natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This we have done for four years, together with the trade union movement, which – spearheaded by Roar Flåthen – is working to put this issue on the agenda, to keep it there, and to renew and intensify the fight for decent work.
Det har vi gjort i fire år sammen med fagbevegelsen, som med Roar Flåthen i spissen, bidrar til å få dette opp på dagsordenen – og å holde det der, og fornye og fokusere – kampen for et anstendig arbeidsliv.
There is little doubt as to what would have happened otherwise.
Det er liten tvil om hva som ellers ville ha skjedd med disse endringene.
We reversed the amendments to the Working Environment Act that made it easier for employers to require overtime work.
Vi reverserte endringene i Arbeidsmiljøloven som ville økt adgangen til bruk av overtid.
And we reversed the amendments that reduced employment protection and increased the opportunities to employ people on a temporary basis.
Og vi reverserte endringene fra den borgerlige regjeringen som ville ha gitt svekket stillingsvern og økt mulighet for midlertidige ansettelser.
So we have now had four years without these amendments being implemented.
Vi fikk altså ikke fire år med de forslagene omsatt i praksis.
In other words, that election made a difference, as elections should.
Med andre ord: Valget spilte en rolle – slik valg bør.
The fight for decent work will continue to be high up on this Government’s agenda.
Kampen for et anstendig arbeidsliv vil fortsette å stå sentralt i den rød-grønne regjeringens videre arbeid.
And not only here at home, but also abroad.
Og det både hjemme og ute.
We are, for example, developing a strategy to promote decent work at the international level together with the trade union movement.
Internasjonalt legger vi nå sammen med fagbevegelsen opp en strategi for å utvikle et mer anstendig arbeidsliv.
We want employment levels, social security and the criteria for decent work to be given more attention in discussions on how to address the financial crisis.
Vi vil at sysselsetting, sosial beskyttelse og kriterier for et anstendig arbeid løftes høyere opp i diskusjonene om tiltakene mot finanskrisen.
We must set the agenda in the ILO.
Vi må sette dagsorden i ILO.
And we must take this agenda into the next round of trade negotiations in the World Trade Organization (WTO).
Og vi må ta denne agendaen videre til neste runde av handelsforhandlingene i Verdens Handelsorganisasjon (WTO).
Employee rights should be part of the discussions right from the start.
Da må arbeidstakernes rettigheter komme med fra start.
In the run-up to the LO Congress last summer, Roar and I agreed on two priorities:
Forut for LO-kongressen i sommer, så var Roar og jeg enig om to hovedlinjer:
Second, we will seek to strengthen national labour inspectorates in developing countries, particularly in countries where Norwegian companies have a strong presence.
Vi vil arbeide for å styrke nasjonale arbeidstilsyn i utviklingsland, spesielt der hvor norsk næringsliv er tungt til stede.
We will work through the ILO to improve international labour standards, ensure fundamental social rights and promote closer cooperation between employee and employer organisations.
Vi vil jobbe gjennom ILO for å bedre internasjonale arbeidsstandarder, sikre grunnleggende sosiale rettigheter og arbeide for økt samarbeid mellom arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjoner.
We are not suggesting that all countries should follow our model, but some may find our experience of tripartite cooperation inspiring.
– Dette er ikke en modell som alle andre land skal følge – men andre kan la seg inspirere av vårt trepartssamarbeid.
We need to have a global perspective and take initiative.
Vi må ha dette globale perspektivet og initiativet.
Such is our mobile world.
Slik er vår ”mobile” verden.
This trend will not reverse.
Denne trenden vil ikke snu.
On the contrary, it will intensify.
Den vil forsterkes.
Particularly in other countries, but – let us not forget – unfortunately here in Norway as well.
Særlig ute – men la oss ikke glemme – dessverre også her hjemme.
Achieving decent work for all is a national – but perhaps even more an international – challenge.
Utfordringene med å etablere et anstendig arbeidsliv er en nasjonal, men kanskje i enda større grad en internasjonal utfordring.
Here at home, this is a question of political will.
Hjemme handler det om politisk vilje.
We have that will.
Den viljen har vi.
And we have a tradition of tripartite cooperation and close dialogue between the social partners that we will continue to make good use of.
Og vi har en tradisjon for trepartssamarbeid og tett kontakt mellom partene – som vi skal spille videre på.
The close cooperation between the social partners in Norway is rarely a problem; it is rather one of our greatest strengths – a competitive advantage.
Da er det knapt noe problem at partene jobber tett i Norge – det er nemlig en av våre fremste ressurser, ja det er også et konkurransefortrinn for Norge.
And it is a tradition that must be upheld.
Og dette må vi ivareta.
But in our international efforts we face difficulties, because there our will is not enough; we need the will of many and we need forums where we can take decisions that make a difference, that count, that are respected.
Men ute strever vi, fordi bare vår vilje ikke er nok; vi trenger manges vilje og vi trenger fora der vi kan ta beslutninger som gjelder, beslutninger som teller og som blir respektert.
And it is the global challenges that are my main focus today.
Og det er våre globale utfordringer som er mitt hovedfokus i dag.
Without this focus, the long-term consequences of the crisis will be much more dramatic.
Uten dette fokuset blir de langsiktige konsekvensene av krisen langt mer dramatiske.
I will explain why.
Jeg vil forklare hvorfor.
And this is affecting the fight for decent work.
Dette rammer kampen for et anstendig arbeidsliv.
The international community has been right to pursue an extensive counter-cyclical policy.
Det har vært riktig av verdenssamfunnet å satse på en ekspansiv motkonjukturpolitkk.
Now we are seeing signs of the crisis ebbing away, of renewed growth and a slight upswing, as we heard from the meeting of the World Bank and the IMF in Istanbul this week.
Nå ser vi tegn til at krisen ebber ut, og det er fornyet vekst og svak oppgang, slik det meldes fra Verdensbankens og IMFs møte i Istanbul denne uka.
There are grounds for cautious optimism.
Det er grunn til å være forsiktig optimist.
Nevertheless, we must remain alert, for the recovery is fragile.
Men: Vi skal følge nøye med, for trenden er skjør.
There may be a severe backlash.
Det kan komme brutale tilbakeslag.
And we must particularly guard against the fight for decent work being compromised, against important principles being sacrificed under the pretext of this being necessary to get the wheels in motion again.
Ikke minst må vi være på vakt mot at kampen for anstendig arbeid ikke svekkes, og på vakt mot at viktige prinsipper ikke ofres under påskudd av at det er nødvendig for liksom ”å få hjulene i gang”.
As always in crisis situations, it is the weakest who are hardest hit.
Som alltid i krisesituasjoner er det de mest sårbare som rammes hardest.
A global, economic crisis brings with it the risk of a downward spiral of loss of rights, less social dialogue and a breakdown in tripartite cooperation.
En global, økonomisk krise øker faren for en nedadgående spiral med svekkede rettigheter, manglende sosial dialog og brudd på trepartssamarbeid.
We see the needs and demands of different groups being set up against each other.
Vi ser at gruppers behov og krav settes opp mot hverandre.
This undermines solidarity and policy consistency, and colours the attitudes of both the political authorities and the social partners.
Dette svekker solidaritet og konsistens i politikken, og det preger holdninger fra både politiske myndigheter og arbeidslivets parter.
Many people have lost their jobs, their homes and fundamental rights.
Mange har mistet arbeidet, hjemmet sitt og grunnleggende rettigheter.
Labour migrants, women and children are particularly vulnerable groups.
Arbeidsmigranter, kvinner og barn, er særskilt utsatte grupper.
We see an increase in the use of child labour, in cases of social dumping, and worst of all – human trafficking.
Vi ser en økning i bruk av barnearbeid, i forsøk på sosial dumping og aller verst – en økning i menneskehandel.
The ILO’s International Labour Conference in Geneva this June put the spotlight on the whole breadth of this important social issue.
ILOs årlige arbeidskonferanse i Genève i juni i år satte fokus på hele dette viktige, brede samfunnsfeltet.
And I am pleased that this year’s conference had a session dedicated to gender equality: “Gender equality at the heart of decent work”.
Og jeg er glad for at årets konferanse hadde likestilling som eget tema: ”Gender equality at the heart of decent work” – likestilling i hjertet av anstendig arbeid.
It was high time.
Det var på høy tid!
It was 24 years since this issue had last had this degree of focus and been dealt with by an ILO committee.
Det var 24 år siden sist temaet hadde denne type fokus og blitt komitébehandlet i ILO.
Women’s rights and gender equality are a high priority for the Government, and are high up on the decent work agenda.
Kvinners rettigheter og likestilling er et høyt prioritert saksfelt for regjeringen, og dette står også sentralt på hele agendaen for anstendig arbeid.
Gender equality is about equal pay, anti-discrimination efforts, schemes that make it possible to meet both family and work commitments, the right to leave of absence, paid leave, and the right and opportunity for working mothers to breastfeed their babies.
Dette handler om likelønn, innsats mot diskriminering, tilpasning mellom familieforpliktelser og arbeid, permisjonsrettigheter, lønn under permisjon, samt rett og mulighet til amming for arbeidende mødre.
Questions of principle and practice.
Praktiske og prinsipielle spørsmål.
As we know from the public debate in Norway, migration too is an area affected by gendered division of labour and differences in pay – with consequences for various types of jobs, degrees of vulnerability and remittances to countries of origin.
Også migrasjon er preget av kjønnet arbeidsdeling og lønnsforskjeller som vi jo alle kjenner fra vår hjemlige debatt - med konsekvenser for ulike typer jobber, sårbarhet og pengeoverføringer til hjemlandet.
I mentioned the ILO conference in Geneva this summer.
Jeg nevnte Genève og ILO rett for sommeren.
Here we co-hosted, together with the ILO, Germany and South Africa, a roundtable entitled “Decent work – tools to counter the crisis”, with useful input from LO and the research foundation Fafo.
Vi arrangerte et eget rundebordsforum under ILOs årskonferanse i juni – som hadde den engelske overskriften ”Decent work – tools to counter the crisis.
It was attended by representatives from many countries, organisations and the social partners.
Coherence and accountability forum” – og vi hadde er godt samarbeid og gode innspill her fra LO og FAFO.
The ILO conference culminated in a summit on the global jobs crisis, which was attended by heads of state such as President Lula and President Sarkozy.
ILO-konferansen ble avsluttet med et toppmøte om sysselsetting, hvor statsledere som presidentene Lula og Sarkozy deltok.
The general view was that the global economic system needs to be changed so as to reward work rather than speculation.
De var alle opptatt av at det globale økonomiske systemet må endres, slik at det ikke belønner spekulasjon, men arbeid.
The summit adopted the “Global Jobs Pact”, which contains recommendations for how to tackle the crisis and combat unemployment.
Toppmøtet vedtok en såkalt ”Global jobs pact”, med forslag til tiltak og politikk for medlemslandene for å kunne takle krisen og bekjempe arbeidsledighet.
The member countries took this back home with them.
Regjeringene tok dette med seg hjem til sine land.
Turning now to another international forum that met last month.
Så til et annet internasjonalt forum – i forrige måned.
It is positive that the G20 put a spotlight on employment at its meeting in Pittsburgh in the US in September.
Det er positivt at G20-landene på møtet i Pittsburgh i USA i september la stor vekt på sysselsetting.
The G20 countries have committed themselves to implementing measures to promote decent work that are in line with the ILO’s principles.
Medlemmene i G20 har forpliktet seg til å iverksette tiltak som støtter opp om anstendig arbeid – og som er i tråd med ILOs prinsipper.
This is an important signal at this level.
Et viktig signal, på dette nivået.
The G20 meeting declared that the downward spiral has stopped.
Møtet i G20 erklærte at den nedadgående spiralen er stanset.
But again, everyone is aware of how fragile the situation is, and how dangerous it is to believe that the crisis is over.
Men igjen: Alle er klar over hvor skjørt dette byggverket nå er og hvor farlig det er å tro at krisen er over.
And it isn’t over in Norway.
Det er den heller ikke i Norge.
We still need to combat unemployment, and promote social protection, employee rights and carefully targeted value creation – with particular focus on green initiatives.
Det kreves fortsatt innsats mot arbeidsledighet, for økt sosial beskyttelse, for arbeidstakeres rettigheter og for målrettet innsats for verdiskapning – og et særlig fokus på verdiskaping av den grønne sorten.
A positive factor seems to be emerging from discussions in key countries and international forums: there is considerable agreement about the diagnosis.
Ett positivt trekk synes å avtegne seg nå når vi følger diskusjonene i sentrale land og internasjonale fora: Det er ganske stor enighet om diagnosen.
But the question of treatment, of action and follow-up, is another matter.
Men et annet spørsmål er behandlingen, handlingen, oppfølgningen.
So we have to ask ourselves: How much agreement can we muster on the necessary reforms of the international system?
Det vil si: Hvor stor enighet kan vi mobilisere for nødvendige reformer av det internasjonale systemet?
Decisions are made in a range of formal bodies, from the World Bank and the IMF, which are currently meeting in Istanbul, to regional organisations like the EU.
Vedtak skjer i formelle organer – fra Verdensbanken og IMF, som akkurat nå møtes i Istanbul – til regionale organer som EU.
I believe that Norway must actively promote its views both in the informal arenas, where the parameters are often set, and in the formal arenas, where the decisions are made.
Jeg mener vi på norsk side må legge stor vekt på å nå frem med våre syn både i de uformelle fora, der ofte premissene legges, og samtidig i de formelle fora der vedtak fattes.
In this context I believe we are at a disadvantage outside the EU – as you know.
Her er det etter min mening et minus for oss – ja, dere kjenner jo min holdning her – at vi står utenfor EU.
This is not a new situation for Norway.
Det er ikke en ny situasjon for Norge.
But the prospect of a weaker Nordic presence and influence in bodies such as the World Bank and the IMF is a cause for concern.
Men det vil være alvorlig om vi i tillegg skulle oppleve svekket nordisk nærvær og innflytelse i organer som Verdensbanken og IMF.
This is something we must work hard to prevent, and I have therefore taken an initiative with this in view.
Det må vi jobbe hardt for at ikke skal skje, og jeg har derfor tatt et initiativ her i den forbindelse.
Now to some concrete elements in the Government’s strategy for decent work and employees’ rights at international level.
Så til noen konkrete deler av regjeringens strategi for anstendig arbeid og styrking av arbeidstakeres rettigheter globalt.
Our overall objective is this: to promote fair globalisation, where workers in all countries enjoy basic rights and their rightful share of the wealth created.
Vårt overordnede mål er dette: Å bidra til rettferdig globalisering.
The Government is convinced that more equitable distribution of the benefits and burdens of globalisation will be vital for greater liberalisation of world trade.
I tillegg er regjeringen overbevist om at en bedre fordeling av globaliseringens fordeler og ulemper vil være avgjørende for at ytterligere åpning av verdenshandelen skal være politisk mulig.
We need an open system.
Vi trenger et åpent system.
And it is crucial that openness is perceived as an opportunity rather than a threat.
Og avgjørende for at denne åpningen skal forstås og sees som en mulighet og ikke som en trussel.
Cooperation with the trade unions and employers’ associations will be essential, at both national and international level, and we will therefore intensify our contact with the social partners.
Samarbeidet med fagbevegelsen og arbeidsgiversiden er avgjørende i dette arbeidet, både nasjonalt og internasjonalt, og vi vil trappe opp denne kontakten.
That is our strategy.
Det er strategien.
In our trade policy, as I have mentioned, the WTO has been our most important global arena for promoting economic development.
I handelspolitikken er som nevnt WTO vårt fremste globale instrument for å fremme økonomisk utvikling.
For more than 15 years, Norway has been seeking to put decent work on the agenda first of the GATT and then of the WTO.
Norge har i mer enn 15 år arbeidet for å få satt anstendig arbeid på dagsorden i GATT – og videre i WTO.
But so far, we have not succeeded.
Men det har til nå ikke lyktes.
The mandate for the current round of negotiations – the Doha round – has no specific reference to decent work.
Mandatet for den forhandlingsrunden som nå pågår, som kalles Doha-runden, inneholder ikke en spesifikk referanse til anstendig arbeid.
Certain countries – and we know which they are – are afraid that such demands could be a form of concealed protectionism.
Noen land – og vi kjenner til dem – frykter at slike krav kan være skjult proteksjonisme.
Several developing countries expressed the same fear – that this would be used against them.
Flere utviklingsland hadde den samme frykten da – at dette ville bli ”brukt mot dem”.
But the inclusion of environmental considerations has functioned as intended, and we must apply these lessons learned to our efforts to protect employee rights.
Men det har fungert etter hensikten, og disse erfaringene må vi ta med oss i arbeidet for vern av arbeidstakernes rettigheter.
The ILO Declaration on Social Justice for a Fair Globalization addresses this very issue in the following – and I have divided this important statement into two parts: “(part 1) that the violation of fundamental principles and rights at work cannot be invoked or otherwise used as a legitimate comparative advantage and (part 2) that labour standards should not be used for protectionist trade purposes.”
ILOs erklæring ”Social justice for fair globalisation” går inn i akkurat denne problemstillingen – ved å si følgende – og dette er en veldig viktig setning, i to deler: Del 1: Brudd på grunnleggende arbeidsrettigheter kan ikke anvendes for å skape et konkurransefortrinn – og (del 2) standarder for anstendig arbeid kan heller ikke anvendes for proteksjonistiske handelshensyn.
This is the ideal interpretation.
Dette er den ideale forståelsen.
And here too, international trade union cooperation has an important and constructive role to play.
Også i denne diskusjonen har internasjonalt fagforeningssamarbeid en viktig og konstruktiv rolle å spille.
In connection with the WTO Ministerial Conference in Hong Kong four years ago, Roar and I both emphasised that employee rights should be a WTO concern.
I forbindelse med WTOs ministermøte i Hong Kong for fire år siden understreket både Roar og jeg at arbeidstakeres rettigheter hører hjemme i WTO.
And Pascal Lamy, the Director General of the WTO, agreed.
Og generaldirektøren i WTO Pascal Lamy var enig i det.
This issue must be included in the next round of negotiations in the WTO, i.e. the one after the Doha round.
Ved den neste forhandlingsrunden i WTO – altså etter Doha-runden – må dette inn.
The work of the ILO and the WTO needs to be more closely coordinated.
Det må bli bedre samsvar mellom ILOs og WTOs arbeid.
The ILO is an important player in terms of standards and norms.
ILO er viktig når det gjelder standarder og normer.
But it is the WTO that has the teeth and can make sure that the rules are followed.
Men det er WTO som har ”tennene som biter” og kan påse at reglene følges.
The main task now is to ensure that the Doha round culminates in a new WTO agreement that both safeguards Norwegian interests and gives developing countries better access to world markets.
Hovedoppgaven er nå å arbeide for at Doha–runden avsluttes ved at det ferdigforhandles en ny WTO-avtale som både sikrer norske interesser og som gir utviklingslandene bedre adgang til verdenshandelen.
In the next round, the negotiations should set clear decent work targets.
I neste runde må forhandlingene også fokusere på klare mål for anstendig arbeid.
So to another topic that has been in the headlines recently.
Så til et annet og medieaktuelt tema.
The Government is taking an ambitious approach to incorporating employee rights in Norway’s free-trade agreements.
Regjeringen har også lagt opp til en ambisiøs tilnærming når det gjelder å innarbeide arbeidstakerrettigheter i Norges frihandelsavtaler.
It is our position – and it is the united position of the EFTA countries – that references to basic employee rights and the ILO conventions should be included in the preambles to trade agreements.
Det er vår posisjon – og en omforent EFTA-posisjon – at det skal inkluderes referanser til arbeidstakeres grunnleggende rettigheter og til ILO-konvensjonene i innledningen til handelsavtalene.
This is our clear ambition.
Det er våre klare ambisjon.
But we want to go further.
Men: Vi ønsker å gå lenger.
Following a Norwegian initiative, a working group has been established in EFTA to draw up specific proposals for how labour standards can be further incorporated into EFTA trade agreements in the future.
På norsk initiativ er det etablert en arbeidsgruppe i EFTA som skal komme med konkrete forslag på hvordan arbeidsstandarder i enda sterkere grad skal innarbeides i EFTA-handelsavtaler i framtiden.
And the social partners will of course be involved in this work.
Og partene i arbeidslivet skal selvsagt involveres i denne prosessen.
In many ways, this too is policy of engagement.
På mange måter er også dette ”engasjementspolitikk”.
Such a step would help to ensure the continuation and scaling up of the projects currently being implemented under the auspices of LO in Romania and Bulgaria.
Denne innsatsen vil således være en videreføring og oppskalering av de allerede pågående prosjekter i LO-regi i Romania og Bulgaria som vi finner under de nåværende ordningene.
It is also interesting to note that Poland is, in fact, the country that receives most Norwegian “aid” in this context.
Det er for øvrig et interessant faktum at i og for seg er Polen det land av alle som mottar mest norsk ”bistand”.
Looking now beyond Europe, decent work is also to be promoted in our development cooperation.
Videre ut over Europa: Anstendig arbeid skal også løftes i utviklingspolitikken.
Norway will utilise the broad dialogue we have with recipient countries – both alone and together with other donors – to promote the principles of decent work.
Norge vil bruke den brede dialogen vi har – det være seg alene, eller i fellesskap med andre giverland - med de land som mottar utviklingshjelp til å fremme prinsippene for anstendig arbeid.
And these efforts should be based on the ILO conventions that these countries have committed themselves to.
Også dette arbeidet bør ta utgangspunkt i ILO-konvensjonene som disse landene allerede har forpliktet seg på.
Norwegian companies that operate in developing countries are already obliged to follow these principles, as part of their corporate social responsibility (CSR).
Også bedrifter som opererer i utviklingsland er forpliktet til å følge disse prinsippene – som er en del av næringslivets samfunnsansvar, CSR.
Their performance in this area is to be reported in annual reports and in other ways.
Det vil kunne rapporteres i årsmeldinger og på andre måter hvordan bedriftene oppfyller disse forpliktelsene.