natgillin/translations-raw huggingface dataset:
During my chairmanship, we have had extensive discussions on the role of observers in the Arctic Council. 
During my chairmanship, we have had extensive discussions on the role of observers in the Arctic Council.
Everyone agrees that the observers are important partners, and we will continue to discuss the ways in which, and the extent, to which they can participate in the Council’s work. 
Everyone agrees that the observers are important partners, and we will continue to discuss the ways in which, and the extent, to which they can participate in the Council’s work.
I would like extend my warmest thanks to all of you for the active support we have enjoyed during our chairmanship of the Arctic Council, and I wish our Danish friends every success when they take over after this meeting. 
I would like extend my warmest thanks to all of you for the active support we have enjoyed during our chairmanship of the Arctic Council, and I wish our Danish friends every success when they take over after this meeting.
Special thanks go to Al Gore for his personal contribution to our conference yesterday. 
Special thanks go to Al Gore for his personal contribution to our conference yesterday.
I now have the pleasure of giving him the floor so he can report on the outcome of that conference. 
I now have the pleasure of giving him the floor so he can report on the outcome of that conference.
The Arctic Council recommends measures to combat climate change and safeguard Arctic environment 
Recommends measures to combat climate change
Welcoming remarks at the Sixth Ministerial Meeting of the Arctic Council 
Utenriksministerens velkomsttale ved det sjette ministermøtet i Arktisk råd
"As minister responsible for EEA and EU affairs, my basic starting point is that the EEA Agreement and all our other 73 agreements with the EU allow Norway to take part in the European cooperation and to provide input in key policy areas", Vidar Helgesen said in his ARENA Lecture in Oslo on 4 March 2014. 
Arena bidrar til det, sa statsråd Vidar Helgesen under sin Arena-forelesning 4. mars.
Thank you for inviting me to give this year’s ARENA Lecture. 
Takk for invitasjonen til å holde årets Arena-forelesning.
The ARENA Centre for European Studies is an important forum – particularly for a minister responsible for EEA and EU affairs. 
Arena er en viktig Arena – ikke minst for en EU/EØS-minister.
For anyone engaged in European affairs, it is vital to understand not only what is happening in Europe, but also why it is happening. 
For oss som har Europa som arbeidsfelt, er det avgjørende å forstå ikke bare hva som skjer i Europa, men også hvorfor det skjer.
And what’s more, we need to understand developments as they are happening. 
Og dessuten mens det skjer.
ARENA’s work is important in this respect. 
Arena bidrar til det.
And part of the reason for having a separate minister for EEA and EU Affairs was precisely to promote discussion and debate on Europe. 
Og en del av hensikten med en egen statsrådspost for EØS/EU var å bidra til mer europadebatt.
The year 2014 is an anniversary year. 
Vi er inne i jubileumsåret 2014.
The Norwegian Constitution is 200 years old. 
Grunnloven er 200 år.
The EEA Agreement is 20 years old. 
EØS-avtalen er 20 år.
It is 25 years since the fall of the Berlin Wall. 
Murens fall er 25 år.
And here I would like to mention one more anniversary: ARENA is also 20 years old, just like the EEA Agreement. 
La meg føye til - i denne konteksten: Arena er 20 år, som EØS-avtalen.
He helped make “Europeanisation” a concept both in academia and in the Norwegian public debate. 
Han bidro til at «europeisering» ble et begrep både i akademia og i den norske samfunnsdebatten.
From what I can gather, he hasn’t let his pensioner status prevent him from continuing his work on the processes of political change in Europe. 
Etter hva jeg har hørt, lar han ikke pensjoniststatusen hindre seg i å forske videre på europeiske endringsprosesser.
I – along with many others – am very thankful for this. 
Det er jeg - og mange med meg – svært takknemlige for.
Developments in Europe over the past few days give us reason to recall another anniversary: this year it will be 100 years since shots were fired in Sarajevo, triggering the outbreak of the First World War. 
Med de siste dagers utvikling i Europa er det grunn til å minne hverandre om ytterligere et jubileum: det er i år 100 år siden skuddene i Sarajevo og starten av første verdenskrig.
Although history never repeats itself, we can always learn from it. 
Selv om historien aldri gjentar seg, kan vi alltid lære av den.
Even in today’s Europe we see evidence of classic great power manoeuvring, nationalism with ethnic undertones and the notion that force may be used as a last resort. 
Heller ikke dagens Europa er uten klassisk stormaktsmanøvrering, nasjonalisme med etniske fortegn og ideen om bruk av vold som politikkens ytterste virkemiddel.
One of the main reasons for developing the EU was to prevent displays of classic great power politics and their unfortunate consequences; countries were willing to surrender sovereignty in the interests of furthering cooperation to promote freedom and peace. 
EU-samarbeidet ble utformet ikke minst for å demme opp for ulykkelige utslag av klassisk stormaktspolitikk: man var villig til å avgi suverenitet for å samarbeide om frihet og fred.
At the time of the fall of the Berlin Wall 25 years ago, we hoped that this would become a pan-European way of thinking. 
Ved Berlinmurens fall for 25 år siden håpet vi at den form for tenkning var i ferd med å bli alleuropeisk.
Today we have to acknowledge that these hopes were not realistic. 
I dag må vi konstatere at det ikke var hold i håpet.
While continuing to base our policy on a pan-European spirit of cooperation and partnership, we must also recognise that it takes two to tango. 
Samtidig som vi må fastholde at vår politikk bygger på en alleuropeisk partnerskapstankegang, så må vi også være ærlige om at «it takes two to tango.»
What we are now seeing in Europe is not only the most serious crisis between East and West since the fall of the Berlin Wall, it is also a stark meeting of two world views, of two different approaches to international cooperation. 
Det vi ser i Europa nå, er ikke bare den alvorligste politiske situasjon mellom øst og vest siden murens fall: det er også et ublidt møte mellom to verdensanskuelser og tilnærmingsmåter til internasjonalt samarbeid.
Faced with a choice between a zero-sum game and cooperation, there should be no doubt as to where we stand. 
I valget mellom nullsumspill og samspill skal det ikke være tvil om hvor vi hører hjemme.
In this lecture I would like to focus on the first two anniversaries I mentioned: those of the adoption of the Norwegian Constitution in 1814 and the EEA Agreement in 1994. 
I dette foredraget ønsker jeg å ta utgangspunkt i de to første jubilantene: Grunnloven av 1814 og EØS-avtalen av 1994.
An anniversary is an opportunity to pause and reflect on where we are, where we have come from and, perhaps most importantly, where we are headed. 
Et jubileumsår gir mulighet til å stoppe opp, reflektere over hvor vi er, hvor vi har vært – og ikke minst: hvor vi skal.
So let me turn first to the Constitution of 1814. 
Så først til Grunnloven av 1814.
One of the oldest constitutions in the world – the second oldest still in force – and radical for its time. 
En av verdens eldste – nest eldste nålevende - og radikal for sin tid.
This was not a given then, nor is it now. 
Ingen selvfølge da, ingen selvfølge nå.
But for me this is precisely what European cooperation is about: common rules for the protection of the individual, for protection against the abuse of power. 
Men for meg er dette kjernen i det som er «Europa»: regler for beskyttelse av individet, regler for beskyttelse mot maktmisbruk.
Equal treatment. 
Likebehandling.
This anniversary is therefore also a celebration of fundamental European values and a celebration of the best that Europe has to offer. 
Dette jubileet er derfor også en feiring av Europas idégrunnlag og en feiring av det beste vi i Europa har å by på.
Principles and rights we can be proud of, and that have inspired the development of constitutions in other countries. 
Prinsipper og rettigheter vi kan være stolte av.
But the development of the Norwegian Constitution in 1814 was not just a process involving ideas and ideals. 
Men Grunnlovens tilblivelse i 1814 var ikke bare en prosess som bar frem ideer og idealer.
It was also a response to the political realities, the great power politics of the time, which resulted in the union with Sweden. 
Det var også et møte med realiteter og stormaktspolitikk som resulterte i unionen med Sverige.
In a recent interview in Aftenposten, one of our leading contemporary artists, Håkon Bleken, suggested that Europeans tend to proceed cautiously as if “feeling their way”. 
En av våre store samtidskunstnere Håkon Bleken karakteriserte det europeiske mennesket som «famlende» i et intervju i Aftenposten for litt siden.
I think it is a good description. 
Det synes jeg er en god betegnelse.
Europe can often appear cautious on the global stage. 
Europa kan ofte fremstå som famlende i det globale landskapet.
But this reflects the importance Europe gives to democracy – and the fact that a democratic approach to international cooperation is a new development. 
Men det er et uttrykk for Europas vektlegging av demokrati – og for den nyvinning det er å inkorporere demokrati i internasjonalt samarbeid.
Our own Constitution is itself a guarantor of our right to exercise caution, to ask questions, to have different opinions from our neighbours, and to change our minds. 
Og vår egen Grunnlov er jo nettopp en garantist for at det er lov å famle, lov å stille spørsmål, lov å tenke noe annet enn naboen, lov å ombestemme seg.
The Constitution is a custodian of universal principles, something to hold on to, during times of change and shifting trends. 
Ja, Grunnloven er bærer av universelle prinsipper - noe å holde fast ved - gjennom vekslende tider og trender.
At the same time, any constitution is drawn up and developed in its own political and historical context – both national and international. 
Samtidig etableres og utvikles enhver grunnlov i en politisk og historisk kontekst – nasjonal og internasjonal.
This can pose dilemmas. 
Det kan skape dilemmaer.
How to address increasing globalisation and European integration, for example. 
Som i møte med økt globalisering og europeisk integrasjon.
These issues are discussed in ARENA’s most recent book, Det norske paradox (“The Norwegian paradox” – Norwegian only). 
Slik Arena viser og diskuterer i sin siste bok ‘Det norske paradoks’.
The book points out the inherent tension that lies in the fact that the Constitution is a framework for the state, a national symbol, while at the same time a custodian of universal individual rights. 
Boken peker blant annet på den iboende spenningen som ligger i at Grunnloven er en ramme for staten, et nasjonalt symbol og samtidig en bærer av universelle individuelle rettigheter.
A tension that has become apparent in our age of European integration and that is giving new relevance to certain questions: How is European integration affecting the status of the constitution? 
En spenning som kommer til syne i vår europeiserte tidsalder og som også aktualiserer noen spørsmål: Hvordan påvirker europeisk integrasjon konstitusjonens status?
Should our individual rights only be realised within national borders? 
Skal våre individuelle rettigheter bare realiseres innenfor et nasjonalt territorium?
How can the rights of individuals be protected at national and supranational level? 
Hvordan kan enkeltmennesket sikres rettsbeskyttelse både på nasjonalt og overnasjonalt nivå?
Is democratic governance inextricably linked to the nation state, or is it also possible to have democracy at the European level? 
Er styreformen demokrati uløselig knyttet til nasjonalstaten, eller er det mulig også å ha demokrati på europeisk nivå?
And this discussion enhances our understanding, even though no definitive answers are given, or maybe precisely for that reason. 
Selv om det ikke finnes bombastiske svar, eller kanskje nettopp fordi det ikke finnes bombastiske svar.
And this is precisely where Europe’s strength lies – in its ability to ask questions, critical questions if necessary, and at the same time accept that there may be more than one answer. 
Og det er jo nettopp det som er Europas styrke: evnen til å stille spørsmål, gjerne kritiske, og samtidig akseptere at det kan finnes flere svar.
Its ability to tolerate differences of opinion. 
Klare å leve med uenighet.
To take a democratic approach to the realities of the present day. 
En demokratisk tilnærming til samtiden.
In my view, it is this democratic approach that is the foundation of Europe’s political edifice today. 
Og slik jeg ser det, er det denne demokratiske tilnærmingen som ligger til grunn for Europas politiske byggverk i dag.
Since the Second World War, Europe has built up institutions that make it possible to resolve conflicts through peaceful means, to overcome differences and find solutions. 
Etter annen verdenskrig har Europa bygget institusjoner som gjør det mulig å løse konflikter på fredelig vis, som gjør det mulig å finne løsninger på tvers av forskjeller.
One of the key features of many European institutions is that while they have majority decision-making mechanisms in place, their dynamics favour consensus. 
For det grunnleggende ved Europas institusjoner er at selv om de kan ha flertallsmekanismer, så har de en dynamikk mot konsensus.
And our particular gateway into the EU is the EEA Agreement, which is also celebrating its anniversary this year. 
Vår særegne inngangsport til denne siste er EØS-avtalen, årets andre jubilant.
This agreement gives us access to the very foundation of stability in Europe today: common rules. 
Den sikrer oss tilgangen til det som er plattformen for stabilitet i dagens Europa: felles spilleregler.
And like the Constitution, it includes rules for the protection of the individual and rules for protection against abuse of power. 
Og i likhet med Grunnloven har den regler for beskyttelse av individet, regler for beskyttelse mot maktmisbruk.
The EEA Agreement is a guarantor of equal treatment. 
En garantist for likebehandling.
Thus – like the Constitution – it is part of a broader European legal tradition. 
Slik føyer den seg – i likhet med Grunnloven – inn i en større europeisk rettstradisjon.
The EEA is 20 years old this year. 
EØS er 20 år i år.
But it was originally conceived in 1989. 
Men unnfanget i 1989.
That was the year when Jacques Delors launched the idea of establishing a large European Economic Area with common rules. 
Året da Jacques Delors lanserte idéen om å etablere et stort europeisk økonomisk område med like regler.
And it was also the year when courageous people took to the streets in the autumn darkness and tore down the Wall. 
Og ikke minst året da modige mennesker gikk ut i høstmørket og hakket løs på muren.
Twenty-five years ago. 
25 år siden.
Another anniversary worth celebrating. 
Et jubileum det også.
It was about choosing the path for the future. 
Det dreide seg om veivalg for fremtiden.
It was about becoming part of the European family. 
Det dreide seg om å komme inn i den europeiske familien.
And today when we look to Ukraine and the tensions between East and West that are evident there, we are reminded of the importance of belonging to this family. 
Og i dag blir vi minnet om hvor avgjørende tilhørighet til denne familien er når vi ser til Ukraina og de rivningene mellom øst og vest som dette landet står overfor.
The EEA Agreement is our gateway into the European family. 
EØS-avtalen er vår inngangsport til den europeiske familien.
But first I would like to stress that the EEA Agreement has worked well for Norway and continues to do so. 
Men først vil jeg understreke dette: EØS-avtalen har fungert godt og fungerer fortsatt godt.
One of Norway’s objectives when negotiating the Agreement was to be able to continue on a course that we had followed through much of the 20th century – close integration into European affairs, an open economy, and acceptance for the principle of free trade. 
Den hadde som mål å sikre at Norge kunne fortsette kursen vi satte gjennom mye av det tjuende århundre: Tett integrasjon i europeisk handel og vandel, en åpen økonomi, og en aksept av frihandel som prinsipp.
And we have succeeded in this. 
Det har vi lykkes med.
The gains have been greater than many had hoped, and the losses lower than many had feared. 
Den har gitt større gevinster enn mange hadde håpet, og mindre ulemper enn mange hadde fryktet.
The Government will build further on this. 
Det bygger regjeringen videre på.
Why will the Government continue to build on the EEA Agreement? 
Og hvorfor bygger regjeringen på EØS-avtalen?
Because the EEA Agreement has allowed Norway to fulfil its main objective, namely to ensure that Norway can participate in the internal market, and benefit from the free movement of goods, services, capital and persons. 
Fordi EØS-avtalen har vist seg å ivareta sin hovedmålsetting: Nemlig å sikre Norge deltakelse i det indre marked, med fri bevegelighet av varer, tjenester, kapital og mennesker.
We see the results of this every day in our daily lives, in our work and in our business activities. 
Det ser vi resultater av hver dag, i hverdagslivet, i arbeidslivet og i næringslivet.
I would like to mention three areas in particular. 
La meg kort nevne tre områder:
Firstly, Norway is part of the internal market on an equal footing with the EU member states. 
For det første: Norge er i dag en del av det indre marked på linje med EUs medlemsland.
Much of our export industry is located in rural districts, and the EEA Agreement has helped to maintain the industrial base in these areas. 
Mye av eksportindustrien ligger i distriktene, derfor har EØS-avtalen også bidratt til å sikre næringsgrunnlaget der.
Despite the emergence of hungry tiger economies in the East, the EU is our largest trading partner by far. 
Til tross for sultne tigre i øst, er EU vår suverent største handelspartner.
More than 80 % of our exports go to the EU, and 70 % of our imports come from there. 
Over 80 prosent av vår eksport går til EU-området og over 60 prosent av vår import kommer derfra.
Secondly, it is not just the business sector that has benefited from the EEA Agreement. 
For det andre: Det er ikke bare næringslivet som nyter godt av EØS-avtalen.
Since the beginning of the 1990s, thousands of Norwegians have taken part in research and education exchanges and a wide range of cooperation projects. 
Tusener av nordmenn har siden begynnelsen av 1990-tallet deltatt i utveksling og samarbeidsprosjekter på forsknings- og utdanningsområdet.
The new EU programme for Education, Training, Youth, and Sport (Erasmus+) will enable even more people to take part. 
Med det nye utdanningsprogrammet Erasmus+ vil enda flere få mulighet til å delta.
Our participation in EU research programmes allows Norwegian research groups – such as ARENA – to develop partnerships with outstanding research groups both in and outside Europe. 
Og når vi deltar i EUs programmer for forskning, gir vi norske forskningsmiljøer – deriblant Arena - muligheten til å utvikle samarbeid med fremragende miljøer både i og utenfor Europa.
The EU’s latest research programme, Horizon 2020, is the biggest research and innovation programme in the world, and represents an excellent opportunity for Norwegian companies and research groups. 
EUs nyeste forskningsprogram Horizon 2020 som starter i år, er verdens største forsknings- og innovasjonsprogram og en formidabel mulighet for norske bedrifter og forskningsmiljøer.
Thirdly, Labour immigration. 
For det tredje: Arbeidsinnvandring.
Since the eastward enlargement of the EU – and hence the EEA – in 2004, Norway has been one of the countries in the EEA that has received most labour immigrants from Central Europe in relation to its population. 
Etter utvidelsen østover av EU – og EØS – i 2004 har Norge vært blant de land i hele EØS-området som i forhold til folketall har tatt imot flest arbeidsinnvandrere fra Sentral-Europa.
Labour immigration to Norway from the EU has enhanced business activity and profitability and benefited industries in rural districts such as agriculture, fisheries and shipbuilding. 
Innvandringen fra EU har bidratt til økt aktivitet og lønnsomhet i næringslivet og kommet distriktsnæringer som landbruk, fiskeindustri og verft til gode.
The free movement of persons in Europe makes it possible to even out disparities and create growth and prosperity – for individuals and for society as a whole. 
Gjennom fri bevegelse av personer i Europa kan ulikheter utlignes, vekst og velstand skapes – for den enkelte og for samfunnet.
Some 100 000 Polish people are currently resident in Norway. 
I dag er 100 000 polakker bosatte i Norge.
As are 50 000 Lithuanians – out of a total Lithuanian population of 3 million. 
Og 50 000 litauere – av totalt 3 millioner innbyggere.
These people have come to Norway because of the job opportunities on offer here. 
De har kommet hit fordi det finnes arbeidsmuligheter her.
Tomorrow, it could be Norwegians who need – or wish – to look for work in other countries. 
I morgen kan det være nordmenn som har behov for – eller ønske om – å finne arbeid i andre land.
The free movement of persons allows individuals, rather than people like me who are part of the Government, to decide where they work and live. 
Med fri bevegelse er det enkeltmennesket som bestemmer, ikke jeg som sitter i regjeringen.
This is how it should be. 
Slik bør det være.
Again, what this is about is the principle of equal treatment. 
Igjen: prinsippet om likebehandling.
Let me add this point: the principle of equal treatment also applies to our welfare state. 
La meg legge til: prinsippet om likebehandling gjelder også for våre velferdsordninger.
We cannot differentiate between people who do the same work and pay tax along the same lines in the same country. 
Vi kan ikke gjøre forskjell på folk som gjør det samme arbeidet, og som betaler skatt til det landet de er i.
The extent and scope of the welfare state should, and will be discussed, but the principle of equal treatment should be at its core. 
Omfang og virkeområder bør og skal drøftes, men prinsippet om likebehandling ligger til grunn.
The EEA Agreement has been robust enough to weather major changes in Europe, including EU enlargement, and it has been flexible enough to allow cooperation between Norway and the EU to grow. 
EØS-avtalen har vært robust nok til å håndtere store endringer i Europa, inkludert EU-utvidelsen, og den har vært smidig nok til å videreutvikle samarbeidet mellom Norge og EU.
The EEA Agreement is dynamic in that new rules are steadily incorporated. 
EØS-avtalen er dynamisk ved at den stadig sikrer vedtak av nytt regelverk.
It does not allow us to participate in all emerging aspects of EU cooperation. 
Men den gir oss ikke deltakelse i hele bredden av EU-samarbeidet som vokser fram.
But it has nevertheless served as a springboard for our cooperation with the EU – for example in the field of justice and home affairs, as well as in the areas of defence, foreign and security policy. 
Likevel har den fungert som et springbrett – innenfor for eksempel både justis- og innenrikspolitikken og forsvars-, utenriks- og sikkerhetspolitikken.
In this way, Norway has cooperated more and more closely with the EU in an increasing number of areas. 
Slik har Norge samarbeidet stadig tettere med EU på stadig flere områder.
We have chosen cooperation rather than isolation, so that we can promote Norwegian views and play a part in solving transnational challenges that concern us all. 
Et uttrykk for at vi har valgt samarbeid framfor isolasjon - slik at vi kan fremme norske synspunkter, og slik at vi kan bidra til å løse grenseoverskridende utfordringer som angår oss alle.
That said, the EEA Agreement is not perfect. 
Når det er sagt: EØS-avtalen er ikke perfekt.
As I mentioned earlier, it was developed in response to plans to establish the internal market in the mid-1980s. 
EØS-avtalen kom som sagt i stand som respons på planene om å lage det indre marked på midten av 1980-tallet.