natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In accordance with the Declaration (No 39) on Article 290 of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU), annexed to the Final Act of the Intergovernmental Conference which adopted the Treaty of Lisbon, the elaboration of regulatory technical standards requires assistance of technical expertise in a form which is specific to the financial services area. 
I samsvar med erklæringen (nr. 39) til artikkel 290 i traktaten om Den europeiske unions virkemåte (TEUV), vedlagt sluttakten fra den mellomstatlige konferansen som vedtok Lisboa-traktaten, krever utarbeidelsen av tekniske reguleringsstandarder sakkyndig bistand fra spesialister innen området finansielle tjenester.
It is necessary to allow the Authority to provide such expertise also on standards or parts of standards that are not based on a draft technical standard that it has elaborated. 
Det er nødvendig å gi Myndigheten mulighet til å levere slik bistand også i forbindelse med standarder eller deler av standarder som ikke bygger på et utkast til teknisk standard som Myndigheten selv har utarbeidet.
There is a need to introduce an effective instrument to establish harmonised regulatory technical standards in financial services to ensure, also through a single rulebook, a level playing field and adequate protection of depositors, investors and consumers across the Union. 
Det er behov for å innføre et effektivt instrument for å fastsette harmoniserte standarder for teknisk tilsyn innen finansielle tjenester for å sikre, gjennom et enkelt regelverk, like vilkår og tilstrekkelig vern av innskytere, investorer og forbrukere i hele Unionen.
As a body with highly specialised expertise, it is efficient and appropriate to entrust the Authority, in areas defined by Union law, with the elaboration of draft regulatory technical standards, which do not involve policy choices. 
Ettersom Myndigheten er et organ med svært spesialisert sakkunnskap, er det effektivt og hensiktsmessig at den, på de områdene som er fastlagt i unionsretten, utarbeider utkast til tekniske reguleringsstandarder ettersom slike standarder ikke innebærer politiske valg.
The Commission should endorse those draft regulatory technical standards by means of delegated acts pursuant to Article 290 TFEU in order to give them binding legal effect. 
Kommisjonen bør godkjenne disse utkastene til tekniske reguleringsstandarder ved hjelp av delegerte rettsakter i henhold til artikkel 290 TEUV for å gjøre dem rettslig bindende.
They should be subject to amendment only in very restricted and extraordinary circumstances, since the Authority is the actor in close contact with and knowing best the daily functioning of financial markets. 
De bør bare kunne endres under svært begrensede og ekstraordinære omstendigheter ettersom Myndigheten er den aktøren som er i nær kontakt med og som best kjenner finansmarkedenes daglige virkemåte.
Draft regulatory technical standards would be subject to amendment if they were incompatible with Union law, did not respect the principle of proportionality or ran counter to the fundamental principles of the internal market for financial services as reflected in the acquis of Union financial services legislation. 
Utkast til tekniske reguleringsstandarder bør endres dersom de er uforenlige med unionsretten, ikke respekterer forholdsmessighetsprinsippet eller strider imot de grunnleggende prinsippene for det indre marked for finansielle tjenester slik disse kommer til uttrykk i gjeldende unionsrett for finansielle tjenester.
The Commission should not change the content of the draft regulatory technical standards prepared by the Authority without prior coordination with the Authority. 
Kommisjonen bør ikke endre innholdet i utkastene til tekniske reguleringsstandarder som Myndigheten har utarbeidet uten forutgående samordning med Myndigheten.
To ensure a smooth and expeditious adoption process for those standards, the Commission’s decision to endorse draft regulatory technical standards should be subject to a time limit. 
For å sikre en smidig og hurtig vedtakelsesprosess for disse standardene bør det fastsettes en tidsfrist for Kommisjonens beslutning om å godkjenne utkastene til tekniske reguleringsstandarder.
Given the technical expertise of the Authority in the areas where regulatory technical standards should be developed, note should be taken of the Commission’s stated intention to rely, as a rule, on the draft regulatory technical standards submitted to it by the Authority in view of the adoption of the corresponding delegated acts. 
I betraktning av Myndighetens tekniske sakkunnskap på de områder der det bør utarbeides tekniske reguleringsstandarder, bør det tas hensyn til Kommisjonens uttalte holdning om i regelen å gjøre bruk av utkastene til tekniske reguleringsstandarder som Myndigheten legger fram for den med sikte på vedtakelse av de tilsvarende delegerte rettsakter.
However, in cases where the Authority fails to submit a draft regulatory technical standard within the time limits set out by the relevant legislative act, it should be ensured that the result of the exercise of delegated power is actually achieved, and the efficiency of the decision-making process be maintained. 
I de tilfeller der Myndigheten ikke legger fram et utkast til en teknisk reguleringsstandard innenfor tidsfristene fastsatt i den aktuelle rettsakten, bør det sikres at resultatet av utøvelsen av den delegerte myndigheten faktisk oppnås, og at beslutningsprosessen forblir effektiv.
In those cases, the Commission should therefore be empowered to adopt regulatory technical standards in the absence of a draft by the Authority. 
Derfor bør Kommisjonen i slike tilfeller ha myndighet til å vedta tekniske reguleringsstandarder om det ikke foreligger et utkast fra Myndigheten.
The Commission should also be empowered to adopt implementing technical standards by means of implementing acts pursuant to Article 291 TFEU. 
Kommisjonen bør også gis myndighet til å vedta tekniske gjennomføringsstandarder i form av gjennomføringsrettsakter i henhold til artikkel 291 TEUV.
In areas not covered by regulatory or implementing technical standards, the Authority should have the power to issue guidelines and recommendations on the application of Union law. 
På områder som ikke omfattes av tekniske regulerings- eller gjennomføringsstandarder bør Myndigheten ha myndighet til å utstede retningslinjer og anbefalinger om anvendelsen av unionsretten.
In order to ensure transparency and to strengthen compliance by national supervisory authorities with those guidelines and recommendations, it should be possible for the Authority to publish the reasons for supervisory authorities’ non-compliance with those guidelines and recommendations. 
For å sikre innsyn og forbedre de nasjonale tilsynsmyndigheters overholdelse av disse retningslinjer og anbefalinger, bør det være mulig for Myndigheten å offentliggjøre årsakene til at tilsynsmyndighetene ikke har overholdt disse retningslinjer og anbefalinger.
Ensuring the correct and full application of Union law is a core prerequisite for the integrity, transparency, efficiency and orderly functioning of financial markets, the stability of the financial system, and for neutral conditions of competition for financial institutions in the Union. 
Å sikre en korrekt og fullstendig anvendelse av unionsretten er en grunnleggende forutsetning for finansmarkedenes integritet, åpenhet, effektivitet og ordnede virkemåte, for finanssystemets stabilitet og for nøytrale konkurransevilkår for finansinstitusjonene i Unionen.
A mechanism should therefore be established whereby the Authority addresses instances of non-application or incorrect application of Union law amounting to a breach thereof. 
Det bør derfor etableres en ordning som Myndigheten kan bruke i tilfelle uriktig eller utilstrekkelig anvendelse av unionsretten, som utgjør et brudd på denne.
That mechanism should apply in areas where Union law defines clear and unconditional obligations. 
Denne ordningen bør gjelde på områder der det i unionsretten er fastsatt klare og ubetingede forpliktelser.
To allow for a proportionate response to instances of incorrect or insufficient application of Union law, a three-step mechanism should apply. 
For å legge til rette for reaksjoner som står forhold til alvoret i tilfelle uriktig eller utilstrekkelig anvendelse av unionsretten, bør en tretrinnsordning få anvendelse.
First, the Authority should be empowered to investigate alleged incorrect or insufficient application of Union law obligations by national authorities in their supervisory practice, concluded by a recommendation. 
Som et første trinn bør Myndigheten ha myndighet til gjøre undersøkelser dersom det påstås at nasjonale myndigheter i utøvelsen av sitt tilsyn anvender unionsretten på en uriktig eller utilstrekkelig måte, og disse bør avsluttes med en anbefaling.
Second, where the competent national authority does not follow the recommendation, the Commission should be empowered to issue a formal opinion taking into account the Authority’s recommendation, requiring the competent authority to take the actions necessary to ensure compliance with Union law. 
Som et andre trinn, om vedkommende nasjonale myndighet ikke følger anbefalingen, bør Kommisjonen ha myndighet til å utstede en formell uttalelse som tar hensyn til Myndighetens anbefaling, og kreve at vedkommende myndighet treffer de nødvendige tiltak for å sikre overholdelse av unionsretten.
Third, to overcome exceptional situations of persistent inaction by the competent authority concerned, the Authority should be empowered, as a last resort, to adopt decisions addressed to individual financial institutions. 
I ekstraordinære situasjoner der berørte vedkommende myndighet fortsetter å unnlate å gjennomføre tiltak, bør Myndigheten som et tredje trinn ha myndighet til, som en siste utvei, å vedta beslutninger som rettes til den enkelte finansinstitusjon.
That power should be limited to exceptional circumstances in which a competent authority does not comply with the formal opinion addressed to it and in which Union law is directly applicable to financial institutions by virtue of existing or future Union regulations. 
Denne myndighet bør være begrenset til ekstraordinære omstendigheter der en vedkommende myndighet ikke etterlever den formelle uttalelsen som ble rettet til den, og der unionsretten finner umiddelbar anvendelse på finansinstitusjoner i henhold til gjeldende eller framtidige unionsforordninger.
Serious threats to the orderly functioning and integrity of financial markets or the stability of the financial system in the Union require a swift and concerted response at Union level. 
Alvorlige trusler mot finansmarkedenes ordnede virkemåte og integritet eller stabiliteten i finanssystemet i Unionen krever raske og samordnede tiltak på unionsplan.
The Authority should therefore be able to require national supervisory authorities to take specific actions to remedy an emergency situation. 
Myndigheten bør derfor kunne kreve at nasjonale tilsynsmyndigheter treffer bestemte tiltak for å bringe en krisesituasjon til opphør.
The power to determine the existence of an emergency situation should be conferred on the Council, following a request by any of the ESAs, the Commission or the ESRB. 
Myndigheten til å beslutte om hvorvidt det foreligger en krisesituasjon, bør tillegges Rådet, etter en anmodning fra en av de europeiske tilsynsmyndighetene, Kommisjonen eller ESRB.
The Authority should be able to require national supervisory authorities to take specific action to remedy an emergency situation. 
Myndigheten bør kunne kreve at nasjonale tilsynsmyndigheter treffer et bestemt tiltak for å bringe en krisesituasjon til opphør.
The action undertaken by the Authority in this respect should be without prejudice to the Commission’s powers pursuant to Article 258 TFEU to initiate infringement proceedings against the Member State of that supervisory authority for its failure to take such action, and without prejudice to the Commission’s right in such circumstances to seek interim measures in accordance with the rules of procedure of the Court of Justice of the European Union. 
Tiltaket som treffes av Myndigheten i den forbindelse, bør gjennomføres med forbehold for Kommisjonens myndighet i henhold til artikkel 258 TEUV til å innlede traktatbruddsbehandling mot den medlemsstat hvis tilsynsmyndighet har unnlatt å treffe et slikt tiltak, og med forbehold for Kommisjonens rett i slike situasjoner til å treffe midlertidige tiltak i henhold til rettergangsordningen for Den europeiske unions domstol.
Furthermore, it should be without prejudice to any liability that that Member State might incur in accordance with the case law of the Court of Justice of the European Union if its supervisory authorities fail to take the action required by the Authority. 
Videre bør det være med forbehold for ethvert ansvar som nevnte medlemsstat kan pådra seg i samsvar med rettspraksis ved Den europeiske unions domstol, dersom dens tilsynsmyndigheter unnlater å treffe de tiltak som Myndigheten krever .
In order to ensure efficient and effective supervision and a balanced consideration of the positions of the competent authorities in different Member States, the Authority should be able to settle disagreements in cross-border situations between those competent authorities with binding effect, including within colleges of supervisors. 
For å sikre et effektivt og virkningsfullt tilsyn og en rimelig vurdering av de standpunkter som inntas av vedkommende myndigheter i de ulike medlemsstatene, bør Myndigheten med bindende virkning kunne løse tvister i grenseoverskridende situasjoner mellom disse vedkommende myndigheter, også innenfor tilsynskollegiene.
A conciliation phase should be provided for during which the competent authorities may reach an agreement. 
Det bør innføres en meglingsfase der vedkommende myndigheter kan komme til enighet.
The Authority’s competence should cover disagreements on the procedure or content of an action or inaction by a competent authority of a Member State in cases specified in the legally binding Union acts referred to in this Regulation. 
Myndighetens kompetanse bør omfatte tvister vedrørende framgangsmåten eller innholdet i et tiltak eller manglende tiltak fra en vedkommende myndighet i en medlemsstat i tilfellene angitt i de rettslig bindende unionsrettsaktene nevnt i denne forordning.
In such a situation, one of the supervisors involved should be entitled to refer the issue to the Authority, which should act in accordance with this Regulation. 
I en slik situasjon bør en av de berørte tilsynsmyndighetene ha rett til å henvise saken til Myndigheten, som bør handle i samsvar med denne forordning.
The Authority should be empowered to require the competent authorities concerned to take specific action or to refrain from action in order to settle the matter in order to ensure compliance with Union law, with binding effects for the competent authorities concerned. 
Myndigheten bør ha myndighet til å kreve at berørte vedkommende myndigheter treffer bestemte tiltak eller avstår fra å treffe tiltak med sikte på å løse tvisten for å sikre at unionsretten overholdes, med bindende virkning for de berørte vedkommende myndigheter.
If a competent authority does not comply with the settlement decision addressed to it, the Authority should be empowered to adopt decisions directly addressed to financial institutions in areas of Union law directly applicable to them. 
Dersom en vedkommende myndighet ikke følger den beslutning som er rettet til den for å avgjøre tvisten, bør Myndigheten gis myndighet til å treffe beslutninger som rettes direkte til finansinstitusjoner på de områdene av unionsretten som får direkte anvendelse på dem.
The power to adopt such decisions should apply only as a last resort and then only to ensure the correct and consistent application of Union law. 
Myndighet til å rette slike beslutninger bør bare gjelde som en siste utvei og da bare for å sikre korrekt og ensartet anvendelse av unionsretten.
In cases where the relevant Union legislation confers discretion on Member States’ competent authorities, decisions taken by the Authority cannot replace the exercise in compliance with Union law of that discretion. 
I tilfeller der det aktuelle unionsregelverket tillegger medlemsstatenes vedkommende myndigheter skjønnsmyndighet, kan beslutninger truffet av Myndigheten ikke erstatte utøvelsen av denne skjønnsmyndighet i samsvar med unionsretten.
The crisis has proven that the current system of cooperation between national authorities whose powers are limited to individual Member States is insufficient as regards financial institutions that operate across borders. 
Krisen har vist at det nåværende systemet med samarbeid mellom nasjonale myndigheter hvis myndighet er begrenset til de enkelte medlemsstater, er utilstrekkelig når det gjelder finansinstitusjoner som driver virksomhet på tvers av landegrensene.
Expert Groups set up by Member States to examine the causes of the crisis and make suggestions to improve the regulation and supervision of the financial sector have confirmed that the current arrangements are not a sound basis for the future regulation and supervision of cross-border financial institutions across the Union. 
Sakkyndiggruppene nedsatt av medlemsstatene for å undersøke årsakene til krisen og framlegge forslag til forbedring av reguleringen av og tilsynet med finanssektoren, har bekreftet at de nåværende ordningene ikke danner et fornuftig grunnlag for en framtidig regulering av og tilsyn med finansinstitusjoner som driver virksomhet på tvers av landegrensene i Unionen.
As the de Larosière Report indicates, ‘[i]n essence, we have two alternatives: 
Som det anføres i de Larosière-rapporten «[har vi] i hovedsak to alternativer:
the first “chacun pour soi” beggar-thy-neighbour solutions; or the second – enhanced, pragmatic, sensible European cooperation for the benefit of all to preserve an open world economy. 
Det første er «chacun pour soi», dvs. «hver mann for seg selv-løsninger», det andre er et styrket, pragmatisk, fornuftig europeisk samarbeid til fordel for alle for å bevare en åpen verdensøkonomi.
This will bring undoubted economic gains’. 
Dette vil bringe åpenbare økonomiske gevinster».
Colleges of supervisors play an important role in the efficient, effective and consistent supervision of financial institutions operating across borders. 
Tilsynskollegiene er av stor betydning for at tilsynet med finansinstitusjoner som driver virksomhet på tvers av landegrensene, skal være virkningsfullt, effektivt og ensartet.
The Authority should contribute to promoting and monitoring the efficient, effective and consistent functioning of the colleges of supervisors and, in that respect, have a leading role in ensuring the consistent and coherent functioning of colleges of supervisors for cross-border financial institutions across the Union. 
Myndigheten bør bidra til å fremme og overvåke at tilsynskollegiene virker på en virkningsfull, effektiv og ensartet måte, og i den forbindelse ha en ledende rolle når det gjelder å sikre at tilsynskollegiene fungerer på en ensartet og samstemt måte for finansinstitusjoner som driver virksomhet på tvers av landegrensene i Unionen.
The Authority should therefore have full participation rights in colleges of supervisors with a view to streamlining the functioning of and the information exchange process in the colleges of supervisors and to foster convergence and consistency across colleges in the application of Union law. 
Myndigheten bør derfor ha fullstendig medbestemmelsesrett i tilsynskollegiene med sikte på å strømlinjeforme virkemåten til og informasjonsutvekslingsprosessen i tilsynskollegiene og å fremme tilnærming og ensartethet på tvers av kollegiene i anvendelsen av unionsretten.
As the de Larosière Report states, ‘competition distortions and regulatory arbitrage stemming from different supervisory practices must be avoided, because they have the potential of undermining financial stability – inter alia by encouraging a shift of financial activity to countries with lax supervision. 
Som det framgår av de Larosière-rapporten, «må konkurransevridning og tilsynsarbitrasje som følge av ulike tilsynspraksiser unngås ettersom de kan undergrave finansiell stabilitet – blant annet ved å oppmuntre til en overføring av finansiell virksomhet til land med dårlig tilsyn.
The supervisory system has to be perceived as fair and balanced’. 
Tilsynssystemet må oppfattes som rettferdig og balansert».
Convergence in the fields of crisis prevention, management and resolution, including funding mechanisms, is necessary in order to ensure the internalisation of costs by the financial system and the ability of public authorities to resolve failing financial institutions whilst minimising the impact of failures on the financial system, reliance on taxpayer funds to bail out banks and the use of public sector resources, limiting damage to the economy, and coordinating the application of national resolution measures. 
Det er nødvendig med tilnærming på områdene kriseforebygging, -håndtering og -løsning, herunder finansieringsordninger, for å sikre at finanssystemet internaliserer kostnadene og at det blir mulig for offentlige myndigheter å avvikle kriserammede finansinstitusjoner samtidig som konsekvensene for finanssystemet reduseres og det trekkes mindre på skatteyternes penger til å redde banker og på den offentlige sektors midler, slik at skadene på økonomien begrenses og anvendelsen av nasjonale avviklingstiltak koordineres.
In this regard it is imperative to develop a common set of rules on a complete set of tools for the prevention and resolution of failing banks, to deal in particular with the crisis of large, cross-border or interconnected institutions, and the need to confer additional relevant powers to the Authority should be assessed as well as how banks and savings institutions could prioritise the protection of savers. 
I den forbindelse er det absolutt nødvendig å utarbeide et felles sett regler om et komplett sett verktøyer for å forebygge og avvikle kriserammede banker, for særlig å takle kriser i store, grenseoverskridende eller sammenknyttede institusjoner, og behovet for å tildele Myndigheten ytterligere relevante myndigheter bør vurderes i tillegg til hvordan banker og spareinstitusjoner kan prioritere å beskytte sparerne.
In the current review of Directive 94/19/EC and Directive 97/9/EC of the European Parliament and of the Council of 3 March 1997 on investor-compensation schemes( ), the Commission’s intention to pay special attention to the need to ensure further harmonisation throughout the Union is noted. 
I forbindelse med den pågående revisjonen av direktiv 94/19/EF og europaparlaments- og rådsdirektiv 97/9/EF av 3. mars 1997 om erstatningsordninger for investorer( ) anføres Kommisjonens intensjon om å legge særlig vekt på behovet for å sikre ytterligere harmonisering i hele Unionen.
In the insurance sector, the Commission’s intention to examine the possibility of introducing Union rules protecting insurance policy holders in case of a failing insurance company is also noted. 
Når det gjelder forsikringssektoren anføres også Kommisjonens intensjon om å undersøke muligheten for å innføre unionsregler som beskytter forsikringstakere i tilfelle et forsikringsselskap rammes av krise.
The ESAs should play an important role in those areas and appropriate powers concerning the European guarantee scheme systems should be conferred upon them. 
De europeiske tilsynsmyndighetene bør spille en viktig rolle på disse områdene og gis hensiktsmessig myndighet med hensyn til de europeiske garantiordningssystemene.
The delegation of tasks and responsibilities can be a useful instrument in the functioning of the network of supervisors in order to reduce the duplication of supervisory tasks, to foster cooperation and thereby streamline the supervisory process, as well as to reduce the burden imposed on financial institutions. 
Delegering av oppgaver og ansvarsområder kan bidra positivt til tilsynsnettverkets virkemåte for å redusere overlapping av tilsynsoppgavene, fremme samarbeid og slik strømlinjeforme tilsynsprosessen, samt for å redusere belastningen på finansinstitusjonene.