natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Last month the Security Council extended the mandate of the United Nations Assistance Mission in Afghanistan (UNAMA).
Sikkerhetsrådet fornyet sist måned mandatet for FNs operasjon i landet, Unama.
The new mandate is very similar to the previous one, but the principles of Afghan ownership and the gradual transfer of responsibility to the Afghan authorities are confirmed and more clearly defined.
Det nye mandatet avviker ikke mye fra det forrige, men prinsippene om afghansk eierskap og gradvis overføring av ansvar til afghanske myndigheter bekreftes og tydeliggjøres.
The Afghan authorities have been more closely engaged in the drafting of the mandate than previously, which demonstrates their desire to take more responsibility for their own situation.
Afghanske myndigheter har vært sterkere involvert i utformingen av mandatet enn tidligere, noe som viser deres ønske om å ta et større ansvar for egen utvikling.
Norway has been calling for greater Afghan ownership for a long time, and we are pleased to see that this principle has now gained acceptance in the international community.
Styrket afghansk eierskap er en prosess Norge har oppmuntret til i lang tid, og vi er glad for at dette prinsippet nå har festnet seg i det internasjonale samfunn.
As I said by way of introduction, the past ten years have seen both progress and setbacks, and it is often the setbacks that have attracted most attention.
Det har vært fremskritt og tilbakeskritt, og ofte er det slik at tilbakeskrittene får størst oppmerksomhet.
But we should also highlight some of the achievements the Afghan authorities and the Afghan people have made during the past decade with the support of the international community.
La oss likevel også synliggjøre noe av det afghanske myndigheter og afghanerne selv har fått til med støtte fra det internasjonale samfunn i løpet av det siste tiåret.
One of the aims of our efforts in Afghanistan is to safeguard the country against international terrorists in the future as well.
Et mål for vår innsats i Afghanistan er å trygge landet mot internasjonale terrorister også i fremtiden.
Today Afghanistan is a country that has elected leaders.
Afghanistan er i dag et land med folkevalgte ledere.
As the last parliamentary and presidential elections have shown, the elections are far from perfect.
Valgene er langt fra perfekte, slik de siste parlaments- og presidentvalgene har vist.
The infrastructure has been greatly improved, particularly as regards roads and electricity supply.
Det har vært en kraftig forbedring av infrastrukturen, spesielt mht vei og elektrisitetsforsyningen.
More than 10 000 kilometres of roads have been upgraded.
Mer enn 10.000 km vei er utbedret.
The first power line through Afghanistan from Central Asia has been completed and others are in the planning stages.
Den første kraftlinjen fra Sentral-Asia og gjennom Afghanistan er fullført og andre planlagt.
This has contributed to a more stable supply of electricity to an increasing number of places and people.
Dette har gitt bidratt til mer stabil strømforsyning til flere steder og til flere mennesker.
A new railway line is being built that will link Afghanistan to the Central Asian countries, Russia, China and Pakistan.
Det pågår bygging av en ny jernbanelinje som vil knytte Afghanistan til de sentralasiatiske land, Russland, Kina og Pakistan.
All these improvements are helping to stimulate further economic development by exploiting one of Afghanistan’s natural advantages, i.e. its location as a geographical hub in a large region.
Alt i alt bidrar dette til å stimulere til en ytterligere økonomisk utvikling ved å utnytte en av Afghanistans naturgitte fordeler – nemlig å være et geografisk knutepunkt i en stor region.
Economic growth is stable and high.
Den økonomiske veksten er jevn og høy.
Per capita GDP has more than doubled during the past decade, but it was originally very low.
BNP per capita er mer enn doblet det siste tiåret, men fra et svært lavt utgangspunkt.
At the same time tax revenues have increased from virtually nothing in 2001 to more than NOK 6 billion last year.
Samtidig har skatteinntektene økt fra nesten null i 2001 til over 6 milliarder kroner i fjor.
During the visits I have made to Afghanistan, I have seen at first hand clear examples of economic development and optimism for the future.
Fra mine besøk til Afghanistan har jeg ved selvsyn sett klare eksempler på økonomisk utvikling og fremtidstro.
The economy is flourishing.
Økonomien skyter fart.
This applies to everything from small private firms to large-scale national infrastructure projects.
Det gjelder alt fra små private enkeltforetak til større nasjonale infrastrukturprosjekter.
In Faryab province, where the Norwegian forces are responsible for security, more than 100 schools have been built with Norwegian aid funds.
I Faryab, der de norske styrkene har sikkerhetsansvaret, har det blitt bygget over hundre skoler med norske bistandsmidler.
This is symbolic in more ways than one.
Symbolsk på mer enn én måte.
Children and young people must be given opportunities.
Barn og ungdommer må gis muligheter.
One third of them are girls.
En tredjedel av dem er jenter.
They have a broad curriculum.
De følger et bredt faglig pensum.
This is in sharp contrast to the situation under the Taliban, when girls were forbidden to attend school and boys studied religious texts and were encouraged to hate and oppose those who held different beliefs.
Dette står i skarp kontrast til tiden under Taliban, da jenter ble nektet skolegang og guttenes pensum var preget av religiøse tekster og oppfordring til hat og motstand mot annerledes tenkende.
Ten years ago, only around 10% of the Afghan people had access to basic health services.
For ti år siden hadde bare rundt ti prosent av Afghanistans befolkning tilgang til grunnleggende helse¬tjenester.
Today the figure is close to 85%.
I dag har opp mot 85 prosent av befolkningen dette.
Infant mortality has been reduced by 25%.
Spedbarnsdødeligheten er redusert med 25 prosent.
There is also much greater access to information today than there was ten years ago.
Også informasjonstilgangen er noe helt annet enn for ti år siden.
In 2001 there were no television stations in Afghanistan, and only one radio station.
I 2001 var det ingen TV-stasjoner og kun én radio¬stasjon i Afghanistan.
Now there are several dozen television stations and more than 100 radio stations that broadcast in a number of languages.
Nå er det flere titalls TV-stasjoner og over hundre radiostasjoner som sender på en rekke språk.
Afghanistan is finally well on the way in its efforts to develop and train the military and the police, which is necessary if the authorities are to be able to take responsibility for the country’s security.
Endelig har Afghanistan kommet godt på vei i arbeidet med å bygge opp og trene hæren og politiet, som er nødvendig for at myndighetene skal kunne ta ansvar for landets sikkerhet.
Today the Afghan army numbers 152 000, while the police force numbers 119 000.
Den afghanske hæren teller i dag 152.000 personell, mens politistyrken er på 119 000.
Despite the fact that there are problems and challenges related to everything from the lack of formal qualifications to personnel deserting, it is important that the Afghan state gradually develops its own security structure.
Selv om det også her er mangler og utfordringer knyttet til alt fra svake formelle kunnskaper til desertering, så er det viktig at den afghanske staten gradvis får sin egen sikkerhetsstruktur.
As I mentioned at the beginning of my address, statebuilding in itself is not the reason for our presence and engagement in Afghanistan.
Som jeg var inne på innledningsvis: Det å bidra til disse fremskrittene er i seg selv ikke grunnlaget for vårt nærvær og deltakelse.
But my impression is that more and more people recognise that progress in this area is crucial if we are to succeed in achieving one of the main objectives set out in the UN mandate, i.e. enabling the Afghans to govern their country.
Men jeg opplever at stadig flere erkjenner at slike fremskritt er avgjørende for å lykkes med det som er ett av hovedmålene nedfelt i FNs mandat: å assistere afghanerne slik at de blir i stand til å styre Afghanistan.
As you can see, the results are promising in many areas.
Resultatene er altså oppløftende på mange områder.
If Afghanistan is to have a future as one nation, the government in Kabul must be able to exert an influence in the provinces.
Dersom Afghanistan skal ha en fremtid som ett land, må ¬regjeringen i Kabul øve innflytelse ute i provinsene.
This is not the case today.
Det er ikke situasjonen i dag.
There is still no statutory basis in Afghanistan for this cooperation.
Det mangler sågar fortsatt afghansk lovhjemmel for dette samarbeidet.
Therefore there is a constant danger that power will be fragmented, which would undermine the chances of finding national solutions.
Det er derfor vedvarende fare for en fragmentering av makt, noe som svekker mulighetene for nasjonale løsninger.
There is also a danger that the international community could support parallel Afghan structures because of the need for functioning authorities in the provinces and districts.
Det er også fare for at det internasjonale samfunn støtter opp om parallelle afghanske strukturer ut fra behov for fungerende myndighet i provinser og distrikter.
This gives cause for concern.
Dette er urovekkende.
An effort must be made to prevent further polarisation between the Pashtun-dominated areas in the south and the non-Pashtun areas in the north.
De må unngå en utvikling som bidrar til ytterligere polarisering mellom de pashtunsk dominerte områdene i sør og de ikke-pashtunske områdene i nord.
At the same time the authorities in Kabul must take responsibility for governing their own country and for their own development, as set out in the mandate from the Security Council.
Samtidig må myndighetene i Kabul ta det ansvar for styring av eget land og egen utvikling som ligger i mandatet fra FNs Sikkerhetsråd.
This means that the principles of Afghan ownership and transition – i.e. the transfer of responsibility from the international community to the Afghan authorities – must be given substance and a direction and time-frame that are realistic for both parties.
Det betyr at prinsippene om afghansk eierskap og transisjon – det vil si overføring av ansvar fra det internasjonale samfunn til afghanske myndigheter - må fylles med innhold, ha en retning og en timeplan som setter begge parter under et realistisk tidspress.
The Afghan authorities and the international community have a collective responsibility to ensure that these efforts succeed.
Afghanske myndigheter og det internasjonale samfunn har her et felles ansvar for å lykkes.
We have seen that the deep tensions in Afghan society are impeding the progress sought by both the Afghans and the international community.
Vi har lært og erfart at dype spenninger i det afghanske samfunn vanskeliggjør den utviklingen både afghanere og det internasjonale samfunn ønsker.
It is too easy to say that the Taliban are the sole obstacle here.
Det er for enkelt å si at Taliban ene og alene er hindringen på veien.
What we perceive as the insurgency is very complex.
Det vi forstår som opprørsbevegelsen er meget sammensatt.
The use of general terms such as “the Taliban” is an oversimplification of the reality unfolding on the ground in Afghanistan.
Samlebegreper som ”Taliban” tegner et forenklet bilde av den virkeligheten som utspiller seg på bakken i Afghanistan.
Several different groups have taken up arms against the authorities and the international presence in the country.
Flere ulike grupper har valgt å føre en væpnet kamp mot myndighetene og den internasjonale tilstedeværelsen i landet.
This includes everything from the Taliban to criminal networks and not least armed groups involved in local conflicts and disputes.
Vi har å gjøre med alt fra talibanere, rene kriminelle nettverk og ikke minst grupper som tar til våpen i lokale konflikter og uenigheter.
The forces behind the insurgency are complex and difficult to identify, particularly when we see different constellations of groups, for instance the local cooperation between the Taliban and criminal drug cartels.
Drivkreftene bak opprøret er komplekse og uoversiktlige, særlig når vi ser en sammenblanding av ulike grupperinger, som gjennom Talibans lokale samarbeid med kriminelle narkotikanettverk.
The Taliban and other insurgent groups are still forces to be reckoned with and have widespread influence in large parts of the country.
Taliban og andre opprørsgrupper er fortsatt betydelige maktfaktorer og med utbredelse i store deler av landet.
The Afghan authorities have, in cooperation with ISAF, made progress in their efforts to weaken these groups in parts of Helmand and Kandahar provinces in the south.
Afghanske myndigheter har i samarbeid med ISAF oppnådd fremgang med å svekke disse gruppene i deler av Helmand- og Kandahar-provinsene i sør.
It is however too early to tell whether this progress is permanent.
Men det er for tidlig å fastslå at dette vil forbli en varig situasjon.
Whether or not the tactical gains that have been made will have a more long-term effect will not be clear for a few months.
Først om noen måneder vil vi få svar på om de taktiske fremskritt som er oppnådd vil ha en mer langsiktig virkning.
Long-term stabilisation can only be achieved by means of a political process that leads to an outcome endorsed by all the major ethnic groups.
Langsiktig stabilisering er bare mulig gjennom en politisk prosess der alle etniske hovedgrupper støtter resultatet.
The international coalition went into Afghanistan to support the Afghan authorities in their efforts to deal with Al-Qaeda and the Taliban.
Den internasjonale koalisjonen gikk inn i Afghanistan for å støtte afghanske myndigheter i å bekjempe al Qaida og Taliban.
The Afghan authorities are responsible for combating crime and dealing with internal conflicts.
Kriminalitet og interne konflikter er det afghanske myndigheters ansvar å kontrollere.
The purpose of ISAF’s training programme for the Afghan security forces is to enable them to do precisely that.
Målet med Isafs opplæringsprogrammer for afghanske sikkerhetsstyrker er nettopp å sette dem i stand til det.
Despite the fact that most of the unrest has been confined to specific parts of the country, it is spreading to new areas, including some that were previously thought to be safe.
Selv om de fleste urolighetene finner sted i begrensede deler av landet, sprer urolighetene seg til nye områder, også til områder som tidligere ble regnet som trygge.
The situation in the north, where there has been a sharp increase in insurgent activity, as demonstrated by the attack in Mazar-e-Sharif on 1 April, gives cause for concern.
Utviklingen i nord er foruroligende med en kraftig økning i opprørsaktivitetene, som angrepet i Mazar- e Sharif 1. april viste.
We also see this in Faryab province, where Norway has a special responsibility as leader of the Provincial Reconstruction Team (PRT).
Vi ser dette også i Faryab-provinsen der Norge har et særlig ansvar gjennom ledelsen av et stabiliseringslag, et såkalt Provincial Reconstruction Team (PRT).
There are also a number of examples of insurgents attacking civilians and executing doctors, teachers, tribal leaders and officials perceived as being supporters of the Afghan authorities and the international mission.
Det er også flere eksempler på at opprørsbevegelsen står for mål¬rettede angrep mot sivile og henrettelser av leger, lærere, stammeledere og myndighetspersoner som oppfattes som støtte-spillere for afghanske myndigheter og den internasjonale innsatsen.
Fear and insecurity are the insurgents’ main weapons.
Utrygghet, frykt og redsel er deres viktigste våpen.
The average Afghan citizen also experiences insecurity in the form of misuse of power, corruption, grave human rights violations, the whims of warlords and other abuse and assaults.
Mangelen på trygghet for den jevne afghaner består også i at de fortsatt utsettes for maktmisbruk, korrupsjon, grove menneskerettsbrudd, krigsherrer og annen ukultur og overgrep.
We cannot expect to see a modern society emerge in the course of a few years.
Vi kan ikke forvente at moderne samfunn vokser frem i løpet av få år.
Particularly not in Afghanistan, which has been one of the world’s poorest, most undeveloped countries and is scarred by decades of civil war.
Spesielt ikke i Afghanistan som har vært et av verdens fattigste og mest tilbakestående land, og preget av flere tiår med borger-krig.
The fact that the Afghan nation-building project as it was defined almost ten years ago involves having a strong central government in a country that has no homogeneous culture and tradition does not make it any easier.
Det gjør det ikke lettere at det afghanske nasjons¬byggingsprosjektet, slik det ble definert for snart ti år siden, innebærer en sterk sentralmakt i et land med desentralisert kultur og tradisjon.
Our military effort will continue to be designed to promote security and the necessary stability for the political authorities.
Vår militære innsats skal fortsatt bidra til sikkerhet og nødvendig stabilitet for de politiske myndighetene.
We know, however, that lasting peace and stability are dependent on both economic growth and participation in the political process.
Men vi vet at varig fred og stabilitet krever både økonomisk fremgang og politisk medbestemmelse.
One of the most difficult challenges facing Afghanistan is how its authorities can gain the real legitimacy and control required to govern the country.
Blant alle utfordringene Afghanistan står overfor er en av de mest krevende å skaffe seg reell råderett til å styre i eget land.
We, the international community, can point out what we think is necessary, what we can offer and how we can improve our assistance.
Vi, det internasjonale samfunn, kan peke på hva vi mener skal til, hva vi kan tilby og hvordan vi kan forbedre vår assistanse.
But we must acknowledge to a far greater extent than previously that it is the Afghans themselves who must build their country.
Men i langt større grad enn før må vi erkjenne at det er afghanerne selv som må bygge sitt land.
Our role is to assist and support them.
Vår rolle er å bistå og å støtte.
During the past few years we have repeatedly asked whether international actors are doing enough to enable the Afghans to take this responsibility.
Vi har gjennom de siste årene gjentatte ganger stilt spørsmålet om internasjonale aktører i tilstrekkelig grad legger forholdene til rette for at afghanerne kan ta et slikt ansvar.
The country is on the right track, in accordance with Norway’s long-held views.
Utviklingen går i riktig retning, i tråd med det som har vært norske holdninger lenge.
The international community is now more receptive to the Afghan authorities’ wishes.
Det internasjonale samfunnet lytter nå i større grad enn tidligere til afghanske myndigheters ønsker.
During the election last year, the UN primarily provided technical support, precisely so that that the Afghans themselves could steer the democratic process.
Under fjorårets valg bidro FN først og fremst med teknisk støtte, nettopp for at afghanerne selv kunne drive demokratiprosessen.
The same applies to the work of the UN support group for the High Peace Council.
Det samme gjelder FNs støttegruppe for Fredsrådets arbeid.
As external actors, we may regard President Karzai as a difficult partner.
Vi som er eksterne aktører kan mene at president Karzai er en vanskelig partner.
We can point out that he and his government make choices we may feel are wrong, and even irresponsible.
Vi kan peke på at han og hans regjering gjør valg vi vil kalle uriktige, og endog uansvarlige.
But Mr Karzai is the elected president of Afghanistan, and we must accept that both he and other Afghan politicians are living in a reality that is different from ours.
Men det er Karzai som er Afghanistans valgte president, og vi må forstå at både han og andre afghanske politikere lever i en annen virkelighet enn vår.
A reality where short-term survival and fragile alliances have always been, and still are, the order of the day.
En virkelighet der kortsiktig overlevelse og flyktige allianser alltid har tilhørt - og fortsatt tilhører - hverdagen.
As I have stressed here in the Storting on previous occasions, a logical consequence of transferring more responsibility to the Afghan authorities is that we will have to accept that they will choose solutions that we in the West view as suboptimal – solutions based on other traditions, values and models of government than those we regard as ideal.
Jeg har vektlagt dette ved tidligere anledninger her i Stortinget: En naturlig konsekvens av overføring av mer ansvar til afghanske myndigheter er at vi må leve med at de vil velge andre løsninger enn de vi her i Vesten anser som de beste - løsninger som er basert på andre tradisjoner, andre verdier og andre styringsmodeller enn de vi oppfatter som ideelle.
This will not be easy for us, but I think it is absolutely essential.
En slik erkjennelse krever mye av oss, men jeg tror den er helt avgjørende.
This is the aim.
Det er målet.
It is conditional on the ability of the Afghan authorities to take over responsibility for the country’s security in parallel with the withdrawal of ISAF forces.
En forutsetning for dette er at afghanske myndigheter selv kan overta ansvaret for landets sikkerhet parallelt med at ISAF-styrkene trekkes ut.
At the summit, the NATO Secretary General and President Karzai signed a declaration reaffirming that NATO and Afghanistan will have a long-term political partnership – not an operational one – beyond 2014.
På toppmøtet undertegnet Natos general¬sekretær og president Karzai en erklæring som slår fast at Nato og Afghanistan skal ha et politisk og langsiktig ikke-operasjonalt samarbeid utover 2014.
This means that NATO’s commitment to promoting security in Afghanistan will also continue beyond 2014, but in another form.
Dette innebærer at Natos engasjement for å bidra til sikkerhet i Afghanistan vil videreføres også utover 2014, men da på en annen måte.
The US is currently negotiating a new strategic partnership agreement with Afghanistan.
USA forhandler nå om en ny strategisk partnerskapsavtale med Afghanistan.
It is too early to say with any certainty what NATO’s mission in Afghanistan will look like in two, four or six years’ time.
Det er for tidlig å si noe sikkert om hvordan Natos innsats i Afghanistan vil se ut om to, fire eller seks år.
It is important for Norway that NATO stands united, that the withdrawal is carried out as part of an overall plan and that the Allies continue to coordinate their efforts in accordance with the decisions taken at the NATO summit in Lisbon last November.
For Norge er det viktig at Nato står samlet, at uttrekningen skjer som ledd i en overordnet plan og at de allierte også fremover er samordnet i tråd med beslutningene fra Nato-toppmøtet i Lisboa i november i fjor.
We now see that the Afghan security forces are capable of dealing with security challenges in some parts of the country.
Vi ser nå at de afghanske sikkerhetsstyrkene viser evne til å håndtere sikkerhetsutfordringer i deler av landet.
It has been important for the ISAF countries to get started on the first stages of handing over security responsibility to the Afghan Government.
Det har vært viktig for Isaf-landene å komme i gang med de første etappene for overføring av sikkerhetsansvar til den afghanske regjeringen.
On 22 March President Karzai announced that the Afghan security forces would take over responsibility for selected districts and provinces this summer, as a first step towards taking over responsibility for the security of the entire country by 2014.
Karzai kunngjorde 22. mars at afghanske sikkerhetsstyrker til sommeren vil overta ansvaret for et utvalg av landets distrikter og provinser som første skritt henimot overtakelse av sikkerheten i hele landet innen 2014.
This does not mean an end to all insurgency in Afghanistan by that time.
Dette betyr ikke at Afghanistan vil være fritt for opprør innen denne tid.