natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Over the last 30 to 40 years, however, the climate has changed more rapidly than can be explained by natural causes. 
De siste 30–40 årene har vi imidlertid sett at klimaet endrer seg raskere enn naturlige årsaker alene synes å kunne forklare.
Figure: Working Group I Contribution to the IPCC Fifth Assessment Report 
Figur: Working Group I Contribution to the IPCC Fifth Assessment Report
According to the most recent report from Working Group I of the United Nations’ Intergovernmental Panel on Climate Change IPCC">(IPCC) Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1] the average temperature on our planet has increased by 0.85°C in the past century, between 1880 and 2012, and the temperature has increased by 0.6°C since 1951. 
I følge den siste hovedrapporten fra Arbeidsgruppe 1 under Les mer om IPCC">FNs klimapanel (IPCC) Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1] har den globale gjennomsnittstemperaturen økt med 0,85 °C de siste hundre år, i perioden 1880–2012, og temperaturen har økt med 0,6 °C siden 1951.
Each of the last three decades has been warmer than any past decade since 1850. 
Hvert av de tre siste tiårene har vært varmere enn noen foregående tiår siden 1850.
In the northern hemisphere, the period between 1983 and 2012 was probably the warmest 30-year period in the past 1 400 years. 
På den nordlige halvkule var perioden mellom 1983 og 2012 trolig den varmeste 30-årsperidoden over de siste 1400 årene.
This temperature increase is observed all over the world, but is largest in the northern hemisphere. 
Temperaturøkningen observeres over hele verden, men er størst på den nordlige halvkule.
The changes and trends in precipitation are less certain. 
Det er større usikkerhet knyttet til endringer og trender i nedbør.
Several long-term changes in climate have been observed, and they differ between continents, oceans and on a regional scale. 
Det er observert og målt mange flere langtidsendringer i klima, som varierer mellom kontinenter, verdenshav og på regional skala.
Among these changes are higher temperatures and less ice in the Arctic, and alterations in total precipitation, sea salinity and wind patterns, occurrence of extreme weather such as drought, heavy rainfall, heat waves and intensified tropical cyclones. 
Noen av disse endringene er høyere temperaturer og mindre is i Arktis, endringer i nedbørsmengder, saltholdigheten i havet og vindmønstre, og forekomst av ekstremvær slik som tørke, kraftig regnvær, hetebølger og intensiteten til tropiske sykloner.
IPCC is now quite certain that the net effect of human activity since 1750 has contributed towards this global warming, and that anthropogenic drivers have contributed between 0.5°C and 1.3°C of the increase seen from 1951 to 2010 (including the cooling effect of aerosols). 
FNs klimapanel er nå svært sikre på at nettoeffekten av menneskelig aktivitet siden 1750 har bidratt til denne globale oppvarmingen, med et menneskeskapt strålingspådriv på ca.
Changes in extrinsic factors (sun cycle, volcanic activity, etc) and natural variability (slow responses of oceans and glaciers, for example) account for between ‑0.1°C and 0.1°C. 
Endringer i ytre påvirkninger (solens syklus, vulkanutbrudd etc.) og naturlig variabilitet (treg respons fra havet og isbre for eksempel) har begge et bidrag på mellom −0.1 °C til 0.1 °C .
Climate models 
Klimamodeller
Climate models are highly advanced computer programs based on mathematical formulas describing the physical processes that influence the earth’s climate. 
Klimamodeller er avanserte dataprogrammer basert på matematiske formler, som beskriver de fysiske prosessene som påvirker klimaet på jorda.
These programs calculate what will characterise the climate of the future by combining the climate models with difference scenarios for emission of greenhouse gases 
Dataprogrammene kjøres for å beregne hvordan klimaet blir frem i tid ved å kombinere klimamodellene med fremtidsscenarioer for drivhusgassutslipp.
No climate model is perfect. 
Ingen klimamodeller er perfekte.
Nonetheless, climate models have developed significantly in recent years, and continuous effort goes into further improvement, for example concerning regional differences and mechanisms in the climate system that are unique to polar areas. 
Likevel er klimamodellene blitt utviklet betydelig de siste årene, og det foregår et kontinuerlig forbedringsarbeid, blant annet om regionale forskjeller og spesielle mekanismer i klimasystemet i de polare områdene.
Some parts of the climate system, such as clouds and particles in the atmosphere, remain exceedingly difficult to describe in mathematical formulas. 
Det er fremdeles deler av klimasystemet som er svært vanskelig å beskrive med matematiske formler, for eksempel skyer og partikler i lufta.
Different models are constructed in different ways and include different components: they can yield somewhat different results. 
De forskjellige modellene kan være bygd opp på forskjellige måter og inneholde forskjellige komponenter, som kan gi noe forskjellige resultater.
There is also uncertainty concerning future emissions of greenhouse gases and particles, which influences the certainty of the climate scenarios. 
Det er også usikkerhet med hensyn til utslipp av klimagasser og partikler i fremtiden, som også påvirker klimascenarioenes sikkerhet.
So far, climate models have not been able to project the rapid changes in the Arctic, although they have shown warming trends. 
Hittil har klimamodellene ikke klart å fremskrive de raske endringene i Arktis, selv om de har vist trender i oppvarmingen.
The ice is melting faster that the models predict. 
Isen smelter raskere enn modellene viser.
All currently available climate models predict that warming will continue and accelerate. 
Alle dagens klimamodeller forutsier en fortsatt og akselerert oppvarming.
Future emission of greenhouse gases is a major factor determining how much the earth warms during the 21st century. 
Framtidens utslipp av klimagasser vil i stor grad avgjøre hvor mye jorden varmes opp i det 21. århundret.
The most recent report from IPCC’s Working Group IFifth assessment report contribution." class="reflink">[1] states that regardless of the Read more about RCPs">representative concentration pathway (RCP) the global average temperature will increase by more than 1.5°C relative to the period 1850-1900, in the worst case by as much as 2.0°C. 
Den siste rapporten fra IPCCs Arbeidsgruppe 1Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1] slår fast at uavhengig av Les mer om utviklingsbaner">utviklingsbanene vil den den globale gjennomsnittstemperaturen øke mer enn 1,5 °C relativt til perioden 1850–1900, i verste fall mer enn 2 °C.
An increase of 0.3°C to 0.7°C is expected between the twenty-year periods 1986-2005 and 2016-2035. 
Det forventes en økning på rundt 0,3 °C til 0,7 °C mellom tyveårsperioden 1986–2005 og tyveårsperioden 2016–2035.
The models show that continued global warming is inevitable even after the end of this century. 
Modellene viser at vi må regne med fortsatt global oppvarming også etter slutten av dette århundret.
Most models show that warming in the Arctic will continue to be greater than in other areas. 
De fleste modeller peker mot at oppvarmingen i Arktis fremdeles vil bli større sammenlignet med andre områder.
It is also estimated that extreme temperatures will be more common worldwide, and that heat waves are very likely to be more frequent and last longer. 
Det er også anslått at det vil bli hyppigere ekstreme varme- og kuldehendelser over hele verden, med stor sannsynlighet for økt hyppighet og lengde på varmebølger.
Representative concentration pathway 
Utviklingsbaner
The Fifth Assessment Report from IPCC often refers to four concentration scenarios: Representative Concentration Pathways (RCPs). 
I den femte hovedrapporten fra FNs klimapanel, viser klimapanelet ofte til fire utviklingsbaner, Representative Concentration Pathways (RCP).
These scenarios are not assumptions about what the future holds. 
Disse utviklingsbanene er ikke antakelser om hvordan framtiden blir.
They describe which changes we can expect in the climate depending on the magnitude of greenhouse gas emissions the years to come. 
De er beskrivelser av hvilke klimaendringer vi kan få avhengig av hvor store klimagassutslippene blir i årene som kommer.
The RCPs were selected to represent the entire spectrum of possible future emissions of greenhouse gases, and every one of these scenarios leads to an increase in temperature. 
Utviklingsbanene er valgt ut for å representere hele spekteret av mulige framtidige klimagassutslipp, og hver bane fører til en gitt temperaturøkning.
Read more about RCPs at miljostatus.no/utviklingsbaner. 
Les mer om utviklingsbaner på miljostatus.no/utviklingsbaner.
The white ice cover cools the atmosphere through the albedo effect , whereas the dark sea surface absorbs heat from the sun and plays a crucial role in the ocean’s heat budget. 
Det hvite isdekket kjøler ned atmosfæren gjennom albedoeffekten , og tilsvarende absorberer den mørke havoverflaten varme fra solen og er avgjørende for havets varmebalanse.
Cold surface water with high salinity plunges to the depths, driving the ocean currents that transport heat from one part of the earth to another. 
Kaldt overflatevann med høy saltholdighet synker ned i dyphavet og driver de store havstrømmene som frakter varme rundt om i verden.
The Southern Ocean takes up carbon dioxide from the atmosphere, thus playing an important part in the carbon cycle. 
Sørishavet fanger også opp og lagrer karbondioksid fra atmosfæren, og spiller gjennom dette en betydelig rolle for karbonbalansen.
Exchange of water between the Southern Ocean and the global bottom water circulation is a crucial piece in the climate puzzle. 
Utvekslingen av vann som foregår mellom Sørishavet og den store globale dyphavssirkulasjonen er en viktig brikke i det globale klimapuslespillet.
Altered water exchange affects global climate; such alterations can be brought about by changes in wind patterns around Antarctica and influenced by the Antarctic ice sheet. 
Endringer i denne utvekslingen påvirker det globale klimaet, og følger av endringer i vindsystemene rundt Antarktis og påvirkning fra innlandsisen i Antarktis.
The Southern Ocean is a major factor in the global carbon cycle because it links the physical climate system and the marine ecosystem. 
Sørishavet er viktig i verdens karbonkretsløp, gjennom koblingen mellom det fysiske klimasystemet og det marine økosystemet.
Atmospheric CO2 is taken up by the ocean, and over 40% of the total annual uptake of CO2 occurs here. 
Atmosfærisk CO2 tas opp i havet her og mer enn 40 % av det årlige gjennomsnittlige opptaket av CO2 skjer her.
However, model simulations and observations indicate changes over the past 50 years, and imply that total CO2 uptake has decreased in the past couple decades.Antarctic climate change and the environment. 
Modeller og observasjoner viser imidlertid at det skjer endringer over de siste 50 årene, og det tyder på at det her har vært en reduksjon i det totale CO2-opptaket de siste tiårene.Antarctic climate change and the environment.
DOI:10.1017/S0954102009990642." class="reflink">[1]Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2] 
DOI:10.1017/S0954102009990642." class="reflink">[1]Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2]
The Southern Ocean’s ability to take up CO2 can change as a result of warming in the ocean (warm water takes up less CO2), and as a consequence of altered circulation and interactions in the ocean–atmosphere–ice system. 
Sørishavets opptaksevne for CO2 kan endres både som følge av oppvarmingen av havet (varmere vann tar opp mindre CO2), og som følge av endringer i sirkulasjon og koblinger i hav–luft–is systemet.
What role the Southern Ocean will play in the carbon cycle remains unclear, as does the effect of possible changes. 
Sørishavets framtidige rolle i karbonkretsløpet og resultatene av mulige endringer er derfor uklare.
Water released when ice melts in Antarctica is absolutely central to assessments of the possible future rise in sea level. 
Bidrag fra issmelting i Antarktis er svært avgjørende for vurdering av mulig framtidig stigning i havnivået.
Glaciers – particularly those of the Antarctic Peninsula in West Antarctica – appear to be shrinking. 
Spesielt er det breisen på den Vest-Antarktiske halvøy som ser ut til å tape masse.
Studies have revealed a strong correlation between temperatures in Antarctica and global sea level, which in turn correlates with global temperature over the past 520 000 years.Antarctic temperature and global sea level closely coupled over the past five glacial cycles. 
Studier har vist en sterk sammenheng mellom temperatur i Antarktis og globalt havnivå , som igjen er korrelert med globale temperaturer, gjennom de siste 520 000 årene.Antarctic temperature and global sea level closely coupled over the past five glacial cycles.
Nature Geoscience 2, 500 - 504. 
Nature Geoscience 2, 500 - 504.
DOI:10.1038/ngeo557" class="reflink">[3] Antarctica is expected to contribute to the rise in sea level projected over the next century. 
DOI:10.1038/ngeo557" class="reflink">[3] Det forventes at Antarktis vil bidra til den forventede havnivåstigningen det neste århundret.
Loss of ice along the coast of Antarctica (calving and melting) is expected to exceed the increase in the mass of the inland ice sheet caused by greater precipitation; thus the overall effect is that Antarctica will continue to contribute to sea level rise.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2] Collapse of those parts of the Antarctic ice cap that are in contact with the ocean – or where the bedrock is below sea level – would raise sea level considerably more than predicted, and in a very short time. 
Tapet av is langs kysten av Antarktis (kalving og smelting) er forventet å være større enn økningen på innlandsisen forårsaket av økt nedbør, slik at Antarktis totalt sett dermed vil fortsette å bidra til havnivåstigningen.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2] En kollaps av de antarktiske ismassene som er i kontakt med havet – der hvor berggrunnen ligger under havnivå – ville på kort sikt kunne gi en betydelig større havnivåstigning enn anslått.
Present knowledge shows, nonetheless, that such an event would raise sea level only a few decimetres during this century.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2] 
Foreløpig tilsier kunnskapen at en slik eventuell situasjon bare vil føre til noen tidels meter mer innenfor dette århundret.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2]
Eelco .J. 
Eelco .J.
Antarctic temperature and global sea level closely coupled over the past five glacial cycles. 
Antarctic temperature and global sea level closely coupled over the past five glacial cycles.
DOI:10.1038/ngeo557 
DOI:10.1038/ngeo557
Projections of global mean sea level rise over the 21st century relative to 1986–2005 from the combination of the CMIP5 ensemble with process-based models, for RCP2.6 and RCP8.5. 
Projections of global mean sea level rise over the 21st century relative to 1986–2005 from the combination of the CMIP5 ensemble with process-based models, for RCP2.6 and RCP8.5.
The assessed likely range is shown as a shaded band. 
The assessed likely range is shown as a shaded band.
The assessed likely ranges for the mean over the period 2081–2100 for all RCP scenarios are given as coloured vertical bars, with the corresponding median value given as a horizontal line. 
The assessed likely ranges for the mean over the period 2081–2100 for all RCP scenarios are given as coloured vertical bars, with the corresponding median value given as a horizontal line.
For further technical details see the Technical Summary Supplementary Material (Table 13.5, Figures13.10 and 13.11; Figures TS.21 and TS.22). 
For further technical details see the Technical Summary Supplementary Material (Table 13.5, Figures13.10 and 13.11; Figures TS.21 and TS.22).
Photo: IPPC 
Foto: IPPC
The large-scale changes that take place in the arctic climate system exert a strong influence throughout the global climate system. 
De storskala-endringene som skjer i det arktiske klimasystemet påvirker i stor grad hele det globale klimasystemet.
The Arctic plays an important role in balancing the world’s climate. 
Arktis spiller en svært viktig rolle i opprettholdelse av den globale klimabalansen.
Changes here will therefore rapidly have repercussions in the rest of the world. 
Endringer her vil derfor raskt få ringvirkninger i resten av verden.
For example, less sea ice leads to altered temperature and salinity in seawater, which in turn affect global ocean circulation patterns; these patterns play a major role in determining the climate in regions all over the world. 
For eksempel fører mindre havis til endringer i vanntemperatur og saltholdighet i havet, noe som igjen påvirker de globale havsirkulasjonsmønstrene, som har stor betydning for regional klimautvikling i store deler av verden.
Such alterations will also affect biodiversity far outside the Arctic. 
Slike endringer vil også påvirke det biologiske mangfoldet langt utover Arktis.
Inflow of fresh water from melting glaciers, ice caps and sea ice will also affect sea circulation and thus climate. 
Tilførsel av ferskvann fra smeltende isbreer, iskapper og havis påvirker også havsirkulasjonen og dermed klimautviklingen.
The increased amount of fresh water observed in the Arctic Ocean could theoretically perturb the thermohaline circulation and ultimately lead to cooling in regions around the North Atlantic. 
Den økende mengden av ferskvann som nå observeres i Polhavet kan teoretisk på sikt forstyrre den termohaline sirkulasjonen og føre til nedkjøling av områdene rundt Nord-Atlanteren.
IPCC considers a collapse of the thermohaline circulation to be a ”low probability – high impact” risk associated with global warming. 
En kollaps i den termohaline sirkulasjonen vurderes av FNs klimapanel som en «lav sannsynlighet – høy konsekvens» -risiko forbundet med global oppvarming.
Most model simulations show that the thermohaline circulation is more likely to collapse than merely to weaken. 
De fleste modellkjøringer viser at det er mer sannsynlig enn det er at den termohaline sirkulasjonen svekkes.
Weather and climate in the Arctic influence weather and climate in much of the rest of the world. 
Vær og klima i Arktis påvirker vær og klima i store deler av verden.
The temperature difference between the cold Arctic and warmer regions in the south during autumn and winter drives the jet stream, which shapes and propels the weather systems of the northern hemisphere. 
Forskjellen i høst- og vintertemperaturer mellom det kaldere Arktis og varmere sørlige regioner er med på å drive jetstrømmene som former og forflytter værmønstrene rundt på den nordlige halvkule.
But the temperature difference has decreased, and this affects the speed of the jet stream. 
Men temperaturforskjellen mellom Arktis og de andre regionene har minsket, noe som har påvirket jetstrømmenes hastighet.
One apparent result is that weather systems spend more time over certain regions, leading to extreme snowfall, drought, and heat waves. 
Som et resultat ser det ut til at værsystemer blir liggende over gitte regioner over lengre tid, noe som kan føre til ekstreme snømengder, tørke og hetebølger.
In addition, the warming of the Arctic allows the jet stream to meander more, bringing cold arctic air to farther south and allowing warm air to penetrate farther north, leading to new record high and low temperatures. 
Videre fører oppvarmingen i Arktis til økte svinger på jetstrømbølgene, slik at kald arktisk luft når lengre sørover, og varm luft trenger lengre nord, noe som også fører til høye og lave temperaturrekorder.
Many extreme weather events were recorded during the winters of 2009-2010 and 2010-2011; unusually high temperatures in the Arctic coincided with severe cold and heavy snowfall in China, the United States and Europe. 
Vintrene 2009–2010 og 2010–2011 ble det registrert mye ekstremvær, med uvanlig høye temperaturer over Arktis, samtidig som det var sterk kulde og store snøfall over Kina, USA og Europa.
Such extreme weather events arise owing to the random and unpredictable behaviour of weather systems and the causes are therefore difficult to trace.Warm Arctic—cold continents: climate impacts of the newly open Arctic Sea. 
Slike ekstremværhendelser knytter seg til den tilfeldige og usystematiske måten værfenomener opptrer på, og årsakene er derfor vanskelig å sporeWarm Arctic—cold continents: climate impacts of the newly open Arctic Sea.
DOI:10.3402/polar.v30i0.15787" class="reflink">[1]. 
DOI:10.3402/polar.v30i0.15787" class="reflink">[1].
Nonetheless, the recent major changes in the Arctic may have contributed to the extreme weather. 
Likevel kan de siste store endringene i Arktis ha bidratt til ekstremværet.
Such changes in weather patterns will have far-reaching implications; for example, they may threaten global food production. 
Slike skiftende værmønstre vil ha vidtrekkende konsekvenser, og de kan for eksempel påvirke global matproduksjon.
The effect of thawing permafrost on the carbon cycle is another crucial aspect for how climate evolves worldwide. 
Hvordan den tinende permafrosten vil påvirke karbonbalansen er et annet aspekt som har stor betydning for klimautviklingen globalt sett.
Permafrost in the Arctic will thaw as a consequence of increasing temperatures in the soil, oceans, rivers and lakes that overlie the frozen ground. 
Permafrosten i Arktis tiner som følge av at landoverflata, havet, elver og innsjøer over den frosne bakken blir varmere.
Carbon stored in the permafrost can then be released in the form of CO2 and methane, thus increasing the levels of greenhouse gases in the atmosphere and hastening global warming. 
Karbon som er lagret i den frosne jorda kan da frigjøres i form av CO2 og metan og bidra til økte drivhusgasser i atmosfæren, og slik akselerere den globale oppvarmingen.
But warming also affects the carbon content of the permafrost by making the active layer of the permafrost more productive: increased growth means increased carbon sequestration. 
Men oppvarming påvirker karbonlagrene i permafrost også på den måten at permafrostgrunnen blir mer produktiv, der økt vekst fører til større karbonopptak.
The arctic permafrost is estimated to contain about 1.7 trillion tonnes of carbon – more than all human activity has generated since the beginning of the industrial revolution. 
Det er anslått at den arktiske permafrosten inneholder 1,7 trillioner tonn karbon – mer enn all menneskelig aktivitet har generert siden starten av den industrielle revolusjon.
A study in Canada estimated that thawing of the Canadian permafrost alone would release 75 to 560 million tonnes of carbon to the atmosphere before 2100, and increase the earth’s temperature by 0.5°C in addition to the warming that is already projected. 
En kanadisk studie har anslått at tinende permafrost i Canada alene ville kunne frigjøre 75 til 560 milliarder tonn karbon i atmosfæren innen 2100, og øke jordens temperatur med 0,5 ˚C i tillegg til øvrig forventet oppvarming.
However, estimates of the total amount of carbon that can be released from the permafrost remain highly uncertain, which limits the possibility of assessing the potential impact of such emissions. 
Men totalanslaget på karbonmengden som kan frigjøres fra permafrost er fortsatt svært usikkert, og dermed er muligheten til å vurdere utslippet begrenset.