natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Together with the teachers the students had created a labyrinth from four-metre-long pieces of white cloth suspended from the ceiling in one of the KHiO galleries. 
I samarbeid med lærerne hadde studentene laget en labyrint av fire meter lange hvite tøystykker hengende ned fra taket i ett av høyskolens gallerier.
To reach the bright labyrinth, the audience first had to enter a dark tunnel. 
Veien inn til den lyse labyrinten gikk imidlertid gjennom en mørk tunnel.
The idea, Raein explains, was to create a space where the visitors could leave their everyday worries behind in the dark tunnel and then, feeling a little relieved, step into the white labyrinth and explore the musical performance. 
Tanken bak, forklarer Raein, var å skape et rom der de inviterte kunne legge bak seg daglige bekymringer i den mørke tunnelen, for så, en tanke lettet, kunne tre ut i den hvite labyrinten og utforske den musikalske performancen.
Once inside the labyrinth the audience were not only able to get very close to the musicians, they could also listen to pieces of music composed especially for the location they were in. 
Inne i labyrinten hadde publikum ikke bare mulighet til å komme helt nær utøverne, de kunne også lytte til deler av musikken komponert spesielt for det stedet de til enhver tid befant seg i.
The labyrinth encouraged people both to gather in groups and to have a more individual and intimate experience. 
Labyrinten innbød dessuten både til å samles flere i en gruppe, og til mer individuell og intim opplevelse.
—It was interesting to observe how the audience were sometimes drawn to the sounds while at other times looking as if they were overwhelmed by the louder and more powerful pieces, says Raein. 
– Det var interessant å legge merke til hvordan publikum noen ganger ble dratt inn mot lydene, mens de andre ganger syntes overveldet av sterkere og mer kraftfulle stykker, sier Raein.
Exploring together 
Et fellesskap av utforsking
The evening performance went down very well with the audience, according to the two in charge of the project. 
Den musikalske kveldsforestillingen ble meget godt mottatt av publikum, mener de to ansvarlige for prosjektet.
The designers and musicians also gained new insights into how alternative and unusual performance venues can challenge the traditional relationship between music and audience. 
Designerne og musikerne fikk dessuten ny innsikt i hvordan alternative og spesielle steder for musikalske framføringer kan utfordre det tradisjonelle forholdet mellom musikk og publikum.
—Creating something that is specific to a time and place has value in itself. 
– Å skape noe som er både tids- og stedsbestemt, har en egen verdi.
The fact that it happens there and then makes the experience more unique, more fragile, and more precious, says Raein. 
At det bare skjer der og da, gjør opplevelsen mer unik, mer skjør og dyrebar, sier Raein.
—We wanted to create something that moved the audience. 
– Vi ville skape noe som beveger publikum.
You could perhaps describe it as a celebration of a kind of micro-utopia where there is a fellowship of exploration and where it’s okay to just be and to move around. 
Det går kanskje an å kalle det en feiring av et slags mikroutopia, der det fins et fellesskap av utforsking, og der det er tillatt bare å være i det, og bevege seg rundt.
—Also, the pavilion was built for one night only, just for this event, as a space that could be both explored and experienced, a room for creating and reflecting, Innervik says. 
Som et sted som kan både utforskes og oppleves, et rom for å skape, og et rom for refleksjon, påpeker Innervik.
“The students need to take bigger risks in order to create something new. 
"Studentene må selv ta styring over egen kunstnerisk utvikling.
The world is changing fast, and the students must be open to the different roles that a musician may have or may want to have” (Innervik) 
I The Pavilion har de lært underveis, og blitt tvunget til å bevege seg mer ut i det eksperimentelle" (Innervik)
Students should take bigger risks 
Vil ha studentene til å risikere mer
According to Innervik and Raein, the biggest challenge associated with The Pavilion was to get close to forty people – students and teachers – to agree on one single artistic project. 
Den største utfordringen med The Pavilion , ifølge Innervik og Raein, har vært å få nærmere førti mennesker, studenter og lærere, til å enes om ett og samme kunstneriske prosjekt.
— Placing them in a new kind of context where they had to work together to agree on a set of goals and then planning and executing them was a big challenge but also highly productive, say Innervik and Raein. 
– Å putte dem inn i en ny type sammenheng, der de i fellesskap har skullet bli enige om målene, og så har planlagt og gjennomført dem, har vært utfordrende, men svært fruktbart, sier Innervik og Raein.
Rewards were also reaped from the mutually respectful relationships between students and teachers, Innervik explains. 
Det fruktbare ligger også i det gjensidig respektfulle samspillet mellom studenter og lærere, forklarer Innervik.
— Together we asked questions that no-one had the answers to. 
– Vi har sammen stilt spørsmål som ingen har hatt svaret på.
That meant placing a great deal of trust in the students but also giving them responsibility. 
Det innebærer en stor tillit til studentene, men også en ansvarliggjøring.
The students themselves have to take responsibility for their artistic development. 
Studentene må selv ta styring over egen kunstnerisk utvikling.
In The Pavilion they learnt as they went along, and they’ve been forced to be experimental. 
I The Pavilion har de lært underveis, og blitt tvunget til å bevege seg mer ut i det eksperimentelle.
— The students need to take bigger risks in order to create something new, Innervik says. 
– Studentene må risikere mer for å kunne skape noe nytt, medgir Innervik.
The world is changing fast, and the students must be open to the different roles that a musician may have or may want to have, he explains. 
Verden er i rask endring, og studentene må være åpne overfor de ulike roller en musiker kan komme til å ha eller ønsker seg, utdyper han.
Change 
Skaper endring
The development project The Pavilion is part of the CEMPE focus area Independent Music Careers. 
Utviklingsprosjektet The Pavilion hører under CEMPEs satsningsområde Frilanskarriere .
The aim of the initiative is to encourage the students to develop innovative ideas and projects to allow them to meet new audiences in new arenas. 
Hensikten med denne satsningen er å stimulere studentene til å utvikle nyskapende ideer og prosjekter for å kunne møte nye publikumsgrupper på nye arenaer.
This project is one of many focusing on making both students and teachers think critically about their own practices and giving them new insights into what is possible. 
Prosjektet er ett av flere som dreier seg om å få både studenter og lærere til å tenke kritisk rundt egen praksis og gi dem ny innsikt i hva som er mulig å få til.
— The students spend a lot of time working alone, often on their respective principal instruments. 
– Studentene jobber ellers mye alene, gjerne med hvert sitt hovedinstrument.
It’s important for them to see what they can achieve when working together with others. 
Det er viktig for dem å se hva som er mulig å få til i et fellesskap med andre.
Being introduced to other specialisms and new knowledge paves the way for new opportunities, and that’s necessary, Innervik insists. 
Å få innsikt i andre fagfelt, annen kunnskap, åpner opp for nye muligheter, og det er nødvendig, sier Innervik.
— Making a living as a performing musician is more challenging than before, he points out. 
– Det er mer krevende enn før å leve av å være utøvende musiker, påpeker han.
Musicians – both students and teachers – have to find new ways of presenting their music. 
Musikere, både studenter og lærere, må finne nye måter å presentere musikk på.
—Besides, it’s both educational and fun. 
– Dessuten er det lærerikt og gøy.
— It’s great that the students face up to these questions while they’re still students, according to Peter Tornquist. 
– Det er positivt at studentene møter den type spørsmål mens de ennå er studenter, mener Peter Tornquist.
We’re already seeing that happening. 
Og det ser vi allerede skjer.
Eyolf has given main instrument lessons to the drum student Henrik this year, where they often improvise freely in duo with piano and drums. 
Eyolf har hatt nokre hovudinstrumenttimar med trommestudent Henrik dette skoleåret, og då speler dei ofte duo piano og trommer.
In a workshop with teachers and students participating in Cross-genre practicing, they demonstrate an exercise they have used in lessons. 
På ein workshop med lærarar og studentar som deltek i Øving på tvers av sjangrar, skal Eyolf og Henrik demonstrere ei øving dei ofte har gjort på time.
The purpose with the exercise is to discover what kind of improvisational repertoire they utilize when they play free together. 
Poenget med øvinga er å sette fokuset på kva for improvisasjonsrepertoar dei bruker når dei speler fritt saman.
They begin with free improvisation together without addressing anything in advance, to see what happens. 
Dei startar med å improvisere fritt utan å adresse noko bestemt, for å sjå kva som hender.
What kinds of noticeable musical ideas or elements come out of Henrik’s playing? 
Kva for ulike musikalske fenomen eller idéar kan dei legge merke til at Henrik bruker ofte på trommene?
For the sake of the exercise, Eyolf wants Henrik to identify five different, typical elementsthat occur when he doesn’t plan what to play. 
For øvinga si skuld ønsker Eyolf at dei skal kunne identifisere fem ulike fenomen som er typisk for Henrik når han ikkje tenker seg om på førehand.
After a couple of short duo improvisations, Eyolf asks how Henrik perceived the two different improvisations. 
Etter to improviserte forløp spør Eyolf Henrik korleis han opplevde dei to forløpa.
Eyolf: I tried to notice what you did repeatedly, which of course was influenced by what I did, but which nonetheless came from you. 
Eyolf: Eg prøvde å legge merke til kva du gjorde ofte, noko som sjølvsagt blei påverka av kva eg gjorde, men som uansett kom frå deg.
There are some things I noticed, that often comes as a “chain reaction” from you. 
Det er nokre ting eg la merke til, som ofte kjem som ein «kjedereaksjon» hos deg.
Repetitions 
Gjentaking
After three short improvisations together, Eyolf summarizes the five musical elements he finds most typical in Henrik´s playing. 
Etter tre runder med korte improviserte forløp saman oppsummerer Eyolf fem musikalske element som han oppfatta at Henrik gjentok ofte i dei improviserte forløpa.
The first element is what Eyolf calls “single stroke drum roll”. 
Det første elementet kallar Eyolf for «enkeltslagsvirvel».
It is short, it builds up tension, and it often contains a releasing “tale”. 
Han beskriv den som kort, at den bygger opp spenning, og den har ofte ein liten avfraserande hale.
Eyolf describes element number two like this: 
Element nummer to beskriv Eyolf slik:
– It sounds like a kind of phrase ending [sings a phrase with a descending melodic contour], which is kind of “break-like”. 
- Det høyrast ut som ein slags fraseslutt [syng frase med nedadgåande pitch], som er litt brekk-aktig [som eit tromme-break].
In our lessons we have often talked about this element, that it comes too often, as a habit. 
På timane våre har vi ofte snakka om at dette elemenet kjem litt for ofte, som ein vane.
It has the effect that it ends something that perhaps is not meant to be ended, instead of inviting to a continuation. 
Den har den effekten at den avsluttar noko som eigentleg ikkje er meint å slutte, i staden for å invitere til framhald.
The third element is described by Eyolf as a longer drum roll, and the fourth element that Henrik plays phrases distributed on the whole drum set. 
Det tredje elementet kallar Eyolf for ”teppevirvel”, og det fjerde elementet er at Henrik speler fraser fordelt rundt på heile trommesettet.
After some discussions they conclude that the fifth element can be identified as abrupt stops, which Eyolf describe as “a kind of fill with a silent tale”. 
Etter litt diskusjon kjem dei saman fram til at det femte elementet kan identifiserast som abrupte stopp, noko Eyolf formulerer som ”eit slags fill med stum hale” .
This is exactly what the exercise is about. 
"Det er dette øvinga handlar om.
You have already come further with that element, now you have learned something new about it. 
No har du allereie kome lenger med det elementet, no har du lært noko nytt om det."
(Eyolf Dale) 
(Eyolf Dale)
Variations 
Variasjonar
After having identified the five elements in Henrik´s playing emerging from the interplay with Eyolf, Eyolf explains that in the same way as one can practice melodic variations over a chord sequence, one can practice variations over these five elements. 
Etter at dei har identifisert dei fem ulike elementa i Henrik sitt spel, som oppsto i samspelet med Eyolf, forklarar Eyolf at på same måte som ein kan øve på ulike melodiske variantar over eit akkordskjema, så kan ein øve på å lage ulike variantar over desse fem elementa.
Henrik is then instructed to consciously utilize the first element in an improvisation, the single stroke roll, and simultaneously vary the sound combinations he uses when he performs it. 
Henrik får no i oppgåve å medvite bruke det første elementet, enkelslagsvirvelen, men å variere kva for klangkombinasjonar han bruker når han speler dette.
Henrik improvises solo trying to execute the task. 
Henrik improviserer litt fritt åleine der han prøver å sette oppgåva ut i livet.
Eyolf: Nice, but it was still quite short. 
Eyolf: Fint, men den var framleis ganske kort.
Can you make it last longer? 
Kan den vare litt lenger?
Henrik: Yes, but it is technically hard. 
Henrik: Ja, men det er vanskeleg teknisk.
Eyolf: Try. 
Eyolf: Prøv.
Create an impro where you vary the element, first by using one and the same sound, and where you use two different sounds. 
Lag ein liten impro der du varierer over det elementet, der du brukar same lyd, og der du brukar to ulike lydar.
[Henrik improvises for a longer time.] 
[Henrik improviserer eit litt lengre strekk.]
Eyolf: Right, very cool! 
Eyolf: Ikkje sant, ganske kult!
It creates a concentration around a few elements. 
Det skapar konsentrasjon rundt få element.
This is exactly what the exercise is about. 
Det er dette øvinga handlar om.
You have already come further with that element, now you have learned something new about it. 
No har du allereie kome lenger med det elementet, no har du lært noko nytt om det.
In the same manner they work through each single element. 
På same måte arbeider dei seg gjennom kvart av dei fem elementa.
Henrik expresses insecurity of how to use an element for variation, and Eyolf provides suggestions for Henrik to try out. 
Henrik seier han av og til er usikker på korleis han kan bruke eit element til å variere med, og Eyolf gir han forslag.
Eyolf: And now we take that long drum roll. 
Eyolf: Så tar vi den «teppevirvelen».
Henrik: Yes, you can open it or close it [depending on where on the drum you hit]. 
Henrik: Ja, ein kan opne den eller lukke den [avhengig av kor på skinnet ein slår].
[Henrik demonstrates an open versus closed sound.] 
[Henrik demonstrerar] Henrik: Teksturen blir også påverka av kor hardt ein pressar med vispene.
The texture is also influenced by how hard you press with the brushes. 
Eyolf: Ja, kva viss èi hand går fort, og ei hand går sakte?
Then you will provide even more depth. 
[speler] Eyolf: Kul effekt, fordi dei to henda speler ulikt.
Henrik: Yeah, like two dimensions [he plays]. 
Dette er overførbart til tradisjonelt vispekomp også.
When Henrik is forced to delimit himself to one particular element, and simultaneously to try to create variations on the element, he more easily becomes aware of the conditions that caused him to play in a certain way at a certain point. 
Når Henrik tvingast til å avgrense seg til eitt bestemt element, og samstundes forsøke å variere elementet, blir han lettare merksam på kva for føresetnader som har forårsaka e spelemåten.
For instance, certain sound combinations are connected to certain motoric patterns on the drum set. 
Til dømes er bestemte klangkombinasjonar kobla til bestemte motoriske mønstre på settet.
The variation exercise leads him to generate more potential options for later improvisations, both creatively and technically, because he has “trod” different “pathways” with the same material. 
Variasjons-øvingane gjer at han både kreativt og motorisk genererer fleire potensielle valgfor seinare improvisasjonar, fordi han får gått opp ulike ”stiar” med det same materialet.
Simultaneously, he has practiced creative discipline, by examining creative possibilities with an isolated and limited material. 
Ein øver samstundes på kreativ disiplin, ved å undersøke ulike kreative moglegheiter med eit isolert og avgrensa materiale.
Instead of censuring and criticizing oneself, the elements that constitute the habits are utilized for further musical development. 
I staden for å sensurere og kritisere seg sjølv, tar ein i staden bruk vanene som eit materiale ein kan vidareutvikle.
Approaching one’s deficiencies 
Å kultivere eigne vaner
Another aspect of the exercise is connected to how one as a creative musician approach one´s own deficiencies – such as repeating certain musical patterns or habits without awareness. 
Eit anna aspekt med denne øvinga dreier seg om korleis ein som skapande musikar tar fatt i eigne manglar – som det å repetere bestemte element på ein umedvite måte kan seiast å vere.
To an improviser, the following dilemma often occur: You want to cultivate your own playing, but if your inner, critical voice that tells you about your deficiencies becomes too strong, it can become devastating for the ability to take initiatives in the process of improvisation. 
For ein improvisator oppstår ofte følgande dilemma: Ein vil gjerne kultivere spelet sitt, men dersom den indre, kritiske stemma som fortel deg om manglane dine blir for sterk, kan det vere veldig øydeleggande for initiativ i improvisasjonsprosessen.
The exercise Henrik and Eyolf demonstrated approaches the problem with automatized habits in a constructive way, that avoids the dilemma. 
Øvinga Henrik og Eyolf demonstrerte har angrip problemet med automatiserte vanar på ein konstruktiv måte, som gjer at ein kan unngå dette dilemmaet.
As Eyolf says: “[Then] you have already come further with that element, now you have learned something new about it.” 
Som Eyolf seier: ”[Då] har du allereie kome lenger med det elementet, no har du lært noko nytt om det.
I was keen to look at the breadth of approaches to mental training amongst the informants. 
– Dette med mental trening er noe som kan være vagt for mange, sier Ida.
Ida submitted her master thesis in May. 
– Folk har gjerne forskjellige forståelser av hva mental trening kan være.
Nature 
Naturen
Ida identified both similarities and differences in the way the musicians she spoke to use mental training. 
Ida så både likheter og ulikheter i hvordan musikerne hun snakket med brukte mental trening.
Yoga, meditation and nature were all mentioned. 
Både yoga, meditasjon og natur ble nevnt.
– One of them in particular talked a lot about nature. 
– Det var særlig én som snakket om naturen.
He said he could benefit as much by going for a walk in the woods as from spending six hours in the practice room. 
Han fortalte at han kunne gå en tur i skogen og få like mye igjen for det som å stå seks timer på øverommet.
– How did he explain that? 
– Hva forklarer han det med?
– It has something to do with perspective. 
– Det har noe med perspektiv å gjøre.
He talked about taking the time to let things ripen. 
Han pratet om å få tid til å la ting modne.
The sounds of nature inspire him to go back to the practice room and make music. 
Fra alle naturlydene får han inspirasjon til å gå tilbake til øvingsrommet og lage musikk.
New ideas pop up during these walks, he says. 
Det popper opp idéer på disse turene, sier han.
Visualisation 
Visualisering
Many of the informants also talked about aspects directly linked to their instrument. 
Det var også flere som snakket om aspekter som var knyttet direkte til instrumentet.
Picturing technically difficult phrases, for example, without physically holding the saxophone was something the informants benefited from. 
Det å se for seg teknisk vanskelige fraser, for eksempel, uten å stå fysisk med saksofonen på øverommet, var noe informantene hadde utbytte av.
Both fingering and sound were things that the informants could visualise and practise mentally. 
Både fingersetting og klang var noe informantene kunne visualisere og trene på mentalt.
A broader perspective was also brought up: 
Også det litt større perspektivet ble nevnt:
– One of the informants talked about using visualisation before walking onto a big stage in order to calm his nerves and improve his performance. 
– En informant snakket om å bruke visualisering før han går på en større scene for å roe nervene og øke prestasjonsevnen.
By picturing the crowd, queuing around the block to get in, he evokes the emotions associated with that, and when he then steps onto the stage he has assumed this attitude. 
Ved å se for seg masse folk, milevis med kø for å komme inn på konserten, får han fram de følelsene som er knyttet til dette, og når han går ut på scenen entrer han med denne innstillingen.
– I asked him whether he ever gets disappointed if there isn’t a long queue, Ida says. 
– Jeg spurte ham om han kunne bli skuffet hvis det da ikke er milevis med kø, sier Ida.
That doesn’t matter, he answered, because by that point he will already have elicited that emotion. 
–Det er ikke så farlig, sa han, for på det tidspunktet vil han allerede ha den følelsen i seg.
It allows him to perform with that feeling even if the audience should turn out to be no more than a dozen strong. 
Og da kan han spille med den feelingen selv om det bare skulle være femten mennesker i salen.
Does mental training have an effect? 
Gir mental trening effekt?
The musicians Ida spoke to use mental training to varying degrees, but all of them spoke of its benefits. 
Musikerne Ida snakket med bruker mental trening i ulik grad, men alle forteller at de opplever god effekt av å bruke det.
– The reason some of the informants use less mental training is often down to time. 
– Grunnen til at noen av informantene bruker mental trening mindre har ofte med tid å gjøre.
They simply do not have the time to sit down and work on mental exercises. 
De har rett og slett ikke tid til å sette seg ned og jobbe med de mentale øvelsene.
– But it’s difficult to say whether you can actually feel the effect of mental training, Ida says. 
– Men det er vanskelig å svare på spørsmålet om man opplever effekt av mental trening, påpeker Ida.
– Of course, we don’t know how things would’ve turned out had they not used mental training. 
– Vi kan jo ikke vite hvordan det hadde vært om de ikke hadde brukt mental trening.
Taking a lesson from sports 
Lærer fra idretten
Research into the world of sport is often cited when the issue of mental training is raised. 
I flere sammenhenger vises det til forskning fra idrettsfeltet når det snakkes om mental trening.
For example, research fellow Johannes Lunde Hatfield asks whether mental training exercises used in sports psychology could have a positive impact on music students’ development. 
Blant annet stiller stipendiat Johannes Lunde Hatfield spørsmål om mentale øvingsteknikker fra idrettspsykologi kan ha positiv virkning på musikkstudenters utvikling .
Ida also writes about mental training in sports in her master thesis. 
Ida skriver også om mental trening i idrett i sin masteroppgave.
However, she believes there are key differences between sports and music, especially when it comes to the focus on competition and results. 
Hun mener likevel det er viktige forskjeller mellom idrett og musikk, særlig når det gjelder fokus på konkurranse og resultater.
In music the process goals are more important, she points out. 
Innen musikk er prosessmålene viktigere, påpeker Ida.
– Has there been too little focus on mental training in music? 
– Har det vært for lite fokus på mental trening innen musikk?