natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In view of the speed with which modern fully automated payment systems process payment transactions, which means that after a certain point in time payment orders cannot be revoked without high manual intervention costs, it is necessary to specify a clear deadline for payment revocations. 
Ettersom moderne, fullt automatiserte betalingssystemer behandler betalingstransaksjoner raskt, noe som betyr at betalingsordrer etter et visst tidspunkt ikke kan tilbakekalles uten høye kostnader fordi det må gripes inn manuelt, er det nødvendig å fastsette en klar frist for tilbakekalling av betaling.
However, depending on the type of the payment service and the payment order, the point in time may be varied by agreement between the parties. 
Avhengig av typen av betalingstjeneste og betalingsordre kan imidlertid tidspunktet variere etter avtale mellom partene.
Revocation, in this context, is applicable only to the relationship between a payment service user and payment service provider, thus being without prejudice to the irrevocability and finality of payment transactions in payment systems. 
Tilbakekalling i denne sammenheng er bare relevant for forholdet mellom en betalingstjenestebruker og en betalingstjenesteyter, og berører dermed ikke det at betalingstransaksjoner i betalingssystemer er ugjenkallelige og endelige.
Such irrevocability should not affect a payment service provider's right or obligation under the laws of some Member States, based on the payer's framework contract or national laws, regulations, administrative provisions or guidelines, to reimburse the payer with the amount of the executed payment transaction in the event of a dispute between the payer and the payee. 
Slik ugjenkallelighet bør ikke berøre den rett eller plikt en betalingstjenesteyter i henhold til lovgivningen i visse medlemsstater har til på grunnlag av betalerens rammeavtale eller nasjonale lover, forskrifter eller retningslinjer, å tilbakebetale betaleren beløpet for den gjennomførte betalingstransaksjonen i tilfelle av en tvist mellom betaleren og betalingsmottakeren.
Such reimbursement should be considered to be a new payment order. 
En slik tilbakebetaling bør anses som en ny betalingsordre.
Except for those cases, legal disputes arising within the relationship underlying the payment order should be settled only between the payer and the payee. 
Bortsett fra i de nevnte tilfellene bør rettstvister som oppstår innenfor det forhold som ligger til grunn for betalingsordren, avgjøres bare mellom betaleren og betalingsmottakeren.
It is essential, for the fully integrated straight-through processing of payments and for legal certainty with respect to the fulfilment of any underlying obligation between payment service users, that the full amount transferred by the payer should be credited to the account of the payee. 
Det er av avgjørende betydning for en fullt integrert, direkte behandling av betalinger og for rettssikkerheten med hensyn til oppfyllelsen av en eventuell underliggende forpliktelse mellom betalingstjenestebrukere, at det fulle beløpet som overføres av betaleren, blir kreditert betalingsmottakerens konto.
Accordingly, it should not be possible for any of the intermediaries involved in the execution of payment transactions to make deductions from the amount transferred. 
Det bør derfor ikke være mulig for noen av de formidlere som deltar i utførelsen av betalingstransaksjoner, å gjøre fradrag i det overførte beløpet.
However, it should be possible for the payee to enter into an agreement with his payment service provider under which the latter may deduct his own charges. 
Det bør imidlertid være mulig for betalingsmottakeren å inngå en avtale med sin betalingstjenesteyter om at denne kan trekke fra sine egne gebyrer.
Nevertheless, in order to enable the payee to verify that the amount due is correctly paid, subsequent information provided on the payment transaction should indicate not only the full amount of funds transferred but also the amount of any charges. 
For at betalingsmottakeren skal kunne kontrollere at det skyldige beløpet er riktig innbetalt, bør imidlertid senere opplysninger om betalingstransaksjonen angi ikke bare det fulle beløpet som er overført, men også eventuelle gebyrer.
With regard to charges, experience has shown that the sharing of charges between a payer and a payee is the most efficient system since it facilitates the straight-through processing of payments. 
Når det gjelder gebyrer, har erfaring vist at deling av gebyrer mellom en betaler og en betalingsmottaker er det mest effektive systemet ettersom det letter den direkte behandlingen av betalinger.
Provision should therefore be made for charges to be levied, in the normal course, directly on the payer and the payee by their respective payment service providers. 
Det bør derfor fastsettes bestemmelser om at de respektive betalingstjenesteyterne normalt kan innkreve gebyrene direkte fra betaleren og betalingsmottakeren.
However, that should apply only where the payment transaction does not require currency exchange. 
Dette bør imidlertid få anvendelse bare dersom betalingstransaksjonen ikke krever veksling av valuta.
The amount of any charges levied may also be zero as the provisions of this Directive do not affect the practice whereby the payment service provider does not charge consumers for crediting their accounts. 
Det gebyr som innkreves, kan også være lik null ettersom bestemmelsene i dette direktiv ikke berører den praksis der betalingstjenesteyteren tar gebyr fra forbrukerne for å kreditere deres kontoer.
Similarly, depending on the contract terms, a payment service provider may charge only the payee (merchant) for the use of the payment service, which has the effect that no charges are imposed on the payer. 
Avhengig av avtalevilkårene kan en betalingstjenesteyter på samme måte ta gebyr bare fra betalingsmottakeren (den handlende) for bruk av betalingstjenesten, slik at betaleren ikke belastes med noe gebyr.
The charging of the payment systems may be in the form of a subscription fee. 
Betalingssystemenes gebyrer kan ha form av en abonnementsavgift.
The provisions on the amount transferred or any charges levied have no direct impact on pricing between payment service providers or any intermediaries. 
Bestemmelsene om overført beløp eller eventuelle innkrevde gebyrer har ingen direkte innvirkning på prisfastsettelsen mellom betalingstjenesteytere eller eventuelle formidlere.
In order to promote transparency and competition, the payment service provider should not prevent the payee from requesting a charge from the payer for using a specific payment instrument. 
For å fremme innsyn og konkurranse bør betalingstjenesteyteren ikke hindre betalingsmottakeren i å anmode om et gebyr fra betaleren for å benytte et særlig betalingsinstrument.
While the payee should be free to levy charges for the use of a certain payment instrument, Member States may decide whether they forbid or limit any such practice where, in their view, this may be warranted in view of abusive pricing or pricing which may have a negative impact on the use of a certain payment instrument taking into account the need to encourage competition and the use of efficient payment instruments. 
Selv om betalingsmottakeren bør kunne stå fritt til å kreve gebyrer for bruken av et bestemt betalingsinstrument, kan medlemsstatene bestemme om de vil forby eller begrense slik praksis når det etter deres oppfatning kan være berettiget på grunn av utilbørlig prisfastsettelse eller prisfastsettelse som kan ha en negativ innvirkning på bruken av et bestemt betalingsinstrument, idet det tas hensyn til behovet for å fremme konkurranse og bruk av effektive betalingsinstrumenter.
In order to improve the efficiency of payments throughout the Community, all payment orders initiated by the payer and denominated in euro or the currency of a Member State outside the euro area, including credit transfers and money remittances, should be subject to a maximum one-day execution time. 
For å gjøre betalinger i Fellesskapet mer effektive bør det fastsettes en gjennomføringsfrist på høyst én dag for alle betalingsordrer som iverksettes av betaleren i euro eller valutaen i en medlemsstat utenfor euroområdet, herunder kreditt og pengeoverføringer.
For all other payments, such as payments initiated by or through a payee, including direct debits and card payments, in the absence of an explicit agreement between the payment service provider and the payer setting a longer execution time, the same one-day execution time should apply. 
For alle andre betalinger, som for eksempel betalinger iverksatt av eller gjennom en betalingsmottaker, herunder direkte debiteringer og kortbetalinger, bør samme gjennomføringsfrist på én dag gjelde dersom det ikke foreligger en uttrykkelig avtale mellom betalingstjenesteyteren og betaleren om en lengre gjennomføringsfrist.
The periods above could be extended by an additional business day, if a payment order is given on paper. 
Ovennevnte frister kan forlenges med én virkedag dersom en betalingsordre gis på papir.
This allows the continued provision of payment services for those consumers who are used to paper documents only. 
Det gjør det mulig å fortsette å yte betalingstjenester til de forbrukere som bare er vant til papirdokumenter.
When a direct debit scheme is used the payee's payment service provider should transmit the collection order within the time limits agreed between the payee and his payment service provider, enabling settlement at the agreed due date. 
Når en ordning med direkte debitering benyttes, bør betalerens betalingstjenesteyter overføre innkrevingsordren innen de tidsfrister som er avtalt mellom betalingsmottakeren og dennes betalingstjenesteyter, slik at oppgjør kan skje på avtalt forfallsdato.
In view of the fact that national payment infrastructures are often highly efficient and in order to prevent any deterioration in current service levels, Member States should be allowed to maintain or set rules specifying an execution time shorter than one business day, where appropriate. 
I lys av at nasjonale betalingsinfrastrukturer ofte er svært effektive, og for å forhindre en eventuell reduksjon av nåværende tjenestenivåer, bør medlemsstatene, der det er hensiktsmessig, tillates å beholde eller fastsette bestemmelser om en kortere gjennomføringsfrist enn én virkedag.
The provisions on execution for the full amount and execution time should constitute good practice where one of the service providers is not located in the Community. 
Bestemmelsene om betaling av det fulle beløpet og om gjennomføringsfrist bør utgjøre god praksis når en av tjenesteyterne ikke befinner seg i Fellesskapet.
It is essential for payment service users to know the real costs and charges of payment services in order to make their choice. 
Det er svært viktig for betalingstjenesteytere å kjenne til de virkelige kostnadene og gebyrene for betalingstjenester for å kunne foreta sine valg.
Accordingly, the use of non-transparent pricing methods should not be allowed, since it is commonly accepted that those methods make it extremely difficult for users to establish the real price of the payment service. 
Derfor bør det ikke tillates bruk av prisfastsettelsesmetoder som ikke er åpne, ettersom det er en allmenn oppfatning at slike metoder gjør det ytterst vanskelig for brukere å bestemme den virkelige prisen på betalingstjenesten.
Specifically, the use of value dating to the disadvantage of the user should not be permitted. 
Særlig bør bruken av valuteringsdatoer til skade for brukeren ikke være tillatt.
The smooth and efficient functioning of the payment system depends on the user being able to rely on the payment service provider executing the payment transaction correctly and within the agreed time. 
For at betalingssystemet skal fungere smidig og effektivt må brukeren kunne stole på at betalingstjenesteyteren utfører betalingstransaksjonen riktig og innen den avtalte fristen.
Usually, the provider is in the position to assess the risks involved in the payment transaction. 
Normalt har betalingstjenesteyteren forutsetninger for å vurdere de risikoene som betalingstransaksjonen medfører.
It is the provider that provides the payments system, makes arrangements to recall misplaced or wrongly allocated funds and decides in most cases on the intermediaries involved in the execution of a payment transaction. 
Det er betalingstjenesteyteren som stiller betalingssystemet til rådighet, inngår avtaler om tilbakekalling av midler som er feilaktig plassert, og i de fleste tilfeller bestemmer hvilke formidlere som bidrar til å utføre betalingstransaksjonen.
In view of all those considerations, it is entirely appropriate, except under abnormal and unforeseeable circumstances, to impose liability on the payment service provider in respect of execution of a payment transaction accepted from the user, except for the payee's payment service provider's acts and omissions for whose selection solely the payee is responsible. 
I lys av disse betraktningene er det helt berettiget, bortsett fra under unormale og uforutsette omstendigheter, å pålegge betalingstjenesteyteren ansvar for utførelsen av en betalingstransaksjon som denne har tatt imot fra brukeren, med unntak av betalingsmottakerens betalingstjenesteyters handlinger og utelatelser, som bare betalingsmottakeren er ansvarlig for.
However, in order not to leave the payer unprotected in unlikely constellations where it may remain open (non liquet) whether the payment amount was duly received by the payee's payment service provider or not, the corresponding burden of proof should lie upon the payer's payment service provider. 
For at betaleren imidlertid ikke skal være uten vern i usannsynlige situasjoner der det kan være uavklart (non liquet) om betalingsbeløpet ble mottatt i tide av betalingsmottakerens betalingstjenesteyter eller ikke, bør den tilsvarende bevisbyrden ligge hos betalerens betalingstjenesteyter.
As a rule, it can be expected that the intermediary institution, usually a ‘neutral’ body like a central bank or a clearing house, transferring the payment amount from the sending to the receiving payment service provider will store the account data and be able to furnish the latter whenever this may be necessary. 
Som regel kan det forventes at formidlerinstitusjonen, vanligvis et «nøytralt» organ som en sentralbank eller en klareringssentral som overfører betalingsbeløpet fra den avsendende til den mottakende betalingstjenesteyter, vil lagre kontoopplysningene og kunne stille dem til rådighet dersom det er nødvendig.
Whenever the payment amount has been credited to the receiving payment service provider's account, the payee should immediately have a claim against his payment service provider for credit to his account. 
Når betalingsbeløpet er kreditert den mottakende betalingstjenesteyterens konto, bør betalingsmottakeren umiddelbart ha et krav mot sin betalingstjenesteyter for kreditering av sin konto.
The payer's payment service provider should assume liability for correct payment execution, including, in particular the full amount of the payment transaction and execution time, and full responsibility for any failure by other parties in the payment chain up to the account of the payee. 
Betalerens betalingstjenesteyter bør påta seg ansvar for at betalingen utføres riktig, særlig med hensyn til betalingstransaksjonens fulle beløp og transaksjonens gjennomføringsfrist, samt fullt ansvar for eventuelt mislighold hos andre parter i betalingskjeden fram til betalingsmottakerens konto.
As a result of that liability the payment service provider of the payer should, where the full amount is not credited to the payee's payment service provider, correct the payment transaction or without undue delay refund to the payer the relevant amount of that transaction, without prejudice to any other claims which may be made in accordance with national law. 
Som et resultat av dette ansvaret bør betalerens betalingstjenesteyter, når det fulle beløpet ikke krediteres betalingsmottakerens betalingstjenesteyter, korrigere betalingstransaksjonen eller snarest mulig tilbakebetale det aktuelle transaksjonsbeløpet til betaleren, uten at dette berører andre krav som kan bli framsatt i samsvar med nasjonal lovgivning.
This Directive should concern only contractual obligations and responsibilities between the payment service user and his payment service provider. 
Dette direktiv bør gjelde bare for avtaleforpliktelser og ansvarsforhold mellom betalingstjenestebrukeren og dennes betalingstjenesteyter.
However, the proper functioning of credit transfers and other payment services requires that payment service providers and their intermediaries, such as processors, have contracts where their mutual rights and obligations are agreed upon. 
For at kredittoverføringer og andre betalingstjenester skal fungere tilfredsstillende, kreves det imidlertid at betalingstjenesteytere og deres formidlere, som for eksempel betalingsbehandlere, har avtaler der deres gjensidige rettigheter og plikter er fastsatt.
Questions related to liabilities form an essential part of these uniform contracts. 
Spørsmål om ansvar utgjør en vesentlig del av disse avtalene.
To ensure the reliability among payment service providers and intermediaries taking part in a payment transaction, legal certainty is necessary to the effect that a non-responsible payment service provider is compensated for losses incurred or sums paid under the provisions of this Directive relating to liability. 
For å sikre tilliten mellom betalingstjenesteytere og formidlere som deltar i en betalingstransaksjon, må det garanteres rettssikkerhet slik at en ikkeansvarlig betalingstjenesteyter kompenseres for tap eller beløp som er utbetalt i henhold til bestemmelsene om ansvar i dette direktiv.
Further rights and details of content of recourse and how to handle claims towards the payment service provider or intermediary attributable to a defective payment transaction should be left to be defined by contractual arrangements. 
Ytterligere rettigheter og detaljer om innholdet av regressen og hvordan krav mot den betalingstjenesteyter eller formidler som har forårsaket en mangelfull betalingstransaksjon, skal behandles, bør fastsettes ved avtale.
It should be possible for the payment service provider to specify unambiguously the information required to execute a payment order correctly. 
Det bør være mulig for betalingstjenesteyteren entydig å angi de opplysningene som kreves for å utføre en betalingsordre riktig.
On the other hand, however, in order to avoid fragmentation and jeopardising the setting-up of integrated payment systems in the Community, Member States should not be allowed to require a particular identifier to be used for payment transactions. 
For å unngå oppsplitting og for ikke å sette innføringen av integrerte betalingssystemer i Fellesskapet på spill, bør medlemsstatene imidlertid ikke kunne kreve at det benyttes en særlig identifikasjon for betalingstransaksjoner.
However, this should not prevent Member States from requiring the payment service provider of the payer to act in due diligence and verify, where technically possible and without requiring manual intervention, the coherence of the unique identifier, and where the unique identifier is found to be incoherent, to refuse the payment order and inform the payer thereof. 
Dette bør imidlertid ikke hindre medlemsstatene i å kreve at betalerens betalingstjenesteyter viser behørig aktsomhet og, når det er teknisk mulig og ikke krever at det gripes inn manuelt, kontrollere at den entydige identifikasjonen stemmer og, dersom den entydige identifikasjonen viser seg ikke å stemme, avviser betalingsordren og underretter betaleren om dette.
The liability of the payment service provider should be limited to the correct execution of the payment transaction in accordance with the payment order of the payment service user. 
Betalingstjenesteyterens ansvar bør være begrenset til riktig utførelse av betalingstransaksjonen i samsvar med betalingsordren fra betalingstjenestebrukeren.
In order to facilitate effective fraud prevention and combat payment fraud across the Community, provision should be made for the efficient exchange of data between payment service providers who should be allowed to collect, process and exchange personal data relating to persons involved in payment fraud. 
For å lette en effektiv forebygging av bedragerier og bekjempe betalingsbedragerier i hele Fellesskapet bør det innføres bestemmelser om effektiv utveksling av opplysninger mellom betalingstjenesteytere som bør tillates å samle inn, behandle og utveksle personopplysninger om de personer som er innblandet i betalingsbedragerier.
All those activities should be conducted in compliance with Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data(). 
All denne virksomheten bør utføres i samsvar med europaparlaments- og rådsdirektiv 95/46/EF av 24. oktober 1995 om vern av fysiske personer i forbindelse med behandling av personopplysninger og om fri utveksling av slike opplysninger().
It is necessary to ensure the effective enforcement of the provisions of national law adopted pursuant to this Directive. 
Det er nødvendig å sikre en effektiv håndheving av bestemmelsene i nasjonal lovgivning vedtatt i henhold til dette direktiv.
Appropriate procedures should therefore be established by means of which it will be possible to pursue complaints against payment service providers which do not comply with those provisions and to ensure that, where appropriate, effective, proportionate and dissuasive penalties are imposed. 
Det bør derfor innføres egnede framgangsmåter som gjør det mulig å fremme klage mot betalingstjenesteytere som ikke overholder disse bestemmelsene, og sikre at det ved behov ilegges sanksjoner som er virkningsfulle, står i forhold til overtredelsen og virker avskrekkende.
Without prejudice to the right of customers to bring action in the courts, Member States should ensure an easily accessible and cost-sensitive out-of-court resolution of conflicts between payment service providers and consumers arising from the rights and obligations set out in this Directive. 
Uten at det berører kundenes rett til bringe sin sak inn for domstolene bør medlemsstatene sikre en lett tilgjengelig ordning med lave kostnader for utenrettslig løsning av tvister mellom betalingstjenesteytere og forbrukere som oppstår i forbindelse med de rettigheter og plikter som er fastsatt i dette direktiv.
Article 5(2) of the Rome Convention on the law applicable to contractual obligations() ensures that the protection afforded to consumers by the mandatory rules of the law of the country in which they have their habitual residence may not be undermined by any contractual terms on law applicable. 
Artikkel 5 nr. 2 i Roma-konvensjonen om hvilken lovgivning som får anvendelse på avtaleforpliktelser() sikrer at det vern som forbrukere har i henhold til ufravikelige rettsregler i den stat der de har sitt vanlige bosted, ikke kan tilsidesettes av eventuelle avtalevilkår om hvilken lovgivning som får anvendelse.
Member States should determine whether the competent authorities designated for granting authorisation to payment institutions might also be the competent authorities with regard to out-of-court complaint and redress procedures. 
Medlemsstatene bør avgjøre om de vedkommende myndigheter som er utpekt til å gi tillatelse til betalingsinstitusjoner, også kan være vedkommende myndigheter for utenrettslige ordninger for klager og tvisteløsning.
This Directive should be without prejudice to provisions of national law relating to the consequences as regards liability of inaccuracy in the expression or transmission of a statement. 
Dette direktiv bør ikke berøre bestemmelser i nasjonal lovgivning om ansvar for unøyaktige formuleringer eller feil ved overføring av opplysninger.