natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In exceptional circumstances and upon the agreement of the Commission and the Member State concerned, an agreed communication channel other than those referred to in paragraph 3 may be used for submission of a notification or any correspondence in connection with a notification.
I unntakstilfeller og etter avtale mellom Kommisjonen og den berørte medlemsstaten kan en annen avtalt kommunikasjonskanal enn dem som er nevnt i nr. 3, brukes til sending av en melding eller eventuell korrespondanse i forbindelse med en melding.
In the absence of such an agreement, any notification or correspondence in connection with a notification sent to the Commission by a Member State through a communication channel other than those referred to in paragraph 3 shall not be considered as submitted to the Commission.
Dersom det ikke foreligger noen slik avtale, skal enhver melding eller korrespondanse i forbindelse med en melding som en medlemsstat har oversendt Kommisjonen via en annen kommunikasjonskanal enn dem som er nevnt i nr. 3, anses for ikke å ha blitt oversendt Kommisjonen.
In Article 8, paragraphs 3 and 4 are replaced by the following:
I artikkel 8 skal nr. 3 og 4 lyde:
With regard to timelimits for action by the Commission, the receipt of the notification or subsequent correspondence in accordance with Article 3(1) and Article 3(3) of this Regulation shall be the relevant event for the purpose of Article 3(1) of Regulation (EEC, Euratom) No 1182/71.
Når det gjelder fristene for tiltak som skal treffes av Kommisjonen, utgjør mottakingen av meldingen eller etterfølgende korrespondanse i samsvar med artikkel 3 nr. 1 og 3 i denne forordning den aktuelle hendelsen i henhold til artikkel 3 nr. 1 i forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71.
With regard to timelimits for action by Member States, the receipt of the relevant notification or correspondence from the Commission in accordance with Article 3(2) of this Regulation shall be the relevant event for the purposes of Article 3(1) of Regulation (EEC, Euratom) No 1182/71.’»
Når det gjelder fristene for tiltak som skal treffes av medlemsstatene, utgjør mottakingen av den relevante meldingen eller korrespondansen fra Kommisjonen i samsvar med artikkel 3 nr. 2 i denne forordning den aktuelle hendelsen i henhold til artikkel 3 nr. 1 i forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71.»
Unless otherwise provided for in a specific decision, the interest rate to be used for recovering State aid granted in breach of Article 88(3) of the Treaty shall be an annual percentage rate which is fixed by the Commission in advance of each calendar year.
Med mindre annet er fastsatt i et særlig vedtak, skal rentesatsen som skal anvendes ved tilbakebetaling av støtte som er gitt i strid med traktatens artikkel 88 nr. 3, være en årlig prosentsats som fastsettes av Kommisjonen før hvert kalenderår.
In addition, to take account of significant and sudden variations, an update will be made each time the average rate, calculated over the three previous months, deviates more than 15 % from the rate in force.
For å ta hensyn til sterke og plutselige variasjoner skal det dessuten foretas en ajourføring hver gang gjennomsnittssatsen beregnet på grunnlag av de tre foregående månedene avviker med mer enn 15 % fra gjeldende sats.
In Article 11, paragraph 3 is replaced by the following:
I artikkel 11 skal nr. 3 lyde:
The interest rate referred to in paragraph 1 shall be applied throughout the whole period until the date of recovery.
Rentesatsen nevnt i nr. 1 skal anvendes i hele perioden fram til datoen for tilbakebetaling.
Annex I to Regulation (EC) No 794/2004 is amended as follows:
I vedlegg I til forordning (EF) nr. 794/2004 gjøres følgende endringer:
Part I. General Information is replaced by the following:
Del I «Alminnelige opplysninger» skal lyde:
Having regard to the opinion of the Committee of the Regions( ),
under henvisning til uttalelse fra Regionkomiteen( ),
Council Directive 85/577/EEC of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises( ) and Directive 97/7/EC of the European Parliament and of the Council of 20 May 1997 on the protection of consumers in respect of distance contracts( ) lay down a number of contractual rights for consumers.
Rådsdirektiv 85/577/EØF av 20. desember 1985 om forbrukervern ved avtaler som inngås et annet sted enn på den næringsdrivendes faste forretningssted( ) og europaparlaments- og rådsdirektiv 97/7/EF av 20. mai 1997 om forbrukervern ved fjernsalgsavtaler( ) fastsetter en rekke avtalefestede rettigheter for forbrukere.
Those Directives have been reviewed in the light of experience with a view to simplifying and updating the applicable rules, removing inconsistencies and closing unwanted gaps in the rules.
De nevnte direktiver er gjennomgått i lys av erfaring med sikte på å forenkle og ajourføre de relevante bestemmelsene og å fjerne manglende konsekvens og uønskede huller i bestemmelsene.
That review has shown that it is appropriate to replace those two Directives by a single Directive.
Gjennomgåelsen har vist at det er hensiktsmessig å erstatte de to nevnte direktiver med ett enkelt direktiv.
This Directive should therefore lay down standard rules for the common aspects of distance and off-premises contracts, moving away from the minimum harmonisation approach in the former Directives whilst allowing Member States to maintain or adopt national rules in relation to certain aspects.
Dette direktiv bør derfor fastsette standardbestemmelser for felles aspekter som gjelder både fjernsalgsavtaler og avtaler inngått utenom faste forretningslokaler, og ikke lenger bygge på prinsippet om minsteharmonisering i de tidligere direktivene, samtidig som det i forbindelse med visse aspekter bør være mulig for medlemsstatene å beholde eller vedta nasjonale bestemmelser.
Article 169(1) and point (a) of Article 169(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU) provide that the Union is to contribute to the attainment of a high level of consumer protection through the measures adopted pursuant to Article 114 thereof.
Artikkel 169 nr. 1 og artikkel 169 nr. 2 bokstav a) i traktaten om Den europeiske unions virkemåte (TEUV) slår fast at Unionen skal bidra til å oppnå et høyt nivå for forbrukervern gjennom de tiltak som vedtas i henhold til traktatens artikkel 114.
In accordance with Article 26(2) TFEU, the internal market is to comprise an area without internal frontiers in which the free movement of goods and services and freedom of establishment are ensured.
I samsvar med artikkel 26 nr. 2 i TEUV skal det indre marked utgjøre et område uten indre grenser, der fritt varebytte og fri bevegelighet for tjenester samt etableringsadgang er sikret.
The harmonisation of certain aspects of consumer distance and off-premises contracts is necessary for the promotion of a real consumer internal market striking the right balance between a high level of consumer protection and the competitiveness of enterprises, while ensuring respect for the principle of subsidiarity.
Harmoniseringen av visse aspekter ved forbrukeravtaler om fjernsalg og forbrukeravtaler inngått utenom faste forretningslokaler er nødvendig for å fremme et virkelig indre marked for forbrukerne, med en riktig balanse mellom et høyt nivå for forbrukervern og foretakenes konkurranseevne, samtidig som det sikres at nærhetsprinsippet blir overholdt.
The cross-border potential of distance selling, which should be one of the main tangible results of the internal market, is not fully exploited.
Mulighetene ved fjernsalg over landegrensene, som bør være et av de viktigste konkrete tegn for forbrukerne på at det indre marked er gjennomført, er ennå ikke fullt ut utnyttet.
Compared with the significant growth of domestic distance sales over the last few years, the growth in cross-border distance sales has been limited.
Sammenlignet med den betydelige veksten i innenlandsk fjernsalg i de siste få årene, har veksten i fjernsalg over landegrensene vært begrenset.
This discrepancy is particularly significant for Internet sales for which the potential for further growth is high.
Dette misforholdet er særlig tydelig for salg over Internett, der muligheten for ytterligere vekst er stor.
The cross-border potential of contracts negotiated away from business premises (direct selling) is constrained by a number of factors including the different national consumer protection rules imposed upon the industry.
Mulighetene ved salg over landegrensene ved avtaler inngått utenom faste forretningslokaler (direktesalg) blir hindret av en rekke faktorer, herunder de ulike nasjonale forbrukervernbestemmelsene som næringslivet skal overholde.
Compared with the growth of domestic direct selling over the last few years, in particular in the services sector, for instance utilities, the number of consumers using this channel for cross-border purchases has remained flat.
Sammenlignet med veksten i det innenlandske direktesalget i de siste få årene, særlig i tjenestesektoren, for eksempel forsyningstjenester, er antallet forbrukere som benytter denne kanalen for kjøp over landegrensene, ikke endret.
Responding to increased business opportunities in many Member States, small and medium-sized enterprises (including individual traders) or agents of direct selling companies should be more inclined to seek business opportunities in other Member States, in particular in border regions.
Som reaksjon på økte forretningsmuligheter i mange medlemsstater bør små og mellomstore bedrifter (herunder individuelle næringsdrivende) eller agenter for foretak som driver direktesalg, være mer tilbøyelige til å søke nye forretningsmuligheter i andre medlemsstater, særlig i grenseområdene.
Therefore the full harmonisation of consumer information and the right of withdrawal in distance and off-premises contracts will contribute to a high level of consumer protection and a better functioning of the business-to-consumer internal market.
Derfor vil full harmonisering av forbrukeropplysning og angrerett i fjernsalgsavtaler og avtaler inngått utenom faste forretningslokaler bidra til et høyt nivå for forbrukervern og til at det indre marked fungerer bedre i forholdet mellom næringsdrivende og forbrukere.
Certain disparities create significant internal market barriers affecting traders and consumers.
Visse forskjeller som påvirker både næringsdrivende og forbrukere, skaper betydelige hindringer for det indre marked.
Those disparities increase compliance costs to traders wishing to engage in the cross-border sale of goods or provision of services.
Disse forskjellene øker kostnadene ved å overholde bestemmelsene for næringsdrivende som ønsker å selge varer eller yte tjenester over landegrensene.
Disproportionate fragmentation also undermines consumer confidence in the internal market.
Uforholdsmessig fragmentering undergraver også forbrukernes tillit til det indre marked.
Full harmonisation of some key regulatory aspects should considerably increase legal certainty for both consumers and traders.
Full harmonisering av enkelte viktige aspekter ved regelverket bør i betydelig grad øke rettssikkerheten for både forbrukere og næringsdrivende.
Both consumers and traders should be able to rely on a single regulatory framework based on clearly defined legal concepts regulating certain aspects of business-to-consumer contracts across the Union.
Både forbrukere og næringsdrivende bør kunne forholde seg til ett enkelt regelverk som bygger på klart definerte juridiske begreper, og som regulerer visse aspekter ved avtaler mellom forbrukere og næringsdrivende i hele Unionen.
The effect of such harmonisation should be to eliminate the barriers stemming from the fragmentation of the rules and to complete the internal market in this area.
Virkningen av en slik harmonisering bør være at hindringene som følger av den nevnte fragmenteringen av bestemmelsene, fjernes, og det indre marked på dette området fullføres.
Those barriers can only be eliminated by establishing uniform rules at Union level.
Disse hindringene kan bare fjernes ved å innføre ensartede bestemmelser på unionsplan.
Furthermore consumers should enjoy a high common level of protection across the Union.
Forbrukerne bør dessuten kunne nyte godt av et høyt felles nivå for forbrukervern i hele Unionen.
The regulatory aspects to be harmonised should only concern contracts concluded between traders and consumers.
De aspektene ved regelverket som skal harmoniseres, bør bare gjelde avtaler som inngås mellom næringsdrivende og forbrukere.
Therefore, this Directive should not affect national law in the area of contracts relating to employment, contracts relating to succession rights, contracts relating to family law and contracts relating to the incorporation and organisation of companies or partnership agreements.
Dette direktiv bør derfor ikke påvirke nasjonal lovgivning på området arbeidsavtaler, avtaler om arverett, familierettslige avtaler og avtaler om stiftelse av selskaper og selskapsvedtekter eller partnerskapsavtaler.
This Directive establishes rules on information to be provided for distance contracts, off-premises contracts and contracts other than distance and off-premises contracts.
Dette direktiv fastsetter bestemmelser om hvilke opplysninger som skal gis for fjernsalgsavtaler, for avtaler inngått utenom faste forretningslokaler og for andre avtaler enn de ovennevnte avtalene.
This Directive also regulates the right of withdrawal for distance and off-premises contracts and harmonises certain provisions dealing with the performance and some other aspects of business-to-consumer contracts.
Dette direktiv regulerer også angreretten i tilknytning til fjernsalgsavtaler og avtaler inngått utenom faste forretningslokaler, og harmoniserer visse bestemmelser som gjelder oppfyllelse og andre aspekter ved avtaler mellom næringsdrivende og forbrukere.
This Directive should be without prejudice to Regulation (EC) No 593/2008 of the European Parliament and of the Council of 17 June 2008 on the law applicable to contractual obligations (Rome I)( ).
Dette direktiv bør ikke berøre europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 593/2008 av 17. juni 2008 om hvilken lovgivning som får anvendelse på avtaleforpliktelser (Roma I) ( ).
The information requirements provided for in this Directive should complete the information requirements of Directive 2006/123/EC of the European Parliament and of the Council of 12 December 2006 on services in the internal market( ) and Directive 2000/31/EC of the European Parliament and of the Council of 8 June 2000 on certain legal aspects of information society services, in particular electronic commerce, in the Internal Market (‘Directive on electronic commerce’)( ).
Opplysningskravene i dette direktiv bør utfylle opplysningskravene i europaparlaments- og rådsdirektiv 2006/123/EF av 12. desember 2006 om tjenester i det indre marked( ) og europaparlaments- og rådsdirektiv 2000/31/EF av 8. juni 2000 om visse rettslige aspekter ved informasjonssamfunnstjenester, særlig elektronisk handel, i det indre marked (direktivet om elektronisk handel)( ).
Member States should retain the possibility to impose additional information requirements applicable to service providers established in their territory.
Medlemsstatene bør kunne beholde muligheten til pålegge ytterligere opplysningskrav for tjenesteytere som er etablert på medlemsstatens territorium.
Member States should remain competent, in accordance with Union law, to apply the provisions of this Directive to areas not falling within its scope.
Medlemsstatene bør fortsatt, i samsvar med unionsretten, være berettiget til å anvende bestemmelsene i dette direktiv på områder som ikke omfattes av dette direktivs virkeområde.
Member States may therefore maintain or introduce national legislation corresponding to the provisions of this Directive, or certain of its provisions, in relation to contracts that fall outside the scope of this Directive.
Medlemsstatene kan derfor beholde eller innføre nasjonal lovgivning som tilsvarer bestemmelsene, eller visse av bestemmelsene, i dette direktiv når det gjelder avtaler som ikke omfattes av dette direktivs virkeområde.
For instance, Member States may decide to extend the application of the rules of this Directive to legal persons or to natural persons who are not consumers within the meaning of this Directive, such as non-governmental organisations, start-ups or small and medium-sized enterprises.
Medlemsstatene kan for eksempel bestemme at de vil utvide anvendelsen av bestemmelsene i dette direktiv til juridiske personer eller fysiske personer som ikke er forbrukere i henhold til dette direktiv, for eksempel ikke-statlige organisasjoner, nyetablerte foretak eller små og mellomstore bedrifter.
Similarly, Member States may apply the provisions of this Directive to contracts that are not distance contracts within the meaning of this Directive, for example because they are not concluded under an organised distance sales or service-provision scheme.
Likedan kan medlemsstatene anvende bestemmelsene i dette direktiv på avtaler som ikke er fjernsalgsavtaler i henhold til dette direktiv, for eksempel fordi de ikke er inngått innenfor en organisert ordning for fjernsalg eller tjenesteyting.
Moreover, Member States may also maintain or introduce national provisions on issues not specifically addressed in this Directive, such as additional rules concerning sales contracts, including in relation to the delivery of goods, or requirements for the provision of information during the existence of a contract.
Videre kan medlemsstatene også beholde eller innføre nasjonale bestemmelser om spørsmål som ikke er særskilt behandlet i dette direktiv, for eksempel tilleggsbestemmelser om salgsavtaler, herunder i tilknytning til levering av varer, eller opplysningskrav i avtalens løpetid.
This Directive should not affect national law in the area of contract law for contract law aspects that are not regulated by this Directive.
Dette direktiv bør ikke berøre nasjonal lovgivning på området avtalerett for avtalerettslige aspekter som ikke blir regulert ved dette direktiv.
Therefore, this Directive should be without prejudice to national law regulating for instance the conclusion or the validity of a contract (for instance in the case of lack of consent).
Dette direktiv bør derfor ikke berøre nasjonal lovgivning som for eksempel regulerer avtalers inngåelse eller gyldighet (for eksempel i tilfelle av manglende samtykke).
Similarly, this Directive should not affect national law in relation to the general contractual legal remedies, the rules on public economic order, for instance rules on excessive or extortionate prices, and the rules on unethical legal transactions.
Dette direktiv bør heller ikke berøre nasjonal lovgivning når det gjelder alminnelige avtalerettslige rettsmidler, bestemmelser om offentlig økonomisk orden, for eksempel bestemmelser om urimelig høye priser eller ågerpriser, og bestemmelser om uetiske juridiske transaksjoner.
This Directive should not harmonise language requirements applicable to consumer contracts.
Dette direktiv bør ikke harmonisere språklige krav som stilles til forbrukeravtaler.
Therefore, Member States may maintain or introduce in their national law language requirements regarding contractual information and contractual terms.
Medlemsstatene kan derfor beholde eller innføre i nasjonal lovgivning språklige krav som gjelder opplysninger og vilkår i avtaler.
This Directive should not affect national laws on legal representation such as the rules relating to the person who is acting in the name of the trader or on his behalf (such as an agent or a trustee).
Dette direktiv bør ikke påvirke nasjonal lovgivning om juridisk representasjon, for eksempel bestemmelser om den person som opptrer i en næringsdrivendes navn eller på dennes vegne (for eksempel en agent eller en forvalter).
Member States should remain competent in this area.
Medlemsstatene bør beholde sin myndighet på dette område.
This Directive should apply to all traders, whether public or private.
Dette direktiv bør få anvendelse på alle næringsdrivende, både offentlige og private.
The definition of consumer should cover natural persons who are acting outside their trade, business, craft or profession.
Definisjonen av «forbruker» bør omfatte fysiske personer som opptrer utenom sin nærings-, forretnings-, håndverks- eller yrkesvirksomhet.
However, in the case of dual purpose contracts, where the contract is concluded for purposes partly within and partly outside the person’s trade and the trade purpose is so limited as not to be predominant in the overall context of the contract, that person should also be considered as a consumer.
Når det gjelder kombinerte avtaler der avtalen er inngått for formål som ligger delvis innenfor og delvis utenfor en persons næringsvirksomhet, og næringsformålet er så begrenset at det i hovedsak ikke er framtredende i avtalens generelle sammenheng, bør imidlertid denne personen også anses som forbruker.
Digital content means data which are produced and supplied in digital form, such as computer programs, applications, games, music, videos or texts, irrespective of whether they are accessed through downloading or streaming, from a tangible medium or through any other means.
Med digitalt innhold menes data som blir framstilt og levert i digital form, for eksempel dataprogrammer, applikasjoner, spill, musikk, video eller tekst, uansett om tilgang skjer ved nedlasting eller strømming, fra et fysisk medium eller via andre midler.
Contracts for the supply of digital content should fall within the scope of this Directive.
Avtaler om levering av digitalt innhold bør omfattes av dette direktivs virkeområde.
If digital content is supplied on a tangible medium, such as a CD or a DVD, it should be considered as goods within the meaning of this Directive.
Dersom digitalt innhold leveres på et fysisk medium, for eksempel en CD eller en DVD, bør det anses som en vare i henhold til dette direktiv.
Similarly to contracts for the supply of water, gas or electricity, where they are not put up for sale in a limited volume or set quantity, or of district heating, contracts for digital content which is not supplied on a tangible medium should be classified, for the purpose of this Directive, neither as sales contracts nor as service contracts.
På samme måte som avtaler om levering av vann, gass eller elektrisitet, som ikke tilbys for salg i et begrenset volum eller en fastsatt mengde, eller av fjernvarme, bør avtaler om digitalt innhold som ikke leveres på et fysisk medium, for dette direktivs formål verken klassifiseres som salgsavtaler eller som tjenesteavtaler.
For such contracts, the consumer should have a right of withdrawal unless he has consented to the beginning of the performance of the contract during the withdrawal period and has acknowledged that he will consequently lose the right to withdraw from the contract.
For slike avtaler bør forbrukeren ha en angrerett, med mindre forbrukeren har samtykket i at levering i henhold til avtalen skal begynne før angrefristen utløper, og har erkjent at retten til å gå fra avtalen følgelig vil gå tapt.
In addition to the general information requirements, the trader should inform the consumer about the functionality and the relevant interoperability of digital content.
I tillegg til de generelle opplysningskravene bør den næringsdrivende informere forbrukeren om det digitale innholdets funksjonalitet og relevante driftskompatibilitet.
The notion of functionality should refer to the ways in which digital content can be used, for instance for the tracking of consumer behaviour; it should also refer to the absence or presence of any technical restrictions such as protection via Digital Rights Management or region coding.
Begrepet funksjonalitet bør vise til de måtene digitalt innhold kan benyttes på, for eksempel til sporing av forbrukeratferd. Det bør også vise til fravær eller tilstedeværelse av eventuelle tekniske begrensninger, for eksempel beskyttelse via digital rettighetsadministrasjon (DRM Digital Rights Management) eller regionkoding.