natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It contains rules on the protection of areas, species management (flora and fauna), cultural heritage, land use planning, pollution and waste, traffic and cabins.
Den inneholder regler om vern av områder, artsforvaltning (flora og fauna), kulturminner, arealplanlegging, forurensing og avfall, ferdsel og hytter.
The Act includes a separate precautionary principle, where the essence is that we who visit or stay in the archipelago act such that we avoid that animals change their behaviour because of our presence.
Loven inneholder et eget aktsomhetsprinsipp, der essensen er at vi som besøker eller oppholder oss på øygruppa ferdes slik at man unngår at dyr endrer atferd på grunn av vårt nærvær.
There are seven national parks, six major nature reserves, 15 bird sanctuaries and one protected geotope area on Svalbard.
Det er syv nasjonalparker, seks store naturreservater, 15 fuglereservater og ett geotopvernområde på Svalbard.
65% of the land area is protected.
65 % av landarealet er vernet.
Link to the Svalbard Environmental Protection Act (in Norwegian).
Lenke til Svalbardmiljøloven
Longyearbyen local council (in Norwegian) was established 1 January 2002 and is responsible for infrastructure in Longyearbyen, social and land use planning, financial planning, trade and industry, statistics, development and coordination of social services directed at children, yound people and adults, child protection, social counselling, youth work, day care services and political secretariat.
Longyearbyen lokalstyre ble opprettet 1. januar 2002 og har ansvaret for infrastrukturen i Longyearbyen, samfunns- og arealplanlegging, økonomiplanlegging, næringsarbeid, statistikkproduksjon, utvikling og samordning av samfunnstjenester rettet mot barn, ungdom og voksne, barnevern, sosialrådgivning, ungdomsarbeid, barnehagetilbud og politisk sekretariat.
Elections to the council are held as direct elections and take place in October every four years.
Valg til lokalstyret holdes som direkte valg og finner sted i oktober hvert fjerde år.
The term of office is four years.
Valgperioden er på 4 år.
Facts about Svalbard
Fakta om Svalbard
Longyearbyen is the Norwegian administration centre and the largest settlement on Svalbard.
Longyearbyen er norsk administrasjonssenter og den største bosetningen på Svalbard.
The town has over the last 20 years gone from being a homogeneous society built around the Store Norske Spitsbergen Kullkompani, to become a more diverse society.
Byen har gjennom de siste 20 årene gått fra å være et homogent samfunn bygget opp rundt gruveselskapet Store Norske Spitsbergen Kullkompani, til å bli et mer mangfoldig samfunn.
The other settlements are Barentsburg (Russian), Sveagruva, Ny-Alesund, Hornsund and the two meteorological stations at Hopen and Bjørnøya.
De andre bosetningene er Barentsburg (russisk), Sveagruva, Ny-Ålesund, Hornsund og de to meteorologiske stasjonene på Hopen og Bjørnøya.
A total of about 2,400 people were resident on Svalbard as of 1 January 2011.
Totalt er om lag 2 400 personer bosatt på Svalbard per 1.1.2011.
In the Norwegian settlements, Longyearbyen and Ny-Ålesund, there are 2017 registered residents, 1,149 men and 868 women.
I de norske bosetningene, Longyearbyen og Ny-Ålesund, er det registrert 2 017 fastboende, 1 149 menn og 868 kvinner.
Outside the Norwegian settlements, around 370 people live in the Russian settlement Barentsburg.
Utenom de norske bosettingene bor om lag 370 personer i den russiske bosettingen Barentsburg.
In Hornsund, south on Spitsbergen, there is a Polish research station, manned by 7 people.
I Hornsund, sør på Spitsbergen, ligger en polsk forskningsstasjon, bemannet med 7 personer.
Industry
Næringsvirksomhet
Mining is still the main economic activity on Svalbard, but also tourism and research/education have become important sectors.
Gruvedriften er fortsatt den sentrale næringsvirksomheten på Svalbard, men også turisme og forskning/utdanning er blitt viktige næringsveier.
In 2009 more than 2.6 million tonnes of coal were extracted from the Norwegian mines.
I 2009 ble det tatt ut i overkant av 2,6 millioner tonn kull fra de norske gruvene.
Mining and extraction had a turnover of over NOK 2 billion in 2009, which is about 51 per cent of the total turnover in the Norwegian settlements on Svalbard.
Bergverksdrift og utvinning omsatte for drøyt 2 milliarder kroner i 2009, som er om lag 51 prosent av den totale omsetningen i de norske bosetningene på Svalbard.
May 2013 The Norwegian Polar Institute
Sist oppdatert: 25. mai 2012 Norsk Polarinstitutt
The Arctic Council, established in 1996, is the only circumpolar political forum that involves all the Arctic states and provides for the active participation of the Indigenous Peoples of the Arctic.
Arktisk råd, som ble opprettet i 1996, er det eneste sirkumpolare politiske organet som omfatter alle de arktiske landene og er åpent for aktiv deltakelse fra de arktiske urfolkene.
Member states and the Chairmanship
Medlemsstater og formannskap
There are eight member states of the Arctic Council: Canada, Denmark (including Greenland and the Faroe Islands), Finland, Iceland, Norway, Sweden, the Russian Federation and the United States of America.
Det er åtte medlemsland i Arktisk råd: Canada, Danmark (inkludert Grønland og Færøyene), Finland, Island, Norge, Sverige, Den russiske føderasjon og USA.
The chairmanship of the Arctic Council rotates every two years among the eight member states.
Formannskapet i Arktisk råd roterer annethvert år mellom de åtte medlemslandene.
Canada has the chairmanship from May 2013-2015, followed by the United States in 2015-2017.
Canada har formannskapet fra mai 2013-2015, etterfulgt av USA i 2015-2017.
The chairmanship, assisted by Arctic Council Secretariat staff, is responsible for arranging and hosting the Arctic Council meetings during its period.
Formannskapet, som bistås av sekretariatet i Arktisk råd, har ansvar for å arrangere og være vertskap for møtene i Arktisk råd i løpet av perioden.
Each member state country has appointed a Senior Arctic Official (SAO), who manages its interest in the Arctic Council.
Hvert medlemsland har utnevnt en SAO (Senior Arctic Official) som fremmer landets interesser i Arktisk råd.
Senior Arctic Official meetings are held once in the spring and once in the fall.
SAO-møter holdes én gang hver vår og høst.
Ministerial meetings
Ministermøter
Ministerial meetings, gathering Foreign Ministers from all 8 states, are held biannually in the country holding the chairmanship and result in the signing of the Arctic Council declarations, setting the priorities of the Arctic Council for the coming period.
Ministermøter, der utenriksministrene fra alle de åtte medlemslandene samles, holdes annethvert år i landet som har formannskapet, og ender opp med undertegning av erklæringer fra Arktisk råd som fastsetter prioriteringer for arbeidet i Arktisk råd i den kommende perioden.
At the 7th Ministerial meeting in Nuuk, Greenland, on May 12 2011, the Arctic Council adopted the first legally binding Agreement on Cooperation in Aeronautical and Maritime Search and Rescue in the Arctic (SAR agreement), which enhances cooperation on search and rescue in the Arctic region.
På det sjuende ministermøtet i Nuuk, Grønland, 12. mai 2011, vedtok Arktisk råd den første juridisk bindende Samarbeidsavtale om søk og redning i luften og til havs i Arktis (SAR-avtalen), som forbedrer samarbeidet om søk og redning i den arktiske regionen.
At the 8th Ministerial meeting in Kiruna, Sweden on May 15 2013, Ministers signed the second legally binding under the auspices of the Arctic Council.
På det åttende ministermøtet i Kiruna, Sverige, 15. mai 2013, undertegnet ministrene den andre juridisk bindende avtalen under beskyttelse av Arktisk råd.
The Agreement on Cooperation on Marine Oil Pollution Preparedness and Response in the Arctic will substantially improve procedures for combatting oil spills in the Arctic.
Samarbeidsavtalen om beredskap og respons ved oljeforurensning til havs i Arktis vil forbedre rutinene for bekjempelse av oljeutslipp i Arktis i betydelig grad.
During the meeting six new non-Arctic states were also approved as accredited observers to the Arctic Council.
På møtet ble også seks nye ikke-arktiske stater tatt opp som fullverdige observatører i Arktisk råd.
Further, the Standing Arctic Council Secretariat officially became operational in Tromsø, Norway on June 1 2013.
Videre ble det faste sekretariatet for Arktisk råd offisielt åpnet i Tromsø, Norge, 1. juni 2013.
Permanent participants
Permanente deltakere
There are six Permanent Participants (PPs) organizations in the Arctic Council that participate actively and are fully consulted in all deliberations and activities of the Council.
Det er seks permanente deltakerorganisasjoner i Arktisk råd som deltar aktivt og rådspørres ved alle drøftinger og aktiviteter i rådet.
The organizations representing the Arctic Indigenous Peoples are: Aleut International Association (AIA), Arctic Athabaskan Council (AAC), Gwich'in Council International (GCI), Inuit Circumpolar International (ICC), Russian Association of Indigenous Peoples of the North, Siberia and Far East (RAIPON) and Saami Council (SC).
Organisasjonene som representerer de arktiske urfolkene er: Aleut International Association (AIA), Arctic Athabaskan Council (AAC), Gwich'in Council International (GCI), Inuit Circumpolar International (ICC), Russian Association of Indigenous Peoples of the North, Siberia and Far East (RAIPON) og Samerådet (SC).
There are six Arctic Council working groups that engage in scientific-oriented studies on issues concerning the Arctic environment and its inhabitants.
Det er seks arbeidsgrupper i Arktisk råd som foretar vitenskapsorienterte undersøkelser av saker som gjelder miljøet og innbyggerne i Arktis.
The working groups focus on issues such as: monitoring, assessing and preventing pollution in the Arctic, climate change, biodiversity conservation and sustainable use, emergency preparedness and prevention; as well as, living conditions of Arctic residents, studies on oil and gas and on Arctic shipping.
Arbeidsgruppene fokuserer på saker som: overvåking, vurdering og forebygging av forurensning i Arktis, klimaendring, bevaring av biologisk mangfold og bærekraftig bruk, beredskap og forebygging av nødssituasjoner samt levekår for innbyggere i Arktis, undersøkelser om olje og gass og om skipsfart i Arktis.
The scientific reports provide advice and recommendations to the Arctic Council.
I de vitenskapelige rapportene presenteres råd og anbefalinger til Arktisk råd.
The working groups are:
Arbeidsgruppene er:
Arctic Contaminants Action Program (ACAP), Arctic Monitoring and Assessment Programme (AMAP), Conservation of Arctic Flora and Fauna (CAFF), Emergency Prevention, Preparedness and Response (EPPR), Protection of the Arctic Marine Environment (PAME) and Sustainable Development Working Group (SDWG).
Handlingsprogram mot forurensning i Arktis (ACAP), Overvåking av det arktiske miljø (AMAP), Bevaring av arktisk fauna og flora (CAFF), Beredskap mot akutt forurensning (EPPR), Beskyttelse av det marine miljø (PAME) og Bærekraftig utvikling (SDWG).
Under certain conditions, observer status in the Arctic Council is open to a) non-arctic states (currently 12); b) inter-governmental and inter-parliamentary organizations, global and regional (currently 9); and c) non-governmental organizations (currently 11).
På visse vilkår er status som observatør i Arktisk råd åpen for a) ikke-arktiske land (for tiden 12), b) mellomstatlige organisasjoner og parlamentarikerorganisasjoner, globale og regionale (for tiden 9) og c) ikke-statlige organisasjoner (for tiden 11).
The Arctic Council website: www.arctic-council.org
Arktisk råds nettsted: www.arctic-council.org
Sist oppdatert: 14.
Foto: ACS.
August 2013 BarentsWatch
Sist oppdatert: 14. mai 2012 BarentsWatch
The question now is how this system can keep abreast of new discoveries off Norway.
Spørsmålet er nå hvordan disponeringen av rørledningene skal holde tritt med nye funn på norsk sokkel.
The total length of the transport network is just over 9 300 kilometres, or roughly the distance from Oslo to Cape Town.
Rørene utgjør drøye 9300 kilometer, noe som tilsvarer i underkant av avstanden fra Oslo til Cape Town.
That includes 7 400 kilometres of export pipelines – primarily for gas.
7400 kilometer av rørledningene fra norsk sokkel er eksportrørledninger, der gassledningene utgjør majoriteten.
Russia remains the largest gas supplier to western Europe, but Norway occupies a solid second place.
Russland er fortsatt største leverandør, mens Norge holder en god andreplass.
Gas accounts for an increasing share of Norway’s petroleum production, and provides substantial revenues for the government – totalling NOK 70 billion alone in 2011.
I fjor var gassproduksjonen alene på 70 milliarder kroner.
Half the volume produced is exported, and about 40 per cent gets injected into oil fields to boost recovery.
Halvparten av dette ble eksportert, mens om lag 40 prosent gikk til injeksjoner i oljefelt for å få ut mer olje.
Most of this can be recovered later.
Mesteparten av denne gassen kan utvinnes senere.
Only 3.5 per cent of the gas is used at home.
Kun 3,5 prosent av gassen ble brukt innenlands.
The gas pipeline network is operated by Gassco, a state-owned not-for-profit company which serves a total of 30 suppliers to the rest of Europe.
Gassco er et non-profit-selskap som betjener i alt 30 leverandører av gass til Europa.
Investment
Store utbygginger
The biggest development spending in 2013 is expected to be on Goliat in the Barents Sea, Eldfisk II in the North Sea and the recently approved Edvard Grieg project in the same waters.
De største utbyggingsinvesteringene i 2013 er ventet å komme på Goliat, Eldfisk II og det nylig godkjente prosjektet, Edvard Grieg.
Generally speaking, exploration on the NCS is steadily moving further north towards the Barents Sea.
Generelt kan man si at det stadig letes lenger nord mot Barentshavet.
Landed
Rør eller fabrikk?
Gassco has submitted a major study to the Ministry of Petroleum and Energy which includes an assessment of opportunities and conditions for laying a gas pipeline from the Barents Sea.
Gassco, som drifter det norske rørledningsnettet, har levert en stor studie til Olje- og energidepartementet der man blant annet har vurdert mulighetene og forutsetningene for å bygge et gassrør fra Barentshavet.
This could be tied into the existing transport network from the NCS, and would be important for maintaining Norway’s position as a stable gas exporter to Europe.
Dette kan kobles til det eksisterende rørledningsnettet fra norskekysten, og vil være viktig for Norge for å opprettholde sin posisjon som stabil gasseksportør til Europa.
Should signals from the Europeans indicate that they do not want large gas deliveries in coming years, however, an option would be to liquefy the gas and ship it to Asia, for instance.
Om signalene fra Europa derimot skulle tyde på at de ikke ønsker store gassleveranser i årene fremover, er et annet alternativ være å frakte gassen på skip til eksempelvis Japan og andre asiatiske land.
Some would prefer a new gas liquefaction plant at the Hammerfest LNG facility on Melkøya in northern Norway to supplement the Snøhvit reception and processing facilities there.
Enkelte interesser vil heller ha en ny fabrikk for flytende naturgass (LNG=liquefied natural gas) til Melkøya utenfor Hammerfest hvor det er bygget et anlegg for mottak og prosessering av naturgass fra Snøhvit-feltet.
Current forecasts indicate that Norwegian gas production will begin to decline after 2020.
I følge dagens prognoser tyder det på at den norske gassproduksjonen vil falle etter 2020.
That depends on the number and size of future discoveries.
Dette avhenger av hvilke, og størrelsen på, fremtidige funn.
Great expectations attach to exploration in the Norwegian sector of the Barents Sea, where extensive drilling is planned in coming years.
Det er knyttet høye forventninger til funn i Barentshavet der det er planlagt omfattende leteaktivitet fremover.
At the same time, new parts of the NCS are expected to be opened for exploration, including the former area of disputed claims adjacent to the Russian Barents Sea sector.
Samtidig er det forventet åpning av nye områder for leting, som det tidligere omstridte delelinjeområdet mot Russland.
Infrastructure
Den viktige infrastrukturen
Financed by 11 oil and gas companies, the Norwegian Sea gas infrastructure (NSGI) project envisages a 500-kilometre pipeline from the Aasta Hansteen discovery to Nyhamna in mid-Norway.
Norwegian Sea Gas Infrastructure (NSGI) er et prosjekt som finansieres av 11 olje- og gasselskaper.
Gassco has recommended that gas from Aasta Hansteen, Linnorm, Zidane and other Norwegian Sea discoveries be piped to Nyhamna, where substantial investments have already been made.
Gassco har anbefalt å føre gass fra Aasta Hansteen, Linnorm og andre funn i Norskehavet til prosessanlegget i Nyhamna, der det allerede er gjort store investeringer.
Infrastructure is crucial in this context.
I denne sammenheng er infrastrukturen av avgjørende betydning.
The map below provides an overview of gas (red) and oil (green) pipelines on the Norwegian continental shelf.
Kartet under gir en oversikt over gassrør (røde) og oljerør (grønne) på norsk sokkel.
March 2013 Norwegian Petroleum Directorate
Sist oppdatert: 13. desember 2012 Oljedirektoratet
But there is no simple definition of exactly what area the Arctic encompasses – rather, there are several such definitions.
Det finnes flere.
“The definition of what the Arctic is depends on what the definition is to be used for,” explains Ellen Øseth, senior advisor at the Norwegian Polar Institute.
– Definisjonen av hva Arktis er, avhenger av hva definisjonen skal brukes til, forklarer Ellen Øseth, seniorrådgiver ved Norsk Polarinstitutt.
The University of Tromsø is called UiT Arctic University of Norway.
Universitetet i Tromsø heter Norges arktiske universitet.
The government’s policy for the High North focuses on the regions north of the Arctic Circle.
I regjeringens nordområdepolitikk legges områdene nord for polarsirkelen til grunn.
Climatically, however, only parts of Eastern Finnmark fulfil the criteria for being part of the Arctic.
Men klimatisk er det kun deler av Øst-Finnmark som oppfyller kravet om å være del av Arktis.
The most common definitions of “Arctic” are in the categories climatic/botanical, marine, and political.
De vanligste definisjonene på arktisk er i kategoriene klimatisk/botaniske, marine og politiske.
Arctic landmass
Arktisk landjord
The Arctic landmass is divided into three zones: the High Arctic, the Low Arctic, and the Subarctic.
Nordområdene på landjorda deles i tre: High Arctic (Høyarktis), Low Arctic (Lavarktis) og Sub-Arctic (Subarktis).
It is the climate and the vegetation that determines the division and demarcation of the three Arctic landmass zones.
Det er klima og vegetasjon som bestemmer inndelingen og avgrensingen av de tre arktiske landsonene.
The Subarctic (i.e., the area south of the Arctic) is a transitional zone between the tree line and the zone with contiguous boreal (i.e., Northern) forests.
Subarktis, som betyr sør for Arktis, er overgangssonen mellom tregrensa og sonen med sammenhengende nordlig (boreal) skog.
There are local variations, but the tree line usually coincides with the 10° C isotherm for average July temperatures, as trees have a hard time growing and seeding if the average temperature for the warmest month (July) falls below +10° C. The temperature record for 1960–1990 determines the current 10° C isotherm.
Det finnes lokale variasjoner, men stort sett henger tregrensa sammen med 10-graders isotermen for snittemperatur i juli måned.
According to this record, the average July temperature for the town of Vardø in Eastern Finnmark is +9.2° C, while the corresponding July temperature for Tromsø is +11.8° C. From a climatic definition, Vardø thus is part of the Arctic, while Tromsø is not.
Ut fra en klimatisk definisjon er Vardø del av Arktis, mens Tromsø ikke er det.
There is no corresponding fixed temperature boundary between the High Arctic and the Low Arctic.
Det er ingen tilsvarende fast temperaturgrense mellom Høyarktis og Lavarktis.
This boundary is instead determined by the type of vegetation.
Her er det vegetasjonstypen som markerer grensa.
In the Low Arctic, woodlike vegetation such as shrubs, willows, and heather can grow, but in the High Arctic the climate becomes too harsh even for such vegetation.
I Lavarktis kan vedaktig vegetasjon som busker, vier og lyng vokse.
In the High Arctic, only flower plants, grass, grass-like plants (sedges), moss, and lichen can grow, and the vegetation cover is often non-contiguous.
Her vokser det kun blomsterplanter, gress, halvgress (starr), mose og lav, og vegetasjonsdekket er ofte usammenhengende.
The various species’ ability to withstand cold varies more for shrubs, willows, and heather than for trees.
De ulike artenes kuldetoleranse varierer mer for busker, vier og lyng enn for trær.
As a result, the boundary between the High Arctic and the Low Arctic does not follow the temperature to the same degree as the boundary between the Low Arctic and the Subarctic.
Derfor følger ikke grensa mellom Høyarktisk og Lavarktis temperatur i samme grad som mellom Lavarktis og Subarktis.
Other factors, such as grazing pressure from animals, varying degree of moisture, and soil conditions, also result in local variations.
Andre faktorer, som beitetrykk fra dyr, ulik fuktighetsgrad og jordsmonn, gir også lokale variasjoner.
“It is the Arctic Council, with its secretariat in Tromsø, that has determined the boundaries for the Arctic on land,” says Rolf Anker Ims, professor of Arctic and marine biology at UiT Arctic University of Norway.
– Det er Arktisk råd, med sekretariat i Tromsø, som har fastsatt grensene for Arktis på landjorda, sier Rolf Anker Ims, professor i arktisk og marin biologi ved UiT – Norges arktiske universitet i Tromsø.
The maritime Arctic
Arktisk hav
The marine boundaries for the Arctic are literally fluid.
De marine grensene for Arktis er bokstavelig talt flytende.
According to Paul Wassmann, professor of Arctic and marine biology at UiT Arctic University of Norway, the marine Arctic can be divided into three main groups: permanent ice, the seasonal ice zone (where the ice has been), and the marginal ice zone (drift ice, including the ice edge).
Ifølge Paul Wassmann, professor i arktisk marin biologi ved UiT – Norges arktiske universitet, kan det marine Arktis deles inn i tre hovedgrupper: Permanent is, Seasonal issone (der isen har vært), og Marginal issone (drivisen inkludert iskanten).
The seasonal ice zone is the open expanse of sea that was covered by ice during the ice’s maximum extension in May but that has melted away during the summer.
Den seasonale issonen er det åpne havområdet som var dekket av is under isens maksimalutbredelse i mai, men som smeltet ned i løpet av sommeren.
Such areas are oligotrophic, that is to say they offer little to sustain life.
Dette er næringsfattige områder.
The meltwater from the ice stratifies the surface water and thus hinders circulation, so that only limited amounts of nutrients from the ocean floor reach the surface.
Det gir lite omrøring i vannmassene, slik at næringssalter fra havbunnen i liten grad kommer opp til overflaten.
The ice edge is where the ice cover meets the open sea.
Iskanten er stedet der isdekket møter åpent hav.
The productivity here is often high when nutrient-rich water is exposed to sunlight after the ice melts or breaks up.
Her er produktiviteten ofte høy når næringsrikt vann utsettes for sollys etter at isen smelter eller brekker opp.
Put simply, this means that the marine Arctic is the area that was covered by ice during the ice cover’s maximum extension in May.
Enkelt sagt betyr det at det marine Arktis er området som var dekket av is under isens maksimumsutbredelse i mai.
This area varies from year to year.
Det området varierer fra år til år.