natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In order to facilitate an efficient and speedy settlement of claims and to avoid as far as possible costly legal proceedings, a right of direct action against the insurance undertaking covering the person responsible against civil liability should be provided for victims of any motor vehicle accident. 
For å fremme et effektivt og raskt erstatningsoppgjør og i størst mulig grad unngå kostbare retterganger bør retten til å fremme direktekrav mot forsikringsforetaket som dekker den ansvarlige parts ansvarsforsikring, gjelde for skadelidte ved enhver motorvognulykke.
In order to obtain an adequate level of protection for victims of motor vehicle accidents, a ‘reasoned offer’ procedure should be extended to any kind of motor vehicle accident. 
For å oppnå tilstrekkelig beskyttelse for skadelidte ved motorvognulykker bør framgangsmåten med begrunnet tilbud omfatte alle typer motorvognulykker.
This same procedure should also apply mutatis mutandis where the accident is settled by the system of national insurers’ bureaux. 
Den samme framgangsmåten bør få tilsvarende anvendelse dersom ulykken behandles gjennom ordningen med nasjonale forsikringsbyråer.
Under Article 11(2) read in conjunction with Article 9(1)(b) of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters ( ), injured parties may bring legal proceedings against the civil liability insurance provider in the Member State in which they are domiciled. 
I henhold til artikkel 11 nr. 2 i rådsforordning (EF) nr. 44/2001 av 22. desember 2000 om domsmyndighet og om anerkjennelse og fullbyrding av dommer i sivile og kommersielle saker( ), lest i sammenheng med artikkel 9 nr. 1 bokstav b) i samme forordning, kan den skadelidte framsette sitt krav overfor forsikringsgiveren i den medlemsstat der den skadelidte er bosatt.
The green card bureau system ensures the ready settlement of claims in the injured party’s country of residence even where the other party comes from a different European country. 
Ordningen med grønt kort-byråer sikrer at erstatningskrav kan avgjøres problemfritt i den skadelidtes bostedsstat, selv når den annen part kommer fra en annen europeisk stat.
Parties injured as a result of a motor vehicle accident falling within the scope of this Directive and occurring in a State other than that of their residence should be entitled to claim in their Member State of residence against a claims representative appointed there by the insurance undertaking of the responsible party. 
Skadelidte som er påført skade som følge av en motorvognulykke som omfattes av dette direktiv og inntreffer i en annen stat enn skadelidtes bostedsstat, bør gis rett til å fremme direktekrav i sin bostedsstat mot en skaderepresentant som er utpekt der av den ansvarlige parts forsikringsforetak.
This solution would enable damage suffered by injured parties outside their Member State of residence to be dealt with under procedures which are familiar to them. 
Denne løsningen ville innebære at en skade som er påført utenfor skadelidtes bostedsstat, kan behandles på en måte som skadelidte er fortrolig med.
This system of having claims representatives in the injured party’s Member State of residence affects neither the substantive law to be applied in each individual case nor the matter of jurisdiction. 
Denne ordningen med en skaderepresentant i skadelidtes bostedsstat vil verken ha innflytelse på hvilken materiell rett som skal anvendes i hvert enkelt tilfelle, eller på spørsmålet om domsmyndighet.
The existence of a direct right of action for the injured party against the insurance undertaking is a logical supplement to the appointment of such representatives and moreover improves the legal position of parties injured as a result of motor vehicle accidents occurring outside their Member State of residence. 
Skadelidtes rett til å fremme direktekrav mot forsikringsforetaket vil være en logisk følge av utpekingen av slike skaderepresentanter, og vil dessuten forbedre den rettslige stillingen til skadelidte ved motorvognulykker som inntreffer utenfor skadelidtes bostedsstat.
It should be provided that the Member State where the insurance undertaking is authorised should require that undertaking to appoint claims representatives resident or established in the other Member States to collect all necessary information in relation to claims resulting from such accidents and to take appropriate action to settle the claims on behalf and for the account of the insurance undertaking, including the payment of compensation. 
Det bør fastsettes at den medlemsstat der forsikringsforetaket har fått sin offentlige tillatelse, skal kreve at foretaket utpeker skaderepresentanter som er bosatt eller etablert i de andre medlemsstatene, som skal innhente alle nødvendige opplysninger i forbindelse med erstatningskrav som følge av slike ulykker, og treffe de nødvendige tiltak for å avgjøre erstatningskravene på vegne av forsikringsforetaket og for dettes regning, herunder utbetaling av erstatning.
Claims representatives should have sufficient powers to represent the insurance undertaking in relation to persons suffering damage from such accidents, and also to represent the insurance undertaking before national authorities including, where necessary, before the courts, in so far as this is compatible with the rules of private international law on the conferral of jurisdiction. 
Skaderepresentanter skal ha vide nok fullmakter til å representere forsikringsforetaket overfor personer som er påført skade ved slike ulykker, og dessuten til å representere forsikringsforetaket overfor nasjonale myndigheter, herunder om nødvendig overfor domstoler, i den grad dette er forenlig med internasjonale privatrettslige regler om tildeling av domsmyndighet.
The activities of the claims representative are not sufficient in order to confer jurisdiction on the courts in the injured party’s Member State of residence if the rules of private international law on the conferral of jurisdiction do not so provide. 
Skaderepresentantens virksomhet utgjør ikke et tilstrekkelig grunnlag for å tildele domstolene domsmyndighet i skadelidtes bostedsstat, med mindre dette er fastsatt i de internasjonale privatrettslige regler om tildeling av domsmyndighet.
The appointment of representatives responsible for settling claims should be one of the conditions for access to and carrying on the activity of insurance listed in class 10 of point A of the Annex to First Council Directive 73/239/EEC of 24 July 1973 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to the taking-up and pursuit of the business of direct insurance other than life assurance ( ), except for carriers’ liability. 
Utpeking av representanter med ansvar for erstatningsoppgjør bør være et av vilkårene for å få adgang til og for fortsatt å utøve forsikringsvirksomhet som oppført i klasse 10 i avsnitt A i vedlegget til første rådsdirektiv 73/239/EØF av 24. juli 1973 om samordning av lover og forskrifter om adgang til å starte og utøve virksomhet innen direkte forsikring med unntak av livsforsikring( ), unntatt transportøransvaret.
That condition should therefore be covered by the single official authorisation issued by the authorities of the Member State where the insurance undertaking establishes its head office, as specified in Title II of Council Directive 92/49/EEC of 18 June 1992 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other than life assurance and amending Directives 73/239/EEC and 88/357/EEC (third non-life insurance Directive) ( ). 
Dette vilkår bør derfor komme inn under den enkelte offentlige tillatelse som utstedes av myndighetene i den medlemsstat der foretaket oppretter sitt hovedkontor, som beskrevet i avdeling II i rådsdirektiv 92/49/EØF av 18. juni 1992 om samordning av lover og forskrifter om direkte forsikring med unntak av livsforsikring og om endring av direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje direktiv om annen forsikring enn livsforsikring)( ).
That condition should also apply to insurance undertakings having their head office outside the Community which have secured an authorisation granting them access to the activity of insurance in a Member State of the Community. 
Dette vilkår bør også gjelde for forsikringsforetak som har sitt hovedkontor utenfor Fellesskapet, og som har fått tildelt en tillatelse som gir dem adgang til å utøve forsikringsvirksomhet i en medlemsstat eller i Fellesskapet.
In addition to ensuring that the insurance undertaking has a representative in the State where the injured party resides, it is appropriate to guarantee the specific right of the injured party to have the claim settled promptly. 
I tillegg til at det sørges for at forsikringsforetaket har en representant i skadelidtes bostedsstat, bør skadelidtes særlige rett til å få et raskt erstatningsoppgjør sikres.
It is therefore necessary to include in national law appropriate effective and systematic financial or equivalent administrative penalties — such as injunctions combined with administrative fines, reporting to supervisory authorities on a regular basis, on-the-spot checks, publications in the national official journal and in the press, suspension of the activities of the company (prohibition on the conclusion of new contracts for a certain period), designation of a special representative of the supervisory authorities responsible for verifying that the business is run in line with insurance laws, withdrawal of the authorisation for this business line, sanctions to be imposed on directors and management staff — in the event that the insurance undertaking or its representative fails to fulfil its obligation to make an offer of compensation within a reasonable period of time. 
Det er derfor nødvendig å innlemme i den nasjonale lovgivning effektive og systematiske økonomiske eller tilsvarende administrative sanksjoner – som for eksempel påbud i kombinasjon med administrative bøter, regelmessige rapporter til tilsynsmyndigheter, kontroller på stedet, offentliggjøring i det nasjonale kunngjøringsblad og i pressen, innstilling av foretakets virksomhet (forbud mot å inngå nye avtaler i et visst tidsrom), utpeking av en representant for tilsynsmyndighetene, som skal være ansvarlig for å kontrollere at virksomheten drives i samsvar med forsikringslovgivningen, tilbakekalling av tillatelse til denne type virksomhet, sanksjoner som skal pålegges ledelsen – i de tilfeller der forsikringsforetaket eller dets representant ikke oppfyller sin forpliktelse til å tilby erstatning innenfor en rimelig tidsfrist.
This should not prejudice the application of any other measure, especially under the law applicable to supervisory matters, which may be considered appropriate. 
Dette bør ikke være til hinder for anvendelse av andre tiltak som kan anses som hensiktsmessige, særlig i henhold til tilsynslovgivning.
However, it is a condition that liability and the damage and injury sustained should not be in dispute, so that the insurance undertaking is able to make a reasoned offer within the prescribed period of time. 
Det er imidlertid et vilkår at det ikke er strid om erstatningsansvaret og den påførte skade, slik at forsikringsforetaket kan komme med et begrunnet tilbud innenfor den fastsatte tidsfristen.
The reasoned offer of compensation should be in writing and should contain the grounds on the basis of which liability and damages have been assessed. 
Det begrunnede tilbudet om erstatning bør være skriftlig og inneholde grunnlaget for vurderingen av ansvaret og skadeserstatningen.
In addition to those sanctions, it is appropriate to provide that interest should be payable on the amount of compensation offered by the insurance undertaking or awarded by the court to the injured party when the offer has not been made within the prescribed time limit. 
I tillegg til disse sanksjonene bør det fastsettes at det skal betales renter av erstatningsbeløpet som forsikringsforetaket tilbyr eller som tilkjennes av domstolen, dersom tilbudet ikke er framsatt innen den fastsatte tidsfristen.
If Member States have existing national rules which cover the requirement for late-payment interest, this provision could be implemented by a reference to those rules. 
Dersom medlemsstatene allerede har nasjonale regler for renter ved forsinket betaling, kan denne bestemmelsen gjennomføres ved en henvisning til disse reglene.
In the interests of such injured parties, Member States should set up information centres to ensure that such information concerning any accident involving a motor vehicle is made available promptly. 
I de skadelidtes interesse bør medlemsstatene opprette informasjonssentre for å sikre at slike opplysninger om ulykker der en motorvogn er innblandet, blir gjort tilgjengelige så raskt som mulig.
Those information centres should also make available to injured parties information concerning claims representatives. 
Informasjonssentrene bør også gi skadelidte opplysninger om skaderepresentanter.
It is necessary that such centres should cooperate with each other and respond rapidly to requests for information about claims representatives made by centres in other Member States. 
Det er nødvendig at slike informasjonssentre samarbeider med hverandre og raskt svarer på anmodninger fra informasjonssentre i andre medlemsstater om opplysninger om skaderepresentanter.
It seems appropriate that such centres should collect information about the actual termination date of the insurance cover but not about the expiry of the original validity of the policy if the duration of the contract is extended owing to non-cancellation. 
Det synes hensiktsmessig at slike sentre innhenter opplysninger om forsikringsdekningens faktiske utløpsdato, men ikke om utløpet av polisens opprinnelige gyldighet dersom avtalen er blitt forlenget fordi den ikke er blitt hevet.
Specific provision should be made with respect to vehicles (for example, government or military vehicles) which fall within the exemptions from the obligation to be insured against civil liability. 
Det bør fastsettes særlige bestemmelser om kjøretøyer (for eksempel militære kjøretøyer eller offentlige kjøretøyer) som er fritatt for kravet om lovpliktig ansvarsforsikring.
The injured party may have a legitimate interest in being informed about the identity of the owner or usual driver or the registered keeper of the vehicle, for example if he can obtain compensation only from those persons because the vehicle is not duly insured or the damage exceeds the sum insured, in which event this information should also be provided. 
Den skadelidte kan ha en rettmessig interesse i å få opplyst identiteten til eieren av kjøretøyet eller den som vanligvis fører det eller den registrerte innehaveren av kjøretøyet, for eksempel dersom skadelidte kan oppnå erstatning bare fra disse personene fordi kjøretøyet ikke er behørig forsikret eller fordi skaden overskrider forsikringssummen, og i slike tilfeller bør slike opplysninger også oppgis.
Certain information provided, such as the name and address of the owner or usual driver of the vehicle and the number of the insurance policy or the registration number of the vehicle, constitutes personal data within the meaning of Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data ( ). 
Visse opplysninger som oppgis, for eksempel navn og adresse til kjøretøyets eier eller den som vanligvis fører kjøretøyet, forsikringspolisens nummer eller kjøretøyets registreringsnummer, utgjør personopplysninger som definert i europaparlaments- og rådsdirektiv 95/46/EF av 24. oktober 1995 om beskyttelse av fysiske personer i forbindelse med behandling av personopplysninger og om fri utveksling av slike opplysninger( ).
The processing of such data which is required for the purposes of this Directive should therefore comply with the national measures taken pursuant to Directive 95/46/EC. 
Den behandling av slike opplysninger som er påkrevd i henhold til dette direktiv, bør derfor være i samsvar med nasjonale tiltak truffet i henhold til direktiv 95/46/EF.
The name and address of the usual driver should be communicated only if national legislation provides for such communication. 
Navn og adresse til den som vanligvis fører kjøretøyet, bør oppgis bare dersom dette er fastsatt i nasjonal lovgivning.
In order to ensure that the injured party will not remain without the compensation to which he is entitled, it is necessary to make provision for a compensation body to which the injured party may apply where the insurance undertaking has failed to appoint a representative or is manifestly dilatory in settling a claim or where the insurance undertaking cannot be identified. 
For å sikre at skadelidte får den erstatning vedkommende har krav på, er det nødvendig å opprette et erstatningsorgan som skadelidte kan henvende seg til når forsikringsforetaket har unnlatt å utpeke en representant eller åpenbart forsinker erstatningsoppgjøret, eller når forsikringsforetaket ikke kan identifiseres.
The intervention of the compensation body should be limited to rare individual cases where the insurance undertaking has failed to comply with its duties in spite of the deterrent effect of the potential imposition of penalties. 
Erstatningsorganet bør gripe inn bare i sjeldne enkelttilfeller, når forsikringsforetaket har unnlatt å oppfylle sine forpliktelser til tross for den avskrekkende virkning av mulige sanksjoner.
The role played by the compensation body is that of settling the claim in respect of any loss or injury suffered by the injured party only in cases which are capable of objective determination and therefore the compensation body should limit its activity to verifying that an offer of compensation has been made in accordance with the time limits and procedures laid down, without any assessment of the merits. 
Erstatningsorganets rolle skal være å avgjøre erstatningskrav i forbindelse med skade som er påført skadelidte bare i saker som kan avgjøres på objektivt grunnlag, og erstatningsorganet bør derfor begrense sin virksomhet til å kontrollere at det er blitt framsatt erstatningstilbud i henhold til fastsatte tidsfrister og framgangsmåter, uten å ta stilling til saken.
Legal persons who are subrogated by law to the injured party in his claims against the person responsible for the accident or the latter’s insurance undertaking (such as, for example, other insurance undertakings or social security bodies) should not be entitled to present the corresponding claim to the compensation body. 
Juridiske personer som ved lov inntrer i skadelidtes erstatningskrav overfor den som er ansvarlig for ulykken eller dennes forsikringsforetak (som for eksempel andre forsikringsforetak eller trygdeorganer), bør ikke ha rett til å fremme tilsvarende erstatningskrav mot erstatningsorganet.
The compensation body should have a right of subrogation in so far as it has compensated the injured party. 
Erstatningsorganet bør ha rett til å tre inn i skadelidtes rettigheter i den grad det har betalt erstatning til skadelidte.
In order to facilitate enforcement of the compensation body’s claim against the insurance undertaking where the latter has failed to appoint a claims representative or is manifestly dilatory in settling a claim, the body providing compensation in the injured party’s State should also enjoy an automatic right of reimbursement with subrogation to the rights of the injured party on the part of the corresponding body in the State where the insurance undertaking is established. 
For at erstatningsorganet lettere skal kunne gjøre sitt krav gjeldende overfor forsikringsforetaket dersom sistnevnte har unnlatt å utpeke en skaderepresentant eller åpenbart forsinker erstatningsoppgjøret, bør det organ som yter erstatning i skadelidtes stat, automatisk ha rett til refusjon med inntreden i skadelidtes rettigheter overfor det tilsvarende organ i den staten der forsikringsforetaket er etablert.
This body is the best placed to institute proceedings for recourse against the insurance undertaking. 
Dette organet vil være bedre stilt med hensyn til å gjøre gjeldende et regresskrav overfor forsikringsforetaket.
Even though Member States may provide that the claim against the compensation body is to be subsidiary, the injured person should not be obliged to present his claim to the person responsible for the accident before presenting it to the compensation body. 
Selv om medlemsstatene kan fastsette at erstatningskrav mot erstatningsorganet skal være av sekundær karakter, bør skadelidte ikke ha plikt til å fremme erstatningskrav mot den som var ansvarlig for ulykken før vedkommende henvender seg til erstatningsorganet.
In such a case the injured party should be in at least the same position as in the case of a claim against the guarantee fund. 
I slike tilfeller bør skadelidte minst være i samme stilling som ved krav mot garantifondet.
This system can be made to function by means of an agreement between the compensation bodies established or approved by the Member States, defining their functions and obligations and the procedures for reimbursement. 
Denne ordningen kan gjennomføres ved at det inngås en avtale mellom de erstatningsorganer som opprettes eller godkjennes av medlemsstatene, som definerer deres oppgaver og forpliktelser samt framgangsmåtene for refusjon.
Where it is impossible to identify the insurer of a vehicle, it should be provided that the ultimate debtor in respect of the damages to be paid to the injured party is the guarantee fund provided for this purpose situated in the Member State where the uninsured vehicle, the use of which has caused the accident, is normally based. 
Dersom det er umulig å identifisere forsikringsforetaket for kjøretøyet, bør det fastsettes at den endelige skyldner for det erstatningsbeløp som skal utbetales til skadelidte, skal være garantifondet som er opprettet for dette formål i den medlemsstat der det uforsikrede kjøretøyet som har forårsaket ulykken, er hjemmehørende.
Where it is impossible to identify the vehicle, it should be provided that the ultimate debtor is the guarantee fund provided for this purpose situated in the Member State in which the accident occurred. 
Dersom det er umulig å identifisere kjøretøyet, bør det fastsettes at den endelige skyldner skal være garantifondet som er opprettet for dette formål i den medlemsstat der ulykken inntraff.
This Directive should be without prejudice to the obligations of the Member States relating to the time limits for transposition into national law and application of the Directives set out in Annex I, Part B, 
Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstatenes plikter med hensyn til de frister som gjelder for innarbeiding i nasjonal lovgivning og anvendelsen av direktivene i vedlegg I del B —
‘vehicle’ means any motor vehicle intended for travel on land and propelled by mechanical power, but not running on rails, and any trailer, whether or not coupled; 
«kjøretøy» enhver motorvogn som er beregnet på å kjøres på bakken og ikke går på skinner, så vel som tilhengere, selv om de ikke er tilkoplet,
‘injured party’ means any person entitled to compensation in respect of any loss or injury caused by vehicles; 
«skadelidt» enhver person som har rett til erstatning for skade forårsaket av kjøretøy,
‘national insurers’ bureau’ means a professional organisation which is constituted in accordance with Recommendation No 5 adopted on 25 January 1949 by the Road Transport Sub-committee of the Inland Transport Committee of the United Nations Economic Commission for Europe and which groups together insurance undertakings which, in a State, are authorised to conduct the business of motor vehicle insurance against civil liability; 
«nasjonalt forsikringsbyrå» en bransjeorganisasjon som er opprettet i henhold til rekommandasjon nr. 5 vedtatt 25. januar 1949 av Underkomiteen for veitransport i Landtransportkomiteen i De forente nasjoners økonomiske kommisjon for Europa, og som har som medlemmer alle forsikringsforetak som i en stat har tillatelse til å tegne ansvarsforsikring for motorvogn,