natgillin/translations-raw huggingface dataset:
the risk-weighted exposure amounts of the mezzanine securitisation positions which are held by the originator credit institution in this securitisation do not exceed 50 % of the risk weighted exposure amounts of all mezzanine securitisation positions existing in this securitisation; 
de risikovektede engasjementsbeløpene for de mellomliggende verdipapiriseringsposisjonene som den initierende kredittinstitusjonen eier i denne verdipapiriseringen, overstiger ikke 50 % av de risikovektede engasjementsbeløpene for alle mellomliggende verdipapiriseringsposisjoner i denne verdipapiriseringen, eller
For the purposes of point 2a, mezzanine securitisation positions means securitisation positions to which a risk weight lower than 1250 % applies and that are more junior than the most senior position in this securitisation and more junior than any securitisation positions in this securitisation to which: 
Ved anvendelsen av nr. 2a menes med mellomliggende verdipapiriseringsposisjoner verdipapiriseringsposisjoner som tilordnes en lavere risikovekting enn 1250 %, og som er lavere prioritert enn posisjonen med best prioritet i denne verdipapiriseringen og også lavere prioritert enn enhver verdipapiriseringsposisjon i denne verdipapiriseringen, som
As an alternative to points 2a and 2b, significant credit risk may be considered to have been transferred if the competent authority is satisfied that a credit institution has policies and methodologies in place to ensure that a possible reduction of capital requirements that the originator achieves by the securitisation is justified by a commensurate transfer of credit risk to third parties. 
Som et alternativ til nr. 2a og 2b kan betydelig kredittrisiko anses å være overført dersom vedkommende myndighet har forsikret seg om at en kredittinstitusjon har på plass retningslinjer og metoder som sikrer at den mulige reduksjonen av kapitalkrav som den initierende kredittinstitusjonen oppnår gjennom verdipapiriseringen, er berettiget gjennom en tilsvarende overføring av kredittrisiko til tredjemann.
The competent authorities shall only be satisfied if the originator credit institution can demonstrate that such transfer of credit risk to third parties is also recognised for purposes of the credit institutions internal risk management and its internal capital allocation. 
Vedkommende myndigheter skal bare anse seg forsikret om dette dersom den initierende kredittinstitusjonen kan påvise at en slik overføring av kredittrisiko til tredjemann også godkjennes i forbindelse med kredittinstitusjonens interne risikohåndtering og dens fordeling av intern kapital.
In addition, the transfer shall comply with the following conditions:’;» 
I tillegg skal overføringen oppfylle følgende vilkår:».
Annex IX, Part 4, is amended as follows: 
I vedlegg IX del 4 gjøres følgende endringer:
in point 13 the introductory phrase is replaced by the following: 
I nr. 13 skal innledningen lyde:
‘When the following conditions are met, to determine its exposure value a conversion figure of 50 % may be applied to the nominal amount of a liquidity facility:’;» 
«Når følgende vilkår er oppfylt, fastsettes engasjementsverdien ved å anvende en konverteringsfaktor på 50 % på en likviditetsfaktors nominelle beløp:»
points 2.4.2 and 14 are deleted; 
Nr. 2.4.2 og 14 utgår.
point 48 is deleted; 
Nr. 48 utgår.
points 3.5.1 and 56 are deleted; 
Nr. 3.5.1 og 56 utgår.
in Annex X, Part 2, point 1 is replaced by the following: 
I vedlegg X del 2 skal nr. 1 lyde:
The capital requirement for operational risk shall be calculated as the three-year average of the yearly summations of the capital requirements across business lines referred to in Table 2. In any given year, negative capital requirements (resulting from negative gross income) in any business line may offset positive capital requirements in other business lines without limit. 
Kapitalkravet for driftsrisiko skal beregnes som det treårige gjennomsnittet av de sammenlagte årlige kapitalkravene for samtlige forretningsvirksomheter nevnt i tabell 2. I et hvilket som helst år kan negative kapitalkrav (som skyldes negativ bruttoinntekt) i en hvilken som helst forretningsvirksomhet uten begrensning motregnes mot positive kapitalkrav i andre forretningsvirksomheter.
However, where the aggregate capital requirements across all business lines within a given year are negative, the input to the numerator for that year shall be zero.’;» 
Men der samlede kapitalkrav for samtlige forretningsvirksomheter i et gitt år er negative, skal verdien som innberegnes i telleren for vedkommende år, være lik null.»
Annex X, Part 3, is amended as follows: 
I vedlegg X del 3 gjøres følgende endringer:
Credit institutions shall be able to map their historical internal loss data into the business lines defined in Part 2 and into the event types defined in Part 5, and to provide these data to competent authorities upon request. 
Kredittinstitusjoner må kunne innplassere sine historiske data om interne tap i de forretningsvirksomhetene som er definert i del 2 og i de hendelsestyper som er definert i del 5, og på anmodning oversende disse opplysningene til vedkommende myndigheter.
Loss events which affect the entire institution may be allocated to an additional business line “corporate items” due to exceptional circumstances. 
Tapshendelser som påvirker hele institusjonen, kan tilordnes til en ytterligere forretningsvirksomhet, “selskapsposter”, på grunn av særlige omstendigheter.
Such losses shall not be subject to the operational risk charge, as long as they continue to be treated as credit risk for the purposes of calculating minimum capital requirements. 
Slike tap skal ikke være underlagt kapitalkrav til driftsrisiko, så lenge de fortsatt behandles som kredittrisiko for beregning av minstekrav til kapital.
Operational risk losses that are related to market risks shall be included in the scope of the capital requirement for operational risk.’;» 
Driftsrisikotap som er knyttet til markedsrisiko, skal omfattes av kapitalkravet for driftsrisiko.»
The capital alleviation from the recognition of insurances and other risk transfer mechanisms shall not exceed 20 % of the capital requirement for operational risk before the recognition of risk mitigation techniques.’;» 
Kapitalreduksjonen som oppstår av godkjenning av forsikring, og andre ordninger for risikooverføring skal ikke overstige 20 % av kapitalkravet for driftsrisiko før godkjenning av teknikker for risikoreduksjon.»
in Annex XII, Part 2, point 10 the following points (d) and (e) are added: 
I vedlegg XII del 2 nr. 10 skal ny bokstav d) og e) lyde:
the highest, the lowest and the mean of the daily value-at-risk measures over the reporting period and the value-at-risk measure as per the end of the period; 
den høyeste verdien, den laveste verdien og gjennomsnittet av de daglige vurderte potensielle tapsrisikoene i løpet av rapporteringsperioden, og den risikoutsatte verdien ved periodens utløp,
a comparison of the daily end-of-day value-at-risk measures to the one-day changes of the portfolio’s value by the end of the subsequent business day together with an analysis of any important overshootings during the reporting period.’;» 
en sammenligning av de daglige vurderte potensielle tapsrisikoene ved dagens slutt og den daglige endringen i porteføljeverdien ved slutten av den etterfølgende virkedag sammen med en analyse av eventuelle viktige overskridelser i løpet av rapporteringsperioden.»
In Annex XII, Part 3, point 3 is replaced by the following: 
I vedlegg XII del 3 skal nr. 3 lyde:
The credit institutions using the approach set out in Article 105 for the calculation of their own funds requirements for operational risk shall disclose a description of the use of insurances and other risk transfer mechanisms for the purpose of mitigation of this risk.’» 
Kredittinstitusjoner som benytter metoden fastsatt i artikkel 105 for beregning av krav til ansvarlig kapital for driftsrisiko, skal gi en beskrivelse av bruken av forsikring og andre ordninger for risikooverføring for å redusere risikoen.»
on remuneration policies in the financial services sector 
om godtgjøringspolitikk i sektoren for finansielle tjenester
Excessive risk-taking in the financial services industry and in particular in banks and investment firms has contributed to the failure of financial undertakings and to systemic problems in the Member States and globally. 
Overdreven risikotaking i sektoren for finansielle tjenester, særlig blant banker og investeringsforetak, har ført til konkurser blant finansforetak og store problemer i medlemsstatene og globalt.
These problems have spread to the rest of the economy and led to high costs for society. 
Problemene har spredt seg til andre sektorer og påført samfunnet store kostnader.
Whilst not the main cause of the financial crisis that unfolded in 2007 and 2008, there is a widespread consensus that inappropriate remuneration practices in the financial services industry also induced excessive risk-taking and thus contributed to significant losses of major financial undertakings. 
Selv om de ikke var hovedårsaken til finanskrisen i 2007 og 2008, er det allmenn enighet om at uegnede godtgjøringsordninger i sektoren for finansielle tjenester bidro til overdreven risikotaking og dermed til betydelige tap i større finansforetak.
Remuneration practices in a large part of the financial services industry have been running counter to effective and sound risk management. 
Godtgjøringsordninger i en stor del av sektoren for finansielle tjenester har vært i strid med effektiv og forsvarlig risikostyring.
These practices tended to reward short-term profit and gave staff incentives to pursue unduly risky activities which provided higher income in the short term while exposing financial undertakings to higher potential losses in the longer term. 
Ordningene har for en stor del belønnet kortsiktig gevinst og stimulert medarbeidere til aktiviteter med urimelig høy risiko, som gir høyere inntekt på kort sikt, men utsetter finansforetakene for potensielt større tap på lang sikt.
In principle, if risk management and control systems were strong and highly effective, the risk-taking incentives provided by remuneration practices would be consistent with the risk tolerance of a financial undertaking. 
Når det finnes sterke og svært effektive risikostyrings- og kontrollordninger, burde godtgjøringsordningenes stimulering av risikotaking i prinsippet være forenlig med finansforetakets risikotoleranse.
However, all risk management and control systems have limitations and, as the financial crisis has shown, can fail to deal with the risks created by inappropriate incentives, due to the increasing complexity of the risks and the range of ways by which risk may be taken. 
Risikostyrings- og kontrollordninger har imidlertid sine begrensninger, og finanskrisen har vist at de ikke alltid kan demme opp for risikoer som skyldes uegnede stimuleringstiltak, både fordi risikoene blir stadig mer komplekse, og fordi det er så mange forskjellige måter et foretak kan bli utsatt for risiko på.
Consequently, a simple functional separation between business units and staff responsible for risk management and control systems is necessary but no longer sufficient. 
Et enkelt og funksjonelt skille mellom forretningsenheter og medarbeidere med ansvar for risikostyrings- og kontrollordninger er derfor nødvendig, men ikke lenger tilstrekkelig.
Creating appropriate incentives within the remuneration system itself should reduce the burden on risk management and increase the likelihood that these systems become effective. 
Egnede stimuleringstiltak innenfor rammen av selve godtgjøringssystemet bør redusere presset på risikostyringen og øke sannsynligheten for effektiv styring.
Therefore, there is a need to establish principles on sound remuneration policies. 
Det er derfor nødvendig med prinsipper for en forsvarlig godtgjøringspolitikk.
Given the competitive pressures in the financial services industry and the fact that many financial undertakings operate cross-border, it is important to ensure that principles on sound remuneration policy are applied consistently throughout the Member States. 
Tatt i betraktning den harde konkurransen i sektoren for finansielle tjenester og at mange finansforetak driver virksomhet over landegrensene, er det viktig å sikre at prinsippene for en forsvarlig godtgjøringspolitikk anvendes enhetlig i alle medlemsstater.
However, it is acknowledged that to be more effective, principles on sound remuneration policy would need to be implemented globally and in a consistent manner. 
Det er imidlertid allmenn enighet om at dersom prinsipper for en forsvarlig godtgjøringspolitikk virkelig skal være effektive, må de gjennomføres på en ensartet måte over hele verden.
In its Communication to the Spring European Council ‘Driving European Recovery’( ), the Commission presented its plan to restore and maintain a stable and reliable financial system. 
I sin melding «Driving European Recovery»( ) til Det europeiske råds vårmøte, presenterte Kommisjonen sin plan for å gjenopprette og opprettholde et stabilt og pålitelig finanssystem.
In particular, the Communication announced that a new Recommendation on remuneration in the financial services sector would be presented in order to improve risk management in financial firms and align pay incentives with sustainable performance. 
Kommisjonen meldte særlig at den ville framlegge en ny rekommandasjon om godtgjøring i sektoren for finansielle tjenester for å bedre risikostyringen i finansforetak og bringe stimulerende avlønningstiltak på linje med bærekraftige resultater.
This Recommendation sets out general principles applicable to remuneration policy in the financial services sector and should apply to all financial undertakings operating in the financial services industry. 
Denne rekommandasjon inneholder generelle prinsipper for godtgjøringspolitikken i sektoren for finansielle tjenester og bør få anvendelse på alle finansforetak som driver virksomhet i denne sektoren.
Those general principles may be of more relevance to certain categories of financial undertakings than others, in the light of existing regulations and common practices in the financial services industry. 
De generelle prinsippene kan være mer relevante for noen kategorier av finansforetak enn andre sett i lys av gjeldende regler og felles praksis i sektoren for finansielle tjenester.
These principles should apply in parallel to any rule or regulation governing a specific financial sector. 
Prinsippene bør få anvendelse parallelt med enhver annen regel eller forskrift som gjelder for en bestemt del av finanssektoren.
In particular, fees and commissions received by intermediaries and external service providers in case of outsourced activities should not be addressed, since the compensation practices relating to such fees and commissions are already partially covered by particular regimes, in particular Directive 2004/39/EC of the European Parliament and of the Council of 21 April 2004 on markets in financial instruments( ) and Directive 2002/92/EC of the European Parliament and of the Council of 9 December 2002 on insurance mediation( ). 
Særlig bør gebyrer og provisjoner til selvstendige formidlere og eksterne tjenesteytere ved utsatt virksomhet ikke omfattes, ettersom godtgjøringspraksisen i forbindelse med slike gebyrer og provisjoner delvis allerede omfattes av bestemte rettsakter, særlig europaparlaments- og rådsdirektiv 2004/39/EF av 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter( ) og europaparlaments- og rådsdirektiv 2002/92/EF av 9. desember 2002 om forsikringsmegling( ).
Furthermore, this Recommendation is without prejudice to the rights, where applicable, of social partners in collective bargaining. 
Videre berører denne rekommandasjon, der det er relevant, ikke rettighetene til partene i arbeidslivet ved kollektive forhandlinger.
With respect to financial undertakings whose securities are admitted to trading on a regulated market within the meaning of Directive 2004/39/EC in one or more Member States, this Recommendation apply in addition to and together with Commission Recommendation 2004/913/EC of 14 December 2004 fostering an appropriate regime for the remuneration of directors of listed companies( ) and Commission Recommendation 2009/385/EC of 30 April 2009 complementing Recommendations 2004/913/EC and 2005/162/EC as regards the regime for the remuneration of directors of listed companies( ). 
Med hensyn til finansforetak hvis verdipapirer opptas til notering på et regulert marked som definert i direktiv 2004/39/EF i en eller flere medlemsstater, får denne rekommandasjon anvendelse i tillegg til og sammen med kommisjonsrekommandasjon 2004/913/EF av 14. desember 2004 om å fremme en egnet ordning for godtgjøring til medlemmer av ledelsen i børsnoterte selskaper( ) og kommisjonsrekommandasjon 2009/385/EF av 30. april 2009 om supplering av rekommandasjon 2004/913/EF og 2005/162/EF med hensyn til ordningen for godtgjøring til medlemmer av ledelsen i børsnoterte selskaper( ).
The remuneration policy of a particular financial undertaking should also be linked to the size of the financial undertaking concerned, as well as the nature and the complexity of its activities. 
Godtgjøringspolitikken i et bestemt finansforetak bør også knyttes til størrelsen på det berørte finansforetaket, samt til virksomhetens art og kompleksitet.
A risk-focused remuneration policy, which is consistent with effective risk management and does not entail excessive risk exposure, should be adopted. 
Det bør vedtas en risikobasert godtgjøringspolitikk som er forenlig med effektiv risikostyring, og som ikke utsetter foretaket for urimelig høy risiko.
Remuneration policy should cover those categories of staff whose professional activities have a material impact on the risk profile of the financial undertaking. 
Godtgjøringspolitikken bør omfatte de personalkategorier hvis yrkesvirksomhet har en vesentlig innvirkning på finansforetakets risikoprofil.
In order to avoid incentives for excessive risk-taking, special arrangements should be adopted with regard to the remuneration of these categories of staff. 
For å unngå stimuleringstiltak som oppmuntrer til overdreven risikotaking bør det vedtas ordninger med hensyn til godtgjøring for nevnte personalkategorier.
Remuneration policy should aim at aligning the personal objectives of staff members with the long-term interests of the financial undertaking concerned. 
Godtgjøringspolitikken bør ha som mål å skape en balanse mellom medarbeidernes personlige mål og det berørte finansforetakets langsiktige interesser.
The assessment of the performance-based components of remuneration should be based on longer-term performance and take into account the outstanding risks associated with the performance. 
Vurderingen av de resultatavhengige bestanddelene av godtgjøringen bør baseres på det langsiktige resultatet og ta hensyn til de risikoer som er knyttet til resultatet.
The assessment of performance should be set in a multi-year framework, for example of three to five years, in order to ensure that the assessment process is based on longer term performance and that the actual payment of performance-based components of remuneration is spread over the business cycle of the company. 
Resultatvurderingen bør inngå i en flerårig ramme på f.eks. tre til fem år for å sikre langsiktigheten i vurderingen og at den faktiske utbetalingen av de resultatavhengige bestanddelene av godtgjøringen fordeles på foretakets konjunktur.
Financial undertakings should be able to reclaim variable components of remuneration that were awarded for performance based on data which has subsequently proven to be manifestly misstated. 
Finansforetak bør kunne kreve tilbakebetalt variable bestanddeler av godtgjøringen som er utbetalt for resultater i henhold til opplysninger som senere viser seg å være opplagt feilaktige.
As a general principle, payments related to early termination of a contract which are awarded on a contractual basis should not be a reward for failure. 
Det bør være et generelt prinsipp at godtgjøring som skal utbetales i henhold til avtale når en avtale sies opp før tiden, ikke må belønne manglende resultater.
For directors of listed financial undertakings, specific provisions on termination payments set out in Recommendation 2009/385/EC should apply. 
For medlemmer av ledelsen i børsnoterte selskaper bør særlige bestemmelser om sluttvederlag ved fratredelse fastsatt i rekommandasjon 2009/385/EF få anvendelse.
In order for remuneration policy to be in line with the objectives, the business strategy, the values and the long-term interests of the financial institution, other factors, apart from financial performance, should be considered, such as compliance with systems and controls of the financial institution, as well as compliance with the standards governing the relationship with clients and investors. 
For å sikre at godtgjøringspolitikken er forenlig med finansforetakets målsetninger, forretningsstrategi, verdier og langsiktige mål er det, i tillegg til de økonomiske resultatene, også andre faktorer som bør tas i betraktning, som overholdelse av foretakets egne ordninger og kontroller samt de standarder som gjelder for forholdet til kunder og investorer.
Effective governance is a necessary condition for the remuneration policy to be sound. 
Effektiv ledelse er en nødvendig forutsetning for en forsvarlig godtgjøringspolitikk.
The decision-making process regarding the remuneration policy of a financial undertaking should be internally transparent and should be designed in such a way as to avoid conflicts of interest and ensure the independence of the persons involved. 
Beslutningsprosessen med hensyn til et finansforetaks godtgjøringspolitikk bør være åpen internt og være utformet for å unngå interessekonflikter og for å sikre de berørte personenes uavhengighet.
The governing body of the financial undertaking should have the ultimate responsibility for establishing the remuneration policy for the whole financial undertaking and monitoring its implementation. 
Finansforetakets ledelse bør ha det fulle ansvar for å fastsette godtgjøringspolitikken for hele foretaket og for å overvåke gjennomføringen av den.
In order to provide necessary expertise, control functions and, where appropriate, human resources departments and experts should be involved in the process. 
For å ha den nødvendige sakkunnskap til rådighet bør kontrollfunksjoner og eventuelt personalavdelinger og sakkyndige delta i prosessen.
In particular, control functions should also be involved in the design and the review of the implementation of the remuneration policy, and should be adequately rewarded so as to attract skilled individuals and to ensure their independence from the business units they control. 
Særlig bør kontrollfunksjonene også delta i utformingen og i tilsynet med gjennomføringen av godtgjøringspolitikken, og godtgjøringen bør være av en slik størrelse at det er mulig å tiltrekke dyktige medarbeidere og sikre deres uavhengighet fra forretningsenhetene de kontrollerer.
The statutory auditor, within the limits of current reporting duties, should report on material weaknesses in the review of the implementation of the remuneration policy to the (supervisory) board or to the audit committee. 
Revisoren som foretar lovfestet revisjon, bør innenfor rammen av sine løpende rapporteringsplikter innberette svakheter i tilsynet med gjennomføringen av godtgjøringspolitikken til tilsynsorganet eller revisjonskomiteen.
Control of the design and implementation of the remuneration policy is more likely to be effective if the stakeholders of the financial undertaking, including, where applicable, employee representatives, are properly informed of and engaged in the process of setting up and monitoring remuneration policy. 
Kontrollen med utformingen og gjennomføringen av godtgjøringspolitikken har større sjanser for å bli effektiv dersom de berørte parter i finansforetaket, herunder eventuelt medarbeiderrepresentanter, er velinformerte om og engasjerte i selve prosessen med å utarbeide og overvåke godtgjøringspolitikken.