natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since then it has increased in number and range, particularly after 1960.
Siden den gang har bestanden vokst og arten har utvidet sitt utbredelsesområde, spesielt etter 1960.
The great black-backed gull.
Svartbak.
Great black-backed gull in other languages
Svartbak på flere språk
Larus marinus
Larus marinus
Svartbak
Great black-backed gull
Mantelmöwe
Mantelmöwe
Goéland marin
Goéland marin
The great black-backed gull is a large gull similar in size to the glaucous gull.
Svartbaken er den største av måkene våre (i gjennomsnitt større enn polarmåken), med tykk hals og kraftig nebb.
The sexes have a similar appearance.
Den blir 71–79 cm lang og veier 1300–2500 g.
Adult birds are approximately 64-78 cm long and weigh 1.2-2.2 kg.
Kjønnene er like av utseende, men hannene er noe større enn hunnene.
The adult birds have a black back and the upper sides of the wings have well-defined white wing-tips.
Voksne fugler har svart rygg og vingeoverside med hvite vingespisser.
The rest of the plumage is white.
Hode, halsen og undersiden er hvite.
In winter the plumage of the head is finely streaked.
I vinterdrakt er hodet fint streket i grått.
The great black-backed gull’s call is a hoarse "ack-ack".
Lyden er et dypt, kraftig og rustent «arrro-arrro».
The great black-backed gull breeds across the North-Atlantic and adjacent seas; from Baffin Island in the west, through Greenland, Iceland and the Norwegian coast to Novaya Zemlya and Vaygach Island in the east.
Svartbaken hekker langs kysten av Nord-Atlanteren og tilgrensende havområder; fra Baffinøya i vest (Canada), over Grønland, Island, langs norskekysten til Novaja Semlja (Russland) og Vajgatshøya i øst (Russland).
In Svalbard, the great black-backed gull breeds in small numbers on Bjørnøya and along the western coast of Spitsbergen.
På Svalbard hekker svartbaken fåtallig på Bjørnøya og langs vestkysten av Spitsbergen.
Birds from the western part of the Barents Sea (including Svalbard) probably winter along the coast of Western Europe and at sea in the North Atlantic.
Svalbard) overvintrer trolig langs kysten av Vest-Europa og i åpent hav i det nordlige Atlanterhavet.
They return to Svalbard in April-May and leave in September.
De ankommer Svalbard i mars–april og forlater øygruppen igjen i september til november.
The great black-backed gull is usually associated with the coast, inhabiting skerries and small islands during the breeding season.
Arten er knyttet til kysten og hekker på små holmer eller øyer, eller på nes langs fastlandet.
It usually nests as single pairs or in small colonies, and it often mixes with glaucous gulls.
Den hekker vanligvis som enkeltpar eller i små kolonier (to til fem par), gjerne sammen med polarmåke.
The species is an opportunistic predator, scavenger and pirate – obtaining its food at sea, in the intertidal zone, behind fishing boats or at rubbish tips.
Svartbaken er en opportunistisk predator som livnærer seg på et vidt spekter av fiskearter, bløtdyr, krepsdyr, insekter, egg, unger og voksne fugler av andre arter.
The proportions of these food items vary between years, seasons and regions, but fish probably always dominate the diet.
Andelen av næringsemnene kan variere mellom år, områder og sesong, men fisk dominerer trolig alltid dietten.
The arctic fox and the glaucous gull are predators of eggs and chicks of the great black-backed gull.
Fjellrev og polarmåke er de viktigste predatorene på svartbakens egg og unger.
The breeding biology of the great black-backed gull population in Svalbard is insufficiently known.
Svartbakens hekkebiologi er dårlig kjent på Svalbard.
It usually places its nest on a rocky crag or on a platform on islets.
Den plasserer vanligvis reiret på et fremspring i berget eller på flatmark på øyer eller holmer.
The nest consists of dried grass, seaweed and feathers.
Reiret bygges av begge kjønn og består av tørket gress, tang og fjær, av og til med rester av tau og plast.
Both sexes take part in incubation of the eggs, which lasts 27-28 days.
Begge kjønn deltar i rugingen som varer i 27–28 døgn.
The young usually leave the nest within a few days of hatching, but they remain nearby and are fed by the parents until they fledge after seven or eight weeks.
Ungene forlater vanligvis reiret noen få dager etter klekking, men de holder seg i nærheten til de blir flygedyktige i en alder av seks til sju uker.
The great black-backed gull is a relatively new species in Svalbard.
Svartbaken er en relativt ny hekkefugl på Svalbard.
It was found breeding on Bjørnøya for the first time in 1921 and on Spitsbergen in 1930.
Den ble funnet hekkende for første gang på Bjørnøya i 1921 og på Spitsbergen i 1930.
Since then it has increased in number and range, particularly after 1960.
Siden den gang har bestanden vokst, og arten har utvidet sitt utbredelsesområde spesielt etter 1960.
The great black-backed gull’s expansion in Svalbard is a result of a broader expansion of the species’ breeding range and numbers on both sides of the Atlantic in the 20th century.
Svartbakens ekspansjon på Svalbard må ses i sammenheng med en tilsvarende ekspansjon på begge sider av det nordlige Atlanterhavet gjennom hele 1900-tallet.
The breeding population in Svalbard is probably 100-300 breeding pairs, whereas the Barents Sea population is estimated to be 33,000 pairs.
Hekkebestanden på Svalbard er trolig i størrelsesorden 100–300 par, mens bestanden i Barentshavsregionen er anslått til 33 000 hekkende par.
The European breeding population is estimated to be approximately 110,000 pairs, and is regarded as stable.
Den europeiske hekkebestanden er anslått til mer enn 110 000 par og regnes som stabil.
The great black-backed gull, like the glaucous gull, likely accumulates high levels of organic contaminants.
Studier har vist at svartbaken, på samme måte som polarmåken, akkumulerer høye nivåer av miljøgifter.
Studies conducted on mainland Norway suggest negative effects of contaminant burdens on reproductive performance.
Undersøkelser gjort i Nord-Norge har dokumentert negative effekter av miljøgifter på artens reproduksjon.
Red List status (Svalbard): NA - Not applicable
Rødlistestatus (Svalbard): NA - Ikke egnet
The great northern diver is a large, stoutly-built diver.
Islomen er ein stor og kraftig bygd lom.
It overlaps in size with the black-throated diver G. arctica.
Han overlappar i storleik med gulnebblommen G. arctica.
This species breeds in North America, Greenland, Iceland and Scotland.
Islommen hekkar helst i Nord-Amerika, på Grønland, på Island og i Skottland.
In Svalbard, the great northern diver breeds irregular on Bjørnøya.
På Svalbard hekkar arten uregelmessig på Bjørnøya.
Great northern diver.
Islom (Gavia immer).
Photo: Jed Sheenan / Creative Commons
Foto: Jed Sheenan / Creative Commons
Great northern diver in other languages
Islom på fleire språk
Gavia immer
Gavia immer
Eistaucher
Eistaucher
Plongeon imbrin
Plongeon imbrin
Great northern diver in other languages
Islom på flere språk
In Svalbard, the European golden plover has been found breeding on Bjørnøya and western Spitsbergen.
Islommen plasserer reiret ved kanten av større vatn.
The European golden plover is a migratory species that winters along the west coast of Europe and North Africa.
Islom frå Svalbard overvintrar truleg langs Norskekysten og i Nordsjøen.
Great skua.
Storjo.
Great skua in other languages
Storjo på flere språk
Stercorarius skua
Stercorarius skua
Storjo
Great skua
Grand labbe
Grand Labbe
Adults are 53–58 cm long and weigh 1.2–1.9 kg.
Den blir 53–58 cm lang og veier 1100–1800 g.
The bill and legs are black.
Nebb og bein er svarte.
The voice is a loud "tek-tek" or a mewing "ji-ah, ji-ah".
Låten er et kraftig og grovt «gokk, gokk…» eller et mjauende «jia, jia».
Its numbers have been increasing since the beginning of the 20th century, and it has been progressively extended its breeding range north and eastwards into the Barents Sea.
Bestanden har vært i vekst siden begynnelsen av 1900-tallet, og storjoen har gradvis utvidet sitt hekkeområde nord og østover, inn i Barentshavet.
The great skua is thus a recent immigrant to Svalbard, but now breeds on small islands and along the coast throughout the archipelago.
Storjoen er derfor en nykommer på Svalbard, men den hekker nå på øyene og langs kysten rundt hele øygruppen.
It occurs in highest densities on Bjørnøya and the west coast of Spitsbergen.
Høyest tetthet finnes på Bjørnøya og langs vestkysten av Spitsbergen.
The great skua leaves Svalbard in August-September and returns in April-May.
Storjoen ankommer Svalbard i april–mai og forlater øygruppen igjen i august–september.
Adult birds spend the winter months at sea off the coast of Newfoundland (Canada), Ireland and northwest Africa.
Voksne fugler tilbringer vintermånedene utenfor kysten av Newfoundland (Canada), Irland og nordvest-Afrika.
The nest is a shallow depression located on flat ground; it is lined with dry grass or other vegetation.
Reiret er en grunn fordypning i underlaget som fôres med tørt gress eller annet plantemateriale, gjerne mose.
Egg-laying usually takes place during the first half of June, depending somewhat on snow conditions on the tundra.
Egglegging skjer vanligvis i siste halvdel av juni, delvis avhengig av når hekkeområdet blir snøfritt.
The two eggs are olive-brown or grey-green with dark brown speckles.
De to eggene er brune med mørke brune flekker.
The young remain close to the nest and are fed by the parents until they are fledged after six or seven weeks.
Etter klekking forblir ungene i reirområdet, og de blir fôret av begge foreldrene inntil de blir flygedyktige etter fem til sju uker.
Great skuas become sexually mature when they are seven or eight years of age.
Storjoen blir kjønnsmoden etter sju til åtte år.
Ringing programmes have shown that the majority of chicks return to their natal areas.
Ringmerking har vist at flesteparten av ungene vender tilbake til det området hvor de ble klekt.
Once a bird has become established in a breeding area it almost invariably returns to the same territory every year.
Når en storjo først har etablert seg i et hekkeområde, vil den vende tilbake til det samme territoriet år etter år.
The highest age recorded in Norway (including Svalbard) is 22 years.
Svalbard) er 22 år.
The great skua was first recorded breeding on Bjørnøya in 1970 and on Spitsbergen in 1976.
Storjoen ble første gang funnet hekkende på Bjørnøya i 1970 og på Spitsbergen i 1976.
Since then the population has been growing rapidly.
Bestanden har siden vokst kraftig.
Protection from human persecution and improved food availability in the key breeding areas in Shetland, Orkney and Iceland are probably the main reasons for the increase in population size and expansion of the range.
Vern og økt næringstilgang i artens kjerneområder på Shetland, Orknøyene og Island er trolig årsaken til at bestanden har vokst og utbredelsesområdet økt.
Recoveries in northern Norway and Svalbard of great skuas ringed as chicks in Scotland indicate that many of the birds originated from this area.
Gjenfunn av storjo i Nord-Norge og på Svalbard av fugler som er ringmerket som reirunger i Skottland, indikerer at mange av fuglene opprinnelig kommer fra dette området.
A bird caught on Bjørnøya in 1991 had been banded (ringed) as a chick on Foula in Scotland 23 years earlier.
En fugl som ble fanget på Bjørnøya i 1991 var ringmerket som reirunge på Foula i Skottland 23 år tidligere.
The breeding population in Svalbard is probably between 500 and 1000 pairs, with approximately half breeding on Bjørnøya.
Hekkebestanden på Svalbard er trolig et sted mellom 500 og 1000 par, hvor omkring halvparten hekker på Bjørnøya.
The colony on Bjørnøya is the largest in the Barents Searegion.
Kolonien på Bjørnøya er den største i Barentshavregionen.
The total North Atlantic breeding population in 2004 was about 16,000 pairs.
Den totale hekkebestanden i det nordøstlige Atlanterhavet var i 2004 på omlag 16 000 par.
However, not all pairs do so, and the aggressiveness varies between breeding area, time in the breeding season and food availability.
Ikke alle par angriper på denne måten, og aggressiviteten varierer både mellom hekkeområder, tid i hekkesesongen og næringstilgang.
It is found during summer in Alaska, Canada, Greenland, Iceland, Svalbard, Novaya Zemlya and northern Siberia.
Den hekker i Alaska, Canada, på Grønland, Island, Svalbard, Novaja Semlja og i den nordlige delen av Sibir.
In Svalbard this species breeds over large parts of the archipelago, though in highest densities on Spitsbergen, Tusenøyane and Bjørnøya.
På Svalbard hekker polarsvømmesnipen over det meste av øygruppen, og den finnes i høyest tetthet på Bjørnøya, Spitsbergen og Tusenøyane.
Grey phalaropes have ”reversed” sex roles.
Polarsvømmesnipen har et såkalt “reversert kjønnsrollemønster”.
It is the female that performs the courtship displays and participates most in territorial defense, while the male incubates the next and rears the young.
Det vil si at det er hunnen som står for kurtisen og territorieforsvaret, mens hannen tar seg av ruging og oppfostring av ungene.
Grey phalarope.
Polarsvømmesnipe Foto: Hallvard Strøm / Norsk Polarinstitutt
Photo: Hallvard Strøm / Norwegian Polar Institute
Polarsvømmesniper Foto: Geir Wing Gabrielsen / Norsk Polarinstitutt
Grey phalarope in other languages
Polarsvømmesnipe på flere språk
Phalaropes fulicarius
Phalaropus fulicarius
Engelsk
Engelsk
Northern bottlenose whale
Grey phalarope
Thorshühnchen
Thorshühnchen
Phalarope á bec large
Phalarope à bec large
The grey phalarope is in fact mostly red in colour when inSvalbard.
Polarsvømmesnipen er en relativt liten og nettbygd vader.
It is a delicately built wader, with a slender neck and small head.
Den blir 20–22 cm lang og veier 37–75 g.
The bill is usually completely black in winter.
De har også antydning til en rustrød farge på halsen og brystsidene.
Juveniles have a dark brown back with yellow-brown edged feathers, a brownish breast and white belly.
Polarsvømmesnipens lokkerop er et lyst, hardt og metallisk «kitt».
Their colouration changes into the first grey winter plumage in September-November.
Fluktspillet, som hos denne arten utføres av hunnen, er et surrende «briiip».
The grey phalarope makes several types of sound, including a shrill "prep".
Når den svømmer på vannet, kan den ha et hissig «bipp, bipp...».
The grey phalarope has a circumpolar high arctic breeding distribution.
Polarsvømmesnipen har en sirkumpolar arktisk utbredelse.
In Svalbard this species breeds over large parts of the archipelago, though in highest densities on Spitsbergen, Tusenøyane and Bjørnøya.
På Svalbard hekker polarsvømmesnipen over det meste av øygruppen, og den finnes i høyest tetthet på Bjørnøya, Spitsbergen, Prins Karls Forland og Tusenøyane.
Most of the European birds are thought to spend the winter off the coast of west Africa.
Europeiske fugler overvintrer trolig utenfor kysten av vest-Afrika.
A leg-banded individual from Svalbard was found on the west coast of France in December.
En ringmerket polarsvømmesnipe fra Svalbard ble gjenfunnet på vestkysten av Frankrike i desember samme år.
Most of the birds arrive in Svalbard during early June and the southward migration begins as early as the middle of July.
De fleste fuglene ankommer Svalbard i begynnelsen av juni, og høsttrekket starter så tidlig som i midten av juli.
Upon their arrival inSvalbardthere is often still snow on their nesting places, so the birds stay on the sea or in the tidal zone in the general area waiting for the snow to melt.
Når de første fuglene ankommer om våren er det gjerne fortsatt snø på hekkeplassene, og fuglene tilbringer da mye tid på sjøen eller i fjæresonen i påvente av at hekkeområdet skal bli bart.
Pairs often recur at the same breeding locality in subsequent years.
Paret bruker gjerne samme hekkeplass i flere år på rad.
Their diet consists of insects, small crustaceans and other invertebrates.
Dietten består av insekter, små krepsdyr og andre virvelløse dyr.
Life history and reproduction
Ungene livnærer seg på voksne insekter.
Grey phalaropes have ”reversed” sex roles.
Livshistorie og reproduksjon
It is the female that performs the courtship displays and participates most in territorial defense, while the male incubates the next and rears the young.
Polarsvømmesnipen har et såkalt «reversert kjønnsrollemønster», det vil si at det er hunnen som står for kurtisen og territorieforsvaret, mens hannen tar seg av ruging og oppfostring av ungene.
The female builds a concealed nest, usually in grass tussocks or in short vegetation, in a dry area.
Hunnen står for byggingen av reiret, som ofte legges godt skjult inne i en gresstue eller annen vegetasjon på et tørt parti av tundraen.
Egg laying begins as soon as there is access to dry nesting sites, normally in the middle of June.
Eggleggingen starter så snart reirplassen er fri for snø, vanligvis i midten av juni.
The four (sometimes, three) pear-shaped eggs are olive-brown with chestnut-brown speckles and blotches.
De fire eggene er olivenfarget eller olivenbrune med mørkebrune til svarte flekker og tegninger.
The male incubates for 18-20 days before the eggs are hatched.
Rugetiden er 18–20 døgn.
If there are ”extra” males available, a female will be polyandrous, i.e. the female mates with several males.
Hvis det finnes et overskudd av hanner i området kan hunnen være polygam, det vil si at hun parer seg med flere enn én hann.
After having laid the first clutch of eggs and left the male to incubate them, the female may mate with another male, build a new nest and lay a new clutch which is incubated by the other male.
Etter å ha lagt det første kullet og overlatt rugingen til hannen, vil hun kunne pare seg med en ny hann, bygge et nytt reir og legge et nytt kull som ruges av den andre hannen.
The female leaves the nesting area shortly after she finishes egg-laying.
Hunnen forlater hekkeområdet så snart eggene er lagt og hannen(e) har startet rugingen.
After hatching the young wander with their father, nourishing themselves on small insects and plant material.
Etter klekking forlater ungene raskt reiret, og de blir oppfostret av hannen.
They are fledged quickly, after only 16–18 days.
Ungene blir flygedyktige etter 16–18 døgn.
They reach sexual maturity when they are one to two years of age.
Polarsvømmesnipene blir kjønnsmodne etter ett til to år.
The highest age recorded in Norway (including Svalbard) is five years.
Svalbard) er fem år.
However, no reliable survey of the breeding population has been conducted, and the trend is unknown.
Bestandsutviklingen er ikke kjent.
The Norwegian Polar Institute's annual reports provide an overview of the activities, financial statements and publications of the Institute from past years.
Norsk Polarinstitutts årsmeldinger gir en oversikt over instituttets aktiviteter, regnskap og publikasjoner fra tidligere år.
The annual report for 2010 is now available.
Årsmeldingen for 2010 er nå tilgjengelig.
The Norwegian Polar Institute's annual report for 2010 can be read free of charge (PDF) from our online archives Brage.
Norsk Polarinstitutts årsmelding for 2010 kan leses gratis (PDF) i vårt elektroniske publiseringsarkiv Brage
Annual reports back to 1999 are also available from the archive.
Årsmeldinger tilbake til 1999 er også tilgjengelige i arkivet.
Printed annual reports from 1960 and later can be ordered free of charge from the Norwegian Polar Institute (postage and handling fees apply).
Trykte årsmeldinger fra 1960 og senere kan bestilles gratis fra Norsk Polarinstitutt (porto og eks.gebyr kommer i tillegg).
Norwegian Polar Institute, Outreach, Publications and maps
Norsk Polarinstitutt, Formidling, Publikasjoner og kart
Harbour seal.
Steinkobbe.
Harbour seal in other languages
Steinkobbe på flere språk
Phoca vitulina
Phoca vitulina
Steinkobbe
Harbour seal
Seehund
Seehund
Phoque commún
Phoque commún
Harbour seal pups are born already having moulted their grey foetal coat, so they have a smooth pelt that is much like the adult pattern at birth.
Nyfødte unger har røytet fosterpelsen inne i livmora, slik at de blir født med en glatt pels som likner de voksnes.
Pups weigh 10–12 kg and are 80–100 cm long at birth.
Ungene veier 10–12 kg og er 80–100 cm lange ved fødselen.
Harbour seals have one of the broadest distributions among the pinnipeds, ranging through temperate areas as far south as southern California and the south of France to arctic waters of the North Atlantic and the North Pacific Oceans.
De finnes fra tempererte farvann som Sør-Europa i Atlanterhavet og California i Stillehavet til arktiske områder.
However, during the summer months they can be found in fjords all along the west coast of Svalbard and recently they have been reported along Spitsbergen’s north coast as well during summer.
Om sommeren observeres arten også i fjordene på vestkysten og nordsiden av Spitsbergen.
Harbour seals occur at low densities throughout their range.
Arten forekommer i relativt lav tetthet spredt utover hele utbredelsesområdet.
The global population size is thought to be close to half a million animals.
Verdensbestanden er på rundt en halv million individer.
In Svalbard the harbour seals use ice as a haul-out platform extensively during the winter months.
Om vinteren når Svalbards steinkobber hviler på isflak forvinner denne effekten på atferden fra tidevannet.
Harbour seals haulout to rest on an almost daily basis around low tides and tend to forage when the tide is high.
Det ligger også vanligvis flere dyr oppe på land i godt vær enn i dårlig.
The number of animals hauling out on land is variable depending on the time within the tide cycle, season, tidal height, weather conditions etc.
Når de ligger oppe brukes mye tid til å se seg rundt etter eventuelle fiender, og de sover sjelden mer enn noen minutter av gangen.
Harbour seal in most places shift their preferred haul-out sites on a seasonal basis so that they have an annual movement pattern on a very small geographic scale although they are not truly migratory.
Voksne hanner holder seg gjerne for seg selv store deler av året og blander seg først med hunnene mot slutten av dieperioden når disse er klare for paring.
Adult males tend to remain apart from females and young animals most of the year, entering the birthing areas only toward the end of the nursing period when females become receptive to mating.
I hårfellingsperioden, som på Svalbard er i august-september, finner vi ofte dyr av begge kjønn og alle aldersgrupper sammen på liggeplassene.
Groups containing animals of all ages and both sexes can be found during the moulting period, which occurs in late August through early September inSvalbard.
Etter hårfellingen kommer en periode hvor selene dykker intenst etter mat for å fete seg opp igjen til neste sesong.
After the moult subadults and adults begin foraging intensively to replenish their blubber layer for the winter.
Steinkobben er en relativt gruntdykkende sel som finner det meste av maten sin grunnere enn 100 meter.
Harbour seals are relatively shallow divers that do most of their diving in the top 100 metres.
De har et opportunistisk fødevalg som inkluderer en rekke fiske-, blekksprut- og krepsdyrarter.
They are opportunistic feeders that eat a wide variety of fish species and some cephalopods and crustaceans.
Mange av krepsdyrartene er særlig viktige for de avvendte ungene da slike er lette å fange for disse relativt uerfarne dykkerne.
Invertebrates, especially shrimp, are important in the diet of newly weaned harbour seals, while they learn to swim and dive and chase fish effectively.
Spekkhuggere og større haiarter, samt ulike arter av bjørn, ulv og ørn er vanlige predatorer på steinkobber i ulike deler av deres utbredelsesområde.
The diet of harbour seals in Svalbard has shifted in the last decade away from arctic fish species such as polar cod, towards more temperate fish such as Atlantic cod and haddock.
På Svalbard antar man at håkjerring og hvalross tar steinkobber, mens isbjørnen er mer sjelden på vestkysten av Prins Karls Forland, og utgjør foreløpig ingen stor trussel for disse selene.