid.
Large budget deficits must be reduced over time and growth in government debt preferably scaled back. 
Etter hvert må store underskudd i budsjettene bli redusert, og statsgjelden helst bli bygd ned.
Households may begin to save more in order to be prepared for higher taxes or lower state benefits in the future. 
Husholdninger kan begynne å spare mer for å være beredt på høyere skatter eller lavere ytelser fra staten i fremtiden.
This will weaken the current and future effect of the measures now being implemented. 
Det svekker virkningene, også i dag, av de tiltakene som nå blir brukt.
Governments that have provided capital injections or loans to banks and firms are relieving owners of risk. 
Stater som har skutt inn penger eller gitt lån til banker og bedrifter, avlaster eierne for risiko.
This may foster the idea that the government will also pick up the tab next time. 
Det kan skape en forestilling om at staten også vil plukke opp regningen i neste runde.
Risk may then again be priced too low, leading to a new round of debt accumulation. 
Risiko kan da igjen bli priset for lavt og senere gi en ny runde med oppbygging av gjeld.
Norway is more fortunate than most. 
Norge er heldigere enn de fleste.
Government finances are sound, with substantial net wealth and a trade surplus. 
Statsfinansene er gode, med stor nettoformue, og vi har overskudd i handelen med utlandet.
Unlike many other countries, our banks have not overexpanded. 
Våre banker har ikke vokst som bankene i mange andre land.
The level of activity in the Norwegian economy was high without expectations of higher inflation when the downturn occurred. 
Aktivitetsnivået i norsk økonomi var høyt uten at folk ventet stigende inflasjon da nedgangen traff oss.
Inflation was low and stable. 
Prisstigningen var lav og stabil.
The state of our economy shows that the fiscal framework is sound. 
Vår økonomiske stilling viser at det finanspolitiske rammeverket er godt.
From 2008 to 2009 – during the downturn – the government budget will stimulate the mainland economy by the equivalent of 5 per cent of GDP, or NOK 90 billion. 
Fra 2008 til 2009 – i lavkonjunkturen – vil statsbudsjettet tilføre fastlands-økonomien fem prosent av verdiskapingen, eller 90 milliarder kroner.
Half will automatically be channelled through unemployment benefit, which will cushion the impact on purchasing power for those who lose their jobs, and through lower taxes for households and firms, without an attendant reduction in government expenditure. 
Halvparten følger automatisk av at dagpenger holder oppe kjøpekraften til de som mister sitt arbeid, og at husholdninger og bedrifter betaler mindre i skatter og avgifter uten at staten reduserer sine utgifter.
The remainder comprises active measures and the gradual increase in petroleum revenue spending. 
Resten er aktive tiltak og den gradvis økte bruken av oljepenger.
Credibility is enhanced when fiscal policy adheres to the same strategy over several years and when the automatic stabilisers are also allowed to operate when tax revenues are high. 
Det gir en ekstra troverdighet at den samme linjen i finanspolitikken er fulgt over flere år, og at de automatiske stabilisatorene får virke også når skatteinngangen er god.
As a result, the Norwegian government can spend money during a downturn without prompting a rise in consumer saving in order to meet future tax expenses and without pushing up yields on government securities as a result. 
Den norske staten kan derfor bruke penger i nedgangskonjunkturen uten at folk sparer mer for å dekke fremtidige skatteutgifter og uten at rentene på statspapirer stiger av den grunn.
The government still has freedom of manoeuvre. 
Staten har fortsatt handlefrihet.
The operational objective of monetary policy is low and stable inflation with annual consumer price inflation of close to 2.5 per cent over time. 
Det operative målet for pengepolitikken er lav og stabil inflasjon med en årsvekst i konsumprisene som over tid er nær 2,5 prosent.
Over the past ten years, inflation has averaged 2 per cent, which is close to but somewhat lower than the target, and it fluctuates to a lesser extent than previously. 
De siste ti årene har prisstigningen i gjennomsnitt vært 2 prosent, det vil si nær, men noe lavere enn målet, og den varierer mye mindre enn før.
The advantages of economic agents anticipating low and stable inflation are now clearly evident. 
Vi ser nå klart fordelene av at aktørene i det økonomiske livet venter lav og stabil inflasjon.
They can be quite sure that inflation over time will be close to 2.5 per cent. 
Folk kan være rimelig trygge på at inflasjonen over tid vil ligge nær 2,5 prosent.
This enables interest rate setting to be more effective. 
Det gjør rentesettingen mer effektiv.
When the nominal interest rate is reduced, the real interest rate falls accordingly, and it is this rate that influences decisions made by households and enterprises. 
Når vi reduserer den nominelle renten, faller samtidig realrenten like mye, og det er den som påvirker valgene i foretak og husholdninger.
Interest rate setting still provides some scope for stimulus. 
Også i rentesettingen har vi fortsatt rom for å stimulere.
When inflation is anchored, economic agents do not expect inflation to accelerate over a period in Norway even if the krone depreciates. 
Når inflasjonen er forankret, tror ikke aktørene at prisstigningen varig vil skyte fart i Norge selv om kronen er blitt svakere.
The krone can then decrease in value without monetary policy having to be tightened. 
Norges Bank kan da la kronen falle i verdi uten å måtte stramme til.
This will curb the decline in our export industry. 
Det demper nedgangen i vår eksportproduksjon.
In bad times, a marked krone depreciation might even be necessary to hold up inflation close to 2.5 per cent. 
I dårlige tider kan vi til og med trenge et markert fall i kronen for å holde prisstigningen oppe og nær 2,5 prosent.
In the downturns in 1990 and 1998, the opposite action was taken: the interest rate had to be increased in order to stabilise the krone and keep inflation in check. 
I lavkonjunkturene i 1990 og 1998 gjorde vi det motsatte: Vi måtte øke renten for å stabilisere kronen og for å holde inflasjonen i sjakk.
Even though fiscal policy and monetary policy have had the intended effect, there have been fluctuations in output and employment. 
Selv om finanspolitikken og pengepolitikken har virket etter intensjonen, har vi svingninger i produksjon og sysselsetting.
We have experienced a period of strong credit growth. 
Vi har hatt en periode bak oss med sterk vekst i kreditt.
During the upturn, the housing market was increasingly marked by the belief that house prices would always rise. 
I oppturen ble boligmarkedet mer og mer preget av en tro på at prisene bare kunne øke.
Current cyclical developments reflect falling house prices and a necessary deleveraging among households and enterprises. 
Nå blir konjunkturen påvirket av at boligprisene faller og at husholdninger og bedrifter må nedbelåne.
Developments in Norway, and to an even greater extent in other countries, show that economic policy instruments are not perfect. 
Utviklingen her hjemme, og i enda større grad i andre land, viser at virkemidlene i den økonomiske politikken ikke er fullgode.
The interplay between credit and property prices in particular poses a challenge. 
Det er særlig samspillet mellom kreditt og bolig- og eiendomspriser som skaper utfordringer.
Interest rate setting influences this interplay only indirectly. 
Rentesettingen påvirker dette samspillet bare indirekte.
The interest rate rises in good times when inflation is expected to increase and falls when growth and inflation moderate. 
Renten går opp i gode tider når vi venter at inflasjonen vil tilta og ned når vekst og inflasjon avtar.
The interest rate is an approximate instrument, which can be used to keep inflation in check over time and thereby stabilise output and employment. 
Renten er et grovt virkemiddel, som vi kan bruke til å holde inflasjonen i sjakk over tid og slik bidra noe til å jevne ut svingninger i produksjon og sysselsetting.
The instrument must not be overburdened. 
Virkemiddelet må ikke bli lesset over med oppgaver.
Attempts to tighten monetary policy in the growth period from 2003 would, for example, have resulted in higher capital inflows, a noticeably stronger krone and a decline in manufacturing, even lower inflation, higher growth in real wages and more foreign currency loans to households and enterprises. 
Forsøk på en klart strammere linje i pengepolitikken i vekstperioden fra 2003 ville for eksempel gitt høyere kapitalinngang, klart sterkere krone og mindre industri, enda lavere inflasjon, større vekst i reallønn og flere lån til husholdninger og bedrifter i utenlandsk valuta.
The rise in credit and house prices would probably not have been affected to any extent and the current turnaround in the domestic economy would have been stronger and the fluctuations for our fragile krone even more pronounced. 
Veksten i kreditt og boligpriser ville trolig blitt lite påvirket, og vi ville fått sterkere omslag nå i innenlandsk økonomi og enda større svingninger for vår skjøre krone.
I cannot discuss the interaction between the housing market and household debt without touching upon housing taxation. 
Vi kan ikke drøfte samspillet mellom boligmarkedet og husholdningenes gjeld uten å trekke inn beskatningen av bolig.
Housing capital represents a large share of household wealth. 
Folk har mye av sin formue i boligkapital.
Owner-occupiers can thereby deduct expenses in connection with earning income but are not taxed on the benefit. 
Boligeiere får altså fradrag for utgifter til inntekts ervervelse, men skatter ikke av fordelen.
With this tax wedge, the interest rate level that is right for households is too high for firms. 
Skattekilene fører til at det rentenivået som er riktig for husholdningene, blir for høyt for bedriftene.
It shields borrowers from a higher interest rate in upturns and thus has a stronger impact on house prices. 
Den skjermer låntakere for økt rente i oppgangstider og fører til sterkere utslag i prisene på boliger.
It would not be appropriate to increase housing taxation now, but a reform is to be recommended when the turnaround occurs. 
Det vil ikke være riktig å skjerpe boligbeskatningen nå, men en reform vil være å anbefale når konjunkturen snur.
Economic agents can be myopic. 
Aktørene i det økonomiske livet kan være myopiske.
It is short-sighted to base assessments of sustainable levels of debt on today’s variable interest rates. 
Det er kortsynt å ta utgangspunkt i dagens flytende renter når det blir vurdert hvor stor gjeld folk kan bære over tid.
Long-term, fixed interest rates provide a far better guideline in this context. 
Langsiktige, faste renter gir her en vesentlig bedre veiledning.
Homebuyers, and the banks providing their mortgages, must take into account that variable rates over time will be around 6 per cent, sometimes higher. 
De som kjøper bolig, og bankene som yter lån, må ta høyde for at den flytende renten over tid i gjennomsnitt vil være i størrelse kanskje 6 prosent og tidvis høyere.