natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This Directive should regulate all commercial transactions irrespective of whether they are carried out between private or public undertakings or between undertakings and public authorities, given that public authorities handle a considerable volume of payments to undertakings. 
Dette direktiv bør inneholde bestemmelser om alle handelstransaksjoner uavhengig av om de foretas mellom private eller offentlige foretak eller mellom foretak og offentlige myndigheter, ettersom offentlige myndigheter foretar et stort antall betalinger til foretak.
It should therefore also regulate all commercial transactions between main contractors and their suppliers and subcontractors. 
Det bør derfor også inneholde bestemmelser om alle handelstransaksjoner mellom hovedleverandører og deres leverandører og underleverandører.
The fact that the liberal professions are covered by this Directive should not oblige Member States to treat them as undertakings or merchants for purposes outside the scope of this Directive. 
Det faktum at frie yrker er omfattet av dette direktiv, bør ikke medføre at medlemsstatene må behandle dem som foretak eller næringsdrivende for formål som ikke er omfattet av dette direktivs virkeområde.
The delivery of goods and the provision of services for remuneration to which this Directive applies should also include the design and execution of public works and building and civil engineering works. 
Levering av varer og yting av tjenester mot vederlag som dette direktiv får anvendelse på, bør også omfatte utforming og utføring av offentlig arbeid og byggevirksomhet samt bygg og anleggsarbeid.
Late payment constitutes a breach of contract which has been made financially attractive to debtors in most Member States by low or no interest rates charged on late payments and/or slow procedures for redress. 
Forsinket betaling utgjør et kontraktsbrudd som er blitt økonomisk attraktivt for debitorer i de fleste medlemsstater som følge av lave eller ingen renter på forsinkede betalinger og/eller langsomme inndrivelsesprosedyrer.
A decisive shift to a culture of prompt payment, including one in which the exclusion of the right to charge interest should always be considered to be a grossly unfair contractual term or practice, is necessary to reverse this trend and to discourage late payment. 
En avgjørende kulturendring med sikte på å oppnå rettidig betaling, og der unntak fra retten til å kreve rente alltid bør anses som sterkt urimelige avtalevilkår eller praksiser, er nødvendig for å snu denne tendensen og bekjempe forsinket betaling.
Such a shift should also include the introduction of specific provisions on payment periods and on the compensation of creditors for the costs incurred, and, inter alia, that the exclusion of the right to compensation for recovery costs should be presumed to be grossly unfair. 
En slik endring bør også omfatte innføring av særskilte bestemmelser om betalingsfrister og om godtgjøring til kreditorer for påløpte kostnader, og blant annet om at unntaket fra retten til godtgjøring for inndrivelseskostnader bør anses som sterkt urimelig.
Accordingly, provision should be made for business-to-business contractual payment periods to be limited, as a general rule, to 60 calendar days. 
Det bør derfor innføres en bestemmelse om at avtalte frister for betaling mellom foretak som en hovedregel bør begrenses til 60 kalenderdager.
However, there may be circumstances in which undertakings require more extensive payment periods, for example when undertakings wish to grant trade credit to their customers. 
Det kan imidlertid forekomme situasjoner der foretak trenger lengre betalingsfrist, for eksempel når foretak ønsker å gi kundene handelskreditt.
It should therefore remain possible for the parties to expressly agree on payment periods longer than 60 calendar days, provided, however, that such extension is not grossly unfair to the creditor. 
Det bør derfor fortsatt være mulig for partene å inngå særskilt avtale om frister som overskrider 60 kalenderdager, likevel forutsatt at en slik forlengelse ikke er sterkt urimelig overfor kreditor.
In the interest of consistency of Union legislation, the definition of ‘contracting authorities’ in Directive 2004/17/EC of the European Parliament and of the Council of 31 March 2004 coordinating the procurement procedures of entities operating in the water, energy, transport and postal services sectors( ) and in Directive 2004/18/EC of the European Parliament and of the Council of 31 March 2004 on the coordination of procedures for the award of public works contracts, public supply contracts and public services contracts( ) should apply for the purposes of this Directive. 
Av hensyn til sammenhengen i Unionens regelverk bør definisjonen av «offentlige oppdragsgivere» i europaparlaments og rådsdirektiv 2004/17/EF av 31. mars 2004 om samordning av framgangsmåtene ved tildeling av kontrakter innenfor vann- og energiforsyning, transport og posttjenester( ) og i europaparlaments og rådsdirektiv 2004/18/EF av 31. mars 2004 om samordning av framgangsmåtene ved tildeling av offentlige bygge- og anleggskontrakter, kontrakter om offentlige varekjøp og kontrakter om offentlige tjenesteytelser ( ) anvendes i dette direktiv.
Statutory interest due for late payment should be calculated on a daily basis as simple interest, in accordance with Regulation (EEC, Euratom) No 1182/71 of the Council of 3 June 1971 determining the rules applicable to periods, dates and time limits( ). 
Lovfestet forsinkelsesrente bør beregnes daglig som enkel rente i samsvar med rådsforordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 av 3. juni 1971 om fastsettelse av regler for frister, datoer og tidspunkter( ).
This Directive should not oblige a creditor to claim interest for late payment. 
Dette direktiv bør ikke pålegge kreditorer å kreve forsinkelsesrente.
In the event of late payment, this Directive should allow a creditor to resort to charging interest for late payment without giving any prior notice of non-performance or other similar notice reminding the debtor of his obligation to pay. 
I tilfelle av forsinket betaling bør dette direktiv gi kreditor mulighet til å kreve forsinkelsesrente uten foregående betalingspåminnelse eller annen lignende melding for å minne debitor på forpliktelsen til å betale.
A debtor’s payment should be regarded as late, for the purposes of entitlement to interest for late payment, where the creditor does not have the sum owed at his disposal on the due date provided that he has fulfilled his legal and contractual obligations. 
Med hensyn til retten til å kreve forsinkelsesrente skal en debitors betaling anses som forsinket når kreditor ikke har det skyldige beløpet til rådighet på forfallsdatoen, forutsatt at sistnevnte har oppfylt sine juridiske og kontraktsmessige forpliktelser.
Invoices trigger requests for payment and are important documents in the chain of transactions for the supply of goods and services, inter alia, for determining payment deadlines. 
Fakturaer utløser betalingskrav og er viktige dokumenter i transaksjonskjeden i forbindelse med levering av varer og yting av tjenester, blant annet for å fastsette betalingsfrister.
For the purposes of this Directive, Member States should promote systems that give legal certainty as regards the exact date of receipt of invoices by the debtors, including in the field of e-invoicing where the receipt of invoices could generate electronic evidence and which is partly governed by the provisions on invoicing contained in Council Directive 2006/112/EC of 28 November 2006 on the common system of value added tax( ). 
For dette direktivs formål skal medlemsstatene fremme ordninger som skaper rettssikkerhet med hensyn til den nøyaktige datoen for debitors mottakelse av fakturaer, herunder på området e-fakturering, der mottakelsen av fakturaer kan generere elektronisk bevis og som dels er omfattet av bestemmelsene om fakturering i rådsdirektiv 2006/112/EF av 28. november 2006 om det felles merverdiavgiftssystem( ).
Fair compensation of creditors for the recovery costs incurred due to late payment is necessary to discourage late payment. 
Rimelig godtgjøring til kreditorer for inndrivelseskostnader som påløper som følge av forsinket betaling, er nødvendig for å bekjempe forsinket betaling.
Recovery costs should also include the recovery of administrative costs and compensation for internal costs incurred due to late payment for which this Directive should determine a fixed minimum sum which may be cumulated with interest for late payment. 
Inndrivelseskostnadene bør også omfatte inndrivelse av administrasjonskostnader og godtgjøring for interne kostnader som påløper som følge av forsinket betaling, som dette direktiv bør fastsette et fast minstebeløp for, som kan kumuleres med renten for forsinket betaling.
Compensation in the form of a fixed sum should aim at limiting the administrative and internal costs linked to the recovery. 
Godtgjøring i form av et fast beløp bør ha som mål å begrense administrasjonskostnadene og de interne kostnadene knyttet til inndrivelsen.
Compensation for the recovery costs should be determined without prejudice to national provisions according to which a national court may award compensation to the creditor for any additional damage regarding the debtor’s late payment. 
Godtgjøring for inndrivelseskostnader bør fastsettes med forbehold for nasjonale bestemmelser som tillater en nasjonal domstol å tilkjenne kreditor godtgjøring for enhver tilleggsskade i forbindelse med debitors forsinkede betaling.
In addition to an entitlement to payment of a fixed sum to cover internal recovery costs, creditors should also be entitled to reimbursement of the other recovery costs they incur as a result of late payment by a debtor. 
I tillegg til retten til å få betalt et fast beløp for å dekke interne inndrivelseskostnader, bør kreditor også ha rett til å få tilbakebetalt de andre inndrivelseskostnadene som påløper som følge av debitors forsinkede betaling.
Such costs should include, in particular, those incurred by creditors in instructing a lawyer or employing a debt collection agency. 
Slike kostnader bør særlig omfatte kostnader kreditor har i forbindelse med å engasjere en advokat eller et inkassobyrå.
This Directive should be without prejudice to the right of Member States to provide for fixed sums for compensation of recovery costs which are higher and therefore more favourable to the creditor, or to increase those sums, inter alia, in order to keep pace with inflation. 
Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstatenes rett til å fastsette faste godtgjøringsbeløp for inndrivelseskostnader som er høyere og derfor gunstigere for kreditor, eller til å øke disse beløpene, blant annet for å ta hensyn til inflasjonen.
This Directive should not prevent payments by instalments or staggered payments. 
Dette direktiv bør ikke være til hinder for avbetaling eller delbetaling.
However, each instalment or payment should be paid on the agreed terms and should be subject to the rules for late payment set out in this Directive. 
Hver avbetaling eller delbetaling bør imidlertid betales på de avtalte vilkår og være omfattet av reglene for forsinket betaling i dette direktiv.
As a general rule, public authorities benefit from more secure, predictable and continuous revenue streams than undertakings. 
Som hovedregel har offentlige myndigheter sikrere, mer forutsigbare og mer kontinuerlige inntektsstrømmer enn foretak.
In addition, many public authorities can obtain financing at more attractive conditions than undertakings. 
Mange offentlige myndigheter kan dessuten få finansiering på gunstigere vilkår enn foretak.
At the same time, public authorities depend less than undertakings on building stable commercial relationships for the achievement of their aims. 
Samtidig er offentlige myndigheter mindre avhengige enn foretak av å bygge opp stabile forretningsforbindelser for å nå sine mål.
Long payment periods and late payment by public authorities for goods and services lead to unjustified costs for undertakings. 
Offentlige myndigheters lange betalingsfrister og forsinkede betalinger for varer og tjenester påfører foretak uberettigede kostnader.
It is therefore appropriate to introduce specific rules as regards commercial transactions for the supply of goods or services by undertakings to public authorities, which should provide in particular for payment periods normally not exceeding 30 calendar days, unless otherwise expressly agreed in the contract and provided it is objectively justified in the light of the particular nature or features of the contract, and in any event not exceeding 60 calendar days. 
Det bør derfor innføres særskilte regler for handelstransaksjoner som gjelder levering av varer og tjenester fra foretak til offentlige myndigheter, som særlig bør fastsette betalingsfrister som vanligvis ikke overstiger 30 kalenderdager, med mindre annet er uttrykkelig avtalt i kontrakten og er objektivt begrunnet i lys av kontraktens særlige art eller innhold, og ikke i noe tilfelle overstiger 60 kalenderdager.
However, account should be taken of the specific situation of public authorities carrying out economic activities of an industrial or commercial nature by offering goods or services on the market as a public undertaking. 
Det bør imidlertid tas hensyn til den særskilte situasjonen for offentlige myndigheter som utøver økonomisk virksomhet av industriell eller kommersiell art ved å tilby varer eller tjenester på markedet som et offentlig foretak.
For that purpose, Member States should be allowed, under certain conditions, to extend the statutory payment period up to a maximum of 60 calendar days. 
For dette formål bør medlemsstatene på visse vilkår kunne forlenge den lovfestede betalingsfristen til høyst 60 kalenderdager.
A particular cause for concern in connection with late payment is the situation of health services in a large number of Member States. 
En særskilt kilde til bekymring i forbindelse med forsinket betaling er situasjonen på helsetjenesteområdet i et stort antall medlemsstater.
Healthcare systems, as a fundamental part of Europe’s social infrastructure, are often obliged to reconcile individual needs with the available finances, as the population of Europe ages, as expectations rise, and as medicine advances. 
Helsetjenestene, som utgjør en grunnleggende del av Europas sosiale infrastruktur, blir ofte tvunget til å avstemme individuelle behov med de tilgjengelige økonomiske midler i takt med at Europas befolkning blir eldre, forventningene øker og legevitenskapen gjør framskritt.
All systems have to deal with the challenge of prioritising healthcare in a way that balances the needs of individual patients with the financial resources available. 
Alle systemer må kunne takle den utfordring det er å prioritere helsetjenester slik at det oppnås likevekt mellom den enkelte pasients behov og de tilgjengelige økonomiske midler.
Member States should therefore be able to grant public entities providing healthcare a certain amount of flexibility in meeting their commitments. 
Medlemsstatene bør derfor ha mulighet til å tillate offentlige foretak som yter helsetjenester, en viss fleksibilitet når det gjelder å oppfylle deres forpliktelser.
Member States should, nonetheless, make every effort to ensure that payments in the healthcare sector are made within the statutory payment periods. 
Medlemsstatene bør likevel gjøre alt de kan for å sikre at betalinger i helsetjenestesektoren foretas innen de lovfestede betalingsfristene.
In order not to jeopardise the achievement of the objective of this Directive, Member States should ensure that in commercial transactions the maximum duration of a procedure of acceptance or verification does not exceed, as a general rule, 30 calendar days. 
For ikke å sette oppnåelsen av målet i dette direktiv i fare bør medlemsstatene sikre at godkjennings eller kontrollprosedyren for handelstransaksjoner som hovedregel ikke overskrider 30 kalenderdager.
Nevertheless, it should be possible for a verification procedure to exceed 30 calendar days, for example in the case of particularly complex contracts, when expressly agreed in the contract and in any tender documents and if it is not grossly unfair to the creditor. 
Det bør imidlertid tillates at godkjenningsprosedyren overskrider 30 kalenderdager, f.eks. i forbindelse med særlig komplekse kontrakter, når dette uttrykkelig er avtalt i kontrakten og i eventuelle anbudsvilkår, og forutsatt at det ikke er sterkt urimelig overfor kreditor .
The Union institutions are in a situation comparable to that of the public authorities of Member States with regard to their financing and commercial relationships. 
Unionens institusjoner er i en situasjon som kan sammenlignes med situasjonen for de offentlige myndigheter i medlemsstatene når det gjelder finansiering og forretningsforbindelser.
Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 of 25 June 2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities( ) specifies that the validation, authorisation and payment of expenditure by Union institutions must be completed within the time limits laid down in its implementing rules. 
Rådsforordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 av 25. juni 2002 om finansreglementet som får anvendelse på De europeiske fellesskaps alminnelige budsjett( ) fastsetter at kontroll, godkjenning og betaling av kostnader som Unionens institusjoner har, skal utføres innen de frister som er fastsatt i gjennomføringsreglene.
Those implementing rules are currently set out in Commission Regulation (EC, Euratom) No 2342/2002 of 23 December 2002 laying down detailed rules for the implementation of Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities( ), and specify the circumstances in which creditors which are paid late are entitled to receive default interest. 
Disse gjennomføringsreglene er for tiden fastsatt i kommisjonsforordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 av 23. desember 2002 om fastsettelse av nærmere regler for gjennomføringen av rådsforordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansreglementet som får anvendelse på De europeiske fellesskaps alminnelige budsjett( ), og de angir under hvilke omstendigheter kreditorer som mottar forsinket betaling, har rett til å motta forsinkelsesrente.
In the context of the ongoing review of those Regulations, it should be ensured that the maximum time limits for payment by the Union institutions are aligned with statutory periods applicable to public authorities in accordance with this Directive. 
I forbindelse med den pågående gjennomgåelsen av disse forordningene bør det sikres at de lengste betalingsfristene for Unionens institusjoner tilpasses til de lovfestede fristene som gjelder for offentlige myndigheter i samsvar med dette direktiv.
This Directive should prohibit abuse of freedom of contract to the disadvantage of the creditor. 
Dette direktiv bør forby at avtalefriheten misbrukes til skade for kreditor.
As a result, where a term in a contract or a practice relating to the date or period for payment, the rate of interest for late payment or the compensation for recovery costs is not justified on the grounds of the terms granted to the debtor, or it mainly serves the purpose of procuring the debtor additional liquidity at the expense of the creditor, it may be regarded as constituting such an abuse. 
Et vilkår i en avtale eller en praksis knyttet til forfallsdato eller betalingsfrist, rentesats for forsinkelsesrente betaling eller godtgjøring for inndrivelseskostnader, som ikke kan rettferdiggjøres på grunnlag av vilkårene som gjelder for kreditor, eller som hovedsakelig tjener det formål at debitor gis ytterligere likviditet på kreditors bekostning, kan derfor anses å utgjøre slikt misbruk.
For that purpose, and in accordance with the academic ‘Draft Common Frame of Reference’, any contractual term or practice which grossly deviates from good commercial practice and is contrary to good faith and fair dealing should be regarded as unfair to the creditor. 
For dette formål og i samsvar med det akademiske utkastet til felles referanseramme bør ethvert avtalevilkår eller enhver praksis som sterkt avviker fra god handelspraksis og er i strid med prinsippene om god tro og rettferdig behandling, anses som urimelig overfor kreditor.
In particular, the outright exclusion of the right to charge interest should always be considered as grossly unfair, whereas the exclusion of the right to compensation for recovery costs should be presumed to be grossly unfair. 
Særlig bør et direkte unntak fra retten til å kreve renter alltid anses som sterkt urimelig, mens unntak fra retten til godtgjøring for inndrivelseskostnader bør antas å være klart urimelig .
This Directive should not affect national provisions relating to the way contracts are concluded or regulating the validity of contractual terms which are unfair to the debtor. 
Dette direktiv berører ikke nasjonale bestemmelser om kontraktsinngåelse eller om gyldigheten av avtalevilkår som er urimelige overfor debitor.
In the context of enhanced efforts to prevent the abuse of freedom of contract to the detriment of creditors, organisations officially recognised as representing undertakings and organisations with a legitimate interest in representing undertakings should be able to take action before national courts or administrative bodies in order to prevent the continued use of contract terms or practices which are grossly unfair to the creditor. 
I forbindelse med en styrket innsats for å hindre at avtalefriheten misbrukes til skade for kreditorer, bør organisasjoner som er offisielt anerkjent som representanter for foretak, og organisasjoner som har en legitim interesse i å representere foretak, kunne bringe saker inn for nasjonale domstoler eller administrasjonsorganer for å hindre fortsatt anvendelse av avtalevilkår eller praksiser som er sterkt urimelige overfor kreditor.
In order to contribute to the achievement of the objective of this Directive, Member States should foster the spread of good practices, including by encouraging the publication of a list of prompt payers. 
For å bidra til at dette direktivs mål nås, bør medlemsstatene fremme spredning av god praksis, herunder ved å oppmuntre til offentliggjøring av en liste over rettidige betalere.
It is desirable to ensure that creditors are in a position to exercise a retention of title clause on a non-discriminatory basis throughout the Union, if the retention of title clause is valid under the applicable national provisions designated by private international law. 
Det er ønskelig å sikre at kreditorer kan gjøre gjeldende et eiendomsforbehold uten forskjellsbehandling i hele Unionen, forutsatt at eiendomsforbeholdet er gyldig i henhold til gjeldende nasjonale bestemmelser som skal anvendes på grunnlag av internasjonal privatrett.
This Directive only defines the term ‘enforceable title’ but should not regulate the various procedures for forced execution of such a title or the conditions under which forced execution of such a title can be stopped or suspended. 
Dette direktiv definerer bare begrepet «tvangsgrunnlag», men bør ikke regulere de ulike framgangsmåtene for tvangsfullbyrdelse av et slikt tvangsgrunnlag eller på hvilke vilkår tvangsfullbyrdelse av et slikt grunnlag kan stanses eller utsettes .
The consequences of late payment can be dissuasive only if they are accompanied by procedures for redress which are rapid and effective for the creditor. 
Konsekvensene av forsinket betaling kan virke avskrekkende bare dersom de følges opp med framgangsmåter for inndrivelse som er raske og effektive for kreditor.
In accordance with the principle of non-discrimination set out in Article 18 of the Treaty on the Functioning of the European Union, those procedures should be available to all creditors who are established in the Union. 
I samsvar med prinsippet om likebehandling i artikkel 18 i traktaten om Den europeiske unions virkemåte bør disse framgangsmåtene være tilgjengelige for alle kreditorer som er etablert i Unionen.