natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A walrus takes a swim in the sea in Svalbard. 
En hvalross på isen utenfor Svalbard tar seg en dukkert i vannet.
The marginal ice zone is very dynamic due to the influence of the weather and rapid changes. 
Iskantsonen er svært dynamisk, pga. værpåvirkning og raske endringer.
Ecological vulnerability is also greater in the marginal ice zone because of high production in spring and summer, and the high density of vulnerable environmental elements in some parts of the year. 
Dette skyldes høy produksjon om våren og sommeren, og høy tetthet av sårbare miljøelementer i enkelte deler av året.
Ice edge. 
Iskant.
Photo: Anders Skoglund / Norwegian Polar Institute 
Foto: Anders Skoglund / Norsk Polarinstitutt
Physical description of the marginal ice zone 
Fysisk beskrivelse av iskantsonen
Marginal ice zones in polar regions are dynamic in time and space. 
Iskantsoner i polare regioner er dynamiske både i tid og rom.
This makes it difficult to give precise delimitations that are meaningful over time. 
Dette gjør det vanskelig å gi presise avgrensninger som er gyldige over tid.
One of the most acceptable definitions of the marginal ice zone (MIZ) is "that part of the ice cover which is close enough to the open ocean boundary to be affected by its presence".The Seasonal Ice Zone. 
En av de mest aksepterte definisjonene av den marginale iskantsonen (MIZ) er «that part of the ice cover which is close enough to the open ocean boundary to be affected by its presence».The Seasonal Ice Zone.
The Geophysics of Sea Ice, NATO ASI Series, 825–991, 1986. 
The Geophysics of Sea Ice, NATO ASI Series, 825–991, 1986.
DOI:10.1007/978-1-4899-5352-0_15" class="reflink">[1] This definition is open to interpretation, but is generally understood as saying that the MIZ is that part of the ice cover which is close enough to the open ocean to be significant influenced by its physical proximity (e.g. waves). 
DOI:10.1007/978-1-4899-5352-0_15" class="reflink">[1] Denne definisjonen er åpen for tolkninger, men er generelt forstått som å angi MIZ som den delen av isdekket som er nært nok åpent hav til å (signifikant ) påvirkes av havets fysiske nærhet (f.eks. bølger).
The MIZ is thus largely a physical quantity; it is the outer part of the pack ice belt, with enhanced ice drift, deformation, divergence and primary production. 
MIZ er dermed i stor grad en fysisk størrelse: Det er den ytre delen av drivisbeltet, med forhøyet isdrift, deformering, divergens og primærproduksjon.
The MIZ is usually limited to an area some tens of kilometres wide, but information on how far into the pack ice the MIZ extends is sparse. 
MIZ er vanligvis begrenset til en sone på noen titalls kilometer, men det finnes lite data som sier noe definitivt om hvor langt inn i drivisen MIZ strekker seg.
Vulnerable environment in the marginal ice zone 
Sårbart miljø i iskantsonen
Biological activity in the marginal ice zone through the year. 
Biologiske fenomener i iskantsonen, med tidsangivelse.
Illustration: Paul Wassmann, University of Tromsø 
Illustrasjon: Paul Wassmann, Universitetet i Tromsø
The marginal ice zone from the open ocean inwards through the pack ice to dense pack ice, fast ice and multiyear ice will be more vulnerable to pressures for large parts of the year. 
Iskantsonen, fra åpent vann og innover i drivisen mot tett drivis, fastis og flerårsis, vil store deler av året ha forhøyet sårbarhet for påvirkning.
This is because of high production and biodiversity under the water as far as the light penetrates, and the high density of seabirds, marine mammals and polar bears. 
Dette skyldes høy produksjon og biodiversitet under vann der lyset slipper igjennom, og høy tetthet av sjøfugl, sjøpattedyr og isbjørn.
The marginal ice zone is biologically important because the stable upper layer of the water is mixed here by a combination of ice melting and wind. 
Iskantsonen er biologisk viktig fordi det her skjer en omrøring av det stabile øvre vannlaget, drevet av en kombinasjon av issmelting og vind.
This leads to a comparatively brief, but intense production of phytoplankton (primary production) in the water masses near the ice edge and in the marginal ice zone itself (see the illustration). 
Dette fører til en relativt kortvarig men intens produksjon av planteplankton (primærproduksjon) i vannmassene ved iskanten og selve iskantsonen (se illustrasjon).
Zooplankton, fish, marine mammals and seabirds exploit this and gather at the ice edge. 
Dyreplankton, fisk, sjøpattedyr og sjøfugl utnytter dette, og samles rundt iskanten.
A large part of the biological production sinks through the water column and forms a basis for rich communities of benthic organisms in ice-influenced areas. 
En stor del av den biologiske produksjonen sedimenterer ut av vannsøylen og skaper grunnlag for rike samfunn av bentiske organismer i ispåvirkete områder.
Ice algae, too, which are tied to the actual ice, will contribute to the total production in the area. 
Også isalger, som er bundet til selve isen, vil bidra til den totale produksjonen i området.
The marginal ice zone and ice-edge habitats in general are also essential for the total annual energy budget of many arctic, endemic species like ivory gulls, ringed seals, polar bears, narhvals, beluga whales and bowhead whales. 
Iskantsonen og iskanthabitater generelt har også avgjørende betydning for det totale årlige energibudsjettet til mange arktiske endemiske arter som ismåke, ringsel, isbjørn, narhval, hvithval og grønlandshval.
Several of these are Red Listed nationally and internationally. 
Flere av disse er rødlistearter både nasjonalt og internasjonalt.
These habitats are also important for many migratory species, like kittiwakes and black guillemots. 
I tillegg er disse habitatene også viktige for mange trekkende arter, som krykkje og teist.
Disturbances to the habitats may therefore have consequences for the population levels of many species.Distribution of endemic cetaceans in relation to hydrocarbon development and commercial shipping in a warming Arctic. 
Forstyrrende påvirkning på disse habitatene kan derfor ha konsekvenser på bestandsnivå hos mange av artene.Distribution of endemic cetaceans in relation to hydrocarbon development and commercial shipping in a warming Arctic.
Marine Policy 44, 375-389. 
Marine Policy 44, 375-389.
2014 DOI:10.101016/j.marpol.2013.10.005" class="reflink">[2] 
2014 DOI:10.101016/j.marpol.2013.10.005" class="reflink">[2]
Sea ice as a habitat has a unique status and value. 
Havis som habitat har unik status og verdi.
The sea ice is the platform on which some species of seals, like harp seals and hooded seals, reproduce and have their pups, and it is also a habitat where arctic whales find protection. 
Havisen er den plattformen hvor enkelte selarter, som grønlandssel og klappmyss, reproduserer seg og kaster unger, samtidig som det er et beskyttende habitat for arktiske hvalarter.
The great concentrations of many species, often in very limited areas in the marginal ice zone, mean that these species are very vulnerable when they are there. 
De store konsentrasjonene av mange arter i til dels svært små arealer i iskantsonen gjør at disse artene er svært sårbare den tiden de befinner seg der.
For instance, in late summer, 80–90% of the global population of ivory gulls are in the marginal ice zone in the Barents Sea. 
For eksempel finner vi på sensommeren 80–90 % av den globale ismåkebestanden i iskantsonen i Barentshavet.
Why is a data period 30 years? 
Hvorfor 30-års dataperiode?
The standard normal period used in climatology is a fixed 30-year period, currently 1961–1990. 
Standard normalperiode brukt innen klimatologi er en fast 30-årsperiode, for tiden 1961–1990.
This methodology is based on 1961-1990 being employed as dimensioning until 2021. 
Denne metodikken legger til grunn at tidsperioden 1961–1990 benyttes som dimensjonerende inntil år 2021.
From 2021, the dimensioning normal period will be 1991–2020. 
Fra 2021 blir dimensjonerende normalperiode 1991–2020.
As changes in climate take place rapidly and it is important to detect ongoing changes, we base our work on the dimensioning standard period always being the preceding 30 years. 
Siden klimaendringene skjer raskt og det er viktig å fange de pågående endringene, legger vi til grunn at dimensjonerende standardperiode til en hver tid er de foregående 30 år.
This means that 1984–2013 is used in 2014 and 1985–2014 in 2015, and so on, i.e. a floating 30-year period. 
Det betyr at man i 2014 benytter perioden 1985–2013 og at man i 2015 benytter perioden 1985–2014 osv., dvs. en flytende 30-årsperiode.
This means of approach, which the Norwegian Meteorological Institute also uses in some contexts, takes into account both the consequences of the rapid changes in climate and the internationally established practice in climatology which uses 30-year periods as standard. 
Denne tilnærmingsmåten, som også i noen sammenhenger benyttes av Meteorologisk institutt, tar hensyn til både konsekvensene av de raske klimaendringene og den internasjonalt etablerte praksis innen klimatologi der man bruker 30-årsperioder som standard.
The ice margin is often depicted as a snapshot from a given month in a given year. 
Iskanten fremstilles ofte som et øyeblikksbilde fra en gitt måned i ett gitt år.
Because of the ecological significance of the marginal ice zone and the vulnerability of the species that dwell there, it is expedient to depict the dynamic ice edge over a long period of time. 
På grunn av den økologiske betydningen av iskantsonen og sårbarheten til de artene som har tilhold der er det hensiktsmessig å fremstille den dynamiske iskanten over et større tidsrom.
The Norwegian Polar Institute has therefore constructed maps showing the monthly minimum and maximum extent of the ice, and the sea ice frequency. 
Norsk Polarinstitutt har derfor utarbeidet kart som viser månedsvis minimum/maksimum isutbredelse, og ice persistence, som brukes om prosentandelen dager med iskonsentrasjon >15 % i et datasett med daglig iskonsentrasjon.
Daily data on ice concentration obtained from the National Snow and Ice Data Center (NSIDC) were recalculated to the sea ice frequency for 1985-2014. 
Daglige data for iskonsentrasjon fra National Snow and Ice Data Center (NSIDC) er regnet om til isfrekvens for perioden 1985–2014.
Using a 30-year period of data as the basis, the sea ice frequency can be used to some extent as a measure of the probability of ice, not least in the short term. 
Med en 30-årsperiode av data som utgangspunkt kan isfrekvens i noen grad brukes som et mål på sannsynlighet for is, ikke minst på kort sikt.
More information on the marginal ice zone as a vulnerable area: 
Mer informasjon om iskantsonen som sårbart areal:
Ice edge and marginal ice zone (PDF 0,3 MB) 
Iskant og iskantsone (PDF 0,3 MB)
Download separate maps by selecting a map in the gallery below, or: 
Last ned enkeltkart ved å velge kartet i galleriet under, eller:
Download all the maps (ZIP 2,4 MB) 
Last ned alle kartene (ZIP 2,4 MB)
The sea ice frequency in the Norwegian Arctic, monthly for 1986-2015. 
Isfrekvens i norsk Arktis, månedsvis for perioden 1986–2015
PNG 
PNG
January February March April May June July August September October November December 
Januar Februar Mars April Mai Juni Juli August September Oktober November Desember
Sea Ice Frequency with Maximum and Minimum Sea Ice Extent – Arctic 
Sea Ice Frequency with Maximum and Minimum Sea Ice Extent – Arctic
Climate change in the Arctic 
Klimaendringer i Arktis: status og framtid
In Norwegian: Iskanten ble flyttet i dag. 
Iskanten ble flyttet i dag.
Peter Wadhams 1986. 
Peter Wadhams 1986.
The Seasonal Ice Zone. 
The Seasonal Ice Zone.
DOI:10.1007/978-1-4899-5352-0_15 
DOI:10.1007/978-1-4899-5352-0_15
Distribution of endemic cetaceans in relation to hydrocarbon development and commercial shipping in a warming Arctic. 
Distribution of endemic cetaceans in relation to hydrocarbon development and commercial shipping in a warming Arctic.
2014 DOI:10.101016/j.marpol.2013.10.005 
2014 DOI:10.101016/j.marpol.2013.10.005
The white-beaked dolphin has a stocky build and a very short rostrum. 
Kvitnosen er en kraftig bygd delfin med kort snute (5–8 cm).
They are curious and often approach boats. 
Den finnes i hele det nordlige Atlanterhavet.
White-beaked dolphins are found throughout the North Atlantic. 
Om sommeren vandrer kvitnosene nordover til iskanten på begge sider av Atlanterhavet.
During the summer they move northward, and can be found right up to the ice edges on both sides of the Atlantic. 
På Svalbard sees de oftest i området mellom Bjørnøya og Sørkapp, men om sommeren kan de påtreffes hvor som helst på øygruppa.
In Svalbard they are most commonly sighted from Bjørnøya and up to Sørkapp, but this species can visit boats anywhere along the coasts of Spitsbergen during the summer months. 
Enkeltdyr ble tatt i svalbardområdet i tidligere tider, men arten er fredet på Svalbard i dag.
White-beaked dolphin. 
Kvitnos.
Photo: Julien Carnot / Creative Commons 
Foto: Julien Carnot / Creative Commons
White-beaked dolphin in other languages 
Kvitnos på flere språk
Lagenorhynchus albirostris 
Lagenorhynchus albirostris
Kvitnos 
White-beaked dolphin
Weißschnauzendelfin 
Weißschnauzendelphin
Dauphin à bec blanc 
Dauphin à bec blanc
Their bellies and their beaks are white. 
Buken og snuten er hvit.
Adults are 2.5-3 metres long and they can weigh up to 350 kg. 
Voksne dyr blir 2,5–3 meter lange og kan veie opptil 350 kg.
Males are somewhat larger than females. 
Hannene er noe større enn hunnene.
Newborn animals are 1.2 m long and weigh about 40 kg. 
Nyfødte er de rundt 120 cm lange og veier omtrent 40 kg.
White-beaked dolphins are found throughout theNorth Atlantic, primarily along coastlines above the continental shelf, but also in intermediate depth offshore waters. 
Kvitnosen finnes i hele det nordlige Atlanterhavet og særlig langs kysten på kontinentalsokkelen, men også over noe dypere farvann mer pelagisk.
They are numerous along the coasts of Cape Cod and Massachusetts, USA, along the south coast of Greenland and in Iceland as well as in the British Isles and along the European coast, south to Denmark. 
De er vanlige langs kysten fra Cape Cod og Massachusetts (USA), via Grønland, Island, de britiske øyer og kysten nordover på vår side av Atlanterhavet opp til Svalbard.
During the summer they move northward, and can be found right up to the ice edges on both sides of theAtlantic. 
Om sommeren vandrer de nordover til iskanten på begge sider av Atlanterhavet.
In Svalbard they are most commonly sighted from Bjørnøya and up to Sørkapp, but this species can visit boats anywhere along the coasts of Spitsbergen during the summer months. 
På Svalbard sees de oftest i området mellom Bjørnøya og Sørkapp, men om sommeren kan de påtreffes hvor som helst på øygruppen.
White-beaked dolphins are the most numerous dolphin species in the Barents Sea and although estimates are crude there are thought to be in excess of 160,000 animals in the Northeast Atlantic, with a third of this number coming into the northernmost parts of the region. 
Kvitnos er den mest tallrike delfinarten i Barentshavet, og man antar det finnes rundt 160 000 individer nordøst i Atlanterhavet, hvorav en tredjedel av disse finnes i de nordlige deler av denne regionen.
The white-beaked dolphin usually travels in small groups of 30-50 animals, although larger aggregations have been reported. 
De påtreffes ofte i grupper på 30–50 dyr, men mye større ansamlinger er også observert.
The structure of schools is not known. 
Man vet ingenting om den sosiale strukturen i disse gruppene.
Like all of the toothed whales, this species uses echolocation to find their food and to move through murky or dark water. 
Som alle andre tannhvaler bruker kvitnosene ekkolokalisering for å finne mat og for å navigere i farvann med dårlig sikt.
They are very acrobatic, jumping out of the water and breaching. 
De er svært akrobatiske og kan utføre høye, luftige hopp.
Remarkably little is known about this species. 
Ingenting er kjent om dykkeferdighetene til denne arten.
Killer whales and perhaps also large sharks prey on white-beaked dolphins. 
Spekkhoggere kan ta kvitnoser, og det samme kan antakelig også større haiarter gjøre.
White-beaked dolphins give birth in late summer and early autumn, but very little is known about their reproductive habits or other aspects of their life history. 
Kvitnosene kalver sent på sommeren eller tidlig på høsten.
Age at sexual maturity is not known, but females start breeding when they are about 240 cm long and males start breeding when they are about 250 cm long. 
Alder ved kjønnsmodningen er ukjent, men hunnene begynner å få unger når de er rundt 240 cm lange og hannene er kjønnsmodne når de er rundt 250 cm lange.
White whales are a mid-sized toothed whale. 
Hvithvalen er en middels stor tannhval.
They are found in most arctic and sub-arctic waters, including the Arctic Ocean and its adjacent seas. 
Den finnes i de fleste arktiske og sub-arktiske strøk, inkludert Nordishavet og tilstøtende farvann.
Males reach lengths of 4.5 metres and 1,500 kg. 
Hannene blir rundt 4,5 meter lange og kan veie 1500 kg.
Females are somewhat smaller reaching 4 metres and 1,200 kg. 
Hunnene er en del mindre og blir opptil 4 meter lange med maksimalvekt på 1200 kg.
The number of white whales in Svalbard is not known, but they are the most numerous cetacean species in the area and also the most commonly observed whale. 
Hvor mange som finnes på Svalbard vet man ingenting om, men den er den vanligste hvalarten i området.
White whales are very social animals that travel in groups virtually all the time. 
Hvithvalene er svært sosiale dyr som nesten alltid påtreffes i større eller mindre grupper.
White whale. 
Hvithval.
White whale in other languages 
Hvithval på flere språk
Delphinapterus leucas 
Delphinapterus leucas
Hvithval 
White whale
Beluga 
Beluga
Belouga 
Belouga
They have small eyes, a bulbous melon on the front of their heads, and a flexible neck (unlike most cetaceans that have fused neck vertebrae). 
Den runde pannen skyldes et organ som kalles melonen – en linseformet fettansamling som fokuserer lyden som lages i nesehulen når hvalene ekkolokaliserer.
They have small flippers and a small fluke. 
Alle tannhvaler har dette organet.
When white whales are born they are creamy-grey in colour, but turn dark grey rapidly. 
Hvithvalene har relativt små sveiver (framlemmer) og liten halefinne.
They are approximately 140 cm long and weigh 50-60 kg. 
Nyfødte hvithvaler er kremaktig grå i farge, men blir raskt mørkegrå.
They fade in colour over their juvenile years becoming lighter each year until they are eventually white. 
De er rundt 140 cm lange og veier 50–60 kg.
Females are white by about age 14, whereas males are about 20 when they are completely white. 
Etter hvert som de blir eldre blir de gradvis lysere i fargen og til slutt ender de opp som helt hvite.
White whales can appear a rusty yellow prior to their annual moult during the summer. 
Hunnene blir hvite ved omtrent 14-årsalderen, mens hannene ikke er det før de er rundt 20 år gamle.
White whales are found in most arctic and sub arctic waters, including the Arctic Ocean and its adjacent seas. 
Hvithvalen finnes i de fleste arktiske og sub-arktiske strøk, inkludert Nordishavet og tilstøtende farvann.
However, their distribution is somewhat disjointed in that they are virtually nonexistent in the Greenland Sea. 
De er ikke så tallrike i Grønlandshavet.
The global population of white whales is not accurately known, but adding the numbers from all of the various stocks results in a figure of about 200,000 animals. 
Man vet ikke hvor mange hvithvaler det finnes totalt, men hvis man legger sammen anslag for de ulike bestandene det foreligger slike data fra, kommer man opp i rundt 200 000 individer.
The number of white whales is Svalbard is not known, but they are the most numerous cetacean species in the area and also the most commonly observed whale. 
Hvor mange som finnes på Svalbard vet man ingenting om, men den er den vanligste hvalarten i området.
Most populations are extremely vocal – which has given this species the popular name canaries of the sea. 
De fleste bestandene vokaliserer mye, noe som har ført til at arten blir kalt for «havets kanarifugl».
However, inSvalbard white whales are remarkably quiet for unknown reasons. 
Av en eller annen grunn er hvithvalene på Svalbard mindre aktive på denne fronten enn andre bestander.
There is significant sexual segregation among groups of white whales with females, calves and juveniles travelling together, while adult males form separate groups. 
Ofte holder voksne hanner seg i egne flokker, mens hunner, kalver og ungdyr utgjør en egen flokktype.
Groups are not fixed entities, they seem to divide and reconsolidate through time. 
En flokk kan gjerne splittes opp i mindre enheter for kortere eller lengre tid, for så å søke sammen igjen.
Beyond this basic knowledge, the social dynamics of this species are not well documented. 
Bortsett fra dette vet vi ikke mye om den sosiale dynamikken til disse hvalene.
Across their range, white whales display highly variable patterns with regard to seasonal movements. 
Det er stor variasjon i vandringsmønsteret mellom de ulike bestandene.
In some areas they exhibit marked migratory patterns, while in other areas they remain resident year round. 
Noen steder har hvithvalene faste, lange vandringsruter, mens de andre steder holder seg innenfor et lite område året rundt.
In some regions they spend a lot of time in coastal areas, occasionally even in estuarine areas, during summer – while in other areas they occur far offshore. 
I enkelte områder holder de seg nær kysten og av og til langt oppe i elver, mens de i andre områder oppholder seg langt til havs.
In some regions white whales tend to follow the seasonal movement patterns of the sea ice, remaining near the expanding or retracting ice edges. 
I noen områder igjen synes de å følge iskanten etter hvert som den flytter seg nordover og sørover gjennom året.
Although the winter whereabouts of white whales are poorly known, it is assumed that they either over winter in polynyas and ice leads or they migrate in the direction of the advancing polar ice. 
Selv om det er lite data på hvor de oppholder seg om vinteren, antar man at de overvintrer i åpne områder i drivisen, eventuelt følger iskanten etter hvert som denne går sørover om vinteren.
InSvalbard, white whales remain very close to the coasts. 
På Svalbard holder hvithvalene seg nær kysten.
During the early winter they have been documented travelling deep into drifting ice where the ice cover was more than 90%. 
Det er dokumentert at de holder seg langt inne i drivisen i mer enn 90 % isdekke tidlig på vinteren.
Different foraging strategies might play a role in the different movement patterns observed across the species range. 
Forskjellige fødevalgsstrategier kan være en årsak til de ulike vandringsmønstrene vi ser mellom de ulike bestandene.
White whales usually feed in waters above the continental shelf, often at discrete coastal locations at least during the summer months. 
Vanligvis finner hvithvalene maten sin på kontinentalsokkelen i relativt kystnære farvann, særlig om sommeren.
In Svalbard white whales spend a lot of their time along tidal glacier fronts, during the ice-free season, presumably because up-welling in these areas result in concentrations of prey being available. 
På Svalbard tilbringer de mye tid foran breer hvor det i den isfrie perioden av året er en konstant «upwelling» hvor vann strømmer opp fra dypere lag, noe som resulterer i høye konsentrasjoner av byttedyr.
Similar to other toothed whales, white whales use echolocation during foraging and probably also when travelling in murky water to avoid striking objects. 
Som for alle andre tannhvaler bruker hvithvalene ekkolokalisering for å finne mat og å navigere i uklart vann.
White whales are quite slow swimmers but they can dive to depths greater than 1,000 metres, though in the Barents Sea Region water depths limit their diving to a few hundred metres. 
I Barentshavet begrenser bunnforholdene dykkingen til noen få hundre meter.