natgillin/translations-raw huggingface dataset:
All surfaces radiate energy, often in the form of light.
Alle overflater stråler ut lys.
How much and what type of light (infrared, visible, ultraviolet) depends on the surface’s temperature.
Hvor mye og hva slags lys (infrarødt, synlig, ultrafiolett) er avhengig av overflatens temperatur.
Surfaces with temperatures common on earth radiate infrared light, whereas the sun is hot enough to radiate visible and ultraviolet light.
Overflater med jordas temperatur utstråler infrarødt lys, mens sola er varm nok til å utstråle synlig og ultrafiolett lys.
The warmer the surface, the greater the radiation.
Jo varmere en overflate er, jo større utstråling.
The energy that radiates from the sun creates the basis for weather and climate on earth.
Strålingsenergien som kommer fra sola danner grunnlaget for jordas vær- og klimaforhold.
The radiation absorbed makes the earth warmer.
Strålingen som tas opp gjør jorda varmere.
Unless an equal amount of energy is lost to outer space, the temperature on earth would increase.
For å hindre at jordas temperatur øker, må den miste like mye energi til verdensrommet som den tar opp fra sola.
Earth loses energy to space by radiating infrared light from the surface and the atmosphere.
Jorda mister energi til verdensrommet ved å stråle ut infrarødt lys fra overflaten og atmosfæren.
Averaged over the entire globe, the earth loses the same amount of energy in the form of infrared radiation as it takes up from the sun.
Dette resulterer i at jordas temperatur i gjennomsnitt over hele kloden og hele året, stråler ut like mye infrarødt lys som den tar opp fra solinnstrålingen.
For celestial bodies without an atmosphere, such as the moon or Mercury, it is easy to calculate surface temperature based simply on their distance from the sun, their size and how much sunlight they reflect.
For månen eller Merkur, som har ikke har atmosfærer, er det lett å regne ut overflatetemperaturen bare ved å vite hvor langt de er fra sola, hvor stor de er og hvor mye sollys de reflekterer.
If the same formula is applied to the earth, the calculated average surface temperature is about ‑17°C.
Tilsvarende utregning av forventet temperatur tilsier at jorda ville ha en gjennomsnittstemperatur på rundt -17 °C.
However, the gases in the atmosphere take up much of the infrared radiation emitted from the surface of the earth, which means that the atmosphere grows warmer.
Imidlertid tar gassene i jordas atmosfære opp mye av det infrarøde lyset som jordas overflate stråler ut, noe som fører til at atmosfæren varmes opp.
The warm atmosphere subsequently emits infrared radiation both out toward space and back to the surface.
Den varme atmosfæren stråler så ut infrarødt lys, både opp til verdensrommet og ned til overflaten.
The infrared light emitted down toward earth warms the surface.
Lyset som utstråles nedover varmer opp overflaten.
This process is called the greenhouse effect, and explains why the earth has an average temperature closer to +14°C than to ‑17°C.
Denne prosessen er drivhuseffekten, og den er årsaken til at jorda har en gjennomsnittstemperatur nærmere +14 °C enn -17 °C.
Water vapour is the most important greenhouse gas, followed by carbon dioxide (CO2) and methane (CH4).
Vanndamp er den viktigste drivhusgassen, etterfulgt av karbondioksid (CO2) og metan (CH4).
Climate can change as a result of natural processes or human activities.
Klimaendringer skjer som et resultat av både naturlige prosesser og menneskelig påvirkning.
The most important process behind the ongoing climate change is an increased concentration of CO2 and other greenhouse gases in the atmosphere, which enhance the greenhouse effect.
Den viktigste prosessen bak pågående klimaendringer er en økning i konsentrasjonen av CO2 og andre drivhusgasser i atmosfæren, som gjør drivhuseffekten sterkere.
The latest IPCC report summarising available knowledge and evidence shows that the concentration of CO2 in the atmosphere has increased by about 40% since the beginning of the industrial revolution.
FNs klimapanels siste gjennomgang av tilgjengelig kunnskap og dokumentasjon viser at karbondioksidets andel i atmosfæren har økt med om lag 40 % fra begynnelsen av den industrielle revolusjon til i dag.
There are clear indications that human activities have caused this increase.
Det er klare indikasjoner på at menneskelig aktivitet er årsaken til denne økningen.
The current atmospheric concentration of CO2 is far higher than any level attained through natural variation over the past 800 000 years, as demonstrated by ice cores, and it is quite certain that the increase in atmospheric CO2 levels seen in the last 100 years has been more rapid than any other increase over the last 22 000 years.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1] Read more about the greenhouse effect and changing concentrations of greenhouse gases at miljøstatus.no.
Den atmosfæriske konsentrasjon av CO2 i dag er langt høyere enn den naturlige variasjonen i CO2 over de siste 800 000 årene som vi kjenner til fra iskjerner, og det er stor grad av sikkerhet at økningen i CO2nivå i atmosfæren som har skjedd over de siste hundre årene har vært fortere enn noen andre endringer på de siste 22 000 årene.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1] Les mer om drivhuseffekten og utviklingen i drivhusgasskonsentrasjoner på miljøstatus.no.
Greenhouse gases and rising temperature
Drivhusgasser og temperaturøkning
Fundamental principles of physics decree that an increase in the concentration of greenhouse gases in the atmosphere will lead to higher temperatures on the earth’s surface.
På bakgrunn av grunnleggende fysikk kan man se at en økning i konsentrasjon av drivhusgasser i atmosfæren vil føre til en temperaturøkning på jordas overflate.
The same physical principle can be used to estimate how much the temperature will increase.
De samme fysiske prinsippene kan brukes for å estimere hvor mye temperaturen vil øke med.
That is what Svante Arrhenius did way back at the end of the 19th century.
Dette gjorde Svante Arrhenius allerede på slutten av 1800-tallet.
Modern researchers use climate models that include far more processes and feedback mechanisms than Arrhenius could take into consideration.
I dag bruker forskere klimamodeller som inkluderer veldig mange flere prosesser og tilbakekoblingsmekanismer enn Arrhenius kunne ta hensyn til.
These models reveal more details concerning where temperatures will rise, how much they will rise, and how factors such as precipitation and sea ice will be affected.
De viser mye om detaljene om hvor det vil varmes opp mer eller mindre og hvordan mange andre ting, som nedbør og havis, vil påvirkes.
Nonetheless, the give essentially the same answer to the question of how much the average temperature will increase at a doubled concentration of CO2: the current estimate is 3.2°C .Working Group I contribution to the IPCC 5th Assessment Report "Climate Change 2013: The Physical Science Basis"" class="reflink">[2]
Imidlertid har svaret på hvor mye gjennomsnittstemperaturen vil øke ved en fordobling av CO2 ikke endret seg nevneverdig, og estimeres i dag til omtrent 3,2 °C.Working Group I contribution to the IPCC 5th Assessment Report "Climate Change 2013: The Physical Science Basis"" class="reflink">[2]
Aerosols (tiny particles of soot or sulphates) in the atmosphere can have a cooling effect owing to their ability to refract and absorb incoming solar radiation.
Aerosoler (små partikler, som f.eks. sot eller sulfater) i atmosfæren kan ha en avkjølende effekt på grunn av deres evne til å spre og absorbere innkommende solstråling.
The aerosols can also have an indirect effect: they function as condensation nuclei and contribute to formation of clouds.
Aerosolene kan også gi en indirekte virkning ved at de fungerer som kondensasjonskjerner og bidrar til skydannelse.
Increased cloud cover increases the earth’s ability to reflect sunlight and thus cools the earth.
Økt skydekke øker jordas evne til å reflektere sollys, og virker avkjølende.
However, soot in aerosol form also has a warming effect.
Sot er en aerosol som også har en oppvarmende effekt.
Read more about soot as a driver of climate at miljøstatus.no.
Les om sot som klimadriver på miljøstatus.no.
Human activities release many aerosols.
Menneskelig aktivitet slipper ut mange aerosoler.
IPCC">The IPCC estimates that overall, man-made aerosols have a cooling effect; in other words, aerosols have lessened the warming we would otherwise have experienced from the increased concentrations of greenhouse gases.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1]
Les mer om IPCC">FNs klimapanel anslår at samlet effekt av menneskelige aerosoler er avkjølende, dvs. at de har redusert oppvarmingen som vi ellers skulle ha fått fra økningen i konsentrasjon av drivhusgasser.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1]
Many other natural processes also influence climate.
Mange andre naturlige prosesser påvirker også klimaet.
These processes have led to major climate changes in the past.
Disse har ført til store klimaendringer i fortida.
In the past few million years, the earth has experienced several ice ages, when ice sheets like those that now cover Greenland and Antarctica covered large parts of North America and Europe.
Over de siste millioner årene har jorda vært gjennom flere istider, hvor innlandsismasser som de som i dag dekker Grønland og Antarktis, dekket store deler av Nord Amerika og Europa.
These changes were mainly caused by gradual changes in the earth’s orbit around the sun.
Disse endringene var først og fremst forårsaket av sakte endringer i jordas sirkulasjon rundt sola.
Ice cores
Iskjerner
Solar radiation varies over an 11-ye ar cycle, and also over longer time scales.
Utstrålingen fra sola varierer over en syklus på 11 år, men endrer seg også over lengre tidsskalaer.
The latest IPCC summary of available knowledge and evidence shows that changes in solar radiation have probably contributed very little to the overall changes in climate since the beginning of the industrial era.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1] A few studies show that changes in solar radiation may have contributed to increased global average temperatures during the first half of the 20th century, but have probably played a very minor role in the last half of the century.Solar influences on climate.
FNs klimapanels gjennomgang av tilgjengelig kunnskap og dokumentasjon viser at endringer i solinnstrålingen trolig har bidratt kun i veldig begrenset grad til de samlede klimaendringene etter starten av den industrielle æra.Fifth assessment report contribution." class="reflink">[1] Enkelte studier viser at endringer i solinnstrålingen trolig kan ha bidratt til økte globale temperaturer i første halvdel av det 20. århundre, men trolig har spilt en minimal rolle i siste halvdel av århundret.Solar influences on climate.
DOI:10.1029/2009RG000282" class="reflink">[3]
DOI:10.1029/2009RG000282" class="reflink">[3]
The global climate system is also regulated by the energy balance in the oceans and the atmosphere.
Det globale klimasystemet styres videre av energibalansen i havet og atmosfæren.
Global ocean circulation and atmospheric circulation are driven by forces that strive to even out differences in temperature between high and low latitudes.
Global havsirkulasjon og atmosfærisk sirkulasjon drives av krefter som søker temperaturbalanse mellom høye og lave breddegrader.
Heat exchange between ocean and atmosphere is an important factor in regional climate patterns.
Varmeutveksling mellom havet og atmosfæren er en viktig faktor for klimaets regionale mønstre.
Conditions that influence this balance – such as changes in air and sea temperatures, or cloud and sea ice cover – will thus influence how the climate evolves.
Forhold som påvirker denne balansen, som for eksempel endrede luft- og havtemperaturer, eller endringer i skyer og havis vil dermed påvirke klimautviklingen.
On geological time scales, the concentrations of greenhouse gases – especially CO2 – change through natural processes.
På geologiske tidsskalaer endres konsentrasjoner av drivhusgasser, spesielt CO2, av naturlige prosesser.
Volcanos emit CO2 to the atmosphere.
Vulkaner slipper ut CO2 til atmosfæren.
This release is balanced by processes that capture CO2 in the seabed, and it can be demonstrated in several ways that the increase in atmospheric CO2 levels since the industrial revolution has been caused by human activities.
Dette utslippet er balansert av CO2 som blir fanget opp i havbunnen gjennom andre prosesser, og det kan vises på forskjellige måter at økningen i atmosfærens konsentrasjon av CO2 siden industrialisering har skjedd pga. menneskelige aktiviteter.
Processes at the poles
Polare prosesser
Sea ice is an important factor in the global climate system.
Havis er en viktig faktor i det globale klimasystemet.
Effects of meltwater ponds on sea ice albedo
Smeltedammers rolle for havisalbedo
Geophysical Research Letters 40 (11).2679–2683 DOI:10.1002/grl.50517 " class="reflink">[4]stimating the global radiative impact of the sea ice–albedo feedback in the Arctic.Journal of Geophysical Research: Atmospheres (116) D16, 27.
Geophysical Research Letters 40 (11).2679–2683 DOI:10.1002/grl.50517 " class="reflink">[4]stimating the global radiative impact of the sea ice–albedo feedback in the Arctic.Journal of Geophysical Research: Atmospheres (116) D16, 27.
DOI:10.1029/2011JD015804 " class="reflink">[5]
DOI:10.1029/2011JD015804 " class="reflink">[5]
Meltwater ponds on ice absorb two or three times more solar energy than exposed, thick sea ice.
Smeltedammene absorberer to til tre ganger mer solenergi enn bar, tykk havis.
Research results from the Norwegian Polar Institute imply that meltwater ponds will have a growing impact on total ice melt in the Arctic in the future.
Polarinstituttets forskning antyder at smeltedammene vil få større betydning for den totale issmeltingen i Arktis i fremtiden.
Now that the thick multiyear ice is beginning to disappear and a larger proportion of the sea ice is first-year ice, meltwater ponds are more likely to form.
Nå som den tykke flerårsisen er i ferd med å reduseres og en større del av havisen består av førsteårsis er det sannsynlig at det blir det flere smeltedammer.
Distinctly polar processes in both north and south, on land (snow, glaciers, and permafrost) and at sea (sea ice, ocean circulation, bottom water formation ) ), play a crucial role in the global climate system, acting through complex interactions and feedback mechanisms .
Unike polare prosesser, i nord og i sør, og på land (snø, isbreer og permafrost) og til vanns (havis og havsirkulasjon/dypvannsdannelse ) spiller en avgjørende rolle i det globale klimasystemet gjennom et komplekst samspill og tilbakekoblingsmekanismer .
Sea ice is an important factor in maintaining radiative balance in the global climate system through the albedoeffekten .
Havis er en viktig faktor med hensyn til opprettholdelse av strålingsbalansen i det globale klimasystemet gjennom albedoeffekten .
Snow-covered sea ice reflects about 80% of incoming solar radiation, in contrast to open seas, which absorb more than 90% of incoming solar radiation and reflect only 10% back to the atmosphere.
Snødekt havis reflekterer om lag 80 % av solinnstrålingen, i motsetning til åpent hav som absorberer mer enn 90 % av solinnstrålingen og bare sender 10 % tilbake til atmosfæren.
Because of this, changes in the proportion of sea ice and open water have a strong impact on the climate in this region.
Endringer i forholdet mellom havis og åpent hav har på denne måten stor betydning for klimautviklingen i området.
Record low amounts of sea ice are now being observed repeatedly in Arctic, whereas the extent of sea ice around Antarctica is relatively stable or increasing slightly.
Det observeres nå stadig rekordlave forekomster av havis i nord, mens havisutbredelsen i sør holder seg relativt stabil eller er svakt økende.
Nature 464, 1334–1337.
Nature 464, 1334–1337.
DOI:10.1038/nature09051" class="reflink">[6]Trends in Arctic sea ice extent from CMIP5, CMIP3 and observations.
DOI:10.1038/nature09051" class="reflink">[6]Trends in Arctic sea ice extent from CMIP5, CMIP3 and observations.
Geophysical Research Letters.
Geophysical Research Letters.
(39) 16 : 6983–6992.
(39) 16 : 6983–6992.
DOI:10.1029/2012GL052676" class="reflink">[7] A study from 2010 concluded that the changes in Arctic sea ice extent in the past few years have had less impact on temperature trends outside the region, that is south of 60°N.Contribution of sea ice loss to Arctic amplification.
DOI:10.1029/2012GL052676" class="reflink">[7] En studie fra 2010 konkluderte med at endringene i havisens utbredelse de siste årene har hatt mindre betydning for temperaturutviklingen utenfor regionen, dvs. sør for 60 °N.Contribution of sea ice loss to Arctic amplification.
Geophysical Research Letters (Volume 37, Issue 21).
Geophysical Research Letters (Volume 37, Issue 21).
DOI:10.1029/2010GL045022" class="reflink">[8]
DOI:10.1029/2010GL045022" class="reflink">[8]
Altered ice dynamics and structure, combined with uptake of heat in ice-free seas help enhance the warming of the Arctic and the loss of sea ice.
Endringer i isdynamikk og -struktur kombinert med varmeopptak i isfrie havområder bidrar til å forsterke oppvarmingen i Arktis og havistapet.
When the heat stored in this reservoir returns to the atmosphere in the autumn and winter, the warmth does not stay in the lower layers of the atmosphere, but rises to higher altitudes, where it influences Arctic wind systems, particularly air exchange between north and south.Warm Arctic—cold continents: climate impacts of the newly open Arctic Sea.
Når slik oppmagasinert varme føres tilbake til atmosfæren om høsten og vinteren blir ikke varmen værende i den nedre delen av atmosfæren, men stiger høyere opp hvor den påvirker vindsystemene i Arktis med hovedvekt på luftutveksling i en i nord-sør retning.Warm Arctic—cold continents: climate impacts of the newly open Arctic Sea.
DOI:10.3402/polar.v30i0.15787" class="reflink">[9] This is probably a contributing factor in the record low temperatures and record heavy snowfall in southern Europe, along with unusually high temperatures in the Arctic in the winter of 2009-2010.
DOI:10.3402/polar.v30i0.15787" class="reflink">[9] Dette var trolig medårsak da man opplevde rekordlave temperaturer og rekordhøye snøfall i sørligere deler av Europa og uvanlige høye temperaturer i Arktis vinteren 2009/10.
The Norwegian Polar Institute’s research on sea ice
Norsk Polarinstitutts forskning på havis
Research done by the Norwegian Polar Institute contributes toward increased knowledge about a unique climate indicator: sea ice in the Arctic.
Norsk Polarinstitutts forskning bidrar til å øke kunnskapen om den unike klimaindikatoren som havisen er i Arktis.
Under the auspices of the Senter for is, klima og økosystemer (ICE) the Polar Institute studies the physical processes that determine how sea ice evolves in the Arctic.
Gjennom Senter for is, klima og økosystemer (ICE) undersøker Polarinstituttet de fysiske prosessene som styrer utviklingen av havisen i Arktis.
The project ICE-havis focuses on understanding processes that determine mass and energy exchange – both large-scale and small-scale – between atmosphere, snow, sea ice and ocean, thus increasing our knowledge about how these components interact and which processes control how sea ice evolves.
I ICE-havis fokuseres det på å forstå prosessene som styrer masse- og energiflyten mellom atmosfæren, snøen, havisen og havet – både i liten og stor skala, og slik øke forståelsen av hvordan disse komponentene samhandler og hvilke prosesser som kontrollerer havisens utvikling.
This is achieved through extensive fieldwork in and around Svalbard, in the Barents Sea and in Fram Strait, and through model simulations using both simple and sophisticated models.
Dette gjøres gjennom omfattende feltarbeid rundt Svalbard, i Barentshavet og i Framstredet, og gjennom modellering ved hjelp av både enkle og mer sofistikerte modeller.
At the poles, cold, dense water is formed, which flows along the depths of the oceans toward the equator; to compensate, other currents form and flow at the ocean surface toward the poles.
I polare strøk dannes kaldt, tungt vann som strømmer mot ekvator i dyphavene og fører til at det dannes kompenserende strømmer mot polene i overflaten.
This is the motor in the ocean circulation system, which in turn regulates global climate.
Dette er selve motoren i havsystemet, som igjen styrer utviklingen av det globale klimaet.
New bottom water forms in only a few areas of the world’s oceans.
Nytt dypvann dannes bare i noen få havområder.
Global warming can perturb bottom water formation by warming the surface water and increasing the influx of fresh water, both of which decrease the density of the surface water.
Global oppvarming kan påvirke dypvannsdannelse gjennom overflateoppvarming og økt ferskvannstilførsel, som begge reduserer tettheten i overflatevannet.
A considerable proportion of the fresh water in the Arctic Ocean leaves the Arctic with the East Greenland Current through Fram Strait and ends up in the Greenland and Labrador seas, where it can influence the crucial bottom water formation.
En betydelig del av ferskvannet i Polhavet forlater Arktis gjennom Østgrønlandsstrømmen i Framstredet og ender opp i Grønlandshavet og Labradorhavet hvor det kan påvirke den viktige dypvannsdannelsen.
The Norwegian Polar Institute has been monitoring the fresh water current in Fram Strait since 1997, through permanently deployed instruments and annual research cruises across the current.
Norsk Polarinstitutt har overvåket denne ferskvannsstrømmen i Framstredet siden 1997, gjennom permanent utplasserte instrumenter og årlige tokt på tvers av strømmen.
The Institute reports these monitoring results in MOSJ .
Instituttet rapporterer resultatet fra denne overvåkingen gjennom MOSJ .
Snow cover, like sea ice cover, is an important factor in maintenance of radiation balance in the global climate system through the albedo effect .
Snødekket er i likhet med havisdekket en viktig faktor mht. opprettholdelse av strålingsbalansen i det globale klimasystemet gjennom albedoeffekten .
On average, about 46 million square kilometres of the earth’s surface is covered with snow every year.
Gjennomsnittlig dekkes omlag 46 millioner kvadratkilometer av jordas overflate av snø hvert år.
But the total area of this snow cover is decreasing, and the period when there is snow cover is getting shorter.
Men størrelsen på det snødekte området minker, og perioden med snødekke blir også kortere.
The latest IPPC reportFifth assessment report contribution." class="reflink">[1] shows that over the last decades, the area covered by snow has decreased by about 1.6% per decade, and the spring snowmelt is occurring earlier and earlier.
FNs klimapanels gjennomgang av tilgjengelig kunnskap og dokumentasjonFifth assessment report contribution." class="reflink">[1] viser at over de siste tiårene har området som er dekket av snø minket med om lag 1,6 % per tiår, og snøsmeltinga om våren skjer stadig tidligere.
Studies imply that the changes in surface temperature that result from changes in snow cover are smaller than those caused by altered sea ice coverage, but are more extensive and prominent in autumn and spring.The Atmospheric Response to Projected Terrestrial Snow Changes in the Late Twenty-First Century.
Studier tyder på at endring i overflatetemperatur forårsaket av endringer i snødekket er mindre enn tilsvarende endringer grunnet forandringer i havisdekket, men er mer omfattende og fremtredende om høsten og våren.The Atmospheric Response to Projected Terrestrial Snow Changes in the Late Twenty-First Century.
Climate, 23, 6430–6437..
Climate, 23, 6430–6437..
DOI:10.1175/2010JCLI3899.1" class="reflink">[10]
DOI:10.1175/2010JCLI3899.1" class="reflink">[10]
Permafrost lies under much of the land in the Arctic, and under the seabed in some places.
Permafrost utgjør store deler av grunnen i Arktis, også noen steder under havbunnen.