natgillin/translations-raw huggingface dataset:
We now stand ahead of the final round of political negotiations, in which the parties bear the main responsibility, but where neighbours and the international community must also play a clear and consistent role. 
Vi står, President, overfor sluttrunden for politiske forhandlinger, der partene har hovedansvaret – men der naboer og det internasjonale samfunnet må spille en tydelig og konsekvent rolle.
If the negotiations do not lead to any progress, there is a danger that the vision of a two-state solution will fall apart. 
Om forhandlingene ikke gir noen fremdrift, står visjonen om tostatsløsningen i fare for å kollapse.
At present, Norway and other states have to deal with a situation that is untenable under international law, involving occupation and de facto annexation of occupied land. 
I dag forholder Norge og andre stater seg til en etter folkeretten uholdbar situasjon med okkupasjon og de facto annektering av okkupert land.
We are in a longstanding diplomatic state of emergency where the hope that we will see a negotiated solution is leading large parts of the international community to expect the occupation to come to an end. 
Vi er i en langvarig politisk og diplomatisk unntakstilstand, der håpet om en forhandlet løsning gjør at store deler av verdenssamfunnet også forventer at okkupasjonen må gå mot slutten.
If the anticipated end does not materialise, the picture will change. 
Om den annonserte slutten ikke kommer, vil bildet endre seg.
The situation will be perceived as what it in fact is: the unlawful confiscation of occupied land, involving discrimination of people within the borders of a geographical area. 
Tilstanden vil fremstå ved sitt rette navn, ulovlig beslagleggelse av okkupert jord og forskjellsbehandling av folk innen grensene av ett geografisk område.
This will not strengthen the moderate forces, but rather the extremists. 
Det vil ikke gagne de moderate kreftene, snarere de ekstreme.
This scenario should inspire all parties to enhance their efforts to reach a peaceful solution. 
Det fremtidsbildet, President, bør inspirere alle parter til forsterket innsats for en fredelig løsning.
I will inform the Storting more closely about Afghanistan at a later point in time, and I will therefore now limit myself to giving an outline of the broader picture. 
Jeg vil senere orientere Stortinget nærmere om Afghanistan og derfor begrense omtalen av det bredere bildet nå.
In Afghanistan too, the test will be whether the parties have the ability and will to engage in political negotiations – mainly between the parties themselves, but also with significant contributions from neighbours in the region and the broader international community. 
Også i Afghanistan vil testen være om det finnes evne og vilje til politiske forhandlinger – mellom partene – men med avgjørende bidrag fra naboene i regionen og det bredere internasjonale samfunnet.
Following the Kabul Conference in July and the NATO Summit in November 2010, the course is set for a gradual transfer of responsibility for security to the Afghan security forces. 
Etter Kabul-konferansen i juli og NATO-toppmøtet i november 2010, er kursen satt for gradvis overføring av sikkerhetsansvar til afghanske sikkerhetsstyrker.
There is progress on some parameters, but the overall security situation is deteriorating. 
Det er fremgang, men sikkerhetssituasjonen forverres.
Since last summer, the US forces have intensified the military pressure on Taliban groups in various parts of the country. 
Intensivert amerikansk militært press mot Taliban-grupperinger rundt om i landet har pågått siden i fjor sommer.
By spring and summer it will become clear whether this has changed the balance of power on the ground. 
Kommende vår og sommer vil vise om det har endret styrkeforholdene på bakken.
The security situation in the north of the country, including in the areas where the Norwegian troops are located, has deteriorated since last summer and poses a major challenge to the ISAF coalition forces. 
Sikkerhetssituasjonen nord i landet, herunder i de områder hvor Norge har militære styrker, har forverret seg siden i fjor sommer og utgjør en stor utfordring for hele ISAF-koalisjonen.
Any lasting solution will have to be the result of a political process. 
En varig løsning vil måtte ligge langs et politisk spor.
The Afghans must sit down at the negotiation table with other Afghans. 
Afghanere må finne veien til forhandlingsbordet med afghanere.
President Karzai has established the High Peace Council as a means of facilitating such a process. 
President Karzai har lagt til rette for en mer aktiv oppfølgning av dette sporet gjennom etableringen av et eget fredsråd.
At the same time, we know that an Afghan peace solution will have to involve neighbouring countries. 
Samtidig vet vi at en afghansk fredsløsning vil måtte involvere nabolandene.
Afghanistan and Pakistan will have to reach an understanding, and the other countries in Afghanistan’s immediate surroundings will have to engage to a much stronger degree. 
Man må blant annet finne frem til felles forståelse mellom Afghanistan og Pakistan, og det må langt sterkere involvering til fra landene i Afghanistans nærområder.
Norway supports a process along these lines, and we will contribute to moving it forward in areas where we have capacity and are in a position to do so. 
Norge støtter en utvikling langs disse sporene, og vi vil – der vi har kapasitet og posisjon – bidra i en slik retning.
China and Indonesia, which I have touched on earlier, are examples of this. 
Jeg har omtalt Kina og Indonesia som eksempler.
Allow me to make a large leap – in terms of topic and geography – to the northern horizon, to the High North, the Government’s most important strategic priority area. 
La meg ta et langt sprang – i tema og geografi – til horisonten i nord, til nordområdene, Regjeringens strategiske hovedsatsingsområde.
The northern horizon is here, on our doorstep. 
Horisonten i nord – den er her hos oss.
Here Norway is helping to expand the scope of opportunity. 
Her er vi med på å skape mulighetsrommet.
Here Norway is a key actor. 
Her er vi selv en hovedaktør.
Here we see one of the new regional growth centres, where the most relevant states have joined forces by engaging in innovative regional cooperation. 
Her ser vi en av disse nye regionale vekstsentra der de mest berørte statene finner sammen i nyskapende, regionalt samarbeid.
The treaty between Norway and Russia on maritime delimitation in the Barents Sea and Arctic Ocean, which the Storting deliberated two days ago (8 February 2010), plays a key role. 
Sentralt står enigheten med Russland om den maritime avgrensningen i Barentshavet og Polhavet, som ble behandlet her i Stortinget for to dager siden (8. februar 2011).
As many have pointed out, the treaty is of historical importance. 
Avtalen er, som det ble sagt, historisk.
It will resolve the most crucial outstanding issue in our bilateral relations with Russia, fully in accordance with the law of the sea and international legal principles. 
Den løser det viktigste utestående bilaterale spørsmålet med Russland, fullt ut i samsvar med havretten og de folkerettslige prinsipper.
The treaty also paves the way for increased cooperation and the development of business opportunities in the north. 
Avtalen åpner også for økt samarbeid om utvikling av industrielle muligheter i nord.
The treaty on maritime delimitation has attracted international attention, as a clear demonstration that the Arctic is a region where differences of opinion can be resolved peacefully between neighbours. 
Enigheten om den maritime avgrensningen er også blitt lagt merke til ute i verden; et tydelig signal om at Arktis er en region der uenighet kan løses på fredelig måte mellom naboer.
Both the treaty and our Arctic cooperation with Russia in recent years have clearly shown that our two countries have a range of common interests in this region. 
Vi har gjennom avtalen og de seneste årenes samarbeid med Russland i Arktis fått tydelig frem at våre to land har en rekke felles interesser i denne regionen.
This is a fundament we will build further on. 
Det er et grunnlag vi vil bygge videre på.
International interest in developments in the Arctic is continuing to grow. 
Den internasjonale interessen for utviklingen i Arktis fortsetter å øke.
At the meeting, we agreed to expand our cooperation by establishing two new partnerships, one on transport and logistics and one on culture. 
Her ble vi enige om å utvide samarbeidet med to nye partnerskap, innen transport og logistikk og kultur.
Second, Norway will take over chairmanship of the Barents Euro-Arctic Council this autumn. 
For det andre: Norge overtar formannskapet i Barentsrådet til høsten.
Our focus will be on further developing work on energy efficiency, renewable energy, health and social issues, rescue cooperation and emergency preparedness, cross-border people-to-people cooperation and business development. 
Vi satser på å videreutvikle arbeidet innen energieffektivisering, fornybar energi i regionen, helse og sosial, redning og beredskap, det grenseoverskridende folk-til-folk-samarbeidet og økt næringsutvikling.
Third, there is broad agreement among the members of the Arctic Council that the forum should be strengthened, and we are discussing how this can best be achieved. 
For det tredje: I Arktisk råd er det enighet blant medlemslandene å styrke dette forum og vi drøfter hvordan dette best bør gjøres.
Five years ago, it was struggling to make itself relevant and visible. 
For fem år siden strevde rådet med synlighet og relevans.
Today the greatest challenge is how to deal with the massive interest shown by states seeking observer status. 
I dag er den største utfordringen hvordan vi skal møte den store interessen fra stater som vil slutte seg til som observatører.
Norway’s position is that the Arctic Council should devise an arrangement for the aspiring observers. 
Norges posisjon er at vi snarlig bør finne en ordning for de interesserte observatørene.
It is in Norway’s interests that key Arctic issues are discussed in a body where we are full members. 
Norge er tjent med at de sentrale arktiske spørsmål drøftes i et organ der vi fullt ut er deltakere.
We would also like to see new initiatives to generate better knowledge about the challenges and opportunities in the Arctic, in fields ranging from climate change to business development and transport, from health and maritime search and rescue services to the situation of indigenous peoples. 
Vi ønsker også nye initiativ for å frembringe mer relevant kunnskap om utfordringer og muligheter i Arktis, fra klima til næringsutvikling og transport, fra helse til søk og redning til havs og urfolks stilling.
An international agreement on search and rescue operations in the Arctic was also reached towards the end of 2010, as a result of an initiative taken by the Arctic Council, and signing is planned at a meeting in Greenland in May. 
På slutten av fjoråret ble det også – etter initiativ fra Arktisk råd – fremforhandlet en internasjonal avtale om søk og redning i Arktis, som etter planen skal undertegnes på møtet på Grønland i mai.
There has been significant progress in cross-border cooperation with Russia, inspired by the agreements signed by Norway and Russia during President Medvedev’s visit to Norway last April. 
Det er også vesentlig fremgang i det grensenære samarbeidet med Russland, inspirert av de avtalene Norge og Russland undertegnet under president Medvedjevs besøk til Norge i april i fjor.
In November 2010, the two countries also signed an agreement on local border traffic permits, which I hope will enter into force in the course of this year. 
I november 2010 underskrev vi en avtale om grenseboerbevis, og jeg håper den vil tre i kraft i løpet av året.
Tasks include following up the introduction of the local border traffic permit with further practical steps to facilitate cooperation, for example simplified procedures in the labour market and increased capacity at border-crossings to deal with growing traffic. 
Blant disse er oppfølgning av grenseboerbeviset med flere praktiske lettelser – for eksempel når det gjelder arbeidsmarkedet og tiltak for å øke kapasiteten på grensestasjonene for å kunne møte mer trafikk.
But I would like to add, Mr President, that we expect the measures undertaken by Norway to be reciprocated by Russia. 
Men jeg vil legge til, President, at vi med de norske tiltakene forventer gjensidighet fra russisk side.
The strategic projects set out in the document New Building Blocks in the North, published in March 2009, form the basis for our efforts in the High North. 
I bunn for nordområdesatsningen finner vi de strategiske prosjektene fra dokumentet ”Nye byggesteiner i nord” fra mars 2009.
We are well on track, having initiated 80% of these. 
Vi ligger godt an – 80 prosent av tiltakene er igangsatt.
Allocations for High North-related projects in this year’s government budget amount to a total of NOK 1.2 billion. 
De samlede bevilgninger til nordområdetiltak over statsbudsjettet for i år er 1,2 milliarder kroner.
In its white paper on High North policy, which will be submitted to the Storting before summer, the Government will provide an outline of international trends that have an impact on the High North and of the main features of Norway’s policy in the north. 
I meldingen om nordområdepolitikken som legges frem for Stortinget før sommeren, vil Regjeringen gi en sammenfatning av de internasjonale utviklingstrekk av betydning for nordområdene og hovedlinjene i Norges politikk i nord.
To conclude, Mr President, large-scale change is the order of the day. 
Til sist, President: Tidens tegn er omfattende forandringer.
It is the task of foreign policy to deal with this, ultimately so as to make domestic policy possible. 
Utenrikspolitikkens oppgave er å håndtere dem, og utenrikspolitikkens mål er i bunn å gjøre innenrikspolitikken mulig.
Our overriding goal is to defend democracy, the rule of law, human rights and international humanitarian law. 
For oss er det et overordnet mål å forsvare demokrati, rettsstat, menneskerettigheter og internasjonal humanitærrett.
We must work to ensure that the forces of change strengthen these values, rather than undermining them. 
Vi må arbeide for at forandringenes kraft styrker disse verdiene og ikke svekker dem.
In the 1990s, people often referred to the “Washington consensus”, the free-market, democratic social model that became mainstream in international politics. 
På 1990-tallet snakket man om en såkalt ”Washington-konsensus”, der den liberale demokratiske samfunnsmodellen sto i sentrum av internasjonal politikk.
Researchers spoke of the “end of history”, this model having emerged victorious. 
Forskere skrev om ”historiens slutt”, der denne modellen sto igjen som vinner.
Today the picture is different. 
I dag, President, er bildet annerledes.
We see the outlines of several competing social models. 
Vi ser konturene av flere konkurrerende samfunnsmodeller.
The global wave of democratisation, which began in the 1980s and rolled into the following decade with great force, has now subsided. 
Den globale bølgen av demokratisering som begynte på 1980-tallet og som fortsatte med sterk kraft i tiåret etter, har stilnet.
We see combinations of authoritarianism and open market economy delivering both growth and welfare. 
Vi ser kombinasjoner av autoritære styresett og åpen markedsøkonomi som leverer både vekst og velstand.
Developing countries are not looking solely to the West for inspiration. 
Land i utvikling ser ikke bare mot Vesten for inspirasjon.
They are also looking to other parts of the world, and are finding other models in entirely different regions. 
De ser mot resten, og de ser nye mulige forbilder fra helt andre regioner.
The attempts to impose democracy during the past decade cannot be said to have a glowing track record either. 
Det forrige tiårets forsøk på å fremtvinge demokrati har heller ikke en lysende historie å vise til.
The arguments used to justify the invasion of Iraq have served to undermine support for democracy in the region. 
Argumentasjonen for invasjonen i Irak har bidratt til å undergrave oppslutningen om demokratiet i den regionen.
And in the end, the so-called war on terror was no showcase for liberal values and the promotion of human rights either. 
Heller ikke den såkalte krigen mot terror ble noe utstillingsvindu for liberale verdier og fremme av menneskerettigheter.
However, there is reason to believe that democracy, rule of law and human rights will be brought to the fore in other social processes – processes that Norway should help to support and shape. 
Snarere er det grunn til å tro at demokrati, rettsstat og menneskerettigheter vil komme i fokus via andre samfunnsprosesser – og det er prosesser Norge skal være med på å støtte og forme.
On the one hand, we see that in some parts of the world, such as the Arab world, the legitimacy of authoritarian regimes that are incapable of providing economic growth, welfare, work and opportunities for political participation is under severe strain and popular support is weak. 
På den ene siden ser vi i deler av verden, som den arabiske, at de autoritære styresett som ikke klarer å levere økonomisk utvikling, velferd, arbeid og politisk deltakelse, opplever sterkt presset legitimitet og lav oppslutning.
The upheavals in Tunisia and Egypt are clear examples of the way people, many of them young people, are rising up against authoritarian leaders, corruption, misuse of power and restrictions on liberties. 
Omveltningene i Tunisia og Egypt er tydelige eksempler der folk, særlig de mange unge, reiser seg mot autoritære ledere, korrupsjon og maktmisbruk og innskrenkede friheter.
This unrest and popular discontent may continue to spread, and could affect the political stability of the entire region. 
Uroen og misnøyen kan fortsette å spre seg, med den effekt det vil få for politisk stabilitet i hele regionen.
In our own continent, Belarus stands out negatively. 
På vårt kontinent skiller Hviterussland seg ut i negativ retning.
Europe’s voice should be loud and clear in this regard, and the Belorussian champions of democracy and human rights must know that they have our support. 
Europas stemme må her være klar og tydelig, og hviterussere som kjemper for demokrati og menneskerettigheter skal oppleve at de har vår støtte.
On the other hand, rapid economic growth may usher in the rule of law and democracy. 
På den annen side: Den raske økonomiske veksten vil kunne bidra til å tvinge frem både rettsstat og demokrati.
A diversified market economy that is integrated into the global economy cannot be micro-managed by authoritarian political bodies. 
En mangfoldig markedsøkonomi, integrert i en åpen verdensøkonomi, kan ikke mikrostyres av eneveldige politiske organer.
Legitimate institutions governed by the rule of law are indispensable in securing the stability and predictability that are essential to a market economy. 
Legitime institusjoner, forankret i en rettsstat, er avgjørende for å sikre den stabilitet og forutsigbarhet som markedsøkonomien fordrer.
As large groups of people experience increasing prosperity, they will demand political participation and influence over their own future. 
Krav om politisk medvirkning og innflytelse over egen fremtid vil også vokse frem i kjølvannet av den velstandsutvikling som store grupper nå opplever.
This means, Mr President, that an international agenda for promoting democracy, rule of law, human rights and international humanitarian law must be kept alive, made relevant and clearly voiced. 
Dette betyr, President, at en internasjonal dagsorden for demokrati, rettsstat, menneskerettigheter og humanitærrett må holdes levende, relevant og tydelig.
Norway must continue to focus on the fact that human rights have been codified in universal instruments that the majority of states have acceded to. 
Norge skal holde fast ved at menneskerettighetene er nedfelt i universelle tekster som de aller fleste stater har sluttet seg til.
The world will be a safer place for us all if these instruments are adhered to in practice. 
Det blir en tryggere verden, også for oss, om de etterleves i praksis.
[1] 
Relatert
Report No. 15 (2008–2009) to the Storting 
Innlegg i stortingsdebatt om utenrikspolitisk redegjørelse
Foreign policy address to the Storting 10 February 2011 
Utenrikspolitisk redegjørelse for Stortinget 10. februar 2011
This autumn it will be ten years since Al-Qaeda attacked the World Trade Center in New York. 
Til høsten er det ti år siden al-Qaidas angrep på World Trade Center i New York.
It is ten years since the Taliban regime was ousted and the international community undertook to support the development of a stable, unified and democratic Afghanistan. 
Det er ti år siden Taliban-regimet ble fjernet og det internasjonale samfunn forpliktet seg til å støtte utviklingen av et stabilt, enhetlig og demokratisk Afghanistan.
These have been ten dramatic years, which have seen both progress and setbacks. 
Det har vært ti dramatiske år med både fremskritt og tilbakeskritt.
The brutal attack on the UN compound in Mazar-e-Sharif on 1 April in which seven UN workers were tragically killed, among them Norwegian Lieutenant Colonel Siri Skare, shows that unpredictability and violence are an integral part of daily life in Afghanistan, even in areas thought to be relatively stable. 
Det brutale angrepet mot FNs kontor i Mazar-e-Sharif 1. april hvor sju FN-medarbeidere, deriblant den norske oberstløytnanten Siri Skare, på tragisk vis mistet livet viser at uforutsigbarhet og vold er en del av Afghanistans hverdag - selv i områder som anses som relativt stabile.
The attack made a strong impression on all of us. 
Angrepet gjorde et kraftig inntrykk på oss alle.
We expect those responsible to be brought to justice and proper steps to be taken to ensure the safety of international aid workers. 
Vi forventer at de skyldige blir straffeforfulgt og at sikkerheten til internasjonale hjelpearbeidere blir ivaretatt på forsvarlig måte.
The UN will continue its broad-based engagement in Afghanistan despite this brutal attack. 
FN vil videreføre sitt brede engasjement i Afghanistan også etter det brutale angrepet.
There is still a need for a strong UN presence to coordinate the international civilian effort and serve as the primary contact point for the Afghan Government. 
Det er fortsatt behov for et sterkt FN for å samordne den internasjonale sivile innsatsen og som det primære kontaktpunktet til den afghanske regjering.
In my address here today I will reiterate some of the reasons why we are engaged in Afghanistan and give an assessment of where we – the international community and the Afghan authorities – stand ten years after the Taliban’s fall and how the Norwegian Government envisages our engagement in the country in the time ahead. 
Jeg ønsker å bruke denne redegjørelsen til å gjenta bakgrunnen for vårt engasjement, jeg ønsker på gi en vurdering av hvor vi - det internasjonale samfunn og afghanske myndigheter - står ti år etter Talibans fall og hvordan regjeringen ser veien videre for vårt engasjement i landet.
To begin with, as underscored in successive Security Council resolutions, the purpose of our engagement in Afghanistan is to help to prevent the country once more becoming a safe haven from which terrorists can plan and conduct large-scale operations. 
Det er verdt å begynne med dette: Formålet med vårt engasjement i Afghanistan, slik det har vært understreket i gjentatte resolusjoner i FNs Sikkerhetsråd, er å bidra til å hindre at terroristbevegelser får et fristed til å planlegge og gjennomføre omfattende terroraksjoner.
Like our participation in the Libyan operation, our participation in Afghanistan is based on a mandate from the UN Security Council. 
Som for vår deltakelse i Libya-operasjonen, så er vår deltakelse i Afghanistan forankret i FNs Sikkerhetsråd.
The International Security Assistance Force (ISAF), in which Norway is participating, was established in December 2001 on the basis of Security Council resolution 1386. 
Den inter¬nasjonale stabiliseringsstyrken vi deltar i, ISAF, International Security Assistance Force, ble etablert gjennom Sikkerhetsrådets resolusjon 1386 i desember 2001.