natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The most recent report from IPCC’s Working Group IFifth assessment report contribution." class="reflink">[1] states that regardless of the Read more about RCPs">representative concentration pathway (RCP) the global average temperature will increase by more than 1.5°C relative to the period 1850-1900, in the worst case by as much as 2.0°C.
Den siste rapporten fra IPCCs Arbeidsgruppe 1Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1] slår fast at uavhengig av Les mer om utviklingsbaner">utviklingsbanene vil den den globale gjennomsnittstemperaturen øke mer enn 1,5 °C relativt til perioden 1850–1900, i verste fall mer enn 2 °C.
An increase of 0.3°C to 0.7°C is expected between the twenty-year periods 1986-2005 and 2016-2035.
Det forventes en økning på rundt 0,3 °C til 0,7 °C mellom tyveårsperioden 1986–2005 og tyveårsperioden 2016–2035.
The models show that continued global warming is inevitable even after the end of this century.
Modellene viser at vi må regne med fortsatt global oppvarming også etter slutten av dette århundret.
Most models show that warming in the Arctic will continue to be greater than in other areas.
De fleste modeller peker mot at oppvarmingen i Arktis fremdeles vil bli større sammenlignet med andre områder.
It is also estimated that extreme temperatures will be more common worldwide, and that heat waves are very likely to be more frequent and last longer.
Det er også anslått at det vil bli hyppigere ekstreme varme- og kuldehendelser over hele verden, med stor sannsynlighet for økt hyppighet og lengde på varmebølger.
Representative concentration pathway
Utviklingsbaner
The Fifth Assessment Report from IPCC often refers to four concentration scenarios: Representative Concentration Pathways (RCPs).
I den femte hovedrapporten fra FNs klimapanel, viser klimapanelet ofte til fire utviklingsbaner, Representative Concentration Pathways (RCP).
These scenarios are not assumptions about what the future holds.
Disse utviklingsbanene er ikke antakelser om hvordan framtiden blir.
They describe which changes we can expect in the climate depending on the magnitude of greenhouse gas emissions the years to come.
De er beskrivelser av hvilke klimaendringer vi kan få avhengig av hvor store klimagassutslippene blir i årene som kommer.
The RCPs were selected to represent the entire spectrum of possible future emissions of greenhouse gases, and every one of these scenarios leads to an increase in temperature.
Utviklingsbanene er valgt ut for å representere hele spekteret av mulige framtidige klimagassutslipp, og hver bane fører til en gitt temperaturøkning.
Read more about RCPs at miljostatus.no/utviklingsbaner.
Les mer om utviklingsbaner på miljostatus.no/utviklingsbaner.
The white ice cover cools the atmosphere through the albedo effect , whereas the dark sea surface absorbs heat from the sun and plays a crucial role in the ocean’s heat budget.
Det hvite isdekket kjøler ned atmosfæren gjennom albedoeffekten , og tilsvarende absorberer den mørke havoverflaten varme fra solen og er avgjørende for havets varmebalanse.
Cold surface water with high salinity plunges to the depths, driving the ocean currents that transport heat from one part of the earth to another.
Kaldt overflatevann med høy saltholdighet synker ned i dyphavet og driver de store havstrømmene som frakter varme rundt om i verden.
The Southern Ocean takes up carbon dioxide from the atmosphere, thus playing an important part in the carbon cycle.
Sørishavet fanger også opp og lagrer karbondioksid fra atmosfæren, og spiller gjennom dette en betydelig rolle for karbonbalansen.
Exchange of water between the Southern Ocean and the global bottom water circulation is a crucial piece in the climate puzzle.
Utvekslingen av vann som foregår mellom Sørishavet og den store globale dyphavssirkulasjonen er en viktig brikke i det globale klimapuslespillet.
Altered water exchange affects global climate; such alterations can be brought about by changes in wind patterns around Antarctica and influenced by the Antarctic ice sheet.
Endringer i denne utvekslingen påvirker det globale klimaet, og følger av endringer i vindsystemene rundt Antarktis og påvirkning fra innlandsisen i Antarktis.
The Southern Ocean is a major factor in the global carbon cycle because it links the physical climate system and the marine ecosystem.
Sørishavet er viktig i verdens karbonkretsløp, gjennom koblingen mellom det fysiske klimasystemet og det marine økosystemet.
Atmospheric CO2 is taken up by the ocean, and over 40% of the total annual uptake of CO2 occurs here.
Atmosfærisk CO2 tas opp i havet her og mer enn 40 % av det årlige gjennomsnittlige opptaket av CO2 skjer her.
However, model simulations and observations indicate changes over the past 50 years, and imply that total CO2 uptake has decreased in the past couple decades.Antarctic climate change and the environment.
Modeller og observasjoner viser imidlertid at det skjer endringer over de siste 50 årene, og det tyder på at det her har vært en reduksjon i det totale CO2-opptaket de siste tiårene.Antarctic climate change and the environment.
DOI:10.1017/S0954102009990642." class="reflink">[1]Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2]
DOI:10.1017/S0954102009990642." class="reflink">[1]Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2]
The Southern Ocean’s ability to take up CO2 can change as a result of warming in the ocean (warm water takes up less CO2), and as a consequence of altered circulation and interactions in the ocean–atmosphere–ice system.
Sørishavets opptaksevne for CO2 kan endres både som følge av oppvarmingen av havet (varmere vann tar opp mindre CO2), og som følge av endringer i sirkulasjon og koblinger i hav–luft–is systemet.
What role the Southern Ocean will play in the carbon cycle remains unclear, as does the effect of possible changes.
Sørishavets framtidige rolle i karbonkretsløpet og resultatene av mulige endringer er derfor uklare.
Water released when ice melts in Antarctica is absolutely central to assessments of the possible future rise in sea level.
Bidrag fra issmelting i Antarktis er svært avgjørende for vurdering av mulig framtidig stigning i havnivået.
Glaciers – particularly those of the Antarctic Peninsula in West Antarctica – appear to be shrinking.
Spesielt er det breisen på den Vest-Antarktiske halvøy som ser ut til å tape masse.
Studies have revealed a strong correlation between temperatures in Antarctica and global sea level, which in turn correlates with global temperature over the past 520 000 years.Antarctic temperature and global sea level closely coupled over the past five glacial cycles.
Studier har vist en sterk sammenheng mellom temperatur i Antarktis og globalt havnivå , som igjen er korrelert med globale temperaturer, gjennom de siste 520 000 årene.Antarctic temperature and global sea level closely coupled over the past five glacial cycles.
Nature Geoscience 2, 500 - 504.
Nature Geoscience 2, 500 - 504.
DOI:10.1038/ngeo557" class="reflink">[3] Antarctica is expected to contribute to the rise in sea level projected over the next century.
DOI:10.1038/ngeo557" class="reflink">[3] Det forventes at Antarktis vil bidra til den forventede havnivåstigningen det neste århundret.
Loss of ice along the coast of Antarctica (calving and melting) is expected to exceed the increase in the mass of the inland ice sheet caused by greater precipitation; thus the overall effect is that Antarctica will continue to contribute to sea level rise.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2] Collapse of those parts of the Antarctic ice cap that are in contact with the ocean – or where the bedrock is below sea level – would raise sea level considerably more than predicted, and in a very short time.
Tapet av is langs kysten av Antarktis (kalving og smelting) er forventet å være større enn økningen på innlandsisen forårsaket av økt nedbør, slik at Antarktis totalt sett dermed vil fortsette å bidra til havnivåstigningen.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2] En kollaps av de antarktiske ismassene som er i kontakt med havet – der hvor berggrunnen ligger under havnivå – ville på kort sikt kunne gi en betydelig større havnivåstigning enn anslått.
Present knowledge shows, nonetheless, that such an event would raise sea level only a few decimetres during this century.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2]
Foreløpig tilsier kunnskapen at en slik eventuell situasjon bare vil føre til noen tidels meter mer innenfor dette århundret.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[2]
Eelco .J.
Eelco .J.
Antarctic temperature and global sea level closely coupled over the past five glacial cycles.
Antarctic temperature and global sea level closely coupled over the past five glacial cycles.
DOI:10.1038/ngeo557
DOI:10.1038/ngeo557
Projections of global mean sea level rise over the 21st century relative to 1986–2005 from the combination of the CMIP5 ensemble with process-based models, for RCP2.6 and RCP8.5.
Projections of global mean sea level rise over the 21st century relative to 1986–2005 from the combination of the CMIP5 ensemble with process-based models, for RCP2.6 and RCP8.5.
The assessed likely range is shown as a shaded band.
The assessed likely range is shown as a shaded band.
The assessed likely ranges for the mean over the period 2081–2100 for all RCP scenarios are given as coloured vertical bars, with the corresponding median value given as a horizontal line.
The assessed likely ranges for the mean over the period 2081–2100 for all RCP scenarios are given as coloured vertical bars, with the corresponding median value given as a horizontal line.
For further technical details see the Technical Summary Supplementary Material (Table 13.5, Figures13.10 and 13.11; Figures TS.21 and TS.22).
For further technical details see the Technical Summary Supplementary Material (Table 13.5, Figures13.10 and 13.11; Figures TS.21 and TS.22).
Photo: IPPC
Foto: IPPC
The large-scale changes that take place in the arctic climate system exert a strong influence throughout the global climate system.
De storskala-endringene som skjer i det arktiske klimasystemet påvirker i stor grad hele det globale klimasystemet.
The Arctic plays an important role in balancing the world’s climate.
Arktis spiller en svært viktig rolle i opprettholdelse av den globale klimabalansen.
Changes here will therefore rapidly have repercussions in the rest of the world.
Endringer her vil derfor raskt få ringvirkninger i resten av verden.
For example, less sea ice leads to altered temperature and salinity in seawater, which in turn affect global ocean circulation patterns; these patterns play a major role in determining the climate in regions all over the world.
For eksempel fører mindre havis til endringer i vanntemperatur og saltholdighet i havet, noe som igjen påvirker de globale havsirkulasjonsmønstrene, som har stor betydning for regional klimautvikling i store deler av verden.
Such alterations will also affect biodiversity far outside the Arctic.
Slike endringer vil også påvirke det biologiske mangfoldet langt utover Arktis.
Inflow of fresh water from melting glaciers, ice caps and sea ice will also affect sea circulation and thus climate.
Tilførsel av ferskvann fra smeltende isbreer, iskapper og havis påvirker også havsirkulasjonen og dermed klimautviklingen.
The increased amount of fresh water observed in the Arctic Ocean could theoretically perturb the thermohaline circulation and ultimately lead to cooling in regions around the North Atlantic.
Den økende mengden av ferskvann som nå observeres i Polhavet kan teoretisk på sikt forstyrre den termohaline sirkulasjonen og føre til nedkjøling av områdene rundt Nord-Atlanteren.
IPCC considers a collapse of the thermohaline circulation to be a ”low probability – high impact” risk associated with global warming.
En kollaps i den termohaline sirkulasjonen vurderes av FNs klimapanel som en «lav sannsynlighet – høy konsekvens» -risiko forbundet med global oppvarming.
Most model simulations show that the thermohaline circulation is more likely to collapse than merely to weaken.
De fleste modellkjøringer viser at det er mer sannsynlig enn det er at den termohaline sirkulasjonen svekkes.
Weather and climate in the Arctic influence weather and climate in much of the rest of the world.
Vær og klima i Arktis påvirker vær og klima i store deler av verden.
The temperature difference between the cold Arctic and warmer regions in the south during autumn and winter drives the jet stream, which shapes and propels the weather systems of the northern hemisphere.
Forskjellen i høst- og vintertemperaturer mellom det kaldere Arktis og varmere sørlige regioner er med på å drive jetstrømmene som former og forflytter værmønstrene rundt på den nordlige halvkule.
But the temperature difference has decreased, and this affects the speed of the jet stream.
Men temperaturforskjellen mellom Arktis og de andre regionene har minsket, noe som har påvirket jetstrømmenes hastighet.
One apparent result is that weather systems spend more time over certain regions, leading to extreme snowfall, drought, and heat waves.
Som et resultat ser det ut til at værsystemer blir liggende over gitte regioner over lengre tid, noe som kan føre til ekstreme snømengder, tørke og hetebølger.
In addition, the warming of the Arctic allows the jet stream to meander more, bringing cold arctic air to farther south and allowing warm air to penetrate farther north, leading to new record high and low temperatures.
Videre fører oppvarmingen i Arktis til økte svinger på jetstrømbølgene, slik at kald arktisk luft når lengre sørover, og varm luft trenger lengre nord, noe som også fører til høye og lave temperaturrekorder.
Many extreme weather events were recorded during the winters of 2009-2010 and 2010-2011; unusually high temperatures in the Arctic coincided with severe cold and heavy snowfall in China, the United States and Europe.
Vintrene 2009–2010 og 2010–2011 ble det registrert mye ekstremvær, med uvanlig høye temperaturer over Arktis, samtidig som det var sterk kulde og store snøfall over Kina, USA og Europa.
Such extreme weather events arise owing to the random and unpredictable behaviour of weather systems and the causes are therefore difficult to trace.Warm Arctic—cold continents: climate impacts of the newly open Arctic Sea.
Slike ekstremværhendelser knytter seg til den tilfeldige og usystematiske måten værfenomener opptrer på, og årsakene er derfor vanskelig å sporeWarm Arctic—cold continents: climate impacts of the newly open Arctic Sea.
DOI:10.3402/polar.v30i0.15787" class="reflink">[1].
DOI:10.3402/polar.v30i0.15787" class="reflink">[1].
Nonetheless, the recent major changes in the Arctic may have contributed to the extreme weather.
Likevel kan de siste store endringene i Arktis ha bidratt til ekstremværet.
Such changes in weather patterns will have far-reaching implications; for example, they may threaten global food production.
Slike skiftende værmønstre vil ha vidtrekkende konsekvenser, og de kan for eksempel påvirke global matproduksjon.
The effect of thawing permafrost on the carbon cycle is another crucial aspect for how climate evolves worldwide.
Hvordan den tinende permafrosten vil påvirke karbonbalansen er et annet aspekt som har stor betydning for klimautviklingen globalt sett.
Permafrost in the Arctic will thaw as a consequence of increasing temperatures in the soil, oceans, rivers and lakes that overlie the frozen ground.
Permafrosten i Arktis tiner som følge av at landoverflata, havet, elver og innsjøer over den frosne bakken blir varmere.
Carbon stored in the permafrost can then be released in the form of CO2 and methane, thus increasing the levels of greenhouse gases in the atmosphere and hastening global warming.
Karbon som er lagret i den frosne jorda kan da frigjøres i form av CO2 og metan og bidra til økte drivhusgasser i atmosfæren, og slik akselerere den globale oppvarmingen.
But warming also affects the carbon content of the permafrost by making the active layer of the permafrost more productive: increased growth means increased carbon sequestration.
Men oppvarming påvirker karbonlagrene i permafrost også på den måten at permafrostgrunnen blir mer produktiv, der økt vekst fører til større karbonopptak.
The arctic permafrost is estimated to contain about 1.7 trillion tonnes of carbon – more than all human activity has generated since the beginning of the industrial revolution.
Det er anslått at den arktiske permafrosten inneholder 1,7 trillioner tonn karbon – mer enn all menneskelig aktivitet har generert siden starten av den industrielle revolusjon.
A study in Canada estimated that thawing of the Canadian permafrost alone would release 75 to 560 million tonnes of carbon to the atmosphere before 2100, and increase the earth’s temperature by 0.5°C in addition to the warming that is already projected.
En kanadisk studie har anslått at tinende permafrost i Canada alene ville kunne frigjøre 75 til 560 milliarder tonn karbon i atmosfæren innen 2100, og øke jordens temperatur med 0,5 ˚C i tillegg til øvrig forventet oppvarming.
However, estimates of the total amount of carbon that can be released from the permafrost remain highly uncertain, which limits the possibility of assessing the potential impact of such emissions.
Men totalanslaget på karbonmengden som kan frigjøres fra permafrost er fortsatt svært usikkert, og dermed er muligheten til å vurdere utslippet begrenset.
Empiric data and model simulations diverge considerably in terms of the amounts and locations of organic carbon in the permafrost regions, and a great deal of uncertainty remains concerning what role carbon in permafrost will play in the greenhouse gas balance.Empirical estimates to reduce modeling uncertainties of soil organic carbon in permafrost regions: a review of recent progress and remaining challenges.
Det er betydelige forskjeller mellom empiriske og modellerte estimater av mengde og utbredelse av organisk karbon i permafrostregionene, og det knytter seg dermed stor usikkerhet til hvilken rolle karbon i permafrost vil spille i klimagassbalansen.Empirical estimates to reduce modeling uncertainties of soil organic carbon in permafrost regions: a review of recent progress and remaining challenges.
Environmental Research Letters (Vol.
Environmental Research Letters (Vol.
DOI:10.1088/1748-9326/8/3/035020" class="reflink">[2]
DOI:10.1088/1748-9326/8/3/035020" class="reflink">[2]
The seabed also contains permafrost with huge stores of methane hydrates: the carbon content is estimated to 10 billion tonnes.
Også i havbunn finnes det permafrost med enorme mengder lagret metan, anslått til et karboninnhold på 10 milliarder tonn.
Methane is twenty times more powerful as a greenhouse gas than CO2.Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Metan har mer enn 20 ganger større drivhuseffekt enn CO2Arctic Climate Issues 2011: Changes in Arctic Snow, Water, Ice and Permafrost.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[3] It is still not clear how great a threat release of this carbon store would pose.
Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) 2011 Overview Report." class="reflink">[3].
Not enough is known about the time scale over which marine hydrates can become destabilised.
Tidsskalaen for destabilisering av marine hydrater er ikke godt nok forstått.
The time scale is probably very long for hydrates in deep sediments, but shorter for hydrates in shallow seas such as the Arctic Ocean.
Sannsynligvis er den svært lang for hydrater i dype sedimenter, men mye kortere for hydrater i grunne farvann, for eksempel i Polhavet.
Much uncertainty is related to lack of knowledge concerning the size and location of methane hydrate stores, how rapidly warmth penetrates through seawater and sediments, and the fate of methane in seawater.Possible role of wetlands, permafrost, and methane hydrates in the methane cycle under future climate change: A review.
Usikkerhetene beror på manglende kunnskap om omfanget og plasseringen av metanhydratlagrene, tid påkrevd for varmegjennomtrengning i hav og sedimenter, og skjebnen til metan i sjøvannet.Possible role of wetlands, permafrost, and methane hydrates in the methane cycle under future climate change: A review.
Reviews of Geophysics (48): 4.
Reviews of Geophysics (48): 4.
DOI:10.1029/2010RG000326 " class="reflink">[4]
DOI:10.1029/2010RG000326 " class="reflink">[4]
Melting of glaciers and ice caps is expected to raise global sea level.
Som følge av smeltende isbreer og iskapper forventer vi et stigende globalt havnivå.
Average sea level will continue to rise – and more quickly than in the period 1971-2010.
Det gjennomsnittlige havnivået vil fortsette å stige, raskere enn i perioden 1971–2010.
Models show an increase of 0.52-0.98 metres before 2100, but these results depend on warming.
Modellene viser en økning på 0,52-0,98 meter innen 2100, men modellresultatene avhenger av oppvarmingen.
So far, most of the rise in sea level has been caused by thermal expansion of seawater (a warmer ocean takes up more space); this effect is expected to continue to contribute 30-50% of the increase in years to come.
Så langt har det meste av økningen vært på grunn av [tooltip id={termisk}]termisk[/tooltip]utvidelse av havet (et varmere hav tar større plass) som forventes å fortsette å utgjøre 30–50 % framover.
Changes in the arctic cryosphere (ice on land) will underlie a substantial proportion of the expected increase.
Endringer i den arktiske kryosfæren (is på land) vil stå for en betydelig andel av den forventede økningen.
Rising sea level has particularly dire implications for densely populated low-lying areas, including many island nations in the Pacific Ocean.
Konsekvensene av slik havnivåstigning er først og fremst en utfordring for lavtliggende tett befolkede områder, som for eksempel en rekke lavtliggende øystater i Stilllehavet.
More than a billion people – most of them in Asia – live in flat coastal areas.
Mer enn én milliard mennesker - de fleste av dem i Asia – bor i lavtliggende kystområder.
Within this century, some of these areas can be inundated by rising seas.
I løpet av dette århundret kan noen av disse områdene bli oversvømt av det stigende havnivået.
The inhabitants will be forced to find solutions to the problem.
Innbyggerne vil bli tvunget til å finne måter å takle situasjonen.
Experts are hard at work trying to determine which regions will be hardest hit, but it is impossible to predict exactly how rising sea level will affect these coasts and island nations; so much depends on how great the changes are and how quickly they come about.
Eksperter jobber kontinuerlig med å finne ut hvilke regioner som vil bli hardest rammet, men det er umulig å forutse med nøyaktig i hvilken grad det stigende havnivået vil påvirke disse kyst- og øystatene, da dette i stor grad avhenger av omfanget og hastigheten på utviklingen.
Modern dynamic sea level models, which take into account storm winds and waves, paint a much more serious picture of the future for some of the low-lying islands in the Pacific than earlier models.
Nyere dynamisk modellering av havnivåstigning, som tar stormvind og bølger i betraktning, tegner et mye alvorligere bilde for noen av de lavtliggende øyene i Stillehavet enn tidligere modeller.
Empirical estimates to reduce modeling uncertainties of soil organic carbon in permafrost regions: a review of recent progress and remaining challenges.
Empirical estimates to reduce modeling uncertainties of soil organic carbon in permafrost regions: a review of recent progress and remaining challenges.
DOI:10.1088/1748-9326/8/3/035020
DOI:10.1088/1748-9326/8/3/035020
Possible role of wetlands, permafrost, and methane hydrates in the methane cycle under future climate change: A review.
Possible role of wetlands, permafrost, and methane hydrates in the methane cycle under future climate change: A review.
DOI:10.1029/2010RG000326
DOI:10.1029/2010RG000326
Various mechanisms serve to enhance or weaken the effects of these processes on climate.
Ulike mekanismer bidrar til både å forsterke og svekke disse prosessenes klimapåvirkning.
Global processes
Globale prosesser
Albedo effect at sea.
Albedoeffekten på hav.