natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There are 22 banks that participate directly in net settlements (first-tier banks), while 110 banks participate indirectly (second-tier banks), through a private settlement bank. 
Her deltar 22 banker direkte i nettooppgjørene, på nivå 1, mens 110 banker deltar indirekte på nivå 2, gjennom en privat oppgjørsbank.
The two most important private settlement banks in Norway are DNB and Sparebank 1 Midt-Norge 
De to viktigste private oppgjørsbankene i Norge er DNB og SpareBank 1 Midt-Norge.
Second-tier banks, normally small banks, have risk exposure towards their settlement banks. 
Bankene på nivå 2, som regel mindre banker, får en risiko mot banken de deltar gjennom.
The risk to the payment system as a whole increases when many banks use the same settlement bank. 
Risikoen for betalingssystemet som helhet øker når mange bruker den samme oppgjørsbanken.
If a settlement bank encounters difficulties and there are no back-up solutions, there will be a risk of widespread disruption of the payment system. 
Kommer en oppgjørsbank i problemer og det ikke finnes reserveløsninger, kan store deler av betalingsformidlingen stoppe opp.
This risk can be reduced through good back-up systems. 
Denne risikoen kan reduseres med gode reservemuligheter.
Second-tier banks have recently improved their back-up solutions. 
Nivå 2-bankene har nylig skaffet seg bedre reserveløsninger.
Most banks have an account at Norges Bank. 
De fleste bankene har konto i Norges Bank.
This makes second-tier banks and the settlement system as a whole less dependent on the private settlement banks. 
Det gjør nivå 2-bankene og hele oppgjøret mindre avhengige av de private oppgjørsbankene.
The authorisations have strengthened financial stability. 
Fullmaktene har styrket finansiell stabilitet.
Satisfying this requirement is the banks' own responsibility. 
Det er bankenes eget ansvar at dette kravet er oppfylt.
They can do this by either depositing funds at Norges Bank or pledging approved securities in favour of Norges Bank. 
Det kan de gjøre enten ved å plassere innskudd i Norges Bank, eller pantsette godkjente verdipapirer til fordel for Norges Bank.
Our analyses show that the great majority of second-tier banks have sufficient liquidity in Norges Bank's settlement system to be able to participate directly in the net settlements. 
Analyser vi har gjort, tyder på at de aller fleste nivå 2-bankene har tilstrekkelig likviditet i Norges Bank til å kunne delta direkte i nettooppgjørene.
However, clearing positions can vary widely. 
Men posisjonene i oppgjøret kan variere mye.
Banks participating directly in the settlements over time must maintain sound liquidity management. 
En bank som deltar direkte i nettooppgjørene i Norges Bank over en lengre periode, må ha god likviditetsstyring.
One important contribution will be to ensure that those who take financial risks on behalf of others hold more capital. 
Et viktig bidrag vil være å sørge for at de som tar finansiell risiko på vegne av andre, holder mer kapital.
However, regulation must not be seen as a panacea for future financial crises. 
Men vi må ikke tro at vi kan regulere oss unna finansielle kriser i fremtiden.
Good banking is essential for a sound and stable economy. 
Solid bankhåndverk er en forutsetning for en god og stabil økonomisk utvikling.
Resilient banks are the first line of defence against shocks to the financial system. 
Robuste banker er førstelinjeforsvaret mot forstyrrelser i det finansielle systemet.
This is a responsibility I hope and believe Norwegian banks are willing to take. 
Det er et ansvar jeg håper og tror at norske banker er innstilt på å ta.
1 The trend is estimated using a one-sided Hodrick-Prescott filter (lambda = 400000) extended by a forecast. 
1 Trend beregnet med ensidig Hodrick Prescott-filter (lambda = 400000) utvidet med en enkel prognose.
2 Articles 135(1)(c) and 136(3)(c) of Directive 2013/36/EU (CRD IV). 
2 CRD IV (EU-direktiv 2013/36/EU) artikkel 135 punkt 1.
For an updated collection of references to studies of the costs and benefits of macroprudential regulation, see Annex 1 in IMF Working Paper WP/13/167, by Arregui et al. "Evaluating the Net Benefits of Macroprudential Policy: A cookbook", July 2013. http://www.imf.org/external/pubs/cat/longres.aspx?sk=40790.0 
For en oppdatert samling referanser til arbeider om nytte og kostnader ved makroregulering se Annex 1 i IMF Working Paper WP/13/167 av Arregui m.fl., "Evaluating the Net Benefits of Macroprudential Policy: A cookbook", juli 2013. http://www.imf.org/external/pubs/cat/longres.aspx?sk=40790.0
5 Drehmann et al. "Characterising the financial cycle: don't lose sight of the medium term", BIS WP 380, June 2012. 
5 Drehmann m.fl., «Characterising the financial cycle: don't lose sight of the medium term», BIS WP 380, juni 2012.
6 Section 1 of the Norges Bank Act. 
6 § 1 i Sentralbankloven.
In addition, the Payment System Act confers on Norges Bank the responsibility for licensing and supervision of systems for clearing and settlement of interbank money transfers. 
I tillegg gir betalingssystemloven Norges Bank ansvaret for konsesjon og tilsyn med systemer for avregning og oppgjør av pengeoverføringer mellom banker (interbanksystem).
Banks pay to participate in Norges Bank's settlement system (NBO) in accordance with the agreement between each bank and Norges Bank on account management, settlement and collateral. 
Bankane betaler for å delta i oppgjerssystemet til Noregs Bank (NBO) etter avtale mellom kvar bank og Noregs Bank om kontohald, oppgjer og pant.
Settlement system prices will be kept unchanged from 2013 to 2014. 
Prisane for 2013 blir ført vidare utan endringar i 2014.
The prices for 2014 are listed in the table below. 
Prisane for 2014 går fram av tabellen nedanfor.
Fees for changes in collateral, applications for the approval of new securities as collateral and costs pertaining to securities depositories will be invoiced separately and are payable monthly in arrears. 
Prisar for endring av pant, søknad om godkjenning av nytt verdipapir som pant og kostnader i verdipapirregister vil bli fakturert særskilt og forfell til betaling kvar månad på etterskot.
The annual charge for the contingency account agreement is also invoiced separately. 
Årleg pris for avtale om beredskapskonto blir fakturert særskilt.
Prices in Norges Bank's settlement system (NBO) for 2014 
Prisar i oppgjerssystemet til Noregs Bank (NBO) for 2014
*** Contingency account Banks without an ordinary account in Norges Bank may enter into an agreement to establish a contingency account. 
*** Beredskapskonto Bankar som ikkje har ordinær konto i Noregs Bank kan inngå avtale om å opprette beredskapskonto.
The concept institution has many meanings. 
Begrepet institusjon har mange betydninger.
For example, there is an important distinction between its meaning as an abstract concept and as a concrete one. 
Mer allment er det et skille mellom det abstrakte og det konkrete.
The judicial system in Norway is an institution in an abstract sense, while the Supreme Court is concrete. 
For eksempel er rettsvesenet en institusjon i Norge i abstrakt betydning, mens Høyesterett er konkret.
The Norwegian Opera & Ballet is a concrete cultural institution within our more abstract cultural heritage. 
Den Norske Opera & Ballett er konkret formidler av uttrykk innenfor vår mer abstrakte kulturelle arv.
In my own field, the monetary system is abstract whereas Norges Bank is concrete. 
Innenfor mitt eget fag er pengevesenet abstrakt, mens Norges Bank er konkret.
I would like to speak about the role institutions can play in the economic advancement of a nation and use the central bank as an example.[1] 
Jeg vil si noe om hvilken rolle institusjoner kan spille for en nasjons økonomiske utvikling, og bruke sentralbanken som eksempel. [1]
My co-speakers will view the issue from different perspectives and the ensuing debate will bring forth yet further aspects.[2] 
Mine medinnledere vil ha andre utgangspunkt, og i debatten etterpå vil det fremkomme ytterligere mangfold.[2]
Good institutions provide sound frameworks that increase confidence and promote economic progress. 
Gode institusjoner gir trygge rammer som øker tilliten og bidrar til økonomisk fremgang.
This is so in relation to minor, everyday situations as well as to major life choices. 
Det gjelder i små hverdagssituasjoner så vel som ved livets viktige valg.
At the fishmonger's, the Norwegian Metrology Service ensures that you pay for the actual weight of your cod fillet. 
Hos fiskehandleren sørger Justervesenet for at du betaler for det torskefileten faktisk veier.
When you buy a home, clarity about ownership and encumbrances is ensured by the land register.[3] 
Når vi kjøper leilighet, er klarhet i eierforhold og heftelser sikret gjennom grunnboken[3].
The Norwegian Industrial Property Office grants patents so that entrepreneurs can make profits on their innovations. 
Patentstyret innvilger patenter, slik at gründere kan få avkastning på sine nyvinninger.
In the absence of such institutions, each of us would have had to spend more time on taking precautions and fewer investments would have been profitable.[4] 
Uten slike institusjoner måtte vi brukt tid på å ta flere forholdsregler, og færre investeringer hadde vært lønnsomme.[4]
However, in and of themselves, institutions are insufficient to ensure progress – the key is whether they are strong or weak.[5] 
Institusjoner i seg selv er likevel ikke tilstrekkelig for fremgang; det kommer naturligvis an på om de er gode eller dårlige.[5]
This is also the starting point for Daron Acemoglu and James Robinson's book Why Nations Fail.[6] 
Det er også utgangspunktet for Daron Acemoglu og James Robinson i boken Why Nations Fail.[6]
They introduced the concepts inclusive and extractive institutions.[7] 
De introduserer begrepene inkluderende og utbyttende institusjoner.[7]
Inclusive institutions do not forget why they exist: they remember that their purpose is to serve the people, as the term "public servant" aptly illustrates. 
Inkluderende institusjoner glemmer ikke hvorfor de er til, men husker at de skal tjene folket.
A well functioning constitutional state makes cooperation and transactions simpler and cheaper. 
En velfungerende rettsstat gjør samarbeid og transaksjoner enklere og billigere.
Extractive institutions, on the other hand, are found in countries where rulers govern without notable opposition, where the judicial system is not fair, and where rights are not equal for all. 
Utbyttende institusjoner, derimot, finner vi i land hvor herskere bestemmer uten særlig motmakt, hvor rettsvesenet ikke dømmer rettferdig og hvor det ikke er like rettigheter for alle.
The authors refer to several examples where people groups with identical backgrounds and access to the same natural resources have developed differently because of institutional differences.[8] 
Forfatterne viser til flere eksempler der folkegrupper med identisk bakgrunn og like naturressurser har utviklet seg forskjellig som følge av ulike institusjoner.[8]
This leads to a key question: what are the principles that underlie those institutions that actually fulfil their role and effectively serve society? 
Ut av disse betraktningene springer det sentrale spørsmålet: Hvilke prinsipper ligger til grunn for institusjoner som fyller sin rolle og tjener samfunnet de er en del av?
A relevant starting point – as we are now approaching the bicentenary of the Norwegian Constitution – is 1814. 
La meg, nå som vi nærmer oss grunnlovsjubileet, starte nettopp i 1814.
This was the time when key nation-building institutions were founded, such as the Storting (Norwegian parliament), the Supreme Court, the University of Oslo and Norges Bank. 
På denne tiden ble sentrale nasjonsbyggende institusjoner som Stortinget, Høyesterett, Universitetet i Oslo og Norges Bank grunnlagt.
By the mid-1800s, civil society was also developing rapidly, as illustrated by the surge in the number of associations. 
Midt i århundret skjøt også det sivile samfunnet fart.
The historian Jan Eivind Myhre has described this development in his book on Norway's history from 1814 to 1905. 
Historikeren Jan Eivind Myhre beskriver denne utviklingen i sin bok om Norges historie mellom 1814 og 1905.
He relates, for example, that 60 clubs and associations were established in Løten, Hedmark county, between 1850 and 1898.[9] 
Her forteller han for eksempel at det ble det stiftet 60 lag og foreninger mellom 1850 og 1898 på Løten i Hedmark.[9]
These ranged from shooting clubs, cycling clubs, choirs and agricultural associations to local political, missionary and workers' associations. 
Fra skytterlag, syklubber og sangforeninger til politiske lokallag, indremisjon og arbeiderforeninger.
An array of common arenas boosts trust between people in a society. 
Med mange felles arenaer blir tilliten mellom folk i samfunnet høyere.
Trust in strangers helps oil the machinery. 
Høy tillit til ukjente personer bidrar til å «smøre maskineriet».
If you are able to trust the other party to the contract, you do not have to hedge against all possible outcomes.[10] 
Kan du stole på din avtalepartner, trenger du ikke å sikre deg mot alle tenkelige utfall i kontrakten.[10]
The wheels of business turn faster and more smoothly. 
Næringsvirksomhet kan drives smidigere.
The 1800s were characterised by upheaval and a change in the pace of economic development. 
1800-tallet var en brytningstid der den økonomiske utviklingen skiftet rytme.
In the old society, safety lay in close-knit networks and small institutions: the family, relatives and neighbours. 
I det gamle samfunn lå tryggheten i de nære nettverk og de små institusjoner: familie, slekt og grend.
Once the pace of development picked up, however, these networks and institutions were no longer sufficient. 
Når utviklingen gikk fortere, var ikke de gamle familiebaserte nettverkene lenger tilstrekkelige.
New ones were needed. 
Utviklingen krevde nye.
Local savings banks are a good example. 
Lokale sparebanker er et eksempel på en slik ny institusjon.
Specialisation, a market focus and new tools demanded more financial muscle than the old, family-based networks could mobilise. 
Spesialisering, markedsorientering og nye redskaper stilte krav til større finansielle muskler enn de gamle familiebaserte nettverkene kunne mobilisere.
The solution was for villages to join forces to create savings banks, an institution rooted in the local community but reaching beyond the old networks. 
Løsningen var at folkene i bygden gikk sammen og dannet en sparebank, en institusjon som sprang ut av det nære, men som likevel var noe mer enn de gamle nettverkene.
Løten savings bank opened in 1855. 
Løten fikk sin sparebank i 1855.
A good public school system is a prime example of an inclusive institution. 
En god allmennskole er et annet eksempel på en inkluderende institusjon.
In May this year, I had the pleasure of visiting Stavanger Cathedral School. 
I mai i år hadde jeg gleden av å gjeste Stavanger Katedralskole.
The head teacher, Turid Myhra, showed a portrait of one of her predecessors, Johannes Steen; schoolmaster, statesman and nation-builder.[11] 
Rektor Turid Myhra viste meg et portrett av en av hennes forgjengere, Johannes Steen; skolemann, statsmann og nasjonsbygger.[11]
Steen was notably a key driving force behind what was to become an important milestone in the construction of Norway's collective identity: the adoption of the Primary School Act in 1889. 
Nettopp Steen var sentral i å drive frem det som kom til å bli en viktig milepæl i byggingen av den norske fellesskapsfølelsen: Folkeskoleloven i 1889.
The result was a comprehensive school system that strengthened our collective identity.[12] 
Nå fikk vi en enhetsskole som bidro til fellesskap.[12]
For Norwegians, it is easy to take inclusive institutions for granted. 
For oss i Norge er det lett å ta inkluderende institusjoner som en selvfølge.
Throughout human history, however, it is extractive institutions that have been the norm. 
Gjennom menneskets historie har derimot mer utbyttende institusjoner vært hovedregelen.
There were attempts to achieve a balance of power in regimes as disparate as ancient Rome, China and Venice. 
Tilløp til maktbalanse har vi sett, i gamle Roma, i Kina, i Venezia.
But they remained attempts. 
Men det ble med tilløpene.
The inclusive institutions were replaced by nepotism and abuse of power. 
De inkluderende institusjonene ble erstattet av nepotisme og maktmisbruk.
The economists Acemoglu and Robinson point to the Glorious Revolution as a turning point in history.[13] 
Økonomene Acemoglu og Robinson peker på the Glorious Revolution i Storbritannia i 1688. som et vendepunkt i historien.[13]
The British Parliament permanently curtailed the power of the Crown. 
Det britiske parlamentet beskar da kongens makt på varig basis.
The UK did not become a democracy in the modern sense overnight, but checks and balances were introduced. 
Storbritannia ble ikke over natten et demokrati i moderne forstand, men motmakt – checks and balances – ble etablert.
The development of written laws and a judicial system featuring independent courts started. 
Utviklingen av et skriftlig lovverk og et rettsvesen med uavhengige domstoler startet.
Patent laws were adopted and limited companies saw the light of day. 
Patentlover ble vedtatt, og aksjeselskapene så dagens lys.
Acemoglu and Robinson maintain that the Glorious Revolution paved the way for the Industrial Revolution.[14] 
Acemoglu og Robinson mener at the Glorious Revolution la grunnlaget for den industrielle revolusjon.[14]
The monetary system 
Pengevesenet
A man who makes pins on his own can make between one and 20 pins a day. 
En mann som lager knappenåler alene, klarer å lage mellom én og 20 knappenåler per dag.
However, if the work is distributed among several workers such that one produces the wire, another straightens it, someone else cuts it to size, yet another sharpens it, and so on, ten men can produce 48,000 pins per day. 
Dersom arbeidet fordeles på flere arbeidere slik at én trekker ut metalltråden, én retter den ut, én kapper den til, én spisser, én sliper toppen og så videre, så kan ti mann produsere 48 000 knappenåler per dag.
This is Adam Smith's famous example, taken from The Wealth of Nations, of how the division of labour is important for productivity and economic prosperity.[15] 
Dette er Adam Smiths berømte eksempel – hentet fra Wealth of Nations – på hvordan arbeidsdeling er vesentlig for økt produktivitet og økonomisk velstand.[15]
In Smith's example, all the operations take place within a single factory. 
I Smiths eksempel skjedde operasjonene innenfor en bedrift.
But in a more complex society, one firm's output is another firm's input. 
Men i et mer komplekst samfunn er en bedrifts produkter en annen bedrifts vareinnsats.
An important prerequisite for such division of labour is that there are institutions that facilitate simple trading of what is produced. 
En viktig forutsetning for slik arbeidsdeling er at det finnes institusjoner som fremmer enkelt bytte av det vi produserer.
The monetary system is an institution that simplifies trade in goods and thereby promotes the division of labour, productivity and economic prosperity. 
Pengevesenet er en institusjon som forenkler varebytte og dermed fremmer arbeidsdeling, produktivitet og økonomisk velstand.
We must bear in mind that money and the monetary system are not a goal per se. 
Vi må huske at penger og pengevesenet er ikke mål i seg selv.
Money is like oil in the machinery. 
Penger er som olje i et maskineri.
Historically, the King issued money, initially in the form of coins. 
Historisk utstedte kongen penger – først i form av mynter.
His stamp turned the coins into a means of payment, and his power underpinned the monopoly on the issue of coins. 
Det var hans stempel som gjorde myntene til betalingsmiddel og hans makt myntmonopolet bygde på.
Many kings managed their coinage. 
De fleste konger forvaltet da også sitt pund.
One example is Henry VII, the father of the modern English coinage system, whom historians have identified as an early proponent of healthy money.[16] 
Historikere har identifisert ham som en tidlig forkjemper for sunne penger.[16]
His son, Henry VIII, was not as successful. 
Verre gikk det med sønnen, Henrik VIII.
From school, we best remember him for his high turnover of wives. 
Fra skolen husker vi ham best for omløpshastigheten på konene.
To coin collectors, on the other hand, he is associated with the Great Debasement, whereby the silver content of one coin after another was diluted.[17] 
For myntsamlere er han derimot knyttet til the Great Debasement: Myntene – den ene etter den andre – fikk utvannet sitt sølvinnhold.[17]
Neither the turnover among his wives nor the debasement of the coinage was conducive to building confidence. 
Verken omløpshastigheten på konene eller utvanningen av myntene var særlig tillitsskapende.
The King could solve a short-term financing problem by issuing debased coins and more notes. 
Kongen kunne få løst et kortsiktig finansieringsproblem ved å utstede dårligere mynter og flere sedler.
However, with ever more coins and notes chasing the same goods, the long-term consequence was rising prices. 
Men i og med at stadig flere mynter og sedler jaget de samme varene, ble den langsiktige konsekvensen stigende priser.
Economists refer to this as an inflation tax.[18] 
Økonomer kaller dette skattlegging gjennom inflasjon.[18]
What happens when the powers that be unleash inflation? 
Hva skjer når makthavere slipper inflasjonen løs?
First, confidence in money as a store of value disappears. 
Først forsvinner tilliten til penger som verdioppbevaringsmiddel.
An extreme example is the 1923 hyperinflation in Germany, when absolutely everything, including perishable food products, provided better security than money.[19] 
Ekstremeksemplet er den tyske hyperinflasjonen i 1923 hvor absolutt alt – inklusive lettfordervelige matvarer – sikret verdiene bedre enn penger.[19]
Second, money disappears as an accounting unit. 
Dernest forsvinner pengene ut som regnskapsenhet.
Goods became the new standard. 
Varer overtar som målestokk.
During the Napoleonic Wars, inflation was also very high in Norway, and the local history of the islands of Karlsøy and Helgøy shows that accounts were kept in silver or goods such as cod liver oil, Pollock and flour rather than speciedaler. 
Under Napoleonskrigene var inflasjonen svært høy også i Norge, og fra Karlsøy og Helgøy bygdebok kan vi lese at regnskap ble ført i varer som tran, storsei og mel, fremfor speciedaler.
Finally, money ceases to function as a means of exchange. 
Til slutt opphører pengene å fungere som byttemiddel.
After the Second World War, German industrial workers were paid in the businesses' own products. 
Etter andre verdenskrig fikk tyske industriarbeidere lønn i bedriftens egne produkter.
Cigarettes and nylons functioned as a general means of payment.[20] 
Sigaretter og nylonstrømper fungerte som allment oppgjørsmiddel.[20]
In our day, the promise of precious metal has been replaced by the central bank's promise of price stability. 
I våre dager er løfter om edelt metall skiftet ut med en lovnad fra sentralbanken om prisstabilitet.
Underpinning this promise is an institution, that is to say a bureau of statistics, which can measure general price developments, generally by means of a consumer price index. 
Det forutsetter at man har en institusjon, et statistisk byrå, som kan måle den generelle prisutviklingen, oftest i form av en konsumprisindeks.
Or unlike the situation in Norway in the 1950s, when the government subsidised some goods in the index to avoid automatic wage increases.[22] 
Eller som i Norge på 1950-tallet hvor regjeringen subsidierte enkeltvarer som inngikk i indeksen for å unngå automatiske lønnstillegg.[22]
The monetary system has also become more intricate along another dimension. 
Pengevesenet er også blitt mer komplisert langs en annen dimensjon.
Today, cash accounts for only 5 percent of the money supply. 
Kontantene utgjør i dag bare 5 prosent av pengemengden.