natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By examining the tiny fossilised shells of foraminifers – organisms that are exquisitely sensitive to temperature – the Institute has contributed toward charting the relationship between species distribution and temperature; this information can then be used to interpret and calculate temperature trends back over time.
Gjennom blant annet studier på fossilskall av de svært temperaturfølsomme mikrofossilene kalt foraminiferer har Norsk Polarinstitutt bidratt til å kartlegge sammenheng mellom arts-utbredelse og temperatur som i sin tur kan brukes til å tolke og beregne hvordan temperaturutviklingen har vært tilbake i tid.
The Norwegian Polar Institute also studies ice cores from Svalbard and Antarctica to help chart temperature trends in ancient times.
Også studier som Norsk Polarinstitutt gjennomfører på iskjerner fra både Svalbard og Antarktis bidrar til å kartlegge tidligere tiders temperaturutvikling.
In a broader context, the data gathered through these projects contribute toward making climate models better.
Data som innhentes i disse prosjektene er i den store sammenhengen med på å gjøre klimamodellene bedre.
Various factors drive the earth’s climate to change continuously over many different time scales.
Klodens klima endres kontinuerlig, på mange forskjellige tidsskalaer, drevet av ulike faktorer.
Processes linked to continental drift have influenced atmospheric circulation, ocean currents, and the composition of the atmosphere over millions of years.
Prosesser knyttet til kontinentaldriften har påvirket atmosfærisk sirkulasjon, havstrømmer og sammensetningen i atmosfæren over millioner av år.
A global cooling over the past 60 million years has changed conditions in the Arctic from an ice-free surface year round, to a surface completely covered with ice.
En global nedkjøling over de siste 60 millioner år har endret overflateforholdene i Arktis fra isfritt året rundt, til fullstendig isdekket.
Variations in solar radiation over many millennia as a result of alterations in earth’s orbit around the sun have created warm and cool cycles, leading to changes about half as large as those caused by continental drift.
Variasjoner i solinnstrålingen over mange tusen år som respons på endringer i jordas bane rundt sola har skapt varme og kalde sykler, med endringer omtrent halvparten så store som endringene skapt av kontinentaldriften.
On a shorter time scale, the current interglacial period (Holocene) has seen brief periods of cooling caused by volcanic eruptions, weak variations in solar radiation, and probably other factors as well.
På en noe kortere tidsskala har nåtidens mellomistid (holocen) vært påvirket av korte nedkjølingsperioder forårsaket av vulkanutbrudd, en svak variasjon i solinnstrålingen, og trolig også andre faktorer.
The degree of warming seen in the Arctic since 1980 is twice that in the rest of the world.
Oppvarmingen i Arktis har siden 1980 vært dobbelt så stor som i resten av verden.
Temperatures in most parts of the Arctic have increased substantially in the past few decades, particularly in winter.
Temperaturene i Arktis har økt kraftig de siste tiårene over det meste av regionen, spesielt om vinteren.
The winter increase in Alaska and western Canada has been around 3–4°C over the past half century.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Økningen i vintertemperaturen i Alaska og Vest-Canada har vært rundt 3–4 °C i løpet av det siste halve århundret.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Meteorological stations in the Norwegian High Arctic have also noted increasing temperatures.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Også de norske høyarktiske målestasjonene har vist en temperaturøkning.
" class="reflink">[2] Examination of available knowledge and evidence reveals that the years 2005–2011 have been the warmest ever recorded in the Arctic.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
" class="reflink">[2] Gjennomgang av tilgjengelig kunnskap og dokumentasjon viser at årene 2005–2011 har vært de varmeste årene som noen sinne er målt i Arktis.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1]In recent years, the warming trend has been strongest in fall and spring.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Den senere tids oppvarming har vært sterkest i høst- og vårsesongene.
The geographic distribution of warming in the Arctic strongly suggests that the decrease in sea ice coverage has enhanced the warming.
Den geografiske fordelingen av oppvarmingen over Arktis tyder sterkt på at reduksjonen i havisdekket har forsterket oppvarmingen.
The largest temperature increases have been recorded in the lower atmosphere over the marginal ice zone in autumn.
Den største temperaturøkningen er registrert i den lavere atmosfæren over den marginale issonen om høsten.
This can be an indication that the Arctic has reached a threshold where solar radiation absorbed in the summer limits formation of ice during the following autumn and winter.
Dette kan tyde på at Arktis nå har nådd en terskel hvor den absorberte solinnstrålingen om sommeren begrenser isdannelse den påfølgende høst og vinter.
Such positive feedback mechanisms enhance the increase in air temperature over the Arctic Ocean.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Gjennom positive tilbakekoblingsmekanismer forsterkes dermed lufttemperaturøkningen over Polhavet.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Larger temperature increases have also been registered over the central Arctic Ocean after the ice cover has thinned and/or retreated earlier in summer.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Det er også registrert noe større temperaturøkning over det sentrale Polhavet om sommeren etter tynnere isdekke og/eller tidligere tilbaketrekning av isen om sommeren.
This contrasts with the situation earlier in the warming period, when warming over land was the dominating effect.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Dette står i kontrast til den landdominerte oppvarmingen som dominerte tidligere i oppvarmingsperioden.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] The increased warming in the spring appears to be related to snow melting away earlier in recent years.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Den økte oppvarmingen også om våren synes å henge sammen med tidligere snøsmelting de siste årene.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1]
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1]
Comparison between temperature observations in the Arctic over a fifty-year period (1957–2006) and model predictions for the same period shows that the models are able to describe both the observed temperature increase in the Arctic and the degree of temperature rise.
En sammenlikning av observerte temperaturer i Arktis over en 50-års periode (1957–2006) og modellkjøringer for samme periode, viser at modellene klarer å beskrive de observerte endringene for både høyere temperaturøkning i Arktis og graden av temperaturøkning.
On average, the temperature in the Arctic as a whole has risen between 0.5 and 1.0°C in this period, according to both the models and the actual observations.
I gjennomsnitt har temperaturøkningen for hele området i perioden vært mellom 0,5 og 1,0 °C, for både observasjoner og modeller.
Temperatures in the distant past (before thermometers) can be calculated by use of proxies such as lake-bottom sediments, growth rings in trees, and ice cores.
Tidligere temperaturer (før-instrumental periode) kan beregnes gjennom bruk av såkalte proksier , som innsjøsedimenter, årringer på trær og iskjerner.
From this type of data we know that summer temperatures in the Arctic are higher today than at any time in the past 2000 years.
Fra slike data vet vi at sommertemperaturen i Arktis ikke har vært så høy som i dag i løpet av de siste 2000 år.
The last time the polar regions were significantly warmer than they are now over an extended period of time was 125 000 years ago.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Forrige gang polarområdene var betydelig (signifikant ) varmere enn i dag over en lengre periode, var for 125 000 år siden.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Temperatures in the Arctic are determined by a range of factors – both natural and man-made – that interact in complex ways and result in the changes we are currently seeing.
Temperaturforholdene i Arktis har en rekke underliggende årsaker, både naturlige og menneskeskapte, som i et komplekst samspill resulterer i de endringene som nå viser seg.
Changes in sea ice and its influence on heat transfer between ocean and atmosphere, heat transport in the atmosphere, cloud cover and water vapour that influence long-wave radiation, soot on snow and higher concentrations of soot aerosols in the atmosphere: all these are fundamental conditions for how temperatures evolve.Processes and impacts of Arctic amplification: A research synthesis.
Endringer i havisen og dennes påvirkning av varmetransporten mellom havet og atmosfæren, varmetransport i havet, varmetransport i atmosfæren, skydekke og vanndamp som påvirker langbølgestrålingen, sot på snø og høyere konsentrasjoner av sot aerosoler i atmosfæren er alle grunnleggende forhold for temperaturutviklingen.Processes and impacts of Arctic amplification: A research synthesis.
Global and Planetary Change 77(1–2): 85–96.
Global and Planetary Change 77(1–2): 85–96.
DOI:10.1016/j.gloplacha.2011.03.004" class="reflink">[3]
DOI:10.1016/j.gloplacha.2011.03.004" class="reflink">[3]
This trend is not statistically significant, because year-to-year variability is large.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Denne trenden er ikke statistisk betydelig (signifikant ), siden de mellomårlige variasjonene er store.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] However, both the amount of precipitation and the flow rate in rivers evoke the impression that the Arctic has been wet since 2000.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Både nedbørsmengder og vannføring i elver gir et sammenfallende bilde av et vått Arktis siden år 2000.
The five wettest years since 1950 have all been during the 2000s.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
De fem våteste årene siden 1950 har alle funnet sted på 2000-tallet.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Increased precipitation has also been observed in Svalbard, and at Longyearbyen, the annual precipitation has increased by 2% per decade since measurements started there in 1912.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Også på Svalbard observeres økt nedbør, og ved Longyearbyen har årsnedbøren i gjennomsnitt økt med 2 % per tiår siden starten på måleserien i 1912.
Precipitation is important in evaluating recent climate changes in the Arctic.
Nedbør er viktig i vurderingen av senere tids klimaendringer i Arktis.
There are indications of increased cloud formation in the Arctic, particularly low clouds in the summer; this coincides with a longer summer season and reduced sea ice.
De gir en indikasjon på større skydannelse over Arktis, spesielt lave skyer om sommeren, noe som sammenfaller med en lengre sommersesong og reduksjon i havisen.
At present, our knowledge about clouds and cloud formation is still fraught with uncertainty.
Foreløpig er det knyttet stor usikkerhet til kunnskapen om skyer og skydannelse.
Climate at sea
Havklima
The capacity to absorb and store heat is much greater in the ocean than in land masses.
Havet har mye større evne til å ta opp og lagre varme enn det landmasser har.
This means that oceans have a cooling effect during periods of global warming.
Havet har derfor en nedkjølende effekt i perioder med global oppvarming.
In times when the temperature falls, the opposite will occur: the oceans will release heat to the atmosphere and retard cooling.
I perioder med temperaturnedgang vil det motsatte skje; havet vil avgi varme til atmosfæren og bremse nedkjølingen.
A large part of the global rise in temperature in recent decades is stored in the ocean.
En stor del av den globale oppvarmingen som har skjedd de siste årene er lagret i havet.
The Arctic Ocean is warmed by inflow of warm water from the North Atlantic and the northern Pacific.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Polhavet varmes som følge av innstrømning av varmere vann både fra Nord-Atlanteren og det nordlige Stillehavet.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] On the Pacific side of the Arctic Ocean, this appears to be one of the causes underlying reduction in sea ice.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] På Stillehavssiden av Polhavet ser dette ut til å være en av årsakene til reduksjonen i havis.
From the North Atlantic, warm water comes to the Arctic in intermittent surges.
Fra Nord-Atlanteren kommer det pulser av varmt vann til Polhavet.
One such surge of warm water flowed into the Arctic Ocean along the Siberian continental shelf in the mid-2000s.
En slik puls av varmt vann strømmet inn i Polhavet langs den sibirske kontinentalsokkelkanten midt på 2000-tallet.
The next surge is expected to come through Fram Strait.
Den neste pulsen ventes gjennom Framstredet.
The relationship between warm Atlantic water and melting sea ice on our side of the Arctic Ocean is more complex than on the Pacific side, and much research is being dedicated to this field.
Sammenhengen mellom varmere atlanterhavsvann og smeltende havis på vår kant av Polhavet er mer kompleks enn på Stillehavssiden, og det foregår utstrakt forskning på feltet.
Extreme weather events
Ekstremhendelser
In some places on the North American side of the Arctic, extreme temperatures and storms have been recorded.
Noen steder på den nordamerikanske siden av Arktis er det registrert temperaturekstremer og stormaktivitet.
However, no consistent increase in storm activity in the Arctic as a whole has been recorded over the past half century.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Likevel er ingen systematisk økning i stormaktivitet registrert for hele Arktis i løpet av det siste halve århundret.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Evaluating the observations
Vurdering av observasjonene
Today’s climate models are able to recreate with good accuracy the changes seen in the Arctic – both qualitatively and on a broader scale: global warming driven by increased emission of greenhouse gases.
Dagens klimamodeller kan gjengi endringene som observeres i Arktis godt – både kvalitativt og på stor skala, med økte utslipp av drivhusgasser som drivkraft for den globale oppvarmingen.
Nevertheless, some major changes come “unannounced” or long before they were expected, as in the case of the shrinking sea ice cover.
Likevel ser vi eksempler på større endringer som kommer «uanmeldt» eller før den beregnede tiden, som for eksempel reduksjon i havisdekket.
The gradual effect of human influence, combined with major events in the atmosphere or ocean, or deviations caused by natural variability and modified by arctic feedback mechanisms: this is what leads to irreversible changes in the Arctic.
Det er gradvis menneskelig påvirkning, kombinert med store atmosfæriske eller oseanografiske hendelser eller avvik fra naturlig variabilitet og modifisert av arktiske tilbakekoblingsmekanismer, som fører til ikke-reversible endringer i Arktis.
Polar Research (30): 15787.
Polar Research (30): 15787.
No consistent patterns similar to this can be found during earlier warm periods.
Under tidligere varme perioder kan man ikke finne ensartede mønstre som dette.
Future scenarios
Framtidsscenarier
Expected change of yearly average temperature from the 30-year period 1961–1990 to the 30-year period 2071–2100, based on NorACIA’s regional climate model, NorACIA-RCM.
Forventet endring i årsmiddeltemperatur fra 30-årsperioden 1961–1990 til 30-årsperioden 2071–2100 basert på NorACIAs regionale klimamodell, NorACIA-RCM.
Green designates the smallest expected temperature increase and red the largest expected increase.
Grønn farge viser minst forventet temperaturøkning og rødt viser størst forventet økning.
Note the sizeable rise in temperature expected in the easternmost parts of the Svalbard archipelago and the strong gradient across Svalbard.
Legg merke til den sterke temperaturøkningen som forventes lengst øst på Svalbard og den store ulikheten tvers over Svalbard.
Details in the projected future climate in the Arctic vary between models, regions, seasons and expected future levels of greenhouse gas emissions – but there is nonetheless good agreement concerning the main features of the climate of the future.
Detaljene rundt framskrivning av fremtidens klima i Arktis varierer mellom modeller, områder, årstider og forventede framtidige nivåer av klimagassutslipp – men det er likevel godt samsvar om de store linjene i framtidens klima.
There are three main sources of uncertainty in the global climate model projections of the future climate: large natural variability, uncertainty concerning future emission of greenhouse gases, and unresolved weaknesses in the climate models.
Det finnes tre hovedkilder til usikkerhet knyttet til framskrivningene som de globale klimamodellene gir for framtidens klima: store naturlige variasjoner, usikkerhet knyttet til fremtidig utslipp av drivhusgasser og uløste svakheter i klimamodellene.
Despite the uncertainty in the models, there is consensus in the research community, based on model projections, that the warming trend will continue to be stronger in the Arctic than in the rest of the world.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[5]
Det er til tross for usikkerhet i modellene stor enighet blant forskningsmiljøene, på grunnlag av modellkjøringer, om at det vil være en fortsatt forsterket oppvarming av Arktis i forhold til resten av verden.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[5]
Model simulations show a general increase in average autumn and winter temperatures in the Arctic on the order of 3–6°C before 2080Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Modellkjøringer viser en generell økning i den gjennomsnittlige høst- og vintertemperaturen for Arktis på 3–6 °C innen 2080Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Changes in sea ice coverage have a major impact on the geographic distribution of warming.
Her har endring i havisutbredelse stor innvirkning på de geografiske forskjellene i oppvarming.
Simulations to the end of this century show that warming will continue after 2050, and for large parts of northern Norway, the temperature will have increased by 2.5–3.5°C before the end of the century, least in coastal areas in the west and most in Varanger and inner parts of Finnmark in the north.
Beregninger frem mot slutten av dette århundret viser at oppvarmingen fortsetter etter 2050, hvor det for store deler av Nord-Norge beregnes en temperaturøkning innen utgangen av dette århundret på 2,5–3,5 ºC, med minst økning i vestlige kystområder og størst økning i Varanger-området og indre deler av Finnmark.
For Svalbard, the calculated increase in yearly average temperature is about 3°C in the southwest and about 8°C in the northeast.
For Svalbard er den beregnede økningen i gjennomsnittlig årstemperatur ca.
The model shows least warming in the summer and greatest warming in autumn and winter, particularly in inland areas.
Modellen gir minst oppvarming om sommeren og størst høst og vinter, særlig for innlandsområdene.
The ocean area between Svalbard and Novaya Zemlya is expected to experience a significant increase in air temperatures, particularly in the months from September to May.
For havområdene mellom Svalbard og Novaja Semlja beregnes også en betydelig økning i lufttemperatur, spesielt i perioden september til mai.
It is in these areas, where sea ice is expected to be replaced by open ocean, that the greatest increases in temperature will be seen.
Det er i disse områdene, hvor havis forventes å bli erstattet av åpent hav, vi vil se de største økningene i temperatur.
Farther south in the region, temperatures are expected to increase more over land than over sea.Klimaendringer i norsk Arktis – Konsekvenser for livet i nord.
Lenger sør i regionen forventes det at temperaturøkningene blir større over land enn over hav.Klimaendringer i norsk Arktis – Konsekvenser for livet i nord.
" class="reflink">[2]
" class="reflink">[2]
Climate models generally show increased precipitation in the Arctic through to 2100, and predict a much larger percent increase in the Arctic than the global average.
Klimamodellene viser generelt sett at det kan forventes økt nedbør i Arktis fram til 2100, og en mye høyere prosentvis økning i nedbør for Arktis enn det globale gjennomsnittet.
The increase is expected to be largest at high latitudes, and most conspicuous over northeastern Greenland, followed by the coast of Siberia and the Canadian archipelago.
Økningen forventes å være størst på høyere breddegrader, og mest utpreget over Nordøst-Grønland, etterfulgt av kysten av Sibir og det kanadiske arkipelet.
Seasonal variability is great, and the largest relative increase is expected in winter and autumn, with the smallest change in summer.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Det er store sesongvariasjoner, og den største relative økningen forventes om vinteren og høsten, og minst om sommeren.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
The predicted increase in precipitation in the Arctic is generally largest in the climate models that show most warming.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Den forventede nedbørsøkningen i Arktis er generelt sett størst i klimamodellene med størst oppvarming.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1]
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[1] Kun en del av økningen vil føre til mer snø.
Only part of the additional precipitation will fall as snow; some will fall as rain owing to the expected warming and shorter spans of time with temperatures below freezing.
Mer nedbør vil falle som regn som følge av den forventede oppvarmingen og kortere perioder med temperaturer under frysepunktet.