natgillin/translations-raw huggingface dataset:
We need a readiness to improve and modernise rules to take account of new knowledge – such as evidence of the state of the fisheries resource base. 
Vi må være rede til å forbedre og modernisere det rettslige rammeverket slik at vi tar hensyn til ny kunnskap, for eksempel om ressursgrunnlaget for fiskeriene.
In all of this science is key, both in order to obtain necessary information and to identify solutions. 
I alt dette har vitenskapen en sentral plass, både for å kunne frembringe nødvendig informasjon, og for å finne løsningene.
This is why we are assembled here to salute the Norwegian Academy of Science and Letters. 
Det er derfor vi er samlet her for å lykkønske Det Norske Videnskaps-Akademi.
In our celebration of its 150 th> anniversary, we should pay tribute to those who had the vision to create the Academy. 
Når vi nå feirer Akademiets 150-års jubileum, bør vi hedre dem som var fremsynte nok til å sørge for at en slik institusjon ble opprettet.
When doing so, we should try to envisage what the world looked like 150 years ago, in 1857. 
Og da må vi forsøke å se for oss verden slik den så ut for 150 år siden, i 1857.
Henrik Ibsen was busy writing The Vikings at Helgeland and had just been appointed Artistic Director of Kristiania Norske Theater. 
Henrik Ibsen var opptatt med å skrive Hærmennene på Helgeland og var nettopp blitt utnevnt til kunstnerisk leder ved Kristiania Norske Theater.
Charles Baudelaire published his poems Les Fleurs du Mal, and Charles Darwin – who was studying other types of flowers – was writing The Origin of Species, which would be published two years later. 
Charles Baudelaire publiserte sine dikt Les Fleurs du Mal, og Charles Darwin, som studerte andre slags blomster, holdt på med å skrive Artenes opprinnelse, som skulle bli utgitt to år senere.
The then fourteen-year-old and very talented Edvard Grieg was about to set out for Leipzig to study at the Conservatory there. 
Den fjortenårige og svært talentfulle Edvard Grieg skulle snart reise til Leipzig for å studere ved konservatoriet der.
In Eastern Europe the terrible Crimean War had ended, and in India local uprisings – the so-called ”Indian Mutiny” – sent shock waves through the colonial power Britain, and gave the first signs of a new world order to come. 
I Øst-Europa var den grusomme Krimkrigen over, og i India sendte lokale opprør – det såkalte ”indiske mytteri” – sjokkbølger gjennom kolonimakten Storbritannia, som de første tegnene på at verden skulle komme til å forandres.
These were the headlines when the Norwegian Academy of Science and Letters was founded. 
Dette var overskriftene da Det Norske Videnskaps-Akademi ble stiftet.
But I have been thinking – that the contrasts of the world of the 1850s were no less striking than the contrasts of today. 
Men jeg har fundert på om ikke kontrastene i verden i 1850-årene var like store som i dag.
But the difference today is that we are so acutely aware of the contrasts – through travelling, through the media, through extensive communication. 
Forskjellen er bare at vi i dag bombarderes med informasjon – gjennom reisevirksomhet, gjennom mediene og gjennom utstrakt kommunikasjon.
Last Saturday, I returned from a five-day trip to Afghanistan – and I was also working on this address to you. 
Sist lørdag kom jeg hjem fra en fem dagers tur til Afghanistan – der jeg også arbeidet med å skrive denne talen.
It is hard to imagine a context more unlike contemporary Norway. 
Det er vanskelig å forestille seg omgivelser mer forskjellige fra dagens Norge.
Yet Afghanistan is an illustration of global interdependence. 
Men likevel er Afghanistan et eksempel på gjensidig avhengighet på globalt plan.
NATO, created to safeguard our trans-Atlantic security, is now engaged in Afghanistan in its broadest operation ever. 
Nato, som ble til for å trygge vår transatlantiske sikkerhet, er nå satt inn i Afghanistan i den største operasjonen noensinne.
And Afghanistan is the second-largest recipient of Norwegian foreign aid – quite unbelievable, isn’t it. 
Og Afghanistan er den nest største mottakeren av norsk bistand – ganske utrolig, ikke sant?
Having travelled through Afghanistan – described by leading Afghan politicians not as a post-conflict country but rather as a post-disaster country – I would like to sum up my impressions with some basic reflections I believe are relevant to our gathering today: 
Etter å ha reist gjennom Afghanistan, som ledende afghanske politikere betegner som – ikke et ”land etter konflikt”, men et ”land etter katastrofe”, vil jeg gjerne oppsummere mine inntrykk med noen betraktninger som kan være relevante ved vår sammenkomst her i dag:
But military action alone will not put Afghanistan back on track. 
Men militære tiltak alene vil ikke få Afghanistan tilbake på rett spor.
Only good governance and real development will. 
Det er det bare et godt styresett og reell utvikling som kan.
Only Afghans can rule and set the course for Afghanistan. 
Bare afghanere kan styre og trekke opp kursen for Afghanistans vei videre.
Afghans desperately need a framework for Afghan politics and a solid framework for the rule of law. 
Afghanerne har et desperat behov for et politisk fundament og et sterkt og stabilt rettslig rammeverk.
Without such key elements of political and societal infrastructure, I fear everything else will derail. 
Uten disse grunnleggende elementene i den politiske og samfunnsmessige infrastrukturen frykter jeg at alt vil spore av.
Military presence alone, even with the friendliest of intentions and the most accurate of mandates, cannot ensure development and good governance. 
Selv med de aller beste hensikter og de mest presise mandater kan militært nærvær alene ikke sikre utvikling og et godt styresett.
The message I heard repeatedly from people I met from north to south and east to west – not least from the military themselves – was the following: what Afghanistan needs is capacity. 
Det budskap jeg gjentatte ganger fikk fra mennesker jeg møtte – fra nord til sør og fra øst til vest – og ikke minst fra de militære selv, var dette: det Afghanistan trenger, er kapasitet.
Capacity to govern. 
Kapasitet til å styre.
Capacity to fight corruption. 
Kapasitet til å kjempe mot korrupsjon.
Capacity to fight drugs. 
Kapasitet til å kjempe mot narkotika.
Capacity to fight remaining warlords and insurgents. 
Kapasitet til å kjempe mot de krigsherrer og opprørere som fremdeles er der.
Capacity to develop. 
Kapasitet til å drive utvikling.
So this is where we need to put our emphasis. 
Derfor er det dette vi må legge vekt på.
Yes, security through a well-measured military presence. 
Sikkerhet gjennom et godt tilpasset militært nærvær, ja.
But our vision must be wider. 
Men vi må se lengre enn som så.
Norway is now in the process of building new bridges to Afghanistan. 
Norge er nå i ferd med å bygge nye bruer til Afghanistan.
Norwegian troops are assisting in training Afghan military personnel. 
Norske styrker bistår i opplæringen av afghansk militært personell.
Norwegian police officers are helping to train the Afghan Police. 
Norske polititjenestemenn hjelper til med å lære opp det afghanske politiet.
Norwegian energy experts are sharing their energy management expertise with the Afghan Ministry of Mining. 
Norske energieksperter deler sin sakkunnskap om energiforvaltning med det afghanske ministeriet for utvinningsvirksomhet.
Norwegian doctors at Haukeland Hospital in Bergen are preparing to share their experience of treating patients with severe burns. 
Norske leger ved Haukeland sykehus i Bergen forbereder seg på å formidle sine erfaringer med behandling av pasienter med alvorlige brannskader.
The Norwegian Red Cross is preparing to help build capacity in the Afghanistan Red Crescent. 
Norges Røde Kors forbereder seg på å hjelpe til med kapasitetsoppbygging i Afghanistans Røde Halvmåne.
And Norwegian writers are supporting Afghan writers in Kabul through an Afghan section of the international PEN. 
Og norske skribenter støtter sine afghanske kolleger i Kabul gjennom en afghansk seksjon i den internasjonale PEN-klubben.
So it strikes me - and perhaps you as well – that the Norwegian Academy of Science and Letters should follow suit and reach out to your Afghan colleagues. 
Så det slår meg – og kanskje dere også – at Det Norske Videnskaps-Akademi bør gjøre det samme, og strekke ut en hånd til sine afghanske kolleger.
I am sure they would welcome it. 
Jeg er sikker på at det ville være velkomment.
I find it most appropriate that the Academy of Science and Letters is celebrating its anniversary by opening its doors and presenting a series of seminars and conferences on a broad range of highly relevant topics. 
Jeg synes det passer svært godt at Det Norske Videnskaps-Akademi feirer jubileet ved å åpne sine dører og by på en rekke seminarer og konferanser om et bredt spekter av høyst relevante emner.
Knowledge cannot be equated with certitude. 
Det lar seg ikke gjøre å sette likhetstegn mellom kunnskap og visshet.
The hallmark of academic excellence is a never-ending struggle for truth and quality. 
Kjennetegnet på godt akademisk arbeid er en vedvarende kamp for sannhet og kvalitet.
A key element of the rule of law can be illustrated by one of its opposites, the arbitrary use of power. 
Et sentralt element i rettsorden og rettsstat kan illustreres ved å nevne en av deres motsatser, nemlig vilkårlig myndighetsutøvelse.
Or by the lack of the means – or will – to impartially enforce the law. 
Eller manglende evne – eller vilje – til en uhildet og objektiv rettshåndheving.
The Afghans know all about this. 
Dette vet afghanerne alt om.
Since the fall of communism we have seen examples of the consequences this can have. 
Etter kommunismens fall har vi sett noen eksempler på hvilke konsekvenser dette kan få.
We have seen the detrimental effects of certain privatisation programmes, with massive transfers of assets without proper regulatory frameworks. 
Vi har sett de uheldige virkningene av visse privatiseringsprogrammer, med massive overføringer av verdier uten et tilfredsstillende regelverk.
We have also witnessed societies where the rule of law and equality before the law have become little more than empty political slogans. 
Vi har også sett samfunn der rettssikkerhet og likhet for loven ikke er blitt til stort annet enn tomme politiske slagord.
We have seen respected states argue that key principles of international humanitarian law do not apply when it comes to the so-called war against terror – and we have seen the accumulated negative effects of this approach. 
Vi har sett respekterte stater hevde at de grunnleggende prinsippene i internasjonal humanitærrett ikke kommer til anvendelse i den såkalte krigen mot terror – og vi har sett hvilke akkumulerte negative virkninger en slik holdning har fått.
We have seen so-called failed states that constitute breeding grounds for corruption, drugs trafficking and threats to peace and security. 
Vi har sett såkalte ”mislykkede stater” (failed states) som fungerer som yngleplasser for korrupsjon og narkotikahandel, og som gir opphav til trusler mot freden og sikkerheten.
Recent years have demonstrated how the lack of legal determinacy can undermine development, prosperity and peace. 
I de senere år har vi sett hvordan manglende rettslig forutsigbarhet kan undergrave utvikling, framgang og fred.
Dr Amartya Sen – the 1998 Nobel Laureate in Economics – is not alone in reminding us of the role of rights and other foundations of justice, which is the main theme of his book Development as Freedom. 
Dr. Amartya Sen – vinner av Nobelprisen i økonomi i 1998 – er ikke alene om å minne oss om betydningen av rettigheter og andre forutsetninger for en rettsorden, som er hovedtemaet i hans bok Development as Freedom.
There can be no real rights or freedom for individuals, no real security, no long-term investments, there can be no effective discharge of responsibility and accountability for protecting the environment, without the effective, accountable and impartial exercise of state authority and law enforcement. 
Uten en effektiv, ansvarlig og upartisk rettshåndheving og utøvelse av statlig myndighet blir det ingen reelle rettigheter eller friheter for enkeltpersoner, ingen virkelig sikkerhet, ingen langsiktige investeringer, og ingen som virkelig tar ansvar for å verne om miljøet.
I would argue that today, the lack of compliance with universal standards and rules poses a threat not only to individual and collective interests, but also to broader international interests. 
Det er min påstand at den manglende etterlevelsen av universelle standarder og regler i dag er en trussel, ikke bare mot den enkeltes og fellesskapets interesser, men også mot internasjonale interesser mer generelt.
One well-documented example of this that we have seen in several maritime areas in the High North is insufficient compliance with rules designed to ensure sound and sustainable marine resource management. 
Et godt dokumentert eksempel på dette, som vi har sett i ulike havområder i nord, er manglende etterlevelse av regler som er ment å skulle sikre en forsvarlig og bærekraftig forvaltning av marine ressurser.
What is at stake if we fail to ensure that our resource management is sound and sustainable? 
Hva er det som står på spill hvis vi ikke sørger for å forvalte ressursene våre på en forsvarlig og bærekraftig måte?
The answer includes vulnerable ecosystems. 
Sårbare økosystemer er en del av svaret.
As we speak, Norwegian public opinion is becoming increasingly mobilised because of the oil spill from the freight ship Server at Fedje, off the south-western coast of mainland Norway, two weeks ago. 
I dette øyeblikk mobiliseres den offentlige opinionen i Norge på grunn av oljeutslippet fra frakteskipet Server utenfor Fedje på den sørvestlige kysten av Norge, for to uker siden.
And we should ask ourselves: Were we well enough prepared? 
Og vi bør spørre oss selv om vi var godt nok forberedt.
What have we learned? 
Og hva har vi lært av dette?
Our fisheries are also at stake. 
Fisket står også på spill.
Fish stocks are an essential, renewable source of food. 
Fiskebestandene er en livsviktig, fornybar ernæringskilde.
They are also an essential, renewable source of income for our coastal communities in the High North. 
De er også en livsviktig, fornybar inntektskilde for kystsamfunnene i nord.
The depletion of important fish stocks is easily achieved, as we have repeatedly seen. 
Det er lett å overbeskatte viktige fiskebestander, som vi flere ganger har sett.
In fact this phenomenon ranks among the leading threats not only to global ecosystems but also to our ability to feed a growing world population. 
Faktisk er overfiske blant de største truslene, ikke bare mot globale økosystemer, men også mot muligheten for å gi mat til verdens voksende befolkning.
Faced with the challenge of illegal fishing in the Barents Sea, it is as tempting as it is frightening to remind our audiences of the fate of the cod stocks in the waters off Newfoundland. 
Stilt overfor den utfordring som det ulovlige fisket i Barentshavet representerer, er det både fristende og skremmende å minne om hva som skjedde med torskebestandene i farvannene utenfor Newfoundland.
We know this all too well: The restoration of fish stocks is not easily achieved. 
Vi vet det bare så altfor godt: det er ikke lett å bygge fiskebestandene opp igjen.
Let me give you two examples that should serve as clarion calls. 
La meg gi dere to eksempler som kan tjene som en vekker.
The first concerns the collapse in 1970 of the population of Norwegian spring-spawning herring, as a consequence of overfishing. 
Det første handler om sammenbruddet i bestanden av norsk vårgytende sild i 1970, som en følge av overfiske.
It took the application of stringent management measures over many years to successfully rebuild those stocks. 
Det måtte iverksettes strenge forvaltningstiltak over mange år for å få bygd disse bestandene opp igjen.
Only after 1994 did it resume broader migration patterns in the North Atlantic. 
Først etter 1994 gjenopptok silda sine tidligere migrasjonsmønstre i Nord-Atlanteren.
Still, we have been lucky, since we know that other stocks in other areas have not fared so well. 
Vi har likevel vært heldige, for vi vet at det ikke har gått så bra med andre bestander i andre farvann.
Last week we reached agreement with the other coastal states on an overall herring management agreement for these crucial waters. 
Sist uke kom vi fram til enighet med de andre kyststatene om en helhetlig avtale om forvaltningen av NVG-silda i disse viktige farvannene.
Any such agreement is a compromise. 
Alle slike avtaler innebærer et kompromiss.
But failing to reach agreement amounts to neglect of responsibility. 
Men å la være å inngå en avtale, er å unnlate å ta ansvar.
The second example is the 1989 Exxon Valdez oil spill in Prince William Sound, in Alaska. 
Det andre eksempelet er oljeutslippet fra Exxon Valdez i Prince William-sundet i Alaska, i 1989.
It has had long-term effects on major salmon and herring fisheries in extensive maritime areas. 
Det har fått langvarige virkninger for viktig fiske etter laks og sild i store havområder.
The shoreline is still polluted by toxic substances, something no one expected. 
Kystlinjen er fremdeles forurenset av giftige stoffer, og det var det ingen som hadde trodd på forhånd.
Some species have not recovered. 
Enkelte arter er ikke restituert.
Today, 18 years after the spill, salmon and herring reproduction is still affected and has not stabilised. 
I dag, 18 år etter utslippet, er reproduksjonen av laks og sild fremdeles skadet og ikke stabilisert.
Scientists are still monitoring numerous indirect effects on the marine ecosystem. 
Forskerne kan ennå måle en rekke indirekte virkninger for økosystemet i havet.
Where does the rule of law come in here? 
Hvor kommer rettsordenen (the rule of law) inn her?
The problems of ocean space are closely interrelated and need to be considered as a whole. 
Problemene angående havområdene er nært innbyrdes forbundet og må sees under ett.
On this basis, the international community spent a decade of intensive negotiations on the modern law of the sea. 
Med dette som utgangspunkt brukte verdenssamfunnet et tiår på intense forhandlinger om moderne havrett.
This resulted – as we know – in the finely calibrated text of the United Nations Convention on the Law of the Sea, which was adopted in 1982, and supplemented in 1995 by the UN Fish Stocks Agreement. 
Dette resulterte som vi vet i De forente nasjoners Havrettskonvensjon, en nøye avveid tekst som ble vedtatt i 1982 og utfylt i 1995 med FNs avtale om bevaring og forvaltning av vandrende fiskebestander og langtmigrerende fiskebestander.
The Convention explicitly establishes a modern legal order for the oceans. 
Konvensjonen oppretter en moderne rettsorden for havene.
Its declared objective is to settle all issues relating to the law of the sea. 
Den har som et uttrykt mål å løse alle havrettsspørsmål.
It establishes the rights, duties and responsibilities of coastal and other States with regard to resource management and environmental protection in zones and on the continental shelf. 
Den fastsetter rettigheter, plikter og ansvar for kyststater og andre stater hva angår ressursforvaltning og miljøvern i de ulike sonene og på kontinentalsokkelen.
The message is absolutely clear: The rights and obligations of States under other agreements remain unaltered only if they are compatible with the Convention. 
Budskapet er krystallklart: Statenes rettigheter og forpliktelser i henhold til andre avtaler forblir uendret bare dersom de er forenlige med konvensjonen.
What key contributions has the Convention on the Law of the Sea made to the peaceful and reasonable uses of the seas and oceans? 
På hvilken måte har Havrettskonvensjonen i vesentlig grad bidratt til en fredelig og fornuftig bruk av havene?
The list is long, but in essence the Convention provides a definitive clarification of the authority – or jurisdiction – and duties and responsibilities of the coastal State in coastal zones vis-à-vis other States’ users. 
Listen er lang, men kort fortalt gir konvensjonen en endelig avklaring av kyststatens myndighet – eller jurisdiksjon – og dens plikter og ansvar i kystområdene, vis-à-vis brukere fra andre stater.
For Norway, with waters under our jurisdiction six times the size of our mainland, this reality heavily influences own perception of what it takes to behave as a responsible coastal state. 
For Norge, som har havområder under sin jurisdiksjon som er seks ganger så store som fastlandet, har dette faktum stor betydning for egen erkjennelse av hva som må til for å opptre som en ansvarlig kyststat.
Let us not confuse realities: The rule of law is not the same as a love of rules for their own sake. 
La oss ikke blande kortene: rettsordenen og rettsstatsprinsippet (the rule of law) er ikke det samme som en hang til regler for reglenes egen skyld.
The key point here is that the rule of law is a precondition for effective policies. 
Hovedpoenget er at rettslige rammeverk, internasjonalt og nasjonalt, er nødvendige forutsetninger for å kunne drive en effektiv politikk.
Treaties and national legislation can never be a substitute for policies and innovation. 
Internasjonale avtaler og nasjonal lovgivning kan aldri bli en erstatning for politikk og nytenkning.
But they can provide a predictable framework. 
Men de kan gi en forutsigbar ramme.
They can create an environment of trust in a world of risks, to borrow an analogy from the British sociologist Anthony Giddens. 
De kan skape an environment of trust in a world of risks, for å si det med den britiske sosiologen Anthony Giddens.
When I refer to “State authority” and “law enforcement”, I think of the Constitutional State – “the Rechtstaat”. 
Når jeg snakker om ”statlig myndighet” og ”rettshåndheving”, tenker jeg på den konstitusjonelle staten – rettsstaten.
I think of separation of powers, of the principle of popular sovereignty. 
Jeg tenker på maktfordelingsprinsippet og på prinsippet om folkets suverenitet.
None of this excludes the political balancing of interests through decisions taken in a political public sphere, in accordance with international obligations. 
Men dette utelukker ikke en politisk avveining av interesser gjennom politiske, offentlige vedtak, innenfor rammen av våre internasjonale forpliktelser.
When we see signs of “an empire of lawyers or judges”, then we must be on alert. 
Når vi ser tegn til ”an empire of lawyers or judges”, må vi være på vakt.
And when we see signs of the abdication of politics in a democracy – then we must mobilise that very same democracy. 
Og når vi ser tegn til at politikken får mindre betydning i et demokrati, må vi mobilisere nettopp dette demokratiet.
The rule of law provides the framework for the exercise of politics, and in this perspective the rule of law is a precondition for democratic politics. 
Rettsordenen og rettsstaten gir nødvendige rammer for å kunne føre en politikk, og i dette perspektivet er den en nødvendig forutsetning for demokratisk politikk.
One such obstacle is the lack of effective State authority exercised in conformity with international law. 
Mangel på reell statlig myndighetsutøvelse innenfor folkerettens rammer er et slikt hinder.
As in Afghanistan, which lacks capacity to govern. 
Det ser vi i Afghanistan, som mangler kapasitet til å styre landet.
Another is insufficient international cooperation or lack of adherence to common, binding international rules. 
Et annet hinder er utilstrekkelig internasjonalt samarbeid eller manglende tilslutning til felles, bindende internasjonale regler.
This impedes effective action to protect individual and collective interests and broader international values. 
Dette er til hinder for effektive tiltak som kan verne om den enkeltes og fellesskapets interesser, og om internasjonale verdier mer generelt.
This is most vividly illustrated by the policy challenges we face as we gain more insight into accelerating climate change. 
Den politiske utfordringen vi nå står overfor, etter hvert som vi forstår mer av de akselererende klimaendringene, viser dette med all ønskelig tydelighet.