natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At the last meeting of the Joint Coordination and Monitoring Board (JCMB) in Kabul, the Afghan authorities received the Board’s endorsement for increasing the number of soldiers in the Afghan National Army (ANA) and the number of police officers in the Afghan National Police (ANP) to a total of 305 600 personnel by October 2011. 
På sist møte i ”Joint Coordination and Monitoring Board” (JCMB) i Kabul fikk afghanske myndigheter tilslutning til å øke styrkemålene for den afghanske hæren og politiet til til sammen 305.600 personell innen oktober 2011.
This decision gained widespread support at the London Conference. 
Beslutningen fikk bred oppslutning under London-konferansen.
The US will cover the costs of this expansion of the Afghan security forces until the end of 2010, and NATO is now investigating what implications the expansion will have in terms of resources. 
USA vil påta seg finansieringskostnadene frem til og med 2010 og Nato kartlegger de ressursmessige implikasjonene av et økt styrketak.
Norway’s efforts will also focus to an increasing extent on capacity-building. 
Også den norske innsatsen vil i økende grad fokusere på kapasitetsbygging.
This in itself is nothing new. 
Det er i og for seg ikke noe nytt.
For a number of years, Norway has given priority to training and providing advice and guidance in our efforts vis-à-vis the Afghan security and police forces. 
Norge har i flere år prioritert opplæring, rådgivning og veiledning i vårt arbeid overfor afghanske sikkerhetsstyrker og politi.
However, the focus of Norway’s military efforts and its efforts in the civil security sector will be shifted further towards training and guidance in the years ahead, in keeping with the guidelines set by NATO and ISAF. 
I tråd med de føringer Nato og Isaf har lagt, vil både den norske militære innsatsen og innsatsen innen sivil sikkerhetssektor bli dreid ytterligere i retning av opplæring og veiledning de kommende årene.
As part of these efforts, the Government intends to propose a total allocation of NOK 660 million for the period 2010–2014 for training, advisory services and guidance for the Afghan security forces. 
Som ledd i dette arbeidet tar regjeringen sikte på å foreslå at det for årene 2010-2014 samlet bevilges rundt 660 millioner kroner i støtte til opplæring, rådgivning og veiledning av afghanske sikkerhetsstyrker.
The funding will be channelled via the two funds that have been set up for the ANA and the ANP. 
Midlene overføres via de to fondene som er opprettet for den afghanske hæren (ANA) og politiet (ANP).
One of the major challenges in connection with engagements like this one in Afghanistan is ensuring that the civilian and military efforts function well and smoothly together. 
En hovedutfordring for engasjementer som dette i Afghanistan er å få den sivile og den militære innsatsen til å fungere godt og ryddig sammen.
In the debate on civil-military coordination in Afghanistan, questions often arise about mandates, the distinction between civilian and military tasks, and the appropriate division of responsibility. 
I debatten om militær og sivil samordning kommer det ofte opp spørsmål om mandater, om hvor grensen går og om hva som er riktig ansvarsdeling.
A recurring question is to what extent military forces should be given tasks that involve what is quite clearly civilian assistance, such as delivering food or building roads. 
Ett forhold som tas opp er hvorvidt militære styrker også burde gis i oppgave å bistå direkte på det sivile området – som å levere mat eller bygge veier.
This means that there are humanitarian tasks that should, as far as possible, be kept separate from political and military strategies. 
Det betyr at det er humanitære oppgaver som i størst mulig grad ikke bør blandes inn i politiske og militære strategier.
This applies in Afghanistan, just as it applies in other countries where we are engaged. 
Det gjelder i Afghanistan som i andre land hvor vi er engasjert.
All research and experience indicate that this approach gives the best results in the long run. 
All erfaring og forskning viser også at dette gir best resultater på sikt.
In a country like Afghanistan, the political loyalties of various groups have a tendency to shift. 
I et land som Afghanistan vil ulike gruppers politiske lojaliteter ofte skifte.
If we blur the distinction between civilian and military roles, i.e., if civilian assistance is earmarked for those who are on “our” side in the conflict, this linking of aid to one side in the military conflict can easily put recipients as well as aid workers and their organisations in danger. 
Blander vi sammen sivile og militære roller – det vil si at sivil hjelp øremerkes dem som står på ”vår” side av konflikten – så kan denne tilknytningen til én side i den militære konflikten lett sette både mottakere og hjelpearbeidere og deres organisasjoner i fare.
This principle is also central to the Government’s strategy for a coherent civil-military effort in Faryab province. 
Dette er også kjernen i regjeringens strategi for en helhetlig sivil og militær innsats i denne provinsen.
The distinction between the roles of civilian and military actors must be made clear. 
Rollene til de sivile og militære aktørene skal tydeliggjøres.
But this does not mean that their efforts cannot, or should not, be coordinated. 
Men det betyr ikke at innsatsen ikke kan og bør koordineres.
We aim to have close cooperation – but to avoid confusion. 
Vi vil ha et tett samvirke – men unngå samrøre.
Moreover, the initiative for a political reconciliation process must come from the Afghans themselves. 
Og videre: En politisk forsoningsprosess må komme fra afghanerne selv.
A survey conducted by the Asia Foundation shows that Afghans are more receptive to such political solutions today than they were a few years ago. 
En undersøkelse i regi av organisasjonen Asia Foundation viser at det i dag er større åpenhet blant afghanere for å finne slike politiske løsninger enn for få år siden.
This has been welcomed by the international community, as was underscored in London. 
Dette er også en holdning som nå har internasjonal anerkjennelse og som ble kraftfullt understreket i London.
A constructive reconciliation process is dependent on political agreement and the disarmament, demobilisation and reintegration of insurgent groups. 
En god forsoningsprosess forutsetter en politisk enighet og avvæpning, demobilisering og reintegrering av opprørsgruppene.
The aim must be that the insurgents, who are generally poor, unemployed Afghan men living in rural districts, find work or join the Afghan security forces. 
Målet må være at opprørerne – det vil ofte si en fattig, arbeidsløs afghansk mann på landsbygda – kommer i arbeid eller inn i de afghanske sikkerhetsstyrker.
This is a huge and demanding task. 
Dette er en stor og krevende oppgave.
Having said this, such an approach has proved decisive in most of the reconciliation processes that have succeeded in the last few decades, whether in Africa, Latin America, the Middle East or the Balkans. 
Samtidig har en slik tilnærming vært helt avgjørende i de fleste vellykkede forsoningsprosesser de siste tiårene, det være seg i Afrika, Latin-Amerika, i Midtøsten eller på Balkan.
Here, too, we must bear in mind the complexity of Afghan society. 
Og så her ser vi nødvendigheten av å ta innover oss kompleksiteten i det afghanske samfunnet.
There is no room for categorical distinctions between forces of “good” and “evil” in such reconciliation processes. 
Kategoriske skiller mellom hvem som utgjør de ”gode” eller de ”onde” krefter, er uforenlig med tilnærmingen til slike forsoningsprosesser.
The mental maps drawn by some following 9/11 must therefore be adjusted if we are to make progress in Afghanistan. 
De mentale kartene som ble konstruert hos enkelte etter 2001, må derfor justeres dersom vi skal komme videre i Afghanistan.
At the same time, we must respect the fact that many fear that a political agreement with insurgent groups would considerably strengthen the pre-2001 reactionary forces, and thus undermine the position of women and of human rights in general. 
Samtidig må vi ha respekt for at mange frykter at en politisk overenskomst med opprørsgrupper vil føre til at de reaksjonære krefter – fra tiden før 2001 – styrkes vesentlig, og at det vil skade kvinners stilling og menneskerettighetene generelt.
This concern is not limited to parts of the Afghan population; it is shared by a number of countries in the region, which fear a return to Islamist rule in Afghanistan. 
Dette er for øvrig ikke bare en frykt hos deler av den afghanske befolkning, men også i flere av landene i regionen som frykter tilbakekomst av et islamistisk styre i Afghanistan.
The process of reconciliation and the reintegration of the Taliban are clearly no easy task, but we have to realise what a heterogeneous alliance the Taliban is. 
Det er åpenbart et krevende prosjekt å forsone og reintegrere Taliban, men vi må forstå hvor sammensatt denne tilhørigheten er.
It is often a matter of finding ways of integrating the Pashtun population into Afghan society. 
Ofte handler det om å finne integrerende løsninger for den pashtunske befolkningen.
Should the Afghans opt for such reintegration, will not oppose it, as it is in keeping with our strategic objective, which is to prevent the country from once more becoming a base for terrorism and from remaining a source of regional instability. 
I tråd med vårt strategiske mål – å hindre at landet igjen blir en base for terror og fortsatt kilde til regional ustabilitet – så skal ikke vi motsette oss en slik reintegrering om afghanerne velger den.
However, we will make it clear that it is important to differentiate between the Taliban and al-Qaeda, which is a group or network that has not had any deep ties to Afghanistan or to Afghan traditions, history or culture. 
Derimot skal vi være tydelig på betydningen av en klar grenseoppgang mot Al-Qaida – som er en gruppering og et nettverk som verken har hatt noen grunnleggende tilhørighet til Afghanistan, til afghanske tradisjoner, historie eller landets kultur.
The prospects of a genuine Afghan reconciliation process will be greatly enhanced the day leading elements within the Taliban break with al-Qaeda. 
Den dagen ledende elementer innen Taliban bryter med Al-Qaida, vil mulighetene for en genuin afghansk forsoningsprosess styrkes.
A successful reconciliation process is also dependent on political agreement among the Afghans on the importance of respect for the rights of women and children’s education. 
En vellykket forsoningsprosess forutsetter videre politisk enighet på afghansk side om respekt for kvinners stilling og barns skolegang.
In efforts to find political solutions, particular importance must be attached to strengthening civil society and the position of women in Afghan society. 
Styrking av det sivile samfunn og kvinners stilling i det afghanske samfunnet må stå helt sentralt i arbeidet med å finne politiske løsninger.
Women must be seen and heard, and the Afghan legal system must be strengthened in order to ensure the greatest possible degree of justice. 
Kvinner må bli sett og hørt, og det afghanske rettsvesenet må styrkes for å kunne stå for størst mulig grad av rettferdighet.
We have to realise that this may be difficult to envisage even for our partners in Afghanistan. 
Vi må erkjenne at dette kan synes fremmed selv for noen av dem vi samarbeider med i Afghanistan.
But Afghanistan is, and must continue to be, part of the international community, and what we are talking about are fundamental, universal values that can be neither overlooked nor negotiated away. 
Men Afghanistan er og skal være en del av det internasjonale samfunnet, og vi snakker her om grunnleggende, universelle verdier som ikke kan overses eller forhandles bort.
A solution for Afghanistan must also involve a solution for the region that includes Afghanistan’s neighbours and ensures that they take responsibility for efforts to achieve stability. 
En løsning for Afghanistan må også medføre en løsning for regionen – der Afghanistans naboland inkluderes og ansvarliggjøres i arbeidet for å oppnå stabilitet.
Therefore it is essential that the Pakistani civil and military authorities continue their efforts to limit the influence of groups that resort to violence and militancy. 
Derfor må pakistanske sivile og militære myndigheter fortsette arbeidet med å begrense innflytelsen til de grupper som tyr til vold og militante aksjoner.
This is an attitude that is shared by a number of actors in the region. 
Dette er en holdning som gjør seg gjeldende hos flere aktører i regionen.
They don’t necessarily want a Taliban-led Afghanistan, but they are awaiting the outcome of the Afghan conflict before pledging their full support to either side. 
De ønsker seg ikke nødvendigvis et Taliban-ledet Afghanistan, men de avventer utfallet av den afghanske striden, før de faller tungt ned på den ene eller andre siden.
Last October, the Government initiated an internal review of Norway’s overall civil engagement in Afghanistan. 
Regjeringen igangsatte i oktober i fjor en intern gjennomgang av det samlede norske sivile engasjementet i Afghanistan.
This gives us a basis for setting clearer priorities in the areas where Norway possesses high-level expertise and where there are great needs. 
Dette gir oss en plattform for klarere prioriteringer innenfor de områdene hvor Norge har høy kompetanse og hvor behovene er store.
Our main finding is that the areas currently prioritised by Norway generally coincide with areas where there are great needs, and that our strategy should be to continue our efforts in selected areas. 
Vårt hovedfunn er at de eksisterende norske satsingene sammenfaller i hovedsak med de store behovene i landet, og at det er en riktig strategi å videreføre satsingene på utvalgte områder.
Many years’ experience has shown that, provided that we have acceptable means of monitoring the use of assistance and that there is agreement as to the actual needs, channelling assistance through multi-donor funds to Afghan budgets is the most cost-effective way of supporting Afghan priorities. 
Forutsatt at vi har akseptable kontrollmuligheter – og at det hersker enighet om de faktiske behovene – så har mange års erfaring vist at kanalisering av bistand via flergiverfond til afghanske budsjetter er den mest kostnadseffektive måten å støtte de afghanske prioriteringer på.
This also helps to improve alignment with these priorities and strengthens the capacity and competence of those responsible for public financial management. 
Dette bidrar samtidig til bedre koordinering og det styrker kapasiteten og kompetansen i den offentlige finansforvaltningen.
This also supports the development of an Afghan political system. 
Dette støtter også oppbyggingen av et afghansk politisk system.
If the Afghan people are to take their political institutions seriously, they must see that decisions taken by the parliament and the government are translated into action. 
For at befolkningen skal ta sine politiske institusjoner på alvor, må de også se at beslutninger tatt i parlament og regjering omsettes i konkret handling.
As is the case in other countries, politics in Afghanistan is not least a matter of how public finances are managed. 
Politikk er jo – i Afghanistan som i andre land – ikke minst et spørsmål om hvordan de offentlige finansene organiseres.
The international community has in fact helped to undermine this important connection between public finances and politics by channelling its support outside the Afghans’ own budgets for such a long time. 
Når verdenssamfunnet så lenge har kanalisert støtten utenom afghanernes egne budsjetter, har man faktisk bidratt til å undergrave denne viktige sammenhengen.
As I have already mentioned, about one fifth of the international assistance to Afghanistan is channelled via Afghan budgets today. 
Som tidligere nevnt, i Afghanistan i dag går om lag en femtedel av den internasjonale bistanden gjennom afghanske budsjetter.
This is a very small share. 
Dette er en fryktelig lav andel.
The Government’s aim is to channel an increasingly greater share of our total assistance to Afghan budgets through the World Bank and UN multi-donor trust funds. 
Regjeringens ambisjon er å kanalisere en stadig økende andel av den totale innsatsen til afghanske budsjetter gjennom Verdensbankens og FNs flergiverfond.
This is also something the Afghan authorities have requested. 
– Og dette er noe afghanske myndigheter etterspør.
This increase will be contingent on the Afghan authorities’ ability to improve the efficiency of their financial management, reduce corruption and utilise the assistance. 
Økningen vil skje under hensyntagen til afghanske myndigheters evne til å effektivisere sin finansforvaltning, redusere korrupsjonsproblemene og utnytte bistanden.
However, this reveals a serious paradox. 
Her er det igjen en viktig sammenheng.
It seems that many donors are reluctant to give funds to Afghan institutions precisely because they fear corruption and inefficiency. 
Det synes som om mange givere kvier seg for å gi midlene til afghanske institusjoner nettopp fordi de frykter korrupsjon og ineffektivitet.
This is understandable. 
Og det er forståelig.
But the result is that Afghan institutions remain weak, and we have a negative spiral that propels us away from sustainable solutions. 
Vi får en negativ sirkel som tar oss bort fra bærekraftige løsninger.
If the Afghan authorities meet the demands of the international community, the Government intends to complete this adjustment of our assistance channelled to Afghan budgets in the course of our current parliamentary term. 
Dersom afghanske myndigheter oppfyller de kravene det internasjonale samfunn stiller, er det regjeringens målsetting å ferdigstille denne justeringen i inneværende stortingsperiode.
Norway gives particular priority to Faryab province, where the Norwegian-led Provincial Reconstruction Team (PRT) is located, which currently receives approximately 15% of Norwegian assistance to Afghanistan. 
Et særskilt innsatsområde fra norsk side er Faryab der det norskledete stabiliseringslaget (PRT) er lokalisert og som i dag mottar om lag 15 % av den samlede norske bistanden.
We will continue to work to ensure that Faryab receives a reasonable share of Afghan budgets, in keeping with Afghan national priorities. 
Vi vil fortsette å arbeide for at Faryab mottar en rimelig del av afghanske budsjetter i tråd med de afghanske nasjonale prioriteringer.
So far Norway’s main priority areas have been education, good governance and rural development, as I noted in the interpellation debate here in the Storting on 17 November last year. 
Norges hovedinnsatsområder har så langt vært utdanning, godt styresett og landsbygdutvikling, noe jeg også pekte på i interpellasjonsdebatten her i Stortinget 17. november i fjor.
One result of our internal review is that we have decided to focus our civilian engagement even more closely. 
Et resultat av vår interne gjennomgang er et ønske om å konsentrere den sivile innsatsen ytterligere.
We will also reassess our main priority areas, with a view to including higher education and energy among them. 
Også hovedinnsatsområdene vil bli vurdert, med tanke på å inkludere høyere utdanning og energi.
We will also intensify efforts to support civil society and human rights work, including women’s participation in society. 
Videre vil vi satse tyngre på å støtte det sivile samfunn og menneskerettighetsarbeidet, herunder kvinners deltakelse i samfunnet.
Finally, I would like to say a few words about some of the new priority areas. 
La meg, avslutningsvis, kort kommentere noen av de nye innsatsområdene:
We have already provided Afghanistan with expert assistance in this field, and we intend to continue doing so. 
Vi har gitt og vi tar fortsatt sikte på å gi faglig bistand på dette feltet i Afghanistan.
Third, building a strong civil society is a prerequisite for the democratisation of Afghanistan. 
For det tredje: Oppbygningen av et sterkt sivilt samfunn er et premiss for demokratiseringsprosessen i Afghanistan.
Civil society in Afghanistan is weak today. 
I dag står det sivile samfunn svakt.
In the time ahead, Norway will support political processes and the building of open, public platforms for debate, which ensure freedom of expression and respect for the rule of law and which also support human rights defenders. 
Norge vil i tiden fremover støtte politiske prosesser og byggingen av åpne, offentlige plattformer for debatt, som sikrer ytringsfrihet, respekt for rettsstaten og som også gir støtte til menneskerettighetsforkjempere.
We have been clear and unequivocal in our support of Afghan civil society actors, and we will continue, and intensify, our efforts in this field. 
Norge har hatt en klar og tydelig stemme i vår støtte til aktører i det afghanske sivile samfunn og dette er et engasjement vi vil videreføre og styrke.
The Nordic embassies in Kabul are participating in a pilot project on Nordic cooperation in the areas of civil society, women’s empowerment and human rights. 
De nordiske ambassadene i Kabul inngår i et pilotprosjekt for nordisk samarbeid på områdene det sivile samfunn, kvinners rettigheter og menneskerettigheter.
In connection with this, we will establish a Nordic financial mechanism for supporting civil society, which will be in place in the course of the year. 
Som et ledd i denne innsatsen vil vi etablere en egen nordisk finansieringsmekanisme for støtte til det sivile samfunn som vil være på plass i løpet av året.
The project has attracted the interest of other international partners, and the British authorities have expressed a wish to participate in it. 
Prosjektet har blitt møtt med stor interesse fra andre internasjonale partnere, og britiske myndigheter har sagt at de ønsker å delta i dette samarbeidet.
Fourth, in order to put an end to poverty and war in Afghanistan, the influence and power of women in society must be strengthened. 
For det fjerde: Det er avgjørende for at Afghanistan skal løftes ut av fattigdom og krig at kvinners innflytelse og makt i samfunnet styrkes.
This is indicated by all comparative research. 
All sammenlignende forskning viser dette.
Together with the other Nordic countries, Norway will work actively to promote women’s participation in efforts to achieve the necessary economic development and stability in Afghanistan. 
Sammen med de andre nordiske land vil Norge være en pådriver for at kvinner kan bidra til å skape den nødvendige økonomisk utvikling og stabilitet i Afghanistan.
The gender perspective will therefore be mainstreamed in all Norwegian support. 
Kvinneperspektivet skal derfor integreres i all norsk støtte.
The fact is that war and conflict affect men and women differently. 
For dette er en kjensgjerning: Krig og konflikt rammer menn og kvinner ulikt.
Norway was one of the sponsors of UN Security Council resolution 1325 on women, peace and security. 
Norge sto i spissen for FNs sikkerhetsråds resolusjon 1325 om kvinner i krig og konflikt.
We have also posted a gender adviser to ISAF headquarters in Kabul. 
Vi bidrar også med en slik rådgiver til Isafs hovedkvarter i Kabul.
Combating corruption is an integral part of all Norwegian efforts. 
Kampen mot korrupsjon er en gjennomgående del av all norsk innsats.
This applies not only to our own projects, but also to our work to strengthen international anti-corruption efforts. 
Det gjelder våre egne prosjekter, men også bidrag til en sterkere internasjonal satsning på korrupsjonsbekjempelsen.
Last but not least, Norway will continue to maintain a strong focus on humanitarian efforts, which in volume constitute approximately one fifth of our civilian efforts in Afghanistan. 
Sist – men ikke minst – så vil Norge opprettholde en fortsatt sterk humanitær innsats, som i volum utgjør om lag en femtedel av vår totale sivile innsats.
Our humanitarian efforts must be seen as part of our long-term engagement. 
En riktig humanitær satsing må settes i sammenheng med det langsiktige engasjementet.