natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Climate models generally perform poorly when calculating the amount of precipitation during the 20th century owing to the difficulty of creating accurate mathematical descriptions of important processes involved in determining precipitation. 
Klimamodellene gjengir generelt sett nedbørsnivået i det 20. århundre dårlig på grunn av utfordringer med å beskrive de viktige prosessene som styrer nedbørsbildet på en korrekt måte i modellene.
Because of this, model projections into the future are also uncertain. 
Dette gjør også modellkjøringene for fremtiden mer usikre.
However, most climate models predict a general increase in the intensity of the Circumpolar Current in response to an expected southward shift and intensification of the westerly winds over the Southern Ocean. 
Modellene forutsier generelt en intensivering av ishavsstrømmen som en respons til den forventede sørlige forflytningen og intensivering av de vestlige vindene over Sørishavet.
The observed warming in the Southern Ocean is expected to continue, and involve all depths, although the warming in the uppermost water layers will be weaker there than in other oceans. 
Den observerte oppvarmingen av Sørishavet anslås å fortsette å omfatte nesten alle dybder, men oppvarmingen i de øverste lagene forventes å bli svakere her enn i andre havområder.
Model calculations imply a rise in bottom water temperature of 0.25°C before 2100. 
Modellberegninger tyder på en temperaturøkning i bunnvannet på 0,25 °C innen 2100.
This will have impact on water density and thus the circulation in the water masses.Antarctic climate change and the environment. 
Dette vil ha betydning for tetthet og dermed sirkulasjon i vannmassene.Antarctic climate change and the environment.
Impacts 
Konsekvenser
Ongoing and expected climate changes over the next few decades influence – and will continue to influence – large-scale process with impact on the climate system within and around Antarctica. 
Pågående og forventede klimaendringer i de kommende tiårene påvirker, og vil fortsette å påvirke, storskala-prosesser med effekter på klimasystemet både i og utenfor Antarktis.
These climate changes in Antarctica will have multiple consequences. 
Konsekvensene av disse klimaendringene i Antarktis er flerfoldige.
In the long run the sea ice is expected to retreat, and melting glaciers will contribute strongly to a rise in sea level. 
På sikt forventes det at havisen vil trekke seg tilbake, og at smeltende isbreer vil bidra sterkt til havnivåstigning.
Last but not least, living conditions for plants and animals will change. 
Og ikke minst vil livsbetingelsene for planter og dyr endre seg.
Read more about impacts 
Les mer om effekter på polare økosystemer
Antarctic climate change and the environment: an update. 
Antarctic climate change and the environment: an update.
DOI:10.1017/S0954102009990642. 
DOI:10.1017/S0954102009990642.
Recent snowfall anomalies in Dronning Maud Land, East Antarctica, in a historical and future climate perspective .Geophysical Research Letters 40 (11): 2684–2688. 
Recent snowfall anomalies in Dronning Maud Land, East Antarctica, in a historical and future climate perspective .Geophysical Research Letters 40 (11): 2684–2688.
To a large part, this is because when snow and ice melt and a darker surface is exposed, more solar energy is absorbed in this region (lower albedo effect) such as lake-bottom sediments, growth rings in trees, and ice cores. 
Dette skjer i stor grad på grunn av at smelting av snø og is gir en mørkere overflate og dermed økt opptak av solenergi i disse områdene (albedoeffekten) .
Significant regional warming leads to decreasing sea ice, and melting of glaciers and the Greenland ice cap. 
Denne betydelige regionale oppvarmingen fører til stadig mindre havis, smelting av isbreer og innlandsisen på Grønland.
Long-term change in summer Arctic air temperatures, as estimated from lake sediments, ice cores and tree rings ("proxy records"). 
Langsiktig endring i sommerlufttemperatur i Arktis, beregnet ut fra innsjø-sedimenter, iskjerner og årringer fra trær ("proxy" records ).
Figure: SWIPA. 
Figur: SWIPA.
(Page 31 in the summary report, see http://www.amap.no/documents/doc/arctic-climate-issues-2011-changes-in-arctic-snow-water-ice-and-permafrost/129). 
(Side 31 i oppsummeringsrapport, se http://www.amap.no/documents/doc/arctic-climate-issues-2011-changes-in-arctic-snow-water-ice-and-permafrost/129).
Research conducted by the Norwegian Polar Institute 
Forskning utført på Norsk Polarinstitutt
Research at the Norwegian Polar Institute has advanced scientific knowledge about temperature in ancient times, for example through studies of microfossils in sea sediments and of ice cores. 
Norsk Polarinstitutts forskning har bidratt til å øke kunnskapen om fortidens temperaturer, for eksempel gjennom studier på mikrofossiler på havbunnen og iskjerner.
By examining the tiny fossilised shells of foraminifers – organisms that are exquisitely sensitive to temperature – the Institute has contributed toward charting the relationship between species distribution and temperature; this information can then be used to interpret and calculate temperature trends back over time. 
Gjennom blant annet studier på fossilskall av de svært temperaturfølsomme mikrofossilene kalt foraminiferer har Norsk Polarinstitutt bidratt til å kartlegge sammenheng mellom arts-utbredelse og temperatur som i sin tur kan brukes til å tolke og beregne hvordan temperaturutviklingen har vært tilbake i tid.
The Norwegian Polar Institute also studies ice cores from Svalbard and Antarctica to help chart temperature trends in ancient times. 
Også studier som Norsk Polarinstitutt gjennomfører på iskjerner fra både Svalbard og Antarktis bidrar til å kartlegge tidligere tiders temperaturutvikling.
In a broader context, the data gathered through these projects contribute toward making climate models better. 
Data som innhentes i disse prosjektene er i den store sammenhengen med på å gjøre klimamodellene bedre.
Various factors drive the earth’s climate to change continuously over many different time scales. 
Klodens klima endres kontinuerlig, på mange forskjellige tidsskalaer, drevet av ulike faktorer.
Processes linked to continental drift have influenced atmospheric circulation, ocean currents, and the composition of the atmosphere over millions of years. 
Prosesser knyttet til kontinentaldriften har påvirket atmosfærisk sirkulasjon, havstrømmer og sammensetningen i atmosfæren over millioner av år.
A global cooling over the past 60 million years has changed conditions in the Arctic from an ice-free surface year round, to a surface completely covered with ice. 
En global nedkjøling over de siste 60 millioner år har endret overflateforholdene i Arktis fra isfritt året rundt, til fullstendig isdekket.
Variations in solar radiation over many millennia as a result of alterations in earth’s orbit around the sun have created warm and cool cycles, leading to changes about half as large as those caused by continental drift. 
Variasjoner i solinnstrålingen over mange tusen år som respons på endringer i jordas bane rundt sola har skapt varme og kalde sykler, med endringer omtrent halvparten så store som endringene skapt av kontinentaldriften.
On a shorter time scale, the current interglacial period (Holocene) has seen brief periods of cooling caused by volcanic eruptions, weak variations in solar radiation, and probably other factors as well. 
På en noe kortere tidsskala har nåtidens mellomistid (holocen) vært påvirket av korte nedkjølingsperioder forårsaket av vulkanutbrudd, en svak variasjon i solinnstrålingen, og trolig også andre faktorer.
The degree of warming seen in the Arctic since 1980 is twice that in the rest of the world. 
Oppvarmingen i Arktis har siden 1980 vært dobbelt så stor som i resten av verden.
Temperatures in most parts of the Arctic have increased substantially in the past few decades, particularly in winter. 
Temperaturene i Arktis har økt kraftig de siste tiårene over det meste av regionen, spesielt om vinteren.
The winter increase in Alaska and western Canada has been around 3–4°C over the past half century.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
Økningen i vintertemperaturen i Alaska og Vest-Canada har vært rundt 3–4 °C i løpet av det siste halve århundret.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Meteorological stations in the Norwegian High Arctic have also noted increasing temperatures. 
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Også de norske høyarktiske målestasjonene har vist en temperaturøkning.
" class="reflink">[2] Examination of available knowledge and evidence reveals that the years 2005–2011 have been the warmest ever recorded in the Arctic.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
" class="reflink">[2] Gjennomgang av tilgjengelig kunnskap og dokumentasjon viser at årene 2005–2011 har vært de varmeste årene som noen sinne er målt i Arktis.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1]In recent years, the warming trend has been strongest in fall and spring. 
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Den senere tids oppvarming har vært sterkest i høst- og vårsesongene.
The geographic distribution of warming in the Arctic strongly suggests that the decrease in sea ice coverage has enhanced the warming. 
Den geografiske fordelingen av oppvarmingen over Arktis tyder sterkt på at reduksjonen i havisdekket har forsterket oppvarmingen.
The largest temperature increases have been recorded in the lower atmosphere over the marginal ice zone in autumn. 
Den største temperaturøkningen er registrert i den lavere atmosfæren over den marginale issonen om høsten.
This can be an indication that the Arctic has reached a threshold where solar radiation absorbed in the summer limits formation of ice during the following autumn and winter. 
Dette kan tyde på at Arktis nå har nådd en terskel hvor den absorberte solinnstrålingen om sommeren begrenser isdannelse den påfølgende høst og vinter.
Such positive feedback mechanisms enhance the increase in air temperature over the Arctic Ocean.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
Gjennom positive tilbakekoblingsmekanismer forsterkes dermed lufttemperaturøkningen over Polhavet.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Larger temperature increases have also been registered over the central Arctic Ocean after the ice cover has thinned and/or retreated earlier in summer. 
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Det er også registrert noe større temperaturøkning over det sentrale Polhavet om sommeren etter tynnere isdekke og/eller tidligere tilbaketrekning av isen om sommeren.
This contrasts with the situation earlier in the warming period, when warming over land was the dominating effect.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
Dette står i kontrast til den landdominerte oppvarmingen som dominerte tidligere i oppvarmingsperioden.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] The increased warming in the spring appears to be related to snow melting away earlier in recent years.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Den økte oppvarmingen også om våren synes å henge sammen med tidligere snøsmelting de siste årene.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] 
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1]
Comparison between temperature observations in the Arctic over a fifty-year period (1957–2006) and model predictions for the same period shows that the models are able to describe both the observed temperature increase in the Arctic and the degree of temperature rise. 
En sammenlikning av observerte temperaturer i Arktis over en 50-års periode (1957–2006) og modellkjøringer for samme periode, viser at modellene klarer å beskrive de observerte endringene for både høyere temperaturøkning i Arktis og graden av temperaturøkning.
On average, the temperature in the Arctic as a whole has risen between 0.5 and 1.0°C in this period, according to both the models and the actual observations. 
I gjennomsnitt har temperaturøkningen for hele området i perioden vært mellom 0,5 og 1,0 °C, for både observasjoner og modeller.
Temperatures in the distant past (before thermometers) can be calculated by use of proxies such as lake-bottom sediments, growth rings in trees, and ice cores. 
Tidligere temperaturer (før-instrumental periode) kan beregnes gjennom bruk av såkalte proksier , som innsjøsedimenter, årringer på trær og iskjerner.
From this type of data we know that summer temperatures in the Arctic are higher today than at any time in the past 2000 years. 
Fra slike data vet vi at sommertemperaturen i Arktis ikke har vært så høy som i dag i løpet av de siste 2000 år.
The last time the polar regions were significantly warmer than they are now over an extended period of time was 125 000 years ago.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
Forrige gang polarområdene var betydelig (signifikant ) varmere enn i dag over en lengre periode, var for 125 000 år siden.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Temperatures in the Arctic are determined by a range of factors – both natural and man-made – that interact in complex ways and result in the changes we are currently seeing. 
Temperaturforholdene i Arktis har en rekke underliggende årsaker, både naturlige og menneskeskapte, som i et komplekst samspill resulterer i de endringene som nå viser seg.
Changes in sea ice and its influence on heat transfer between ocean and atmosphere, heat transport in the atmosphere, cloud cover and water vapour that influence long-wave radiation, soot on snow and higher concentrations of soot aerosols in the atmosphere: all these are fundamental conditions for how temperatures evolve.Processes and impacts of Arctic amplification: A research synthesis. 
Endringer i havisen og dennes påvirkning av varmetransporten mellom havet og atmosfæren, varmetransport i havet, varmetransport i atmosfæren, skydekke og vanndamp som påvirker langbølgestrålingen, sot på snø og høyere konsentrasjoner av sot aerosoler i atmosfæren er alle grunnleggende forhold for temperaturutviklingen.Processes and impacts of Arctic amplification: A research synthesis.
Global and Planetary Change 77(1–2): 85–96. 
Global and Planetary Change 77(1–2): 85–96.
DOI:10.1016/j.gloplacha.2011.03.004" class="reflink">[3] 
DOI:10.1016/j.gloplacha.2011.03.004" class="reflink">[3]
This trend is not statistically significant, because year-to-year variability is large.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
Denne trenden er ikke statistisk betydelig (signifikant ), siden de mellomårlige variasjonene er store.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] However, both the amount of precipitation and the flow rate in rivers evoke the impression that the Arctic has been wet since 2000. 
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Både nedbørsmengder og vannføring i elver gir et sammenfallende bilde av et vått Arktis siden år 2000.
The five wettest years since 1950 have all been during the 2000s.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
De fem våteste årene siden 1950 har alle funnet sted på 2000-tallet.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Increased precipitation has also been observed in Svalbard, and at Longyearbyen, the annual precipitation has increased by 2% per decade since measurements started there in 1912. 
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Også på Svalbard observeres økt nedbør, og ved Longyearbyen har årsnedbøren i gjennomsnitt økt med 2 % per tiår siden starten på måleserien i 1912.
Precipitation is important in evaluating recent climate changes in the Arctic. 
Nedbør er viktig i vurderingen av senere tids klimaendringer i Arktis.
There are indications of increased cloud formation in the Arctic, particularly low clouds in the summer; this coincides with a longer summer season and reduced sea ice. 
De gir en indikasjon på større skydannelse over Arktis, spesielt lave skyer om sommeren, noe som sammenfaller med en lengre sommersesong og reduksjon i havisen.
At present, our knowledge about clouds and cloud formation is still fraught with uncertainty. 
Foreløpig er det knyttet stor usikkerhet til kunnskapen om skyer og skydannelse.
Climate at sea 
Havklima
The capacity to absorb and store heat is much greater in the ocean than in land masses. 
Havet har mye større evne til å ta opp og lagre varme enn det landmasser har.
This means that oceans have a cooling effect during periods of global warming. 
Havet har derfor en nedkjølende effekt i perioder med global oppvarming.
In times when the temperature falls, the opposite will occur: the oceans will release heat to the atmosphere and retard cooling. 
I perioder med temperaturnedgang vil det motsatte skje; havet vil avgi varme til atmosfæren og bremse nedkjølingen.
A large part of the global rise in temperature in recent decades is stored in the ocean. 
En stor del av den globale oppvarmingen som har skjedd de siste årene er lagret i havet.
The Arctic Ocean is warmed by inflow of warm water from the North Atlantic and the northern Pacific.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
Polhavet varmes som følge av innstrømning av varmere vann både fra Nord-Atlanteren og det nordlige Stillehavet.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] On the Pacific side of the Arctic Ocean, this appears to be one of the causes underlying reduction in sea ice. 
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] På Stillehavssiden av Polhavet ser dette ut til å være en av årsakene til reduksjonen i havis.
From the North Atlantic, warm water comes to the Arctic in intermittent surges. 
Fra Nord-Atlanteren kommer det pulser av varmt vann til Polhavet.
One such surge of warm water flowed into the Arctic Ocean along the Siberian continental shelf in the mid-2000s. 
En slik puls av varmt vann strømmet inn i Polhavet langs den sibirske kontinentalsokkelkanten midt på 2000-tallet.
The next surge is expected to come through Fram Strait. 
Den neste pulsen ventes gjennom Framstredet.
The relationship between warm Atlantic water and melting sea ice on our side of the Arctic Ocean is more complex than on the Pacific side, and much research is being dedicated to this field. 
Sammenhengen mellom varmere atlanterhavsvann og smeltende havis på vår kant av Polhavet er mer kompleks enn på Stillehavssiden, og det foregår utstrakt forskning på feltet.
Extreme weather events 
Ekstremhendelser
In some places on the North American side of the Arctic, extreme temperatures and storms have been recorded. 
Noen steder på den nordamerikanske siden av Arktis er det registrert temperaturekstremer og stormaktivitet.
However, no consistent increase in storm activity in the Arctic as a whole has been recorded over the past half century.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost. 
Likevel er ingen systematisk økning i stormaktivitet registrert for hele Arktis i løpet av det siste halve århundret.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Evaluating the observations 
Vurdering av observasjonene
Today’s climate models are able to recreate with good accuracy the changes seen in the Arctic – both qualitatively and on a broader scale: global warming driven by increased emission of greenhouse gases. 
Dagens klimamodeller kan gjengi endringene som observeres i Arktis godt – både kvalitativt og på stor skala, med økte utslipp av drivhusgasser som drivkraft for den globale oppvarmingen.
Nevertheless, some major changes come “unannounced” or long before they were expected, as in the case of the shrinking sea ice cover. 
Likevel ser vi eksempler på større endringer som kommer «uanmeldt» eller før den beregnede tiden, som for eksempel reduksjon i havisdekket.
The gradual effect of human influence, combined with major events in the atmosphere or ocean, or deviations caused by natural variability and modified by arctic feedback mechanisms: this is what leads to irreversible changes in the Arctic. 
Det er gradvis menneskelig påvirkning, kombinert med store atmosfæriske eller oseanografiske hendelser eller avvik fra naturlig variabilitet og modifisert av arktiske tilbakekoblingsmekanismer, som fører til ikke-reversible endringer i Arktis.
Polar Research (30): 15787. 
Polar Research (30): 15787.
No consistent patterns similar to this can be found during earlier warm periods. 
Under tidligere varme perioder kan man ikke finne ensartede mønstre som dette.
Future scenarios 
Framtidsscenarier
Expected change of yearly average temperature from the 30-year period 1961–1990 to the 30-year period 2071–2100, based on NorACIA’s regional climate model, NorACIA-RCM. 
Forventet endring i årsmiddeltemperatur fra 30-årsperioden 1961–1990 til 30-årsperioden 2071–2100 basert på NorACIAs regionale klimamodell, NorACIA-RCM.
Green designates the smallest expected temperature increase and red the largest expected increase. 
Grønn farge viser minst forventet temperaturøkning og rødt viser størst forventet økning.
Note the sizeable rise in temperature expected in the easternmost parts of the Svalbard archipelago and the strong gradient across Svalbard. 
Legg merke til den sterke temperaturøkningen som forventes lengst øst på Svalbard og den store ulikheten tvers over Svalbard.
Details in the projected future climate in the Arctic vary between models, regions, seasons and expected future levels of greenhouse gas emissions – but there is nonetheless good agreement concerning the main features of the climate of the future. 
Detaljene rundt framskrivning av fremtidens klima i Arktis varierer mellom modeller, områder, årstider og forventede framtidige nivåer av klimagassutslipp – men det er likevel godt samsvar om de store linjene i framtidens klima.
There are three main sources of uncertainty in the global climate model projections of the future climate: large natural variability, uncertainty concerning future emission of greenhouse gases, and unresolved weaknesses in the climate models. 
Det finnes tre hovedkilder til usikkerhet knyttet til framskrivningene som de globale klimamodellene gir for framtidens klima: store naturlige variasjoner, usikkerhet knyttet til fremtidig utslipp av drivhusgasser og uløste svakheter i klimamodellene.