natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At the G20 meeting in London in April 2009, the major actors decided to coordinate their national policies and agreed on the scale and approach of international measures.
G20-møtet i London i april 2009 betydde at de tyngste landene samordnet sine nasjonale politiske tiltak og ble enige om omfang og innretning av internasjonale tiltak.
They also agreed to provide additional funding for the IMF and other international financial institutions to help member countries that had been particularly severely affected.
De ble også enige om å tilføre IMF og andre internasjonale finansinstitusjoner nye finansielle ressurser for å kunne bistå særlig hardt rammede medlemsland.
In parallel with the most serious financial crisis since the interwar years, we have been seeing a continuous shift in regional and global power and influence.
Bakom og parallelt med utbruddet av den alvorligste finanskrisen siden mellomkrigstiden, pågår en stadig forskyvning i regional og global makt og innflytelse.
New states are entering the arena due to factors such as population growth, production rates, technological advances or emission levels.
Nye stater melder seg på gjennom befolkningsvekst, produksjon, teknologi og utslipp.
As these countries step into the limelight, we see increasingly clearly that established international institutions – created under strong Western influence right after the Second World War – are gradually losing both representativeness and legitimacy.
Jo tydeligere de markerer seg, desto tydeligere ser vi at etablerte internasjonale institusjoner – skapt med vestlig dominans i en kontekst etter den annen verdenskrig – svekkes, både i representativitet og legitimitet.
All these threads are interwoven, forming a complex backdrop to the efforts to reform the international system.
Alle disse trådene vever et komplekst bakteppe for reformer av det internasjonale systemet.
It is difficult at the best of times for so many actors with such different departure points – political, economic, cultural and religious – to reach agreement.
Det er krevende nok å oppnå enighet blant så mange aktører – med ganske så ulikt utgangspunkt – politisk, økonomisk, kulturelt og religiøst.
And it is particularly difficult when a large number of governments are at the same time being held accountable at home for the way they are handling the financial crisis and its impact on individuals, families and local communities as jobs and welfare services come under pressure.
Og det er særlig utfordrende når en lang rekke regjeringer samtidig stilles til nasjonalt ansvar for å håndtere virkningene av finanskrisen her og nå, med de virkningene den har for enkeltmennesker, familier og de lokalsamfunn som opplever press mot arbeidsplasser og velferd.
For even in this global era, all policies have local effects.
For selv i den globale tidsalder er all politikk lokal.
At the start of the crisis, we were afraid that banks could collapse.
I den innledende fasen av krisen fryktet vi for at banker ville gå konkurs.
Now we fear that countries could suffer the same fate.
Nå frykter vi for at stater kan lide samme skjebne.
In many countries, including ones with which Norway has close ties, major gaps can develop between demands, expectations and accustomed standard of living on the one hand, and the state’s ability to deliver on the other.
I mange land, som også står Norge nært, kan det oppstå store gap mellom krav, forventninger og tilvant levestandard på den ene siden, og politisk evne til handling på den andre siden.
And this can happen fast.
Alt dette kan skje fort.
National and international political structures that we have perceived as robust and reliable could suddenly prove fragile.
Det vi har oppfattet som solide, nasjonale og internasjonale politiske strukturer, kan på kort tid bli skjøre.
Again, there are lessons to be learned from the thirties.
Igjen kan vi hente lærdom fra 1930-årene.
The Great Depression paved the way for authoritarian forms of government, and the creation of scapegoats.
Da gjorde økonomisk nedgang veien kortere til autoritære styresett og utpeking av syndebukker.
It is a paradox that at a time when the world really needs stronger regional and international organisations, individual countries are being forced to look inwards as they grapple with their national crises, and may be unable or even unwilling to build up the international governance structures that are needed.
Det paradoksale kan skje at mens det verden virkelig trenger er sterkere regionale og internasjonale organer, så kan enkeltland i håndtering av sin egen krise, bli tvunget til å se innover og motsette seg eller mangle evnen til å bygge opp de internasjonale styringsordningene som behøves.
The capacity and will to take on obligations that extend beyond national responsibilities may be significantly reduced.
Evnen og viljen til å ta ansvar utover eget land og befolkning kan bli kraftig redusert.
Norway too is affected by the financial crisis.
Også Norge er berørt av finanskrisen.
Our exports have fallen in step with the drop in demand in key markets.
Vår eksport er påvirket av fallende etterspørsel i nøkkelmarkeder.
The Government is giving priority to keeping the Norwegian economy in order.
Regjeringen prioriterer arbeidet med å holde orden i norsk økonomi.
We are pursuing an active policy to safeguard welfare services and jobs, and to modernise our society.
Vi fører en aktiv politikk for å sikre velferd, arbeid og modernisering av det norske samfunnet.
The OECD’s recent evaluation of Norway’s response to the crisis indicates that our measures have been on target and have generally achieved the desired results.
OECDs nylige vurdering er at de norske tiltakene mot krisen har vært godt innrettet og langt på vei hatt ønsket virkning.
The important task for Norway is to maintain this situation, and not least prevent unemployment from rising.
Vår egen nasjonale utfordring er å ta godt vare på dette utgangspunktet, ikke minst ved å hindre at arbeidsledigheten stiger.
One of the main tracks of our foreign policy should, as before, be to promote an international legal order, with strong, adaptable international organisations that can respond to the imbalances I have referred to and help us to resolve them.
I vår utenrikspolitikk må hovedsporet være å videreføre vårt arbeid for en internasjonal rettsorden, med sterke og tilpasningsdyktige internasjonale organisasjoner som kan møte ubalansene og bidra til å styre oss ut av dem.
I would now like to discuss some different areas that illustrate how the financial crisis has affected both international politics and Norwegian foreign policy.
La meg videre resonnere rundt noen områder som illustrerer finanskrisens virkninger for internasjonal politikk og for norsk utenrikspolitikk:
Firstly, international cooperation.
For det første: det internasjonale samarbeidet.
One of the most important reasons why we have so far managed to prevent the financial crisis from developing into a depression like the one in the thirties is that we have responded with close multilateral cooperation.
En av de viktigste grunnene til at vi så langt har unngått 1930-tallets depresjon, er at vi møtte finanskrisen med tett multilateralt samarbeid.
A range of institutions were already in place, and states were willing to make use of them.
Statene hadde et institusjonsapparat på plass og var villige til å ta det i bruk.
Coordinated rescue packages on an unprecedented scale were a key factor in preventing a total collapse of the world economy.
Koordinerte redningsaksjoner som savner sidestykke i historien, hindret langt på vei et sammenbrudd i verdensøkonomien.
With the help of the World Trade Organization (WTO) multilateral trading system, we have so far also managed to avoid a shift towards greater protectionism.
Ved hjelp av det multilaterale handelssystemet i Verdens handelsorganisasjon (WTO) har vi så langt også klart å unngå dreining i proteksjonistisk retning.
Our global set of rules helped to prevent short-term protectionist actions despite pressure to take such action in many countries.
Det globale regelverket har bidratt til å hindre kortsiktig proteksjonistiske handlinger, til tross for innenrikspolitisk press for slike tiltak i mange land.
According to the WTO, the world economy is just as open today as it was before the crisis, but we note warnings that individual countries may feel forced to protect themselves against other countries’ rescue packages by increasing trade barriers, particularly of a surreptitious and indirect nature.
Ifølge WTO er verdensøkonomien like åpen i dag som før krisen, men det advares mot at land vil kjenne seg presset til å beskytte seg mot andre lands tiltakspakker gjennom økte handelshindringer, skjulte og indirekte.
It is vital for Norwegian interests to prevent this from happening.
Det er vesentlig for norske interesser at dette ikke skjer.
Global free trade is crucial for Norwegian interests.
En åpen verdenshandel er avgjørende for norske interesser.
The Government will therefore continue to work in all relevant forums to counter increased protectionism.
Regjeringen vil derfor fortsette å arbeide i alle relevante fora for å motvirke økt proteksjonisme.
The question is whether the global spirit of cooperation from 2008/2009 can be maintained now that the most acute phase of the financial crisis has passed.
Spørsmålet er om den globale samarbeidsånden fra 2008/2009 kan opprettholdes, siden den mest akutte fasen av finanskrisen er over.
For recovery is uneven.
For oppsvinget er ujevnt.
There is disagreement about when the rescue packages should be phased out and austerity measures phased in.
Det er uenighet om når tiltakspakkene skal fases ut og innstrammingstiltak fases inn.
Tensions between surplus and deficit countries are becoming more visible.
Krisen synliggjør gnisninger mellom overskuddsland og underskuddsland.
Some countries have not felt the full brunt of the crisis – in social and political terms – before now, with the effects of record-high deficits and record-high debt hitting home at the same time.
For noen land melder krisens sosiale og politiske bredside seg først nå – med virkningene av rekordunderskudd og rekordgjeld på samme tid.
The deficits have to be reduced and the loans serviced.
Underskuddene må ned og gjelden må betjenes.
Altogether this can have major implications for domestic policy.
Samlet sett kan det blir en stor belastning innenrikspolitisk.
It will soon be 10 years since these negotiations started.
Det er snart ti år siden disse forhandlingene startet.
A good deal has been achieved, but nothing can be counted on until all the issues have been settled.
Mye er oppnådd, men ingen ting er klart før alt er klart.
And until the Doha Round is concluded, it will also be difficult to make progress on other world trade agendas, for example on key issues such as agreements that focus on the environment and the promotion of trade in environmentally friendly goods and services, including climate technologies, as well as workers’ rights and the right to decent work.
Det blir krevende å komme videre med andre dagsordener for verdenshandelen hvis ikke Doha-runden kommer i havn – som for eksempel viktige spørsmål som avtaler som legger stor vekt på miljø og fremmer handel med miljøvennlige varer og tjenester, herunder klimateknologi, eller avtaler som ivaretar arbeidstakernes rettigheter og retten til anstendig arbeid.
These agendas are on hold until the Doha Round is concluded.
Denne dagsorden lar vente på seg før Doha-runden kommer i mål.
Norway will do what it can to ensure that these issues are given priority and to facilitate a rapid completion of the Doha round, at the same time as we will maintain our positions in the negotiations.
Norge vil gjøre sitt for å prioritere disse spørsmålene og bidra til en snarlig sluttføring av Doha-runden – og vi vil holde fast ved våre posisjoner i forhandlingene.
Secondly, Mr President,
President, for det andre:
In parallel with and related to the effects of the financial crisis, multilateral cooperation is undergoing change.
Parallelt og vevet inn i virkningene av finanskrisen endrer det multilaterale samarbeidet seg:
The importance of the G20 reflects the shift in global power towards Asia, and China in particular.
Viktigheten av G20 illustrerer den globale maktforskyvningen som har funnet sted i retning Asia og særlig Kina.
We are witnessing a significant change in the balance of power in international politics.
Vi er vitne til en vesentlig endring i maktforholdene i internasjonal politikk.
The shift in power started before the financial crisis erupted, but it has since accelerated and intensified.
Maktforskyvningen startet før finanskrisen brøt ut – men er blitt fremskyndet og forsterket.
We are seeing new alliances forming – led by China, India, Brazil, Indonesia, South Africa and others – and new forms of collaboration developing in a range of areas including climate change, development, health and human rights.
Vi ser nye allianser – ledet an av Kina, India, Brasil, Indonesia, Sør-Afrika og andre – som bygger nye samarbeidsrelasjoner, også innen områder som klima, utvikling, helse og menneskerettigheter.
The facts, Mr President, are clear: we cannot expect to find international solutions to key issues unless the emerging economies have a place at the table.
Realiteten, President, er klar: Vi kan ikke forvente internasjonale løsninger på avgjørende spørsmål uten at de fremvoksende økonomiene sitter ved bordet.
We saw this at the climate change negotiations in Copenhagen, and we saw it in the run-up to the negotiations in Bali and at the WTO Ministerial Conference in the summer of 2008.
Vi så det ved klimaforhandlingene i København, vi opplevde det under opptakten til under forhandlingene på Bali og under WTOs ministermøte sommeren 2008.
It is in all respects positive that the emerging economies are being included, are being given and are taking responsibility.
Det er udelt positivt at de fremvoksende økonomier inkluderes, får ansvar og tar ansvar.
But we see that this will make it more difficult to reach international agreement.
Men vi ser at det blir mer krevende å nå internasjonal enighet.
And important questions are being raised about the formal status of a forum like the G20, and the relationship between the G20, the large majority of countries that are not members, and other – formal – institutions, particularly within the UN system.
Og det reises viktige spørsmål i forhold til den formelle status til et forum som G20 – og forholdet mellom G20 og det store flertall av land som ikke deltar og de øvrige formelle institusjonene, ikke minst innenfor FN-systemet.
It is generally positive, including for Norway, that the G20 took action in response to the crisis.
Det er positivt, også for Norge, at G20 viste handlekraft i møte med krisen.
But the G20 is a self-appointed group.
Men G20 er en selvoppnevnt gruppe.
It has not been elected or appointed; it does not have statutes or rules.
Den er ikke valgt eller utnevnt, den har ikke statutter eller regelverk.
The challenges of the financial crisis have dominated the agenda since the G20 countries first met at head of state and government level in November 2008.
Finanskrisens utfordringer har dominert dagsorden siden G20-landene første gang møttes på stats- og regjeringssjefsnivå i november 2008.
But we see signs that the G20 forum will provide the informal basis for formal decisions on a wide range of other issues – from climate change to trade, and who knows what other foreign-policy-related areas.
Men vi ser tegn til at det vil være i G20-kretsen at det uformelle grunnlaget for formelle beslutninger legges for en lang rekke andre saker – fra klima til handel – og hvem vet hvilke andre utenriksrelaterte områder.
This raises political questions and questions of principle about the legitimacy of such decisions.
Dette reiser prinsipielle og politiske spørsmål ved beslutningenes legitimitet.
More than 160 of the world’s countries, including Norway and the other Nordic countries, do not take part.
Over 160 av verdens land, inkludert Norge og Norden, deltar ikke.
A Nordic voice should have a place in the G20, given the level of Nordic engagement, our role in international cooperation, our combined weight in the world economy and our financial contributions to international financial institutions.
En nordisk stemme hører hjemme i G20, gitt det nordiske internasjonale engasjementet, vår rolle i internasjonalt samarbeid, vår samlede tyngde i verdensøkonomien og våre finansielle bidrag til finansinstitusjoner.
It is the emerging economies – particularly China – that have experienced the fastest recovery, and they are now the growth engine in the world economy.
Det er de fremvoksende økonomiene – og da særlig Kina – som har hatt det raskeste oppsvinget og som nå representerer vekstmotoren i verdensøkonomien.
China’s importance in most connections is growing faster than most people could have expected.
Kinas betydning i de fleste sammenhenger vokser raskere enn de fleste kunne tro.
It is now reported that China’s exports have increased by more than 40% over the last year, and it has overtaken Germany as the world’s largest exporter.
Det rapporteres nå om en økning i Kinas eksport på over 40 prosent siste år og landet har passert Tyskland som verdens største eksportør.
China is expected to surpass Japan as the second largest economy in the world, and it may outstrip the US as the world’s largest economy in just 15 years.
Kina passerer trolig Japan som verdens nest største økonomi og kan overta for USA som verdens største allerede om 15 år.
Today, there is hardly any area where China is not already the largest or next largest player.
I dag finnes det knapt noe område hvor Kina ikke allerede er verdens største eller nest største aktør.
And it is entering the playing field with far more confidence than was the case just a few years ago.
Og det er en aktør som melder seg på med en helt annen selvbevissthet enn for bare få år siden.
This is of importance for virtually every aspect of international relations.
Dette får betydning på nær sagt alle områder av de internasjonale relasjonene.
The growth that China has experienced over the last 30 years has benefited the country’s huge population and deserves recognition.
Den vekst Kina har opplevd de siste 30 år er til beste for landets enorme befolkning og fortjener anerkjennelse.
It has reduced degrading poverty and stimulated a significant part of the growth in the world economy.
Kinas vekst har redusert uverdig fattigdom og stimulert viktige deler av den veksten verden nå opplever.
Today, China’s growth is based more on domestic demand and less on export than before.
I dag er Kinas vekst i større grad enn tidligere basert på innenlandsk etterspørsel og ikke like mye på eksport.
This makes it easier for it to choose its economic policy strategies without too much consideration of the rest of the world.
Det forsterker landets mulighet til å kunne velge økonomisk-politiske strategier uten å skjele for mye til omverdenen.
Previously, it was only the US economy that was strong enough to take such an independent line.
Før var det bare USAs økonomi som var stor nok til å føre en slik uavhengig linje.
But China too is vulnerable, and the Chinese authorities themselves are concerned about its present basis for growth.
Men også Kina er sårbar, selv kinesiske myndigheter uroes over grunnlaget for den kinesiske veksten.
Until recently, China preferred to play a less prominent role in international politics.
Til nå har Kina bevisst valgt å spille en mer tilbaketrukket rolle i internasjonal politikk.
The relationship between the US and China, or the G2 as some call it, will be of great significance.
Forholdet mellom USA og Kina, eller G2 som noen kaller det, vil ha stor betydning.
To a certain extent, China’s ascent has been at the cost of the US.
Fremveksten av Kina har i en viss forstand gått på bekostning av USA.
But this relationship is a complex one characterised by mutual dependence, and thus mutual vulnerability.
Men forholdet er komplekst og preges av gjensidig avhengighet – og derfor av gjensidig sårbarhet.
In Africa we see an ambitious China, with its energy agreements and engagements in major infrastructure and food production projects.
I Afrika møter vi et ambisiøst Kina, med energiavtaler og store prosjekter innen infrastruktur og matproduksjon.
This is a vivid illustration of a new way of building foreign and development policy alliances.
Vi får levende innblikk i andre former for utenriks- og utviklingspolitisk alliansebygging.
China’s approach to cooperation is different from that of traditional development partners, for example in that it focuses far less on the recipient country’s “internal affairs”, such as human rights.
Kina legger ganske andre føringer på samarbeidet landet innleder, blant annet ved å fokusere langt mindre på såkalte indre anliggender som respekten for menneskerettighetene.
China is also asserting itself more actively in its neighbouring areas.
Kina hevder seg også sterkere i sine nærområder.
Energy security and supply lines are issues of growing importance in this region too.
Energisikkerhet og forsyningslinjer er av økende betydning også her.
Although China is the world’s fifth largest oil producer, its oil consumption has exceeded domestic production since 1993, and it now imports half of the oil it consumes.
Selv om Kina er verdens femte største oljeprodusent, har oljeforbruket siden 1993 vært større enn den innenlandske produksjonen og landet importerer nå halvparten av sitt forbruk.
For Norway, Mr President, this means that we meet Chinese interests in connection with agendas of mutual concern, such as maritime security and new transport routes.
For Norge, President, innebærer dette at vi møter kinesiske interesser innen felles problemstillinger som for eksempel maritim sikkerhet og nye transportruter.
We note China’s rapidly growing engagement in Arctic issues.
Vi merker oss Kinas sterkt voksende engasjement rundt arktiske saker.
We have centres of expertise that could cooperate with their Chinese counterparts on developing opportunities in the region.
Vi har sterke fagmiljøer som kan utvikle nye muligheter sammen med kinesiske motparter.
And China is showing an interest in our social model, not least our welfare systems.
Og vi opplever kinesisk interesse for vår samfunnsmodell, ikke minst innretningen av våre velferdsordninger.
There is potential for cooperation here.
Dette gir et grunnlag for samarbeid.
Norway could also be the first European country to enter into a trade agreement with China, and the Government is giving high priority to the completion of this work.
Norge kan også bli det første europeiske land med en handelsavtale med Kina – og sluttføringen av dette arbeidet prioriterer regjeringen høyt.
In the light of China’s growing importance in almost all areas, the Government launched a China strategy in 2007.
I lys av Kinas voksende betydning på nær sagt alle områder lanserte regjeringen en Kina-strategi i 2007.
China is increasingly targeting activities towards the Norwegian market, and Norway also has a visible presence in China.
Kina øker sin aktivitet mot det norske markedet og Norge er også synlig i Kina.
The Government has decided that Norway will take part in EXPO 2010 in Shanghai, and this will provide good opportunities for public diplomacy within a wide range of sectors.
Regjeringen har besluttet at Norge skal delta på verdensutstillingen EXPO 2010 i Shanghai, noe som gir gode muligheter for omdømmebygging innenfor en lang rekke sektorer.
In Norway’s relations with India too there has been an increase in contact and activities, with strong growth in trade since 2005.
Også i Norges forhold til India har det skjedd en opptrapping av kontakter og aktivitetsnivå, med kraftig vekst i samhandelen siden 2005.
The most important feature of Norway’s engagement is its breadth.
Det viktigste nye kjennetegnet er bredden i det norske engasjementet.
It began with business ties, but now we are seeing cooperation involving research institutions, arts communities and a wide range of civil society organisations.
Næringslivet var først, men nå kommer forskningsmiljøer, organisasjoner, kultur og sivilsamfunn.