natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The coordination of national provisions concerning the presentation and content of annual financial statements and management reports, the measurement bases used therein and their publication in respect of certain types of undertakings with limited liability is of special importance for the protection of shareholders, members and third parties. 
Samordningen av nasjonale bestemmelser for visse typer aksjeselskaper om oppstilling og innhold av årsregnskaper og årsberetninger, grunnlagene for måling som der benyttes, samt dokumentenes offentliggjøring, er spesielt viktig for å beskytte aksjeeiere, deltakere og tredjemann.
Simultaneous coordination is necessary in those fields for such types of undertakings because, on the one hand, some undertakings operate in more than one Member State and, on the other hand, such undertakings offer no safeguards to third parties beyond the amounts of their net assets. 
For disse foretakstypene er det nødvendig at samordningen skjer samtidig på disse områdene, dels fordi visse foretak driver virksomhet i mer enn én medlemsstat, dels fordi slike foretak ikke gir tredjemann annen sikkerhet enn selskapsformuen.
Annual financial statements pursue various objectives and do not merely provide information for investors in capital markets but also give an account of past transactions and enhance corporate governance. 
Årsregnskaper tjener flere formål og er ikke bare en kilde til opplysninger for investorer i kapitalmarkeder, men gjør også rede for tidligere transaksjoner og forbedrer foretaksstyringen.
Union accounting legislation needs to strike an appropriate balance between the interests of the addressees of financial statements and the interest of undertakings in not being unduly burdened with reporting requirements. 
Unionens regelverk på regnskapsområdet må sikre en rimelig balanse mellom interessene til mottakerne av finansregnskaper og foretakenes interesse av ikke å bli belemret med urimelige rapporteringskrav.
The scope of this Directive should include certain undertakings with limited liability such as public and private limited liability companies. 
Dette direktivs virkeområde bør omfatte visse aksjeselskaper, som allmennaksjeselskaper og private aksjeselskaper.
Additionally, there is a substantial number of partnerships and limited partnerships all the fully liable members of which are constituted either as public or as private limited liability companies, and such partnerships should therefore be subject to the coordination measures of this Directive. 
I tillegg er det et betydelig antall ansvarlige selskaper og kommandittselskaper der alle deltakere med ubegrenset ansvar er stiftet som allmennaksjeselskaper eller private aksjeselskaper, og slike ansvarlige selskaper og kommandittselskaper bør derfor være underlagt samordningstiltakene fastsatt i dette direktiv.
This Directive should also ensure that partnerships fall within its scope where members of a partnership which are not constituted as private or public limited companies in fact have limited liability for the partnership’s obligations because that liability is limited by other undertakings within the scope of this Directive. 
Dette direktiv bør også sikre at ansvarlige selskaper og kommandittselskaper omfattes av dets virkeområde når deltakere i slike selskaper som ikke er stiftet som allmennaksjeselskaper eller private aksjeselskaper, faktisk har begrenset ansvar for selskapets forpliktelser fordi dette ansvaret er begrenset av andre foretak innenfor dette direktivs virkeområde.
The exclusion of not-for-profit undertakings from the scope of this Directive is consistent with its purpose, in line with point (g) of Article 50(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU). 
Utelukkelsen av ideelle organisasjoner fra dette direktivs virkeområde er forenlig med dets formål, i samsvar med artikkel 50 nr. 2 bokstav g) i traktaten om Den europeiske unions virkemåte (TEUV).
The scope of this Directive should be principles-based and should ensure that it is not possible for an undertaking to exclude itself from that scope by creating a group structure containing multiple layers of undertakings established inside or outside the Union. 
Virkeområdet for dette direktiv bør være prinsippbasert og sikre at det ikke er mulig for et foretak å utelukke seg selv fra virkeområdet ved å opprette en konsernstruktur som inneholder flere lag av foretak som er etablert i eller utenfor Unionen.
The provisions of this Directive should apply only to the extent that they are not inconsistent with, or contradicted by, provisions on the financial reporting of certain types of undertakings or provisions regarding the distribution of an undertaking’s capital which are laid down in other legislative acts in force adopted by one or more Union institutions. 
Bestemmelsene i dette direktiv bør bare får anvendelse i den utstrekning de ikke er uforenlige eller i strid med bestemmelser om finansiell rapportering for visse typer foretak eller bestemmelser vedrørende fordelingen av et foretaks kapital som er nedfelt i andre gjeldende rettsakter vedtatt av en eller flere unionsinstitusjoner.
It is necessary, moreover, to establish minimum equivalent legal requirements at Union level as regards the extent of the financial information that should be made available to the public by undertakings that are in competition with one another. 
Det bør dessuten fastsettes ensartede minstekrav på unionsplan med hensyn til hvilke finansielle opplysninger som bør gjøres tilgjengelig for offentligheten av konkurrerende foretak.
Annual financial statements should be prepared on a prudent basis and should give a true and fair view of an undertaking’s assets and liabilities, financial position and profit or loss. 
Årsregnskaper bør utarbeides på et forsiktig grunnlag og bør gi et pålitelig bilde av et foretaks eiendeler og forpliktelser, finansielle stilling og resultat.
It is possible that, in exceptional cases, a financial statement does not give such a true and fair view where provisions of this Directive are applied. 
I unntakstilfeller kan det hende at et finansregnskap ikke gir et slikt pålitelig bilde når bestemmelser i dette direktiv anvendes.
In such cases, the undertaking should depart from such provisions in order to give a true and fair view. 
For å gi et pålitelig bilde bør foretaket i slike tilfeller fravike slike bestemmelser.
The Member States should be allowed to define such exceptional cases and to lay down the relevant special rules which are to apply in those cases. 
Medlemsstatene bør kunne definere slike unntakstilfeller og fastsette de relevante særlige regler som skal få anvendelse i disse tilfellene.
Those exceptional cases should be understood to be only very unusual transactions and unusual situations and should, for instance, not be related to entire specific sectors. 
Slike unntakstilfeller bør bare forstås som svært uvanlige transaksjoner og uvanlige situasjoner og bør for eksempel ikke være forbundet med bestemte sektorer i sin helhet.
This Directive should ensure that the requirements for small undertakings are to a large extent harmonised throughout the Union. 
Direktivet bør sikre at kravene for små foretak i stor grad blir harmonisert i hele Unionen.
This Directive is based on the «think small first» principle. 
Direktivet er basert på «tenk smått først»-prinsippet.
In order to avoid disproportionate administrative burdens on those undertakings, Member States should only be allowed to require a few disclosures by way of notes that are additional to the mandatory notes. 
For å unngå å legge uforholdsmessige administrative byrder på slike foretak bør medlemsstatene bare ha adgang til å kreve et fåtall opplysninger i form av noter utover de obligatoriske notene.
In the case of a single filing system, however, Member States may in certain cases require a limited number of additional disclosures where these are explicitly required by their national tax legislation and are strictly necessary for the purposes of tax collection. 
Dersom et felles rapporteringssystem benyttes, kan medlemsstatene imidlertid i visse tilfeller kreve et begrenset antall tilleggsopplysninger når disse er uttrykkelig påkrevd i henhold til nasjonal skattelovgivningen og er strengt nødvendige for skatteinnkrevingsformål.
It should be possible for Member States to impose requirements on medium-sized and large undertakings that go further than the minimum requirements prescribed by this Directive. 
Det bør være mulig for medlemsstatene å pålegge mellomstore og store foretak krav som går lenger enn minstekravene fastsatt i dette direktiv.
Where this Directive allows Member States to impose additional requirements on, for instance, small undertakings, this means that Member States can make use of this option in full or in part by requiring less than the option allows for. 
I de tilfeller der dette direktiv gir medlemsstatene mulighet til å pålegge for eksempel små foretak tilleggskrav, betyr dette at medlemsstatene kan benytte denne muligheten helt eller delvis ved å kreve mindre enn denne muligheten gir rom for.
In the same way, where this Directive allows Member States to make use of an exemption in relation to, for instance, small undertakings, this means that Member States can exempt such undertakings wholly or in part. 
I de tilfeller der dette direktiv gir medlemsstatene mulighet til å benytte et slikt unntak i forhold til for eksempel små foretak, betyr dette på samme måte at medlemsstatene kan gi slike foretak helt eller delvis unntak.
Small, medium-sized and large undertakings should be defined and distinguished by reference to balance sheet total, net turnover and the average number of employees during the financial year, as those criteria typically provide objective evidence as to the size of an undertaking. 
Små, mellomstore og store foretak bør defineres og skilles fra hverandre ut fra balansesum, nettoomsetning og gjennomsnittlig antall ansatte i løpet av regnskapsåret, ettersom disse kriteriene typisk gir en objektiv indikasjon på et foretaks størrelse.
However, where a parent undertaking is not preparing consolidated financial statements for the group, Member States should be allowed to take steps they deem necessary to require that such an undertaking be classified as a larger undertaking by determining its size and resulting category on a consolidated or aggregated basis. 
Dersom et morforetak ikke utarbeider et konsolidert finansregnskap for konsernet, bør medlemsstatene imidlertid kunne treffe de tiltak de anser som nødvendige for å kreve at foretaket klassifiseres som et større foretak, ved at foretakets størrelse og tilsvarende kategori fastsettes på konsolidert eller samlet grunnlag.
Where a Member State applies one or more of the optional exemptions for micro-undertakings, micro-undertakings should also be defined by reference to balance sheet total, net turnover and the average number of employees during the financial year. 
Dersom en medlemsstat anvender ett eller flere av de mulige unntakene for svært små foretak, bør svært små foretak også være definert ut fra balansesum, nettoomsetning og gjennomsnittlig antall ansatte i løpet av regnskapsåret.
Member States should not be obliged to define separate categories for medium-sized and large undertakings in their national legislation if medium-sized undertakings are subject to the same requirements as large undertakings. 
Medlemsstatene bør ikke være forpliktet til å definere atskilte kategorier for mellomstore og store foretak i sin nasjonale lovgivning dersom mellomstore foretak er underlagt de samme kravene som store foretak.
Micro-undertakings have limited resources with which to comply with demanding regulatory requirements. 
Svært små foretak har begrensede ressurser til å overholde strenge lovpålagte krav.
Where no specific rules are in place for micro-undertakings, the rules applying to small undertakings apply to them. 
Når det ikke finnes særskilte regler for svært små foretak, får reglene som gjelder for små foretak anvendelse på dem.
Those rules place on them administrative burdens which are disproportionate to their size and are, therefore, relatively more onerous for micro-undertakings as compared to other small undertakings. 
Disse reglene pålegger dem administrative byrder som ikke står i forhold til deres størrelse, og som derfor er forholdsvis mer belastende for svært små foretak enn for andre små foretak.
Therefore, it should be possible for Member States to exempt micro-undertakings from certain obligations applying to small undertakings that would impose excessive administrative burdens on them. 
Det bør derfor være mulig for medlemsstatene å gi svært små foretak unntak fra visse forpliktelser som gjelder for små foretak, og som ville pålagt dem en urimelig stor administrativ byrde.
However, micro-undertakings should still be subject to any national obligation to keep records showing their business transactions and financial position. 
Svært små foretak bør imidlertid fortsatt være underlagt eventuelle nasjonale krav om å føre registre som viser deres forretningstransaksjoner og finansielle stilling.
Moreover, investment undertakings and financial holding undertakings should be excluded from the benefits of simplifications applicable to micro-undertakings. 
Videre bør investeringsforetak og finansielle holdingforetak ikke få fordel av forenklingene som får anvendelse på svært små foretak.
Member States should take into account the specific conditions and needs of their own markets when making a decision about whether or how to implement a distinct regime for micro-undertakings within the context of this Directive. 
Medlemsstatene bør ta hensyn til særlige vilkår og behov på sine egne markeder når de treffer beslutning om hvorvidt eller hvordan de vil gjennomføre en særskilt ordning for svært små foretak innenfor rammen av dette direktiv.
Publication of financial statements can be burdensome for micro-undertakings. 
Offentliggjøring av finansregnskaper kan være en byrde for svært små foretak.
Accordingly, Member States making use of the exemptions for micro-undertakings provided for in this Directive should be allowed to exempt micro-undertakings from a general publication requirement, provided that balance sheet information is duly filed, in accordance with national law, with at least one designated competent authority and that the information is forwarded to the business register, so that a copy should be obtainable upon application. 
Medlemsstater som benytter unntakene for svært små foretak som fastsatt i dette direktiv, bør følgelig kunne gi svært små foretak unntak fra en alminnelig offentliggjøringsplikt, forutsatt at opplysningene om balansen er innsendt i henhold til nasjonal lovgivning til minst én utpekt vedkommende myndighet, og at opplysningene er sendt til foretaksregisteret slik at det på anmodning er mulig å få en kopi.
In such cases, the obligation laid down in this Directive to publish any accounting document in accordance with Article 3(5) of Directive 2009/101/EC of the European Parliament and of the Council of 16 September 2009 on coordination of safeguards which, for the protection of the interests of members and third parties, are required by Member States of companies within the meaning of the second paragraph of Article 48 of the Treaty, with a view to making such safeguards equivalent( ), should not apply. 
I slike tilfeller bør forpliktelsen som er fastsatt i dette direktiv om å offentliggjøre ethvert regnskapsdokument i samsvar med artikkel 3 nr. 5 i europaparlaments- og rådsdirektiv 2009/101/EF av 16. september 2009 om samordning av de garantier som kreves i medlemsstatene av selskaper som nevnt i traktatens artikkel 48 annet ledd for å verne selskapsdeltakeres og tredjemanns interesser, med det formål å gjøre garantiene likeverdige( ), ikke få anvendelse.
To ensure the disclosure of comparable and equivalent information, recognition and measurement principles should include the going concern, the prudence, and the accrual bases. 
For å sikre offentliggjøring av sammenlignbare og tilsvarende opplysninger bør prinsippene for innregning og måling omfatte prinsippet om fortsatt drift, forsiktighetsprinsippet og periodiseringsprinsippet.
Set-offs between asset and liability items and income and expense items should not be allowed and components of assets and liabilities should be valued separately. 
Motregning mellom eiendeler og forpliktelser eller mellom inntekter og kostnader bør ikke være tillatt, og de enkelte komponenter av eiendeler og forpliktelser bør verdsettes særskilt.
In specific cases, however, Member States should be allowed to permit or require undertakings to perform set-offs between asset and liability items and income and expense items. 
I bestemte tilfeller bør medlemsstatene imidlertid kunne tillate eller kreve at foretak foretar motregning mellom eiendeler og forpliktelser og mellom inntekter og kostnader.
The presentation of items in financial statements should have regard to the economic reality or commercial substance of the underlying transaction or arrangement. 
Presentasjonen av poster i finansregnskaper bør ta hensyn til den økonomiske virkeligheten eller det forretningsmessige innholdet i den underliggende transaksjonen eller avtalen.
Member States should, however, be allowed to exempt undertakings from applying that principle. 
Medlemsstatene bør imidlertid kunne gi foretak unntak fra anvendelsen av dette prinsippet.
The principle of materiality should govern recognition, measurement, presentation, disclosure and consolidation in financial statements. 
Vesentlighetsprinsippet bør ligge til grunn for innregning, måling, presentasjon, offentliggjøring av opplysninger og konsolidering i finansregnskaper.
According to the principle of materiality, information that is considered immaterial may, for instance, be aggregated in the financial statements. 
I henhold til vesentlighetsprinsippet kan opplysninger som betraktes som uvesentlige, for eksempel presenteres samlet i finansregnskapet.
However, while a single item might be considered to be immaterial, immaterial items of a similar nature might be considered material when taken as a whole. 
Selv om én enkelt regnskapspost kanskje kan betraktes som uvesentlig, kan imidlertid flere uvesentlige regnskapsposter av tilsvarende art samlet sett betraktes som vesentlige.
Member States should be allowed to limit the mandatory application of the principle of materiality to presentation and disclosure. 
Medlemsstatene bør kunne begrense den obligatoriske anvendelsen av vesentlighetsprinsippet til presentasjon og offentliggjøring av opplysninger.
The principle of materiality should not affect any national obligation to keep complete records showing business transactions and financial position. 
Vesentlighetsprinsippet bør ikke påvirke noen nasjonale krav om å føre fullstendige registre som viser forretningstransaksjoner og finansiell stilling.
Items recognised in annual financial statements should be measured on the basis of the principle of purchase price or production cost to ensure the reliability of information contained in financial statements. 
Poster som innregnes i årsregnskap, bør måles på grunnlag av prinsippet om anskaffelseskostnad eller tilvirkningskostnad for å sikre påliteligheten av opplysninger som gis i finansregnskaper.
However, Member States should be allowed to permit or require undertakings to revalue fixed assets in order that more relevant information may be provided to the users of financial statements. 
Medlemsstatene bør imidlertid kunne tillate eller kreve at foretak verdiregulerer sine anleggsmidler slik at brukerne av finansregnskaper kan gis mer relevante opplysninger.
The need for comparability of financial information throughout the Union makes it necessary to require Member States to allow a system of fair value accounting for certain financial instruments. 
For at finansielle opplysninger fra hele Unionen skal kunne sammenlignes, må medlemsstatene innføre et nytt system for regnskapsføring til virkelig verdi for visse finansielle instrumenter.
Furthermore, systems of fair value accounting provide information that can be of more relevance to the users of financial statements than purchase price or production cost-based information. 
Systemer for regnskapsføring til virkelig verdi gir dessuten opplysninger som kan være mer relevante for brukerne av finansregnskaper enn opplysninger basert på anskaffelseskostnad eller tilvirkningskostnad.
Accordingly, Member States should permit the adoption of a fair value system of accounting by all undertakings or classes of undertaking, other than micro-undertakings making use of the exemptions provided for in this Directive, in respect of both annual and consolidated financial statements or, if a Member State so chooses, in respect of consolidated financial statements only. 
Følgelig bør medlemsstatene tillate at alle foretak eller visse kategorier av foretak bortsett fra svært små foretak som benytter seg av unntakene fastsatt i dette direktiv, bruker et system for regnskapsføring til virkelig verdi både med hensyn til årsregnskaper og konsernregnskaper, eller dersom en medlemsstat ønsker det, bare med hensyn til konsernregnskaper.
Furthermore, Member States should be allowed to permit or require fair value accounting for assets other than financial instruments. 
Videre bør medlemsstatene kunne tillate eller kreve regnskapsføring til virkelig verdi for eiendeler som ikke er finansielle instrumenter.
A limited number of layouts for the balance sheet is necessary to allow users of financial statements to better compare the financial position of undertakings within the Union. 
Et begrenset antall oppstillingsplaner for balansen er nødvendig for at brukerne av finansregnskaper bedre skal kunne sammenligne den finansielle stilling til foretak i Unionen.
Member States should require the use of one layout for the balance sheet and should be allowed to offer a choice from amongst permitted layouts. 
Medlemsstatene bør kreve at det brukes en oppstillingsplan for balansen, og de bør ha muligheten til å la foretakene velge mellom flere tillatte oppstillingsplaner.
However, Member States should be able to permit or require undertakings to modify the layout and present a balance sheet distinguishing between current and non-current items. 
Medlemsstatene bør imidlertid kunne tillate eller kreve at foretak endrer på oppstillingsplanen og framlegger en balanse som skiller mellom kortsiktige og langsiktige poster.
A profit and loss account layout showing the nature of expenses and a profit and loss account layout showing the function of expenses should be permitted. 
En oppstillingsplan for resultatregnskapet som viser kostnadenes art, og en oppstillingsplan for resultatregnskapet som viser kostnadenes funksjon, bør tillates.
Member States should require the use of one layout for the profit and loss account and should be allowed to offer a choice from amongst permitted layouts. 
Medlemsstatene bør kreve at det brukes en oppstillingsplan for resultatregnskapet, og de bør ha muligheten til å la foretakene velge mellom flere tillatte oppstillingsplaner.
Member States should also be able to allow undertakings to present a statement of performance instead of a profit and loss account prepared in accordance with one of the permitted layouts. 
Medlemsstatene bør også kunne tillate at foretak framlegger en resultatrapport i stedet for et resultatregnskap, som er utarbeidet i samsvar med et av de tillatte oppstillingsplanene.
Simplifications of the required layouts may be made available for small and medium-sized undertakings. 
Forenklede utgaver av de påkrevde oppstillingsplanene kan gjøres tilgjengelige for små og mellomstore foretak.
However, Member States should be allowed to restrict layouts of the balance sheet and profit and loss account if necessary for the electronic filing of financial statements. 
Medlemsstatene bør imidlertid kunne begrense oppstillingsplanene for balansen og resultatregnskapet dersom dette er nødvendig med henblikk på elektronisk innsending av finansregnskaper.