natgillin/translations-raw huggingface dataset:
“Although the military efforts will gradually be scaled down, Norway’s considerable civilian engagement in Afghanistan will be continued,” he added.
- Selv om den militære innsatsen gradvis vil bli trappet ned, vil Norges betydelige sivile engasjement i Afghanistan opprettholdes, sier utenriksministeren.
Mr Støre’s visit will include meetings with President Karzai, other politicians and Afghan civil society representatives.
Utenriksministerens besøk vil omfatte møter med blant annet president Karzai, andre politikere og det sivile samfunn i Afghanistan.
During the course of the year, Norway and Afghanistan will sign a strategic cooperation agreement that will set the framework for their bilateral relations.
Norge og Afghanistan vil i løpet av året undertegne en strategisk samarbeidsavtale som legger rammene for det bilaterale forholdet.
Priority areas will be good governance, education and rural development.
Prioriterte satsingsområder er godt styresett, utdanning og utvikling på landsbygda.
“Norway will continue to promote good governance in Afghanistan.
- Norge vil fremdeles arbeide for å fremme godt styresett i Afghanistan.
It is particularly important to strengthen the rights of women and improve their situation.
Det er særlig viktig å jobbe for å styrke kvinners situasjon og rettigheter.
It is encouraging to see that, just ten years after they were denied schooling under the Taliban, 40 % of school children are now girls.
Det er oppløftende å se at 40 prosent av skolebarna i dag er jenter, litt over ti år etter at jenter var nektet skolegang under Taliban.
But there is still a long way to go,” said Mr Støre.
Men det er fremdeles en lang vei å gå, sier Støre.
Norwegian Institute of International Affairs, Oslo 18 June 2008
Norsk utenrikspolitisk institutt (Nupi), Oslo 18. juni 2008
First of all, I would like to thank the Norwegian Institute of International Affairs for this opportunity to meet such a knowledgeable group of people.
Først av alt vil jeg takke Nupi for denne anledningen og for å kunne møte en så kunnskapsrik forsamling.
I will start with a couple of snapshots – one from October 2005 and one from June this year.
Jeg vil starte med et par bilder, ett fra oktober 2005 og ett fra juni i år.
The first is from my first day at work after the present Government took office in October 2005: the Russian trawler Elektron is fleeing on a stormy sea, with Norwegian inspectors on board after having been seized on suspicion of illegal fishing in the Barents Sea.
Den første dagen på jobben etter regjeringsovertakelsen i oktober 2005: Det russiske fiskefartøyet ”Elektron”, oppbrakt og mistenkt for tjuvfiske i Barentshavet – er på flukt i høy sjø med norske inspektører ombord.
It is a dramatic situation in every way: for the people involved there and then, not only out at sea, but also at the political level, with viewpoints on policy and the law of the sea being put to the test.
Det er på alle måter en dramatisk situasjon – der og da i havet – men også i politikken – der syn på havrett og politikk brynes.
I have my first talks with my Russian colleague, Sergei Lavrov – a useful, business-like discussion, during which he expresses regret over the captain’s behaviour, but also reminds me of the Russian views on these issues.
Jeg får min første samtale med kollega Sergej Lavrov – saklig og god, der han beklager kapteinens oppførsel, men samtidig minner om russiske syn på de nevnte politiske spørsmål.
It is not until two or three nights later that the vessel is in calm waters, close cooperation is established between the Norwegian Coast Guard and the Russian Navy, our inspectors are released and the captain is charged.
Det tar to-tre netter inntil båten er i smult farvann, det er god og ryddig samordning mellom norsk kystvakt og russisk marine – våre folk frigis og kapteinen settes under tiltale.
A snapshot, in other words, of the present-day potential for conflict between Norway and Russia, but also a snapshot of our ability to handle Norwegian–Russian relations in October in the year of 2005.
Med andre ord: Et bilde på det moderne konfliktpotensialet mellom Norge og Russland, men også: Vår evne til å håndtere forholdet Norge og Russland anno oktober 2005.
The Norwegian Armed Forces, he added, do not own any of the risk factors alone.
Forsvaret, sier han, eier ingen av disse risikofaktorene alene.
And Norway must – in virtually all cases – seek cooperation with Russia, and with our other neighbours and partners, in order to resolve them.
Og Norge må – for å håndtere de aller fleste av dem – søke samarbeid – med Russland og med naboer og partnere.
NATO is Norway’s fundamental security guarantee.
Norges grunnleggende sikkerhetsgaranti er Nato.
But, with increased contact, trade, exchange and activity in the High North – where Russia is our neighbour – we are meeting a broad range of challenges that do not bring the security guarantee into play.
Men med økt samkvem, samhandel, utveksling og aktivitet i nord – der Russland er vår nabo – møter vi en lang rekke utfordringer som ikke utløser sikkerhetsgarantien.
This in itself is a good thing.
Det er bra i seg selv.
We should be mindful of our security guarantee and keep it alive through our NATO membership.
Vi skal minne om den og holde den levende gjennom Nato-medlemskapet.
But in the High North, we now have a historic opportunity to develop a different agenda – an agenda that gradually moves us further away from the Cold War.
Men i nord er det vår historiske oppgave å utvikle en annen agenda, stadig fjernere fra den kalde krigen.
And that is also a good thing.
Og også det er bra.
A surprised and visibly moved Russian foreign minister with flowers in his hands here in Norway, a Western country and member of NATO, where throughout the years we have carefully maintained a memorial for all the thousands of Russian men and women who helped to liberate Finnmark in 1944.
I Nato-landet Norge, i Vesten, hvor vi i alle år har sørget for et velstelt minne over alle de tusenvis av russiske menn og kvinner som var med på å frigjøre Finnmark i 1944.
And we are now in 2008.
Og nå skriver vi juni 2008.
“Perhaps we Norwegians have made Lavrov think along new lines,” wrote Morten Fyhn, who was present on this occasion, in the national daily Aftenposten.
”Kanskje har nordmennene maktet å få Lavrov til å tenke i nye baner”, skrev Morten Fyhn i Aftenposten, som var tilstede.
That we don’t know.
Det vet vi ikke.
It’s difficult to say.
Det er ikke godt å si.
But these snapshots tell us something about the Norwegian–Russian relationship.
Men bildene forteller historier om det norsk-russiske forholdet.
And there is one thing in particular we should note.
Og dette skal vi merke oss:
Our relations with Russia will always have two key dimensions.
Vårt forhold til Russland vil alltid ha to tunge dimensjoner:
One defined by our position as Russia’s neighbour.
Én som nabo – det norsk-russiske.
Our policy towards Russia will depend on how we cope with these dimensions – how we develop our neighbourly relations at the same time as we secure our interests in a framework that extends beyond our bilateral relations.
Vår Russlandspolitikk vil kretse rundt hvordan vi mestrer disse dimensjonene: Hvordan vi utvikler naboforholdet – samtidig som vi forankrer våre interesser utover det bilaterale.
For something we will always need is a secure framework that creates a better balance in our dealings with a large and sometimes unpredictable neighbour.
For det vil vi alltid trenge; en forankring som kan skape mer likevekt i forhold til en stor og ikke alltid forutsigbar nabo.
Experience shows that our bilateral relations and the wider European perspective have an effect on each other.
Erfaringer fra disse realitetene – det bilaterale og de større europeiske sammenhengene – vil påvirke hverandre.
This has always been the case.
Det har de alltid gjort.
But they are doing so in new ways, with a different starting point and different consequences.
Men de vil gjøre det på nye måter, med endret utgangspunkt og endrede konsekvenser.
The extent to which we understand this interaction will be decisive for the success of our policy towards Russia.
Forståelsen av dette samspillet vil avgjøre hvordan vi vil lykkes med vår Russlandspolitikk.
Between these two snapshots there are many others that offer glimpses from the story of our relations – the many Norwegian–Russian meetings and talks and the atmosphere around them, the meetings between Arctic foreign ministers in northwest Greenland, meetings in Murmansk and Moscow, meetings of the NATO–Russia Council in Brussels, Riga and Bucharest, talks in New York, London and Tromsø, the growing number of meetings between government ministers in both countries, the numerous telephone calls.
Mellom disse to fotografiene jeg nevnte er det et stort antall andre bilder som forteller bruddstykker av en historie – mange norsk-russiske møter, stemningsrapporter, samtaler: Møte mellom arktiske utenriksministere i Nordvest-Grønland, møter i Murmansk, Moskva, Nato-Russlandsrådet i Brussel, Riga og Bucuresti, samtaler i New York, London og i Tromsø, stadig flere statsrådsbesøk begge veier - telefonsamtaler.
Fishermen, factory workers, county governors, opera singers, experts on the law of the sea, Russian students in Bodø and school children in Kirkenes, Norwegian researchers and artists in St Petersburg, and so on.
Fiskere, fabrikkarbeidere, fylkesordførere, operasangere, havrettsjurister, russiske studenter i Bodø og skoleelever i Kirkenes, norske forskere og kunstnere i St Petersburg, og så videre.
But there are other pictures too: Russian aircraft in the airspace off the Norwegian coast, vessels at sea, tensions around old and new lines of conflict in Europe, such as Kosovo, the enlargement of NATO, the missile defence system.
Men også dette: Russiske fly i luftrommet utenfor norskekysten, fartøy på havet, spenninger rundt nye og gamle konfliktlinjer i Europa; Kosovo, Natos utvidelse, missilforsvar.
These snapshots make up an album of foreign and security policy realities in a new era.
Bildene former et album over utenriks- og sikkerhetspolitiske realiteter i en ny tid.
But we can, initially, allow ourselves to look at the situation today in the light of earlier events.
Og så kan vi, sånn helt i innledningen, la oss friste av å se samtiden i lyset fra tidligere hendelser.
In 1979, on this very date, 18 June, Jimmy Carter and Leonid Brezhnev signed the SALT II Treaty, the world’s first nuclear disarmament agreement, and we remember the photograph of these two very different men shaking hands.
På datoen i dag 18. juni – i 1979 – undertegnet Jimmy Carter og Leonid Bresjnev Salt II–avtalen, verdens første atomnedrustningsavtale, og vi husker fotografiet av de to ulike personlighetene sammen.
Nor is it easy to pursue a foreign policy that both has a firm and recognisable basis and is suited to dealing with new developments and challenges.
Å føre en utenrikspolitikk som både har solide og gjenkjennelige ankerfester, og som samtidig skal møte og håndtere nye bølger og brytninger.
But as those of you at the Norwegian Institute of International Affairs know better than most, we have to take time for strategic thinking.
Men som dere her ved Nupi vet bedre enn de fleste: Vi må ta oss tid til strategisk tenkning.
We have to digest and apply the knowledge we acquire – both factual and analytic.
Vi må fordøye og anvende kunnskap, faktabasert så vel som analytisk.
And we have to see developments in a long-term perspective, not least in Norwegian–Russian relations.
Vi må se de lange linjene, ikke minst i det norsk-russiske forholdet.
Relations with Russia are always high up on any Norwegian Government’s agenda.
Forholdet til Russland står alltid høyt på en norsk regjerings dagsorden.
Well, the answer may seem obvious.
Jo, svaret kan synes opplagt.
As it says in the catalogue for an exhibition on Norway and Russia that was held in Oslo and in St Petersburg in 2005: “For more than a thousand years, Norwegians and Russians have lived side-by-side as good neighbours (...)
Som i katalogen til utstillingen om Norge og Russland på Norsk Folkemuseum på Bygdøy og i St Petersburg i 2005: ”I over tusen år har nordmenn og russere levd side om side som gode grannefolk (…)
Europe’s most northerly border is also a meeting point between Norway and Russia.
Europas ytre grense mot nord er et møtested for Norge og Russland.
It is a well known geographical fact that the further north you go, the less distance there is between east and west.”
Det er et kjent geografisk faktum at jo lenger en beveger seg mot nord, jo nærmere kommer øst og vest”.
This catalogue will be used as the basis for a book project to be completed in 2014.
Slik innledet katalogen, som for øvrig – til 2014 – skal bli et nytt bokprosjekt, så herved er det annonsert.
From its first day in power, this Government has placed special emphasis on seizing the opportunities and addressing the challenges that arise from developments in the High North and a new and more open Russia.
Denne regjering har fra første dag lagt spesiell vekt på å gripe de muligheter og utfordringer som både utviklingen i nordområdene og som et nytt og mer åpent Russland gir.
The High North is the most important strategic priority area of the Government’s foreign policy.
Satsningen på nordområdene er vårt viktigste strategiske innsatsområde i utenrikspolitikken.
And hence the development of our relations with Russia is a main priority both for our High North strategy and for our foreign policy in general.
Og dermed er utviklingen av forholdet til Russland en hovedprioritet, både for regjeringens utenrikspolitikk generelt og i vår nordområdestrategi.
The High North belongs to Norway’s neighbouring areas, and our efforts there involve both neighbourhood policy issues and global issues.
Nordområdene er nærområder, og nordområdene handler for Norge både om naboskapspolitikk og om globale spørsmål.
And as some of our most important challenges as well as our greatest opportunities are related to the High North, many of these can only be dealt with in cooperation with Russia.
Og siden nordområdene rommer både noen av våre viktigste utfordringer og aller største muligheter, kan disse i mange tilfeller bare håndteres i samarbeid med Russland.
Indeed, we have to get used to the idea that in many areas Russia is not just part of the problem – as our mindset has been telling us for many years – but should increasingly be seen as part of the solution to challenges in this region.
Ja, vi må venne oss til at Russland på mange områder ikke bare kan være en del av problemet – slik våre ”mentale kart” i mange år sa – men i økende grad må sees som en del av løsningene på mange av utfordringene i nord.
Cooperating on solutions does not mean that we will compromise on our core values or interests.
Ikke ved at vi går på akkord med kjerneverdier eller interesser.
It means finding ways of further developing our relations with Russia.
Men ved at vi greier å utvikle forholdet videre.
And I would like to make this clear: I believe that our neighbourly relations with Russia are on a positive track.
Og for å slå dette fast: Jeg opplever at naboforholdet til Russland er i et godt spor.
That these relations have practically never as been as broad as they are now – even though considerable progress can still be made.
At dette forholdet knapt har vært mer omfattende enn nå – selv om mye gjenstår.
This says something about just how icy our relations have been.
Det sier litt om hvor nedfrossent det har vært.
We must remember this.
Vi må ha det bildet med oss.
We must maintain focus on the weak points and on what remains to be resolved.
Vi skal ha fokus på det som mangler og på det som gjenstår.
I would argue that there has been a sea change in our relations.
Jeg vil påstå at det er ”et hav av forskjell”, bokstavelig talt.
The same applies to our policy towards Russia as applies to other areas of our foreign policy: we need to strike a balance between areas where we should remain firm in terms of attitudes, principles and patterns of behaviour and areas that require innovative thinking and new approaches.
Dette gjelder for vår russlandspolitikk som for andre deler av utenrikspolitikken: Å finne balansen mellom det som må ligge fast av holdninger, prinsippfasthet og tydelige handlingsmønstre – og det som tillater og krever nytenkning og ny opptreden.
In the new security picture that Admiral Grytting presented to us last autumn, we see that the concept of Norwegian interests includes more than a military balance of power, economic calculations and profit.
I det nye sikkerhetsbildet som admiral Grytting la frem for oss i fjor høst, ser vi at det norske interessebegrepet favner videre enn den militære maktbalansen og økonomiske kalkyler og gevinster.
Of course our interests still involve a military dimension: the need to monitor the size and nature of the Russian forces in our neighbouring areas, and the need for military strategies.
Fortsatt handler interessebegrepet om en militær dimensjon, om vår evne til å følge omfang og kvalitet ved de russiske styrkene i våre nærområder, og om våre militære strategier.
Against this backdrop, the whole breadth of Russia’s political development affects the development of our policy towards Russia.
Mot denne bakgrunn så påvirkes hele bredden av Russlands politiske utvikling vår egen Russlandspolitikk.
Just as our overall relations with Russia are affected by how the country “gets on” with the West.
Og like selvfølgelig påvirkes vårt samlede forhold med Russland av hvordan Russland ”finner ut av det” med Vesten.
One of Norway’s fundamental interests is therefore that Russia develops and strengthens democracy, the rule of law, human rights and its civil society.
Det er derfor en grunnleggende norsk interesse at Russland utvikler og styrker demokrati, rettstat, menneskerettigheter og sitt sivile samfunn.
That Russia gradually finds its place in the global economy and in the international community with its web of commitments.
At Russland gradvis finner sin plass i den globale økonomien og det internasjonale samfunns nettverk av forpliktelser.
This reduces the risk of greater tension and conflict.
Det reduserer faren for økt spenning og konflikt.
It also builds bridges between people, firms, organisations, local authorities, governments and other organisations.
Det bygger flere broer mellom mennesker, bedrifter, organisasjoner, lokale myndigheter, regjeringer og andre miljøer.
And a country with these characteristics makes a difficult neighbour.
Og et slikt land er en ”ugrei” nabo å ha.
Lack of transparency, widespread corruption and a poorly functioning legal system do not make for a good investment climate.
Manglende transparens eller åpenhet, korrupsjon og et dårlig fungerende rettsapparat gir ikke et godt investeringsklima.
Several Norwegian companies in various sectors have experienced this.
Det har flere norske selskaper og næringer fått merke i Russland.
Confidence in Russia as a neighbour and as a partner in Europe will depend directly on the country’s ability to make lasting progress in these areas.
Tilliten til Russland som nabo og europeisk partner vil avhenge direkte av landets evne til å levere varige fremskritt på disse områdene.
At the same time it is obvious, now as previously, that from nature’s hand we have been created unequal.
Samtidig er det åpenbart – nå som før – at forholdet mellom oss fra naturens side ikke er jevnbyrdig.
This has to do with geography, with concrete reality.
Det handler om geografi, om realiteter.
Russia has the largest land area in the world – some 17 million square kilometres – it spans 10 time zones, and it is home to more than 140 million people.
Russland har verdens største landareal på vel 17 millioner kvadratkilometer, 10 tidssoner, og drøye 140 millioner innbyggere.
Our neighbourly relations will always be characterised by asymmetry.
Vårt naboforhold vil alltid være preget av en asymmetri.
This asymmetry affects how much impact we can expect to have in our dealings with Russia.
Denne asymmetrien er en faktor som har betydning for vår gjennomslagskraft i forholdet til Russland.
A good observation.
En god observasjon.
Nevertheless, I would maintain that we have a good dialogue with Russia.
Men jeg tør likevel påstå: Vi har en god dialog med Russland.
A dialogue with significant and substantial content that is important for both countries, and we find that we are able to catch Moscow’s attention, to borrow Mr Blakkisrud’s words.
Dialogen er fylt med betydelig og konkret innhold som er viktig for begge land, og vi opplever at vi lykkes med å fange Moskvas oppmerksomhet, for å låne Blakkisruds ord.
One of the reasons for this assertion is that our foreign policy contact with Russia today extends beyond our bilateral relations, and we are also finding that this contact is normalising in several areas.
Bakgrunnen for det er blant annet at den utenrikspolitiske kontakten med Russland i dag går videre enn det bilaterale forholdet, og på flere områder opplever vi at også disse kontaktene normaliseres.
Indeed, we can increasingly talk about international issues without resorting to labels and stereotypes to describe Moscow’s reactions, for example positions that have been developed in opposition to the West.
Ja, vi kan i økende grad samtale om internasjonale saker uten at vi bruker merkelapper og stereotypier på alt som kommer fra Moskva – som posisjoner som er utviklet fordi de står i strid med Vesten.
One example is the Middle East.
Ett eksempel er Midtøsten.
Russia is a member of the Quartet, which is made up of the EU, the UN, the US and Russia, and we also have our role.
Russland er medlem av den såkalte Kvartetten – EU, FN, USA og Russland – og vi har vår rolle.
As a result, I am in regular and close contact with Mr Lavrov – not least by telephone – to discuss issues relating to the region.
Jeg har derfor regelmessig og tett kontakt med Lavrov – ikke minst på telefonen – om Midtøstenrelaterte spørsmål.
In more and more areas we have discovered that we have developed similar analyses and that there are questions we find it useful to discuss.
På flere og flere områder har vi oppdaget at vi har sammenfallende analyser og spørsmål som vi har gjensidig nytte av å drøfte.
All of this has relevance for both countries.
Og alt dette har relevans for begge land.
Asymmetry – yes, but let us also bear in mind that the world is full of asymmetrical relationships between neighbouring countries.
Asymmetri, ja men la oss samtidig huske: At det mange steder i verden finnes slike asymmetriske naboforhold.
And many of these relations are far more complex than our relations with Russia.
Og at mange av dem er langt mer kompliserte enn det vi har med Russland.
For decades, this asymmetry was compounded by a deep ideological and political divide, which was reflected in the Cold War.
I mange tiår var asymmetrien supplert av det dype ideologiske og politiske skillet, det fastfrossede skillet, som gjenspeilet en kald krig.
But we cannot be sure.
Men vi kan ikke være sikre.
Again, our relations with Russia are coloured by Russia’s relations with the West.
Igjen preges vårt forhold til Russland av Russlands forhold til Vesten.
And again, we are often reminded that Russia is “somewhere else” as Peter Normann Waage has so aptly put it, that the path Russia will follow is not clear to us, and that we must accept the fact that there may be setbacks – both within Russia and in Russia’s relations with us and with the rest of the world.
Og igjen minnes vi ofte om at Russland er ”et annet sted”, som Peter Normann Waage treffende har formulert det, at Russlands videre vei ikke tegner seg tydelig for oss og at vi må ta høyde for at det kan komme tilbakeslag – i Russland og i Russlands forhold til oss og omverdenen.
At the same time we see that the progress in our bilateral relations with Russia is being made at a time when relations between Russia and the West have become more challenging.
Samtidig ser vi dette: At den positive utviklingen i vårt bilaterale forhold til Russland, skjer i en tid hvor forbindelsene mellom Russland og Vesten er blitt mer krevende.
And at a time when concern about developments in Russia is increasing in many Western countries.
Og i en tid nå hvor vestlige lands bekymring for utviklingen i Russland øker.