natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The male has central tail-feathers that are up to 13 cm long, which gives rise to the common name for this duck. 
50–62 cm lang, hunnen 38–43 cm, og begge veier mellom 600 og 900 g.
In spring and autumn it has an intermediate transitional plumage. 
Ryggen er brunsvart.
The female in nesting plumage has a dark brown back and white under-parts and brown-black head with a large white patch around the eye and down the side of the neck. 
Hunnenes hekkedrakt er relativt lik hannenes, men de mangler de lange stjertfjærene, er mattere i fargene, og den hvite flekken rundt øyet er mindre og dårligere avgrenset.
The long-tailed duck has a circumpolar distribution and breeds throughout Alaska, northern Canada, Greenland, Iceland, Svalbard, Fennoscandia, the Kola Peninsula and Siberia. 
Havellen har en sirkumpolar utbredelse og hekker fra Alaska (USA) gjennom det nordlige Canada, Grønland, Island, Svalbard, Fennoskandia, Kolahalvøya (Russland) og Sibir (Russland).
The species nests both in mountainous regions and in lowlands, often far from the coast. 
Arten forekommer både i fjellområder og i lavlandet, ofte langt fra kysten.
It is thought to be migratory, but its movements are very poorly documented. 
Det er antatt at havellen er trekkfugl, men trekkrutene er dårlig kjent.
The long-tailed duck breeds mainly in the western parts of Spitsbergen and on Bjørnøya within Svalbard. 
På Svalbard hekker arten hovedsakelig på Bjørnøya og i de vestlige delene av Spitsbergen.
Solitary pairs breed on small islands and along the coast of Spitsbergen, close to freshwater ponds. 
Spredte par hekker på holmer og langs kysten av fastlandet på Spitsbergen.
Observations from the mid 1990s suggest that at least some individuals from the Svalbard population winter in ice-free waters off the west coast of Svalbard, mainly along Nordenskiöldkysten and Prins Karls Forland. 
Tellinger av overvintrende sjøfugler på vestkysten av Spitsbergen har vist at deler av Svalbardbestanden overvintrer i isfrie områder langs vestkysten av Spitsbergen, primært langs Nordenskiöldkysten og Prins Karls Forland.
Long-tailed ducks can be seen along the ice-edge early in spring. 
Haveller kan observeres langs iskanten tidlig om våren.
Important wintering areas are located along the coast of northern Norway and in the Baltic. 
Viktige overvintringsområder for arten er trolig langs kysten av Nord-Norge og Baltikum.
The long-tailed duck breeds on the tundra, usually near freshwater ponds and lakes. 
Vanligvis hekker havellen nær ferskvannsdammer og tjern i tundraområder.
Several pairs may nest close together though the species is not regarded as being a colonial breeder. 
Arten hekker ikke i kolonier, men flere par kan hekke relativt tett i samme område.
The territory usually includes a freshwater pool where intense courtship behaviour occurs. 
Territoriet omfatter vanligvis en ferskvannsdam hvor den intense kurtisen foregår.
Outside the breeding season long-tailed ducks stay mainly in coastal waters. 
Utenom hekketiden oppholder havellene seg i kystnære områder.
They show considerable variation in habitat use and dive to various depths. 
De viser stor variasjon i habitatbruk, og de kan utnytte næring på varierende dyp.
Their diet consists mainly of invertebrates, but they also feed on some plant matter. 
Dietten består hovedsakelig av virvelløse dyr, men de beiter også på plantemateriale.
In Svalbard long-tail ducks eat mussels, crustaceans and insect larvae. 
På Svalbard er vingesnegler, muslinger, krepsdyr og ulike insektslarver viktige byttedyr.
The long-tailed duck starts breeding as soon as the breeding area is free of ice in late June. 
Hekkingen starter så snart vannene er fri for is, vanligvis i slutten av juni.
The nest is lined with dark-coloured down that has white speckles; the nest itself is a shallow depression directly on the tundra. 
Reiret er en grunn fordypning i underlaget som hunnen skraper ut, og som fôres med plantemateriale og dun.
The female incubates the eggs for four weeks. 
Hunnen feller fjær senere.
The males leave the females early in the incubation period and go out to the coast where they moult either singly or in small flocks. 
Hunnen og ungene forlater reiret umiddelbart etter klekking og forflytter seg til ferskvann i nærheten av hekkeplassen.
The females moult somewhat later than the males. 
Høyeste kjente levealder på en fugl ringmerket i Norge (inkl.
The highest age recorded in Norway (including Svalbard) is eight years. 
Svalbard) er åtte år.
The European breeding population is estimated to be 690,000 pairs, and is thought to be stable. 
Den europeiske hekkebestanden er på over 690 000 par, og den regnes som stabil.
Today, Director Jan-Gunnar Winther was appointed by the King in Council to his second term of 6 years as director of the Norwegian Polar Institute. 
Direktør Jan-Gunnar Winther ble i dag, av Kongen i statsråd, beskikket til sin andre åremålsperiode på 6 år som direktør i Norsk Polarinstitutt.
Jan-Gunnar Winther. 
Jan-Gunnar Winther.
Winther is a civil engineer from NTNU in 1987 and received his Ph.D. (doctoral) from the same place in 1993. 
Winther er sivilingeniør fra NTNU fra 1987 og Ph.D (doktorgrad) samme sted fra 1993.
Jan-Gunnar Winther (48 years) has in the past six years been the director of the Norwegian Polar Institute. 
Jan-Gunnar Winther (48 år) har de siste seks årene vært direktør for Norsk Polarinstitutt.
From 1988 to 1994 he was employed as a research engineer at SINTEF NHL, Trondheim. 
Fra 1988 til 1994 var han ansatt som forskningsingeniør ved SINTEF NHL, Trondheim.
In 1994 he was appointed head of the Antarctic section of the Norwegian Polar Institute. 
I 1994 ble han ansatt som leder for Antarktis-seksjonen i Norsk Polarinstitutt.
From 1998 to 2004 he headed the program for polar climate research, and in 2004 he was employed as the research director at the Norwegian Polar Institute. 
Fra 1998 til 2004 ledet han programmet for polar klimaforskning, og i 2004 ble han ansatt som forskningsdirektør i Norsk Polarinstitutt.
He has attended tasks and duties in a variety of contexts, both within the Fram Centre in Tromsø and nationally, as well as internationally. 
Han har under tiden i instituttet hatt oppgaver og verv i en rekke sammenhenger, internt i Framsenteret og nasjonalt, så vel som internasjonalt.
Press release from the Ministry of the Environment. 
Pressemelding fra Miljøverndepartementet.
More than 30 scientists from various European countries are currently travelling to Ny-Ålesund. 
I disse dager møtes mer enn 30 forskere fra Europa i Ny-Ålesund for å studere effekten av økende CO2 konsentrasjoner på marine økosystemer.
Ny-Ålesund. 
Ny-Ålesund.
Photo: Norsk Polarinstitutt 
Foto: Norsk Polarinstitutt
They will be anchored in the fjord, filled with ambient sea water and then closed by divers. 
Dette gjøres ved hjelp av såkalte mesokosmer, som er svære poser som fylles med fjordvann og settes ut i havet.
Afterwards, the CO2 concentration in the seawater will be manipulated along a gradient to simulate future CO2-concentrations in the ocean. 
Etter de har blitt lukket av dykkere, manipuleres så CO2-konsentrasjonen i de forskjellige «posene».
During 6 weeks, the development of the planktonic and microbial food web in the bags, together with all kinds of physical and chemical parameters will be followed closely by the scientists. 
Forskerne kommer til å følge den videre utviklingen av alt liv som finnes i mesokosmene ved daglige prøvetakinger i 6 uker.
From Norwegian Polar Institute, post doc. 
Mer detaljer om EPOCA-arktisk kampanje 2010, med blant annet en blogg.
Eva Leu will participate in the experiments, looking for the effect of ocean acidification on phytoplankton food quality, with special focus on essential omega-3-fatty acids. 
Fra Norsk polarinstitutt deltar post doc Eva Leu, som skal studere effekten av havforsuring på næringskvaliteten til planteplankton (mikroalger), med spesiell fokus på essensielle omega-3-fettsyrer.
Malin Daase(post doc.) will assist her with the sampling during the first two weeks, and collaborate with colleagues from Germany on feeding experiments with zooplankton. 
Hun får assistanse fra post doc Malin Daase de første to ukene, og det vil i tillegg samarbeides med tyske kollegaer fra AWI i Bremerhaven om fødeeksperimenter med zooplankton.
This research is carried out under the framework of the MERCLIM-project. 
Disse forsøkene gjøres som en del av MERCLIM-prosjektet.
From the preparation meeting in Kiel this January, showing participating scientists in front of the mesocosms. 
Fra forberedelsemøte i Kiel i januar, med forskerne foran mesokosmene.
Photo: Michael Mayerhöfer 
Foto: Michael Mayerhöfer
The long-tailed skua is the smallest and most slender of the skuas. 
Fjelljoen er den minste og slankaste av joane.
Long-tailed skua Photo: Norwegian Polar Institute 
Fjelljo Foto: Norsk Polarinstitutt
Long-tailed skua in other languages 
Fjelljo på fleire språk
Stercorarius longicaudus 
Stercorarius longicaudus
Fjelljo 
Arctic skua
Falkenraubmöve 
Falkenraubmöve
Labbe à longue queue 
Labbe à longue queue
The long-tailed skua is the smallest and most slender of the arctic skuas. 
Fjelljoen er den minste og slankaste av joane.
It has a graceful flight, similar to a tern. 
Han har ei grasiøs og lett flukt som kan minne om ei terne.
The long-tailed skua is unmistakable in breeding plumage with its extremely long tail being a key identification cue. 
Fjelljoen er umiskjenneleg i sommardrakt på grunn av dei ekstremt lange midtre stjertfjørene.
Distribution 
Utbreiing
The long-tailed skua has a circumpolar distribution in arctic regions and is also found in northern Scandinavia. 
Fjelljoen har ei cirkumpolar utbreiing i arktiske og subarktiske område og finst mellom anna i dei nordlege delane av Skandinavia.
It is a migratory bird that passes the coast of Norway and the shores of Western Europe during its migration to wintering areas in the southern parts of the Atlantic Ocean. 
Han er ein trekkfugl som passerer kysten av Noreg og andre delar av Vest-Europa på veg til vinterkvartera i dei sørlege delane av Atlanterhavet.
In Svalbard, the long-tailed skua is encountered annually in small numbers on the tundra along the coast. 
På Svalbard blir det observert fjelljo kvart år, men det er berre nokre få av han på tundraen langs kysten.
Breeding has only been observed a few times. 
Han er ein fåtalig hekkefugl, og bestanden er truleg på 25–50 par.
It is also seen annually in the waters around Svalbard, probably in connection with its migration from eastern Greenland and the Russian Arctic. 
Fuglane blir òg regelmessig observerte i havområda rundt øygruppa, truleg under trekket frå hekkeområda på Aust-Grønland og russisk Arktis.
The virtual absence of small rodents is the likely reason for the long-tailed skua’s rarity in Svalbard. 
At fjelljoen ikkje er vanleg på Svalbard, skriv seg truleg frå mangelen på smågnagarar (bortsett frå austmarkmus).
In East Greenland, which has a similar climate to Svalbard but where lemmings are found, the species is a common nesting bird. 
På Aust-Grønland, som har om lag det same klimaet som Svalbard, er arten nemleg talrik, for her finst det lemen.
The minke whale is the most numerous of the rorqual whales in Norwegian waters, with the Northeast Atlantic stock numbering well over 100,000 animals. 
Vågehvalen er den mest tallrike av bardehvalene i norske farvann, og man regner med at den nordøstatlantiske bestanden er på godt over 100 000 dyr.
The minke whale is the smallest of the rorqual whales. 
Den er den minste av hvalene i finnhvalfamilien.
It has the same general shape and colour as the larger members of this group, being quite sleek and streamlined in build, dark grey or black dorsally and lighter ventrally. 
Den har den samme slanke, strømlinjeformede kroppen som de andre medlemmene i denne familien, og også det samme generelle fargemønsteret med gråsvart ryggside og lysere underside.
Minke whale. 
Vågehval.
Common minke whale in other languages 
Vågehval på flere språk
Balaenoptera acutorostrata 
Balaenoptera acutorostrata
Vågehval 
Minke whale
Zwergwal 
Zwergwal
Petit rorqual 
Petit rorqual
In the North Atlantic minke whales can reach a length of 10 metres long, with females being slightly larger than males; they have a distinct white patch on their small pectoral (front) fins. 
Vågehvalene i det nordlige Atlanterhavet kan bli opptil 10 meter lange, og hunnene blir noe større enn hannene.
Minke whales are very broadly distributed in both northern and southern oceans. 
Vågehvalene har et stort utbredelsesområde både på den nordlige og sørlige halvkule.
The species of minke whale that lives in the North Atlantic spends the winter months at the southern end of its range somewhere between the Straits of Gibraltar in the east and the Caribbean in the west (their winter distribution and behaviour is very poorly documented). 
Vågehvalene som finnes i det nordlige Atlanterhavet tilbringer vinteren i sørlige deler mellom Gibraltarstredet i øst og Det karibiske hav i vest.
They migrate northward in the spring reaching as far west as Baffin Bay in the Canadian Arctic and Svalbard in the east. 
Om våren trekker de nordover så langt som til Baffinbukta på vestsiden og til Svalbard på østsiden.
These new genetic findings challenge the traditional wisdom, which was that the populations did not cross the equator from their respective hemispheres. 
I tillegg er disse klassifisert som to forskjellige arter.
North Atlantic minke whales feed on a variety of small fishes, including sand eels, capelin, mackerel, sprat and herring, as well as smaller food items such as euphausiids and larger fishes including salmon, cod, coal fish, whiting haddock and other species. 
I våre farvann spiser vågehvalen fiskearter som lodde, makrell, sild, torsk, sei og hyse samt mindre byttedyr som krill.
Their diet varies considerably by season and location as well as from year to year. 
Dietten varierer etter sesong, område og fra år til år.
Life History & Reproduction 
Livshistorie og reproduksjon
In the North Atlantic, mating occurs from October through until March. 
I det nordlige Atlanterhavet parer vågehvalene seg i perioden fra oktober til mars.
Gestation is approximately 10 months. 
Svangerskapsperioden er på rundt 10 måneder.
Calves are born on the wintering grounds and stay with their mothers for four to five months. 
Kalvene blir født i vinterområdene og er sammen med mora i 4–6 måneder.
Minke whales have been hunted since the middle ages during their coastal migrations. 
Vågehval er blitt fangstet siden middelalderen langs de kystnære trekkveiene sine.
Fishermen with primitive gear could trap the whales inside bays and fjords and then kill them with arrows. 
Fangstmenn med primitive redskaper fanget vågehvalene inne i små bukter og viker og avlivet dem med piler og spyd.
During the early periods of intense commercial whaling minke whales were largely ignored because of their small size but today they are the only large whale species that is commercially harvested. 
I de tidlige faser av den kommersielle hvalfangsten fikk vågehvalene være i fred fordi de var så små, mens de i dag er den eneste arten av større hvaler som er utsatt for kommersiell fangst.
The most conspicuous feature of the narwhal is the up to three metres long spiralled tusk, borne by males of the species. 
Det mest iøynefallende særtrekket hos narhvalen er den opptil tre meter lange spiralformede støttannen som hannene har.
The distribution of narwhal is largely confined to the North Atlantic region. 
Narhvalene finnes hovedsakelig i nordatlantiske områder.
They are most numerous in the eastern Canadian Arctic and along the coasts of Greenland, but occur also in the northern parts of Svalbard and the Franz Josef Land archipelagos. 
De er mest tallrike i østlige deler av kanadisk Arktis og langs Grønlands kyster, men finnes også i nordlige deler av Svalbard og ved Frans Josefs land.
Narwhal with calf. 
Narhval med unge.
Narwhal in other languages 
Narhval på flere språk
Monodon monoceros 
Monodon monoceros
Narhval 
Narwhale
Narwal 
Narwal
Narval 
Narval
Adult males are larger than females; males reach lengths of five metres and weights of up to 1,600 kg whereas females reach lengths of four metres and weights about 1,000 kg. 
Hannene blir større enn hunnene og kan bli opptil fem meter lange og veie 1600 kg, mens hunnene blir oppimot fire meter lange og veier rundt 1 tonn.
Young are born greyish-brown, and change their colour with age, similar to white whale calves. 
Nyfødte narhvaler har en gråbrun farge, og fargen endrer seg med alderen som hos hvithval.
They are most numerous in the eastern Canadian Arctic and along the coasts of Greenland. 
De er mest tallrike i østlige deler av kanadisk Arktis og langs Grønlands kyster.
They also occur in the northern parts of Svalbard and the Franz Josef Land Archipelagos. 
De finnes også i nordlige deler av Svalbard og ved Frans Josefs land.
They are rare beyond this range, but have been reported in both Alaskan and Siberian waters. 
De er sjeldne utenom disse nevnte områdene, men er registrert både i Alaska og Sibir.
Narwhals exhibit a seasonal movement pattern that follows the distribution of the ice through much of the year. 
Vandringsmønsteret til narhvalene følger stort sett utbredelsen av isen.
In Svalbard, most recent sightings of narwhals come from fjords in Nordaustlandet and from Hinlopenstretet in the northeastern parts of theArchipelago. 
På Svalbard har det i de senere år blitt gjort observasjoner en rekke ganger utenom islagte områder i Hinlopenstretet og i fjordene på Nordaustlandet.
But, observations of individual animals have also occurred recently on the west coast of Spitsbergen (e.g. innermost Kongsfjorden (2012) and deep within Adventfjorden (2013)). 
I tillegg er enkeltindivider observert på vestsiden av Spitsbergen som f. eks. innerst i Kongsfjorden (2012) og innerst i Adventfjorden (2013)
Narwhal are a gregarious species that usually occurs in small groups, but sometimes they aggregate into clusters of hundreds or even thousands of animals. 
Antallet på Svalbard vet man ingenting om, men de er betydelig mer sjeldne enn hvithvalene i området.
Narwhal are cryptic in both colouration and behaviour, and move away from boats rapidly; hence, they are very difficult to spot. 
Ellers er arten kjent for å oppholde seg over dypt vann, og den dykker jevnlig dypere enn 1000 meter.
During the summer they occur in groups that are segregated by sex. 
Narhvalene er vanskelige å observere.
Females and youngsters travel together while mature males tend to stay within all-male groups. 
De har en god kamuflasjefarge, samt at de trekker seg unna når de hører båter.
Narwhals are deep divers that can dive to well below 1000 m but dive records to date have never exceeded durations of 25 minutes. 
Om sommeren er det vanlig å se enten rene flokker med hanner eller flokker med hunner og kalver.
Similar to white whales and other toothed whales, narwhals use echolocation during foraging and probably also when travelling in murky water to avoid striking objects. 
Som for andre tannhvaler bruker narhvalene også ekkolokalisering når de finner mat og når de navigerer.
They feed on arctic cod, polar cod, Greenland halibut, bottom-dwelling cephalopods, squid and even shrimps. 
De spiser polartorsk, blåkveite, bunnlevende blekkspruter og andre bunndyr.
Polar bears and killer whales are the dominant predators of narwhals. 
For narhval er isbjørn og spekkhoggere de vanligste predatorene.
Narwhals mate in the spring, usually in May. 
Paringstiden er om våren, vanligvis i mai.
Inuit people in the North Atlantic region have always hunted narwhal. 
Urbefolkningene i de nordatlantiske områdene har alltid jaktet narhval.
People consume the meat and fat and where it is legal to do so the tusk of males is sold as a cash commodity. 
De spiser kjøttet og spekket, og støttennene er et verdifullt salgsobjekt.
Commercial whalers and sealers operating in the North Atlantic took narwhal opportunistically. 
Kommersielle hvalfangere i det nordlige Atlanterhavet tok narhval hvis de kom over slike.
Records exist of catches in Svalbard waters, but large numbers were never taken close to the Archipelago. 
Det ble tatt noen dyr i svalbardområdet, men kun i lite antall.
Narwhal are protected in Svalbard. 
Arten er fredet på Svalbard.
The northern bottlenose whale is a large member of the beaked whale family. 
Nebbhvalen er en av de største artene i nebbhvalfamilien.
Their most distinguishing feature is their short dolphin-like beak that occurs just in front of their bulbous-shaped forehead. 
Det mest fremtredende karaktertrekket hos denne arten er det korte delfinliknende nebbet som stikker ut fra det kuppelrunde hodet.
They occur northward to the summer ice edges on both sides of the Atlantic. 
Om sommeren kan de påtreffes helt opp til iskanten.
Northern bottlenose whale. 
Nebbhval.
Photo: Creative Commons 
Foto: Creative Commons
Northern bottlenose whale in other languages 
Nebbhval på flere språk
Hyperoodon ampullatus 
Hyperoodon ampullatus
Narhval 
Northern bottlenose whale
Entenwal 
Entenwal
Hyperoodon boréal 
Hyperoodon boréal
They are dark grey-brown in colour with lighter flanks and belly. 
Den har en mørk gråbrun farge på ryggen og er noe lysere på sidene og under buken.
They have some irregular, lighter spotting on the back. 
Den kan av og til ha noen uregelmessige lysere flekker på ryggen.
The dorsal fin is small, backward pointing and occurs quite far back on the body towards the fluke. 
Ryggfinnen er liten og sitter ganske langt bak på dyret.
Males are 8.5-9 metres long and weigh 7,000-8,000 kg, whereas females are smaller, being approximately 7.5 m long and 5,000-6,000 kg. 
Hannene blir opptil ni meter lange og veier 7–8 tonn, mens hunnene blir 7,5 meter lange og kan veie 5–6 tonn.
The northern bottlenose whale exhibits pronounced sexual dimorphism in the shape of the head. 
Kjønnene har svært forskjellig hodeform.
The forehead of males becomes very bulbous as they become sexually mature eventually becoming almost square whereas the forehead of females is more smoothly rounded and smaller. 
Pannen til hannene blir svært kuppelformet når de blir kjønnsmodne og blir til slutt så bratt at den nesten står vertikalt på snuten, mens hunnene har en mindre og mer avrundet hodeform.
Calves are grey with dark eye patches and a light-coloured forehead when they are born. 
Nyfødte kalver er grå med mørke flekker rundt øynene og med en lysere panneregion.
Stranded animals have been reported from as far south as France and Rhode Island, USA, in the east and west respectively. 
I østlige deler av Atlanterhavet vandrer nebbhvalene nordover om våren og sørover igjen sent på høsten.
This species is a deep-water animal that usually remains beyond the continental shelf, so is not commonly sighted in coastal waters. 
Nebbhvalen er en dyptdykkende art som stort sett oppholder seg utenfor kontinentalsokkelen.
In the Svalbard region they are sighted offshore on the western side of the Archipelago during the summer months; occasionally stranded animals wash up on islands or in fjords along the west coast. 
På Svalbard sees de oftest om sommeren langt til havs utenfor vestkysten av Spitsbergen, strandede individer kan finnes på øyer og inne i fjordene på vestkysten.
Only mature males travel into the High Arctic, females and younger animals are found much further to the south. 
Bare voksne hanner trekker opp i arktiske områder, mens hunner og kalver oppholder seg lenger sør.
So all northern bottlenose whales in Svalbard waters are male. 
Alle nebbhvalene som sees i svalbardområdet er derfor voksne hanner.
There is no population estimate available for northern bottlenose whales in the North Atlantic. 
Det finnes ikke noen bestandsestimater for denne hvalarten.
Northern bottlenose whales are predominantly squid eaters, although they do take other prey such as sea cucumbers, fish and shrimps that occur near the bottom. 
De spiser hovedsakelig blekksprut, men tar også andre dyr som finnes nær bunnen, som sjøpølser, fisk og reker.
This species calves in April in the Gully off the coast of Nova Scotia in Canada. 
Man vet svært lite om livshistorien til denne hvalarten.
Very little is known about the life history of this species. 
I Gullyområdet utenfor kysten av Kanada blir kalvene født i april.