natgillin/translations-raw huggingface dataset:
We must ask ourselves, Mr President, what are the causes of this development? 
Og så må vi spørre, President, hva er så årsakene til denne utviklingen?
Once again, the picture is complex. 
Igjen: Bildet er sammensatt.
First, the Taliban and other insurgent groups have become stronger in military terms. 
For det første: Taliban og andre opprørsgrupper står militært sterkere.
They have the ability and capacity to carry out operations in large parts of the country, including in the north. 
De har evne og kapasitet til å gjennomføre aksjoner over store områder av landet, også i nord.
The Taliban has established parallel power structures in most provinces. 
Taliban har etablert parallelle maktstrukturer i de fleste provinsene.
However, there are few indications that a majority of Afghans would prefer a return to Taliban rule. 
Men samtidig ser vi få tegn til at et flertall av afghanerne skulle ønske seg Taliban-styret tilbake.
Let me add that the very term “Taliban” is a catch-all. 
La meg legge til at også selve begrepet ”Taliban” er sammensatt.
Much of the insurgent activity we are now seeing is inspired and led by the Taliban leadership that ruled the country up to 2001. 
Viktige deler av de opprørsaktivitetene vi ser er inspirert og ført an av den Taliban-ledelsen som styrte landet frem til 2001.
But insurgent activity is also being carried out by groups that are either independent of or only loosely connected with the Taliban. 
Mens annen opprørsvirksomhet kommer fra andre grupper, som enten er uavhengige av Taliban eller løsere tilknyttet.
It is essential that we take on board this complexity. 
Det er nødvendig at vi erkjenner denne kompleksiteten.
Reducing the insurgence to one single enemy is an oversimplification of the Afghan reality we are dealing with. 
Å redusere opprøret til kamp mot én enkelt motstander, er en overforenkling av den afghanske virkeligheten vi står oppe i.
Second, the insurgent forces have changed their tactics. 
For det andre: Opprørstyrkene har lagt om sin krigføring.
They are increasingly employing roadside bombs, suicide bombers and complex attacks. 
I større grad enn tidligere benyttes veibomber, selvmordsbombere og komplekse angrep.
This is a type of warfare where the prime objective is to demonstrate the ability to launch attacks, even if there is no immediate political or territorial gain. 
Det er en type krigføring der selve evnen til anslag er det sentrale, uten at det gir noen umiddelbar politisk eller territoriell gevinst.
Whereas in 2004 there were about 300 such attacks, in 2009 the number had risen to more than 7000. 
Mens det i 2004 ble registrert om lag 300 slike anslag, økte dette til over 7000 i 2009.
In other words, the tactical objective of the insurgent groups is not necessarily to capture territory from the government forces or ISAF, but rather to chip away at support for the government and to demonstrate their own strength. 
Opprørernes taktiske mål er ikke nødvendigvis å overta områder fra regjeringsstyrkene og Isaf, men snarere å slite ut oppslutningen om regjeringssiden, samt å vise egen styrke.
Last year’s presidential election, which was marred by irregularities, contributed to undermining confidence in President Karzai and his government. 
Fjorårets presidentvalg, som var preget av uregelmessigheter, bidro også til å svekke tillitten til president Karzai og hans regjering.
Still, we should note that it was in part Afghan monitoring bodies that uncovered the irregularities and demanded a second round of voting. 
Samtidig bør vi merke oss at det også var afghanernes egne organer som avdekket uregelmessighetene og krevde gjennomføring av en andre valgomgang.
This shows that independent institutions are beginning to gain a foothold in the country. 
Dette viser tross alt at uavhengige institusjoner begynner å få et fotfeste i landet.
Fourth, there are clear signs of economic improvement, but many Afghans feel that economic and social progress is too slow. 
For det fjerde: Det er tydelige tegn på økonomisk fremgang, men mange afghanere opplever at den økonomiske og sosiale uviklingen går for sakte.
The Afghans, who have been through 30 years of war, expect the extensive international engagement to deliver tangible results. 
Befolkningen har opplevd 30 år med krig og ønsker synlige resultater av dagens omfattende internasjonale engasjement.
The slow rate of progress is due to the vast scale of the needs in the country, which is the fifth poorest in the world, as well as to the Afghan authorities’ lack of capacity, corruption and the fact that the international efforts are still being hampered by conflicting interests and insufficient coordination. 
At det går sakte fremover, skyldes både de enorme behovene som finnes i dette verdens femte fattigste land, men også manglende kapasitet hos afghanske myndigheter, korrupsjon og en internasjonal innsats som fremdeles preges av egeninteresser og manglende koordinering.
Images of well-functioning health clinics. 
Bilder av helsestasjoner som leverer.
Images of the country’s security forces taking responsibility for the Afghan population and dealing with violence in the towns. 
Bilder av landets sikkerhetsstyrker som tar ansvar for sine innbyggere – og som håndterer kraftige voldsanslag i byene.
Images of young Afghans, imbued with faith in a better future, creating new arenas for political debate. 
Bilder av unge afghanere som i sin tro på en bedre fremtid skaper nye arenaer for politisk debatt.
When I last visited Afghanistan, in November, I met civil society activists who believed there were grounds for cautious optimism. 
Da jeg sist besøkte Afghanistan i november, møtte jeg ildsjeler fra det sivile samfunn som mente at det var grunn til forsiktig optimisme.
Let me give you some more examples: 
La meg gi noen flere eksempler:
More than half of all Afghan children now attend school, and almost half of all young people between the ages of 15 and 19 can read and write. 
Over halvparten av alle afghanske barn går nå på skole og nesten halvparten av unge mellom 15 – 19 år kan lese og skrive.
This corresponds to around seven million children, compared with two million just a few years ago. 
Dette utgjør om lag syv millioner barn, sammenliknet med to millioner for noen få år siden.
One quarter of all women in Afghanistan now receive assistance from healthcare personnel during childbirth. 
En fjerdedel av alle afghanske kvinner får nå assistanse av helsepersonell under fødsler.
Not long ago, only 16% received medical assistance. 
For kort tid siden fikk bare 16 prosent medisinsk assistanse.
Today, 95% of all children under the age of five have been vaccinated. 
I dag er 95 prosent av alle barn under fem år er vaksinert.
A nationwide survey has shown that 61% of people in Afghanistan now believe that their children will have a better life than they themselves have had. 
En landsdekkende undersøkelse viser at 61 prosent av afghanerne tror at deres barn vil få et bedre liv enn de selv har hatt.
Agriculture is the most important source of income, and the number of Afghans who have access to arable land rose by eight percentage points, to 55% during the period 2005–2008. 
Jordbruk er den viktigste næringsvei og antallet afghanere som har tilgang til land for dyrking steg med 8 prosentpoeng i perioden 2005 til 2008, til 55 prosent.
This increase is mainly due to improved irrigation systems. 
Denne økningen skyldes spesielt forbedrede irrigasjonssystemer.
Infrastructure is crucial for economic development. 
Infrastruktur er avgjørende for økonomisk utvikling.
Work on the ring road that connects virtually all parts of Afghanistan will soon be completed. 
Arbeidet med å ferdigstille de nesten 2.000 kilometerne av den såkalte ringveien som knytter hele Afghanistan sammen er snart ferdig.
A railway line is under construction between Herat and Iran, and several other large projects are under way. 
En jernbanelinje mellom Herat og Iran er under bygging og flere andre store prosjekter er underveis.
Better roads mean easier access to health services and markets. 
Bedre veier betyr lettere tilgang til helsetjenester og bedre markedstilgang.
As far as general security is concerned, 80% of those asked in a survey commissioned by UNDP described the security situation where they lived as good. 
Og når det gjelder allmenn sikkerhet, så svarer hele 80 prosent av de spurte i en UNDP-initiert undersøkelse at de opplever sikkerhetssituasjonen som god der de bor.
The elections in 2009 were marred by fraud and manipulation. 
Valgene i 2009 hadde sterke innslag av fusk og manipulering.
Nevertheless, many Afghans, including women, defied the insurgents and chose to cast their vote. 
Men – likevel, President, mange afghanere, inkludert kvinner, utfordret opprørerne og valgte å avgi sin stemme.
We saw that election campaigns were held in much of the country, with far better media coverage and more open debates than before. 
Vi så at valgkampanjer ble avholdt i store deler av landet og med langt bedre mediedekning og åpne debatter enn tidligere.
The public arena has expanded, and debates have become freer. 
Det offentlige rom er blitt større og debattene er blitt friere.
Here it may be added that developments in 2009 have also brought Afghanistan a step further in terms of building democratic political institutions. 
I en slik kontekst har dermed utviklingen i 2009 brakt noen steg videre i byggingen av demokratiske, politiske institusjoner.
The Afghan parliament has taken a more proactive role, as we saw in January, when it rejected many of President Karzai’s cabinet nominees. 
Parlamentet er blitt mer handlekraftig, noe vi så i januar da parlamentet avviste flere av kandidatene som president Karzai hadde foreslått til den nye regjeringen.
A number of formerly bitter opponents are today choosing to work in accordance with the political rules of a democratic political system. 
En rekke tidligere bitre motstandere velger i dag å arbeide innenfor de politiske spillereglene som et demokratisk politisk system trekker opp.
This is an important step forward for the war-torn country. 
Dette er et viktig fremskritt i et krigsherjet Afghanistan.
The main tasks of the UN in Afghanistan include building up public institutions, supporting political reform processes and coordinating civilian efforts. 
Oppbygging av offentlige institusjoner, støtte til politiske reformprosesser og koordinering av den sivile innsatsen er blant FNs hovedoppgaver i Afghanistan.
Once again I would like to point out that the UN state-building efforts in the country started too late. 
Jeg vil igjen påpeke at FN kom for sent i gang med statsbyggingsarbeidet i landet.
Together with some of the decisions that were made during the Bonn Conference in 2001 concerning the Afghan system of government, this is one of the obvious mistakes of the past that we have carried with us. 
Dette er – sammen med noen av beslutningene om det afghanske styresettet som ble fattet under Bonn-konferansen i 2001 – blant gårsdagens klare feil som vi har trukket med oss videre.
In retrospect it is easy to see that crucial years in the work to secure a stable Afghanistan were lost because the international effort was far too fragmented in the beginning and because there was far too little focus on civilian and political needs. 
I ettertid er det lett å se at en altfor fragmentert internasjonal innsats i starten, og altfor lite fokus på sivile og politiske behov, førte til at viktige år i arbeidet for et stabilt Afghanistan gikk tapt.
But the London Conference showed that the international community has the will and ability to look ahead. 
Men London-konferansen viste vilje og evne til å se fremover.
UN Special Representative Kai Eide has put a great deal of work into making the UN engagement more focused and effective – and into strengthening essential political contact between the UN and the Afghan authorities. 
FNs spesialrepresentant Kai Eide har lagt ned en betydelig innsats i å fokusere og kraftsamle FNs engasjement – og i å styrke den avgjørende politiske kontakten mellom FN og afghanske myndigheter.
He is rightly gaining recognition for his work to strengthen civilian coordination, and he deserves our praise as his two-year term now nears its end. 
Han høster berettiget anerkjennelse for sitt arbeid for å styrke den sivile koordineringen, og han fortjener vår ros når hans toårsperiode nå går mot slutten.
However, the UN is encountering ever greater challenges on the ground, and the organisation is struggling to secure the resources and personnel it needs to fulfil its role as lead coordinator. 
Samtidig møter FN stadig større utfordringer på bakken, og organisasjonen strever for å sikre de nødvendige ressurser og personell for å kunne utføre sin koordinerende og ledende rolle.
It was therefore decisive that the UN General Assembly approved a 60% increase in the budget for the United Nations Assistance Mission in Afghanistan (UNAMA) on 24 December last year. 
Det var derfor avgjørende at FNs generalforsamling 24. desember i fjor godkjente en budsjettøkning på 60 prosent for Unama (United Nations Assistance Mission in Afghanistan).
Norway has played an active role in this respect, and will continue to exert pressure on the UN Secretariat to fill the vacant positions quickly, so that UNAMA gains the tools it needs to coordinate the international efforts together with the Afghan authorities. 
Her har Norge bidratt aktivt, og vi vil fortsette å presse på for at FN-sekretariatet raskt besetter de ledige stillingene, slik at Unama får de redskapene som trengs for sammen med afghanske myndigheter å kunne koordinere innsatsen.
But, as always, the UN will never be better than its member states make it. 
Men – som alltid: FN blir ikke bedre enn hva medlemslandene gjør verdensorganisasjonen til.
Norway has sought continuously to strengthen UN coordination of international efforts in Afghanistan, and to ensure the best possible coordination with the Afghan authorities. 
Fra norsk side har vi arbeidet kontinuerlig for å styrke koordineringen av den internasjonale innsatsen gjennom FN i Afghanistan, og for å samkjøre best mulig med afghanske myndigheter.
This is an approach we will continue to pursue. 
Denne linjen vil vi videreføre.
The parliamentary election is now due to take place on 18 September 2010. 
Parlamentsvalg vil etter planen nå finne sted 18. september i år.
If this election is to have legitimacy and people are to support democracy, it is important that reforms are implemented before the election and that the lessons learned from the presidential election are taken into account. 
Det er viktig for valgets legitimitet og folkets oppslutning om demokratiet at reformer iversettes før dette valget, og at den lærdom som ble trukket av presidentvalget blir innarbeidet i den videre prosessen.
We support the efforts to secure the independence of the election commission. 
Vi støtter arbeidet for å sikre en uavhengig valgkommisjon.
This is essential if we are to be sure that future elections are free and fair, without the sort of irregularities we saw last year. 
Bare på den måten kan vi være sikre på at fremtidige valg går rettferdig og riktig for seg, uten uregelmessigheter som i fjor.
The UN will play a crucial role by providing technical support for the Afghan electoral institutions. 
FN vil spille en avgjørende rolle i form av å gi teknisk støtte til de afghanske valginstitusjonene.
This is positive, and it is in line with an approach that Norway has advocated for a long time. 
Dette er positivt – og et uttrykk for en tilnærming Norge lenge har arbeidet for.
As far as the first point, the political process, is concerned, President Karzai proposed starting a peace and reconciliation process. 
Hva gjelder det første punkt, det politiske, tok president Karzai til orde for å starte en freds- og forsoningsprosess.
He also announced plans for a “peace jirga”, or assembly of elders, in which leaders of all tribes and ethnic groups will take part. 
Han kunngjorde også planer om en ”peace jirga”, et fredsråd, hvor lederne fra alle stammer og etniske grupper skal samles.
This is important, and it is an attempt to include the groups that were not included in the 2001 Bonn process, for instance key Pashtun groups. 
Dette er viktig – og det er et forsøk på å inkludere de grupper som ikke fikk delta i Bonn-prosessen i 2001, hvor blant annet sentrale pashtuner-grupper var ekskludert.
The international community should support a peace and reconciliation process, but the Afghans themselves should take the lead. 
En freds- og forsoningsprosess bør det internasjonale samfunnet støtte, men det må være afghanerne selv som sitter i førersetet.
It must be their responsibility to find Afghan solutions that are in keeping with the country’s constitution. 
Det må være deres ansvar å finne afghanske løsninger innenfor landets konstitusjon.
The process must include all groups that make up Afghan society. 
Prosessen må inkludere alle grupper som utgjør det afghanske samfunn.
UNAMA and the Afghan authorities have also proposed reviewing what is known as the “1267 List”, or “Consolidated List”, a sanctions list of Taliban members and others, as a confidence-building measure ahead of the forthcoming political process. 
Unama og afghanske myndigheter har også tatt til orde for en gjennomgang av den såkalte ”1267-listen”, en sanksjonsliste over blant annet Taliban-medlemmer, som et tillitskapende tiltak i lys av den forestående politiske prosessen.
In order to support the peace and reconciliation process, a new reintegration programme and fund were presented at the London Conference. 
For å støtte opp om freds- og forsoningsprosessen ble det i London lagt frem et nytt reintegreringsprogram og -fond.
The international community pledged to contribute a total of around USD 140 million for this purpose. 
Til sammen kunngjorde det internasjonale samfunnet bidrag på om lag 140 millioner dollar (USD) til dette.
The other main theme in London was strengthening the Afghan authorities, both civil and military. 
Styrking av afghanske myndigheter både på militær og sivil side var det andre hovedtema i London.
As far as security is concerned, President Karzai implied that they would be able to take over responsibility for the country’s security in the course of the next two to three years. 
På sikkerhetssiden antydet president Karzai at de kunne overta ansvaret for sikkerheten i løpet av de neste to til tre årene.
This will be a demanding task. 
Det er et krevende løft.
NATO is now considering the criteria for such a handover of responsibility. 
Kriteriene for dette behandles nå i Nato.
On the civilian side, too, there was greater awareness that international efforts must to a greater extent focus on channelling support through Afghan budgets, and on capacity-building and improved governance, so that the assistance is more effective. 
Også på sivil side var det en økende erkjennelse av at større deler av innsatsen må dreies mot mer støtte gjennom afghanske budsjetter, og en økt innsats for kapasitetsbygging og bedret styresett, slik at støtten får bedre effekt.
These are views that Norway has advocated for a long time, and we will seek to keep them high on the international agenda. 
Dette er synspunkter som Norge lenge har fremmet og vi vil bidra til fortsatt å ha dette høyt på dagsorden internasjonalt.
The London Conference also had a clear focus on anti-corruption. 
En annen dimensjon ved London-konferansen var et sterkt fokus på anti-korrupsjon.
President Karzai made it plain that this will be his main priority in the time ahead. 
President Karzai gjorde det klart at dette fremover kommer til å være hans hovedprioritering.
The Government has presented an anti-corruption strategy that proposes strengthening the High Office of Oversight, which will have the authority to carry out investigations, and setting up a panel of independent experts to draw up benchmarks for progress. 
Regjeringen har lagt frem en anti-korrupsjonsstrategi som foreslår en styrket kommisjon som skal kunne etterforske, samt etableringen av en uavhengig ekspertgruppe som skal utarbeide indikatorer.
Conferences – such as the one in London – create obligations, but history has shown that conferences are not sufficient to change the direction of Afghanistan’s development. 
Konferanser – som i London – skaper forpliktelser, men historien har også vist at konferanser ikke er tilstrekkelig for å endre utviklingen i Afghanistan.
The Afghan authorities bear the main responsibility for achieving the results that were promised in London in January. 
Afghanske myndigheter bærer hovedansvaret for å skape de resultatene som ble lovet i London i januar.
This is the only way of ensuring that the process has the necessary legitimacy, that there is a sense of national ownership, and that development is sustainable. 
Bare på den måten sikrer vi nasjonal forankring, nødvendig legitimitet og bærekraftig utvikling.
However, the Afghan authorities have the right to demand that the international community align its assistance more closely with Afghan priorities, and they have grounds for doing so. 
Afghanske myndigheter har imidlertid rett og grunn til å kreve bedre samordning fra det internasjonale sivile samfunnets side.
A persistent problem is that only 10–20% of international civilian support is directed through Afghan channels, and that the remaining aid is allocated according to donor priorities to a greater extent than Afghan priorities. 
Det er et vedvarende problem at bare mellom 10 og 20 prosent av internasjonal, sivil støtte går gjennom afghanske kanaler – og at øvrig støtte fordeles ut fra givernes prioriteringer mer enn afghanernes.
General McChrystal’s (COMISAF) assessment of ISAF’s military strategy has won the approval of NATO and the ISAF partners. 
General McChrystals (Comisaf) gjennomgang av Isafs militære strategi har vunnet gjennomslag i Nato og hos partnerne i Isaf.
General McChrystal recommends stepping up both civilian and military efforts to ensure that the Afghan authorities will be able to take over responsibility for the country’s security. 
McChrystal anbefaler en økning i både sivil og militær innsats for å sikre at afghanske myndigheter vil kunne ta ansvar for egen sikkerhet.
President Obama has endorsed the main recommendations in COMISAF’s assessment, and the US troop build-up in Afghanistan has begun. 
President Obama har gitt sin tilslutning til hovedpunktene i Comisafs tilrådninger og den amerikanske styrkeoppbyggingen i Afghanistan har begynt.
The US presence in the country is being strengthened with the addition of more than 30 000 troops. 
Det amerikanske nærværet styrkes med i overkant av 30.000 soldater.
In the months ahead, most of these will be deployed to the southern and eastern parts of the country, but there will also be a build-up of US troops in the north, which will provide opportunities for closer cooperation between Norway and the US. 
De fleste av disse vil i månedene fremover bli utplassert i de sørlige og østlige deler av landet, men det vil også innebære en amerikansk styrkeøkning i nord, som vil åpne muligheter for et tettere samarbeid for oss med USA.
The main tasks of the forces will include protecting the civilian population and strengthening the capacity of the Afghan security forces. 
Styrkene vil ha som en av sine hovedoppgaver å beskytte sivilbefolkingen og å styrke kapasiteten til afghanske sikkerhetsstyrker.
This is also a key part of ISAF’s strategy. 
Dette er også en sentral del av Isafs strategi.
Today, Afghan army units participate in as much as 70% of planned ISAF operations, and they lead half of these. 
I dag deltar enheter fra den afghanske hæren i opptil 70 % av de planlagte Isaf–operasjonene og de leder halvparten av disse.
This is a sign of increased Afghan capacity, which is now being developed further. 
Dette vitner om økt afghansk kapasitet som nå videreutvikles.