natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The white dyke consists of felsic pegmatite, the black dykes of amphibolite and the brown one, the youngest, is syenite. 
Den hvite gangen består av {felsisk}]felsiske[/tooltip] pegmatitt, de sorte gangene av amfibolitt og den brune, og yngste gangen, har syenittisk sammensetning.
Homogeneous, resistant lithologies like syenite and granite, for example, often form nearly vertical mountainsides in Dronning Maud Land. 
Homogene, resistente litologier som for eksempel syenitt og granitt, dannes ofte nær vertikale fjellsider i Dronning Maud Land.
The bedrock at Jutulsessen mainly consists of granitic gneiss and migmatite. 
Berggrunnen i Jutulsessen består av hovedsakelig av granittisk gneis og migmatitt.
Syenite and gabbro also occur in the northeastern parts of Jutulsessen. 
I tillegg opptrer syenitt og gabbro i de nordøstlige deler av Jutulsessen.
The area is characterised by a large number of felsic dykes, which locally make up 20-30 % of the rock volume. 
Området er karakterisert av et stort antall felsiske gangbergarter som stedvis utgjør 20–30 % av bergartsvolumet.
This can be seen, for example, in the western cliff of Sætet. 
Dette kan man blant annet observere i vesteveggen av Sætet.
Structurally, the gneisses vary from being massive and homogeneous to displaying distinct layering. 
Strukturelt varierer gneisene fra å være massive og ensartede til å vise en tydelig lagdeling.
Along the east side of Jutulsessen, and elsewhere, structures are seen which show that the rocks have undergone partial melting. 
Langs østsiden av Jutulsessen, og også andre steder, kan man se strukturer som viser at bergartene har vært delvis oppsmeltet.
Stabben is an impressive mountain with 300 m high, steep cliffs. 
Stabben er en imponerende fjellformasjon med 300 m høye steile vegger.
It consists of massive, coarse-grained syenite which intruded (forced its way into) the country rocks about 500 million years ago. 
500 millioner år siden.
Since syenite is more resistant to erosion than the gabbro of surrounding mountains, Stabben stands up as a crag. 
Syenitt er mer resistent mot erosjon enn de omkringliggende fjellene som består av gabbro, og står derfor opp som en klippe.
The tall, steep cliffs of Jutulhogget consist of homogeneous, resistant (hard) gneisses. 
Jutulhogget danner høye, steile fjellvegger, og består også av homogene og resistente (harde) gneiser.
Where the rocks are more layered and richer in micas, the mountains are lower and have more gentle slopes, like the north side of Grjotlia. 
I områder hvor bergartene er mer lagdelt og rike på glimmermineraler, er fjellene lavere og med svakere helning, som for eksempel nordsida av Grjotlia.
Jutulsessen is a nunatak between two ice falls to the east and southwest. 
Jutulsessen er en nunatak mellom to isfall i øst og sørvest.
Small cirque glaciers at Jutulsessen have eroded and formed Sætet and Grjotlia, and left behind a great deal of morainic debris which consists of clay and sand particles and rocks derived from the surrounding mountains. 
Små botnbreer i Jutulsessen har erodert og formet Sætet og Grjotlia og lagt igjen mye morenemateriale som består av leire- og sandpartikler og bruddstykker fra fjellene omkring.
These areas with superficial deposits are characterised by permafrost, and patterned ground displaying 5-10 m large, up to 1 m high, circles and polygons with large stones accumulated in their centres, is developed in a number of places. 
Løsmasseområdene er preget av permafrost og flere steder er det utviklet polygonmark med 5–10 m store, og opptil en meter høye sirkler og polygoner med store steiner samlet i midten.
The weathering of the ice-free mountainsides takes place through frost shattering and strong winds which carry sand and ice particles. 
Forvitringen av de isfrie fjellsidene skjer gjennom frostsprengning og sterk vind som fører med seg sand- og ispartikler.
These processes have, for instance, formed deep holes and depressions along some mountainsides.Geology around the Norwegian Antarctic Station "Troll", Jutulsessen, Dronning Maud Land. 
Disse prosessene har bl.a. formet dype hull og forsenkninger langs noen fjellsider.Geology around the Norwegian Antarctic Station "Troll", Jutulsessen, Dronning Maud Land.
Norsk Polarinstitutts Meddelelser 111. 
Norsk Polarinstitutts Meddelelser 111.
Tromsø, Norway: Norsk Polarinstitutt. 
Tromsø, Norway: Norsk Polarinstitutt.
39 s." class="reflink">[4] 
39 s." class="reflink">[4]
Geological research 
Geologisk forskning
Printed maps 
Geologiske kart
Geology of eastern Mühlig-Hofmannfjella and Filchnerfjella in Dronning Maud Land, East Antarctica: A preliminary report on a Japan-Norway-Germany joint geological investigation. 
Geology of eastern Mühlig-Hofmannfjella and Filchnerfjella in Dronning Maud Land, East Antarctica: A preliminary report on a Japan-Norway-Germany joint geological investigation.
Polar Geoscience 16: 108–136. 
Polar Geoscience 16: 108–136.
Pan-African decompressional P-T path recorded by granulites from central Dronning Maud Land, Antarctica. 
Pan-African decompressional P-T path recorded by granulites from central Dronning Maud Land, Antarctica.
DOI:10.1007/s00710-012-0249-z. 
DOI:10.1007/s00710-012-0249-z.
DOI:10.1007/3-540-32934-X_7 
DOI:10.1007/3-540-32934-X_7
Geology around the Norwegian Antarctic Station "Troll", Jutulsessen, Dronning Maud Land. 
Geology around the Norwegian Antarctic Station "Troll", Jutulsessen, Dronning Maud Land.
39 s. 
39 s.
Polar Research is a leading international publication aimed at promoting the exchange of high-quality scientific knowledge about the Arctic and Antarctic across disciplinary boundaries. 
Polar Research is a leading international publication aimed at promoting the exchange of high-quality scientific knowledge about the Arctic and Antarctic across disciplinary boundaries.
"We are delighted to be partnering with the Norwegian Polar Institute at such a critical point in the field of polar science," said Dr. Mike Davis, Managing Director & Vice President, Life Sciences, Wiley-Blackwell. 
"We are delighted to be partnering with the Norwegian Polar Institute at such a critical point in the field of polar science," said Dr. Mike Davis, Managing Director & Vice President, Life Sciences, Wiley-Blackwell.
"Drawing from our strength as a respected publisher of high-quality science content, we are well positioned to develop innovative strategies for extending the reach, scope, and depth of Polar Research." 
"Drawing from our strength as a respected publisher of high-quality science content, we are well positioned to develop innovative strategies for extending the reach, scope, and depth of Polar Research."
In addition, occasional solicited essays, covering biographical or historical subjects, will be selected to appeal to a wide audience of scientists and other readers. 
In addition, occasional solicited essays, covering biographical or historical subjects, will be selected to appeal to a wide audience of scientists and other readers.
For more information on Polar Research, please visit www.blackwellpublishing.com/POR. 
For more information on Polar Research, please visit www.blackwellpublishing.com/POR.
About Wiley-Blackwell 
About Wiley-Blackwell
Wiley-Blackwell was formed in February 2007 as a result of the merger between Blackwell Publishing Ltd. and John Wiley & Sons, Inc.'s Scientific, Technical, and Medical business. 
Wiley-Blackwell was formed in February 2007 as a result of the merger between Blackwell Publishing Ltd. and John Wiley & Sons, Inc.'s Scientific, Technical, and Medical business.
Together, the companies have created a global publishing business with deep strength in every major academic and professional field. 
Together, the companies have created a global publishing business with deep strength in every major academic and professional field.
Wiley-Blackwell publishes approximately 1,250 scholarly peer-reviewed journals and an extensive collection of books with global appeal. 
Wiley-Blackwell publishes approximately 1,250 scholarly peer-reviewed journals and an extensive collection of books with global appeal.
Many of those who have visited Svalbard have been captured by the archipelago’s vast and cold wilderness with beautiful mountain formations and rich geological diversity. 
Mange som har besøkt Svalbard er blitt fenget av øygruppas vidstrakte, kalde villmark med vakre fjellformasjoner og fjellgrunnens mangfoldighet.
Svalbard gives us a unique look into geological processes, here from the mountain Eremitten on the east coast of Spitsbergen. 
UNIKT INNBLIKK Svalbard gir et unikt innblikk i geologiske prosesser, her fra fjellet Eremitten på østkysten av Spitsbergen.
Photo: Dierk Blomeier, Norwegian Polar Institute 
Foto: Dierk Blomeier / Norsk Polarinstitutt
Geoscience Atlas of Svalbard 
Geoatlas fra Svalbard
The Geoscience Atlas has approximately 170 maps, 400 photographs as well as concise explanatory texts. 
Geoatlaset er den første samlede oversiktsboken over geovitenskapelige fag fra Svalbard.
It collects data from a variety of geoscientific disciplines and topics in one book. 
Boka er rikt illustrert med mer enn 170 kart og 400 fotografier.
Buy the book 
Bestill boka
Geoscience Atlas of Svalbard. 
Geoscience Atlas of Svalbard.
Norwegian Polar Institute Report Series 148. 
Norsk Polarinstitutt Rapportserie 148.
Tromsø, Norway: Norwegian Polar Institute. 
Tromsø, Norge: Norsk Polarinstitutt.
Pages: 292, format: 25x34 cm, price: NOK 449,– (freight not included) 
292 sider, format 25x34 cm, kr 449,– (porto ikke inkludert).
A comparable diversity is not found anywhere else in northern Europe and no other places are so many geological periods conserved in rock. 
Ingen andre steder i Nord-Europa finnes et slikt mangfold av geologiske formasjoner, og ingen andre steder er så mange geologiske tidsepoker bevart i stein.
Although most of the land area is covered by glaciers, Svalbard is one of the few places in the world which provide excellent access to study sections of representing most of earth's history. 
Selv om mesteparten av landområdene er bredekket, er Svalbard et av de få stedene i verden hvor man har et utmerket innsyn i de fleste avsnitt av jordens utviklingshistorie.
Overview maps: Geology of Svalbard 
Oversiktskart: Geologi på Svalbard
Bedrock geology 
Berggrunnsgeologi
Karst geology 
Karstkilder
Landscape types 
Landskapstyper
Rock types 
Bergarter
Surface material 
Løsmasser (overflate)
Tectonic structure 
Tektonikk
The landscape surrounding Woodfjorden is characterized by red-brown mountains consisting of sandstone from the devon period. 
WOODFJORDEN Landskapet omkring Woodfjorden er preget av rødbrune fjell som består av sandsteiner avsatt i devontida.
When these stones erode and get carried into the fjord, the water changes into a red-brownish colour. 
Når steinene eroderes og fraktes ned i fjorden, farges vannet rødbrunt.
Photo: Winfried Dallmann, Norwegian Polar Institute 
Foto: Winfried Dallmann / Norsk Polarinstitutt
Basement 
Grunnfjell
The bedrock is the oldest mountain, and has gone through many changes. 
GRUNNFJELLET utgjør det eldste fjellet, og har gjennomgått mange perioder med endringer.
The basement complex represents the oldest rocks. 
Grunnfjellet utgjør det eldste fjellet.
These are igneous or metamorphic rocks which after erosion were covered by flat-lying sedimentary beds. 
Dette er størknings- eller omdannede bergarter som etter erosjon ble dekket av uomdannede, flattliggende lag.
The strongest altered rocks occur in northwestern Spitsbergen and in the north of Nordaustlandet. 
De sterkest omdannede bergartene finnes på nordvest-Spitsbergen og på nordsiden av Nordøstlandet.
Sedimentary cover rocks 
Ikke omdannede avsetningsbergarter
The mountain Templet in the end of Isfjorden consists of flat lying sediments from the Permian period. 
FJELLET TEMPLET innerst i Isfjorden består av flattliggende avsetninger fra permtida.
Later, new depositional episodes formed limestone successions during the Carboniferous and Permian, and sandstone-shale successions during the Mesozoic and Tertiary until about 40 million years ago. 
Senere fulgte nye perioder med avsetning av kalklag fra karbon- og permtiden, og sand- og leirelag fra mesozoikum og tertiærtiden, frem til omtrent 40 millioner år siden.
During initial stages of the ocean-floor spreading which led to the formation of the North Atlantic and Arctic oceans in the early part of the Tertiary (ca. 60-40 million years ago), the western part of Spitsbergen was folded again to form a new mountain ridge. 
Da havbunnsspredningen som førte til dannelsen av Nordatlanteren og Ishavet begynte i tidlig tertiær tid for 60–40 millioner år siden, ble den vestlige delen av Spitsbergen foldet opp til en ny fjellkjede.
East of this ridge, from the Isfjorden area to the south, a trough-shaped structure – the Central Tertiary Basin - was formed with the youngest beds in the core and the oldest on the flanks. 
På store deler av Spitsbergen ble det dannet en stor trauformet struktur som strekker seg fra Isfjordområdet og sørover, med de yngste og øverste lagene i midten som en kjerne, og de eldre lagene i utkanten.
Unconsolidated deposits 
Løse avsetninger
The youngest deposits are those of Quaternary age which ranges to the present. 
Yngst er avsetningene fra kvartærtiden (2–0 millioner år siden), som strekker seg helt til vår tid.
These are mostly unconsolidated deposits formed during and after the last ice age which ended about 10,000 years ago: moraines, fluvial deposits, beach deposits, talus and scree. 
Dette er for det meste løse avsetninger dannet under og etter siste istid; morener, elveavsetninger, strandavsetninger, urer, ras og blokkmark.
Online map: Svalbard (themed map) 
Nettkart: Svalbard (tematisk)
However, the oldest rocks which extend above sea level are only around half a million years old. 
De eldste bergartene som stikker opp av havet er derimot bare omtrent en halv million år gamle.
Jan Mayen as an island has, thus, hardly experienced more than the last three Quaternary ice ages. 
Jan Mayen som øy har altså neppe opplevd mer enn de tre siste kvartære istidene.
Beerenberg Volcano on Jan Mayen. 
Vulkanen Beerenberg på Jan Mayen.
Photo: Johan Hustadnes / Norwegian Polar Institute 
Foto: Johan Hustadnes / Norsk Polarinstitutt
Compiled on the basis of maps by Imsland (1978), Roberts & Hawkins (1965) and Siggerud (1972, 1986). 
Sammenstilt på grunnlag av kart fra Imsland (1978), Roberts & Hawkins (1965) og Siggerud (1972, 1986).
The island rises from a subsea volcanic mountain chain called the Jan Mayen Ridge, which forms the boundary of the 1500-metre-deep Iceland Plateau in the northeast. 
Øya hever seg opp fra en undersjøisk vulkansk fjellkjede, kalt Jan Mayenryggen.
A small segment of the spreading zone probably underlies the northeastern tip of Jan Mayen. 
Et lite segment av spredningssonen ligger antagelig under nordøstspissen av Jan Mayen.
The volcanism and earthquake activity on and around the island are due to this location. 
Vulkanismen og jordskjelvaktiviteten på og omkring øya skyldes denne beliggenheten.
Volcanic landscape 
Vulkanlandskap
Quaternary geological map of Jan Mayen. 
Geologisk kart over Jan Mayen fra kvartærtiden.
Map: Kirsti Høgvard / Norwegian Polar Institute (1996) 
Kart: Kirsti Høgvard / Norsk Polarinstitutt (1996)
The landscape on Jan Mayen is influenced by the volcanic origin of the island. 
Landskapet på Jan Mayen preges av øyas vulkanske opprinnelse.
The northernmost active volcano in the world which rises above sea level is located on the northern part of the island. 
På Nord-Jan ligger verdens nordligste aktive vulkan som hever seg over havnivå.
This break of slope is a result of a young stratovolcano, built of an alternation of lava and tephra, having formed on an older shield volcano, mainly composed of lava. 
Dette bruddet i helningsvinkelen skyldes at en ung stratovulkan med en veksling av lava- og tefraproduksjon har bygget seg opp på en eldre sjoldvulkan med hovdsakelig lavaproduksjon.
Numerous parasite craters built of tuff, slag and tephra pockmark the lower slopes. 
Tallrike parasittkratere sitter på de nedre delene av flankene, bygget opp av tuff, slagg og tefra.
Beerenberg has more than twenty glaciers, which cover some 30 % of the area of the island. 
Beerenberg er dekket av et tyvetalls breer som utgjør omtrent 30 % av arealet til øya.
Some of their snouts reach right down to sea level. 
Noen av brefrontene når helt ned til havnivå.
The bedrock on the island consists of basalt lava flows alternating with pyroclastic rocks. 
Berggrunnen på øya består av basaltlavastrømmer i veksling med pyroklastiske bergarter.
The latter are rocks of volcanic origin flung out during eruptions and more or less consolidated in the air. 
De sistnevnte er bergarter av vulkansk opprinnelse som ble slengt ut under vulkanutbrudd og størknet mer eller mindre i luften.
The youngest volcanic eruptions in 1970 and 1985 took place on the lower slopes on the northeast side of Beerenberg. 
De yngste vulkanutbruddene i 1970 og 1985 skjedde på de nedre vulkanflankene på nordøstsiden av Beerenberg.
The Central Crater and Egg Island, a crater remnant on the south side of the mountain, have permanent fumarole activity (emission of hot steam). 
Sentralkrateret og Eggøya, en kraterruin på sørsiden av fjellet, har permanent fumarolaktivitet (uttreden av het vanndamp).
There is thought to be an average of one volcanic eruption on Jan Mayen every 100-130 years. 
Man regner gjennomsnittlig med ett vulkanutbrudd på Jan Mayen i 100–130 år.
The volcanic eruption in 1970 
Vulkanutbruddet av 1970
The largest known volcanic eruption occurred in September-October 1970, when a plume of smoke up to 11 km high was observed from a passing passenger plane. 
Det største kjente vulkanutbruddet skjedde i september–oktober 1970 og ble oppdaget av et passerende linjefly ved en opptil 11 km høy røyksky.
The eruption took place from several craters along a 5 km-long zone of fissures close to the northeast tip of Jan Mayen. 
Utbruddet skjedde fra flere kratere langs en 5 km lang spaltesone ved nordøstspissen av Jan Mayen.
Over 4 km2 of new land was formed, spread out on the former seabed for up to 300 metres. 
Over 4 km2 nytt land ble dannet, utover forhenværende havdyp på opp til 300 meter.
However, more than half of the new land surface was completely eroded by the sea in the matter of a few years. 
Over halvparten av den nye landoverflaten ble imidlertid erodert bort av sjøen i løpet av få år.
Publikasjoner 
Publikasjoner
Natur- og kulturmiljøet på Jan Mayen: med en vurdering av verneverdier, kunnskapsbehov og forvaltning (1997) 
Natur- og kulturmiljøet på Jan Mayen: med en vurdering av verneverdier, kunnskapsbehov og forvaltning (1997)
Geological maps of Svalbard 
Geologiske kart
Knowledge about changes in the thickness of the ice is important in efforts to understand more about climate change in the Arctic and Antarctica. 
Kunnskap om forandringene i tykkelsen av isen er viktig for å forstå mer om klimaendringene i Arktis og Antarktis.
A glacier's mass balance could be compared to a bank account, where the balance is the result of deposits and withdrawals. 
En isbres massebalanse er i likhet med en bankkonto resultatet av innskudd og uttak.
Deposits – the accumulation on a glacier or ice sheet – come in the form of snow. 
Innskuddet, eller akkumulasjonen til en bre eller innlandsis, kommer i form av snø.
If all the ice in Antarctica were to melt, it would raise the global sea level by 65 metres. 
Hvis all is i Antarktis skulle smelte, vil det tilsvare en økning av havnivået på jorda med 65 meter.
Changes in total ice volume are therefore of great interest. 
Det er derfor av stor interesse å kjenne til endringene i isens volum.
An important aspect of glaciological research is to study changes in accumulation, as this may have implications for the total mass balance in Antarctica. 
En viktig del av glasiologisk forskning er derfor å studere endringer i akkumulasjonen, siden det vil kunne få følger for hele massebalansen i Antarktis.
Mass balance is an overall climate signal, influenced mainly by winter precipitation and summer temperatures. 
Massebalanse er et samlet klimasignal, primært påvirket av vinternedbør og sommertemperatur.
A warmer climate in the polar regions will most likely bring more precipitation, which means that snowfall and snow cover – which translate to accumulation on glaciers – would play an increasingly important role. 
En oppvarming av klima i polarområdene vil mest sannsynlig føre til økt nedbør, og dermed kan snøfall og snødekke, for isbreenes del altså akkumulasjon, komme til å spille en stadig viktigere rolle.
Changes in these glaciers will have major social and economic impact on people's lives. 
Endringer i disse breene får store sosiale og økonomiske virkninger på livet til menneskene i de berørte områdene.
When the glaciers melt, there may be perturbing effects on water supply, hydroelectric power and tourism in the areas affected. 
Vannforsyning, vannkraft og turisme er eksempler på noe av det som berøres når isbreene smelter.
Svalbard’s glaciers are shrinking 
Breene på Svalbard krymper
The Antarctic ice cap 
Isen på Antarktis
Climate archive in the deep freeze 
Et dypfryst klimaarkiv
Norsk Polarinstitutt studerer isbreenes masse og utbredelse, og hvordan klimaendringer påvirker dem fra år til år. 
Norsk Polarinstitutt studerer isbreenes masse og utbredelse, og hvordan klimaendringer påvirker dem fra år til år.
Gamle islag i breer kan også brukes som klimaarkiv, og som indikatorer på utbredelsen av miljøgifter. 
Gamle islag i breer kan også brukes som klimaarkiv, og som indikatorer på utbredelsen av miljøgifter.
More on our research on glaciers 
Mer om vår forskning på isbreer
More projects on glaciers 
Flere prosjekter om isbreeer
Klimakomponenter i Arktis: isbreer 
Klimakomponenter i Arktis: isbreer
Isbreer som klimaindikatorer 
Isbreer som klimaindikatorer
Centre for Ice, Climate and Ecosystems (ICE) 
Senter for is, klima og økosystemer – ICE
Kronebreen in Kongsfjorden calving. 
Kronebreen på Svalbard.
Photo: Geir Wing Gabrielsen / Norwegian Polar Institute More articles on glaciers 
Foto: Norsk Polarinstitutt Flere artikler om isbreer
Old layers of ice in glaciers can also be used as a climate archive, and can show the prevalence of hazardous substances. 
Gamle islag i breer kan også brukes som klimaarkiv, og som indikatorer på utbredelsen av miljøgifter.
A slice from an ice core. 
Snitt av iskjerne.
The ice contains air bubbles and particles with climatically active gases such as CO2. 
I isen er det kapslet inn luftbobler og partikler som inneholder klimagasser som f.eks CO2.
Photo: Ola Brandt / Norwegian Polar Institute 
Foto: Ola Brandt / Norsk Polarinstitutt
Chemist Anja Eichler logs an ice core taken from Lomonosovfonna, Svalbard. 
Kjemiker Anja Eichler loggfører en iskjerne fra Lomonosovfonna.
The ice cores are drilled and packed inside a tent to avoid wind and sun. 
Utboringen og innpakkingen av isen gjøres inne i et boretelt for å unngå vind og sol.
Photo: Gerit Rotschky / Norwegian Polar Institute 
Foto: Gerit Rotschky / Norsk Polarinstitutt
Researchers from the Norwegian Polar Institute and the Paul Scherrer Institute (Switzerland) doing field work on Lomonosovfonna, Svalbard. 
Forskere fra Norsk Polarinstitutt og Paul Scherrer Institut i Sveits på feltarbeid på Lomonosovfonna, Svalbard.
A 149-metre long ice core was retrieved. 
En 149 meter dyp iskjerne ble hentet ut.
The ice sheets in Antarctica and Greenland contain huge amounts of frozen information about past climate. 
Innlandsisene i Antarktis og på Grønland inneholder mengder av frossen informasjon om tidligere tiders klima.
The snow that once fell there provides important information about what characterized the climate eons ago. 
Den snøen som en gang falt her, gir oss viktig informasjon om hvordan klimaet var i tidligere tider.
We can access this archive by drilling ice cores, and in Antarctica they can go as deep as 3 000 metres. 
Vi kan få tilgang til dette arkivet ved å bore iskjerner så dypt som 3000 meter i Antarktis.