natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Russia is back on the international scene, not as a great power, but as a major power.
Russland er tilbake internasjonalt – som sagt: Ikke som stormakt, men som stor makt.
The Russian authorities are rebuilding the country’s strength, pride and image.
Landets myndigheter bygger opp igjen styrken, stoltheten, omdømmet.
In all international forums, they keep repeating the message that Russia is not a country that will allow itself to be dictated to.
De hamrer inn i alle internasjonale sammenhenger at Russland ikke er et land man kan diktere.
Russia insists on calling the shots itself.
Russland vil sette premissene selv.
In his speeches, Mr Lavrov has underlined that Russia wants to be involved in resolving global problems, but it wants to “think for itself”.
Lavrov har understreket i sine taler at Russland er opptatt av å være med og bidra til å løse globale problemer – men Russland vil ”tenke selv”.
In my view, this should not be interpreted as a change of policy.
Etter mitt syn kan vi ikke tolke dette som et skifte av politikk.
It is rather a question of increased influence, compared with the 1990s, when – due to its weak position – Russia was forced to pursue what was not really a policy of its own choosing.
Vi ser heller en styrking sett i lys av 1990-tallet da Russland på grunn av sin svake stilling var tvunget til å føre en politikk landet egentlig ikke ønsket.
Now that Russia is asserting itself, and we see that our mental picture of a “poor and weak” Russia is no longer correct, we could easily fall back into the logic of the Cold War.
Når Russland nå markerer seg, og vi opplever at det oppdaterte mentale bilde av et slags ”fattig og svakt Russland” ikke stemmer lenger, så kan vi lett svinge tilbake til kald krigs logikk.
We should not allow that to happen.
Det bør vi ikke.
And we should on no account believe that we are about to experience a repetition of the Cold War.
I alle fall bør vi ikke tro at den forrige kalde krigen kopieres.
Such repetitions of history are rare.
Slikt skjer sjelden.
If you glance through Norwegian newspaper articles from the past year, you will see that many of them discuss whether it is a new cold war we are seeing the contours of in Russia’s new mode of conduct.
Hvis vi ser gjennom norske avisartikler det siste året, finner vi et stort antall som nettopp drøfter spørsmålet om det er en ny kald krig vi ser konturene av i Russlands nye oppførsel.
The resumption of flight activity off our coast – and off other states’ coasts and along borders in general – is fuelling such conclusions.
Gjenopptaking av flyvinger utenfor våre kyster – og andres kyster og grenser for øvrig – gir næring til slike slutninger.
We must also take into account that one of the regions where this self-assertive Russia will want to make itself felt is precisely the High North, on our doorstep.
Og vi må ta høyde for at en av regionene der dette selvhevdende Russland vil vise seg frem og ”bruse med fjærene” – det er nettopp i nordområdene – nære oss.
This will require wisdom and firmness on our part – in line with the policy we have pursued in this area before.
Igjen krever det klokskap og fasthet av oss – slik vi har vist i tidligere tider i disse områdene.
In November last year, I said to my counterpart, Mr Lavrov: “It is easy for my government to argue the need to purchase new fighters now that Russia is simulating bombing raids on Bodø.”
Jeg sa det til min kollega Lavrov i november i fjor; ”det er lett for min regjering å argumentere for innkjøp av nye jagerfly nå når Russland simulerer bombeflyangrep på Bodø”.
It is important that we tell Russia in clear terms how its actions and statements are perceived – just as we should listen to the Russians to understand how they perceive Western countries’ actions.
Det er viktig at Russland får klar beskjed om hvordan deres atferd og utsagn oppfattes – på samme måte som vi skal lytte til russiske oppfatninger av Vestens handlinger.
This is also a part of this dialogue.
Det er også en del av denne dialogen.
In my view we should put aside – in fact make an effort to get rid of – the mindset that tells us that we are heading back to the Cold War.
Jeg mener at vi må legge til side – ja, arbeide for å kvitte oss med – dette tankekartet som sier at vi går inn i den gamle kalde krigen.
We must not allow our mindset to become a self-fulfilling prophecy.
Vi må ikke gjøre tankesett til selvoppfyllende profetier.
Today’s tensions do not spring out of ideology, as they did 20 years ago.
Spenningene i dag er ikke ideologisk drevet, slik de var for 20 år siden.
We should rather seek to understand the long-term trends in Russia’s development.
Vi må snarere bestrebe oss på å forstå Russlands lange linjer.
And here we need the Norwegian Institute of International Affairs.
Og Nupi må hjelpe oss med det.
This is not an easy task.
Det er ikke enkelt.
And it is not given that it will be a reassuring exercise, although there has been peace between Norway and Russia for a thousand years.
Og det er ikke åpenbart at det er fullt ut betryggende heller, selv om vi som sagt har levd i fred med Russland i ett tusen år, for Norges vedkommende.
Former Chancellor Helmut Schmidt claimed that to understand the Soviet Union, you needed to read “75% Dostoyevsky and 25% Lenin”.
Tidligere forbundskansler Helmut Schmidt mente at man for å forstå Sovjetunionen måtte lese ”75 prosent Dostojevski og 25 prosent Lenin”.
I think that combination may still be relevant.
Jeg tror den kombinasjonen fortsatt har noe for seg.
I believe there is more to be learned from studying the longstanding tensions between the Russian eagle’s two heads, which look in opposite directions, uncertain whether Russia should find its place in the East or in the West.
Jeg tror det er mer å lese ut fra de langvarige spenningene i den russiske ørnens to hoder – dens speiding mot tilhørighet mot vest, eller mot øst.
We should not be naive.
Vi skal ikke være blåøyde.
Norway shares a land border and sea areas with a Russia that is demonstrating its regained strength and flexing its muscles.
Norge deler landegrense og havområder med et Russland som demonstrerer nyvunnen styrke og viser muskler, slik vi har sett flere eksempler på.
Norway continues to have a responsibility for maintaining stability in vast sea areas.
Norges ansvar for stabilitet i store havområder ligger fast.
The natural resources in the High North are becoming increasingly important.
Betydningen av naturressursene i nordområdene øker.
It is as important as ever that Norway has adequate defence capabilities in the north and that we belong to an alliance that gives us a security guarantee.
Det er like viktig, nå som før, at Norge har et adekvat forsvar i nord, og at vi har en alliansetilknytning som gir oss trygghet og en garanti.
It is also important that we are mentally prepared for the fact that developments in Russia could take a serious turn for the worse.
Og at vi har en tankeberedskap på at utviklingen kan snu i virkelig negativ retning i Russland.
But I would warn against what at times can appear to be “Russophobia” and Cold-War reflexes in the Norwegian public debate.
Men – altså – jeg vil advare mot det vi noen ganger kan oppfatte som ”Russlandfobi” og kald krig - reflekser i norsk debatt.
We openly exchange views on common Norwegian and Russian interests.
Vi har en meningsutveksling – som er åpen – om norske og russiske felles interesser.
There is now a breadth and depth in our political, economic, cultural and people-to-people relations with Russia that we have never seen before.
Vi har en bredde og en dybde i våre relasjoner – politisk, økonomisk, kulturelt, folk-til-folk – som vi aldri har hatt før.
There is a profusion of cooperation arrangements.
Det er en skog av samarbeidsrelasjoner.
This is new, in terms of both quantity and quality.
Det er noe kvantitativt og kvalitativt nytt.
This is not a magic formula that solves problems or defies the laws of gravity.
Det er ikke en magisk formel som løser problemer eller opphever tyngdelover.
But it is drawing our neighbourly relations and the dynamics in the north in a new direction.
Men det trekker naboforholdet og hele samspillet i nord i nye retninger.
It will take time before this manifests itself in tangible changes.
Det vil ta tid før det avleirer seg i endringer.
But we must take advantage of this development, both to further deepen our bilateral relations and to promote more constructive cooperation between the West and Russia.
Men vi må vite å utnytte dette – for å fremme det bilaterale forholdet videre – og for å påvirke til et mer positivt samarbeid også mellom Vesten og Russland.
What then about one of the main objections, the development of democracy in Russia?
Hva så med et av hovedankepunktene – den demokratiske utviklingen i Russland?
We observed the recent parliamentary and presidential elections with amazement.
Vi så med undring på gjennomføringen av parlaments- og presidentvalgene for kort tid siden.
Some have termed it “managed democracy”.
”Managed democracy” – ”styrt demokrati”, kalte noen det.
As we consider an independent civil society to be a pillar of democratic society, a knowledge base and an important corrective to the authorities, we are concerned by the increasing control civil society and the media are subject to in Russia.
Og vi som ser på et uavhengig sivilt samfunn som både en pilar, kunnskapsbase og viktig korreks til myndighetene, blir bekymret over økt kontroll med russisk sivilt samfunn og media.
Killings of journalists that are not resolved and human rights violations in Chechnya that are not properly prosecuted show that Russia still has a long way to go as regards the rule of law.
Drap på journalister som ikke blir oppklart, og menneskerettighetsbrudd i Tsjetsjenia som ikke blir møtt med skikkelig rettsforfølgelse, vitner om at Russland ennå har et godt stykke å gå når det gjelder rettsstatsprinsipper.
In my mind’s eye, I see a picture of something I was once told: above the entrance to the Russian Supreme Court, which was recently renovated, there is a statue of Justitia, the goddess of justice.
Jeg ser her for meg et bilde, som er blitt meg fortalt: Over inngangen til russisk høyesterett som nylig er nyoppusset og rehabilitert, står en statue av rettferdighetsgudinnen Justitia.
If you look carefully – which I am sure many of you who have been there have done – you see that the Russian Justitia is represented without the traditional blindfold.
Hvis man ser etter – som sikkert mange av dere har gjort – så vil man oppdage at den russiske Justitia er fremstilt uten bind for øynene.
Today Justitia has been restored, but still she has no blindfold.
I dag er Justitia nyoppusset, men fremdeles uten bind for øynene.
I believe we should continue putting human rights on the agenda – as we do when we raise individual cases, when we promote the principles of the rule of law, when we share the impatience of the whole of Europe with Russia for not ratifying Protocol 14 of the European Convention on Human Rights.
Og jeg mener vi skal holde fast ved det å sette menneskerettighetene på dagsorden – som når vi tar opp enkeltsaker, fremmer betydningen av rettstatsprinsipper, eller når vi deler hele Europas utålmodighet så lenge Russland ikke ratifiserer Protokoll 14 til Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen.
Our message is not intended to be patronising.
Dette er ikke belærende budskap.
It is never wise to communicate in such a way.
Ingen kommunikasjon som fremstilles slik er klok.
It is in our interests that Russia experiences social and economic progress.
Vi er tjent med et Russland som opplever sosial og økonomisk fremgang.
A Russia in which democracy grows stronger.
Et Russland der demokratiet styrkes.
We will do what we can to support such a process.
Vi vil gjøre det vi kan for å bidra til dette – å støtte utviklingen.
We would be a bad neighbour if we did not.
Noe annet ville være dårlig naboskap etter mitt skjønn.
We are therefore making sound investments – not donations – when we provide support, which in 2007 totalled NOK 37 million, for cooperation between Norwegian and Russian NGOs or for measures related to environmental protection, human rights and indigenous people’s rights, for youth organisations and, not least, for media and journalists’ organisations.
Derfor er det vel anvendte investeringer – ikke ”pengegaver” – når vi bidrar til å støtte samarbeid mellom norske og russiske frivillige organisasjoner, i alt 37 millioner kroner i 2007 – eller tiltak innenfor miljøvern, menneskerettigheter, urfolkenes rettigheter, ungdomsorganisasjoner og ikke minst støtte til medie- og journalistorganisasjoner.
From time to time, Russia objects to the fact that many NGOs are funded from abroad.
Russland innvender fra tid til annen at mange av de frivillige organisasjonene er finansiert utenfra.
We need to explain and demonstrate that such suspiciousness is not justified.
Vi må forklare og vise at slik mistenksomhet ikke er berettiget.
I discuss human rights issues with my Russian counterpart, and so do my colleagues.
Jeg drøfter menneskerettighetsspørsmål i mine samtaler og det samme gjør mine kolleger med sine russiske motparter.
Since he was elected president, Mr Medvedev has on several occasions advocated strengthening civil society and an independent judiciary in Russia.
Etter at han ble valgt til president, har Medvedjev i flere sammenhenger tatt til orde for styrking av sivilt samfunn og uavhengig rettssystem i Russland.
And it should be noted that he emphasises that the country adheres to fundamental European values such as democracy, humanism and the principles of the rule of law.
Og legg merke til det; han legger vekt på at landet bekjenner seg til grunnleggende europeiske verdier, som demokrati, humanisme og rettsstatens prinsipper.
For example, in Berlin (on 5 June) he said: “(…) we very much want to see the emergence of as many non-governmental organisations as possible working on issues such as (…) increasing tolerance (…).
I Berlin (5. juni) sa han for eksempel; ”vi ser svært gjerne at det opprettes så mange ikke-statlige organisasjoner som mulig, organisasjoner som arbeider med spørsmål som (…) økt toleranse (…
I fully agree that media freedom needs to be protected, and that this protection needs to be enshrined in law.”
Jeg er helt enig i at vi må verne om medienes frihet, og at dette vernet må nedfelles i lov.”
Some Russian human rights activists have reacted positively to such statements, whereas others dismiss them, saying that someone who has been so close to the top for many years is not going to change now.
Enkelte russiske menneskerettighetsforkjempere har uttalt seg positivt om dette, mens andre avfeier det med at en person som har sittet så nær toppen i mange år, ikke vil forandre seg nå.
When we show our impatience and criticise Russia for not living up to its obligations – for example as a member of the Council of Europe – we must keep in mind that the development of true democracy, where civil society is taken seriously and where the opposition is respected and valued, is the result of a long process.
Når vi viser utålmodighet og kritiserer Russland for ikke å leve opp til de forpliktelser landet har – som medlem av Europarådet for eksempel – så må vi samtidig ha for øye at utviklingen av et ekte demokrati, der det sivile samfunn blir tatt på alvor, og der opposisjonen blir respektert og verdsatt – det vil være resultatet av en lang prosess.
Our task should be to ensure that Russia chooses the road to democracy and stays on it.
Vår oppgave må være å sikre at Russland velger denne veien og holder fast ved den.
On the other hand, recognition of the fact that this will take time must not become an excuse for inaction or be used to explain away problems.
På den annen side: Erkjennelsen av at ”ting tar tid” må heller ikke bli en sovepute eller et instrument for bortforklaringer.
Critical and engaged dialogue on these issues will therefore continue to be an important part of our discussions with Russia, both in Norway’s and in the West’s dealings with Russia.
En kritisk og engasjert dialog om disse spørsmål vil derfor fortsatt være en viktig side ved våre drøftelser med Russland – i Norges kontakter og i Vestens kontakter med Russland.
Dialogue is always best if it builds on respect.
All dialog er best om den bygger på respekt.
And in my opinion the respect we show Russia paves the way for such dialogue.
Og jeg mener vi viser Russland respekt som åpner for slik dialog.
Although Norway’s proximity to Russia poses challenges, it also offers opportunities.
Norge har de mulighetene – og utfordringene – som naboskapet gir oss.
At present there are opportunities in many areas.
Og det er mange områder å trekke på akkurat nå.
We discussed several of them at our meetings in Kirkenes and Murmansk last week.
Under møtene i Kirkens og Murmansk i forrige uke var vi innom flere.
I want to touch on some of them now too, because when taken together, they paint a new picture, not only of our relations with Russia, but also of cross-border relations in the north.
Og jeg vil innom noen av dem nå fordi de samlet sett tegner dette nye bilde, ikke bare av vårt forhold til Russland, men om forholdet over grensen i nord.
I will start with a few words about business cooperation.
Først, noen ord om næringslivssamarbeidet.
With the development of the petroleum sector in the north, we expect considerable growth and development on both sides of the border.
Petroleumsutviklingen i nord gjør at vi regner med å stå overfor betydelig vekst og utvikling på begge sider av grensen.
Many people have high expectations of spin-off effects.
Mange har store forventninger til ringvirkningene.
Governor Yevdokimov of Murmansk oblast told me that the Shtokman development will involve investments of USD 50 billion, and than USD 19 billion of this will be invested in Murmansk oblast.
Guvernør Jevdokimov fortalte at det skal brukes 50 milliarder dollar på Stockman-utbyggingen og 19 av disse skal investeres i Murmansk fylke.
Last week, the Murmansk authorities presented their plans for the development of the port of Murmansk to Foreign Minister Lavrov and me.
I forrige uke presenterte fylkesadministrasjonen planene for utvikling av Murmansk havn for Lavrov og meg.
These plans involve major investments, and they will promote development and create many jobs.
Utbyggingen vil skape utvikling og mange arbeidsplasser.
The Barents region may become a major energy supplier to both the US and Europe.
Barentsregionen kan bli en stor energileverandør både til USA og Europa.
As I have said before, the High North may become a petroleum province of global importance.
Jeg har sagt det før, og gjentar det gjerne; nordområdene kan bli en petroleumsprovins med global betydning.
Norwegian petroleum-related companies have special expertise developed in our own offshore industry.
Norske petroleumsrelaterte selskaper har spesialkompetanse utviklet i vår egen offshorevirksomhet.
And this will be needed.
Dette blir det bruk for.
We know that the competition is keen.
Men vi vet at konkurransen er stor.
But cooperation is in both Norway’s and Russia’s interests – cooperation both between the authorities and between companies.
Likevel: Det er både i norsk og russisk interesse at nettopp våre to land samarbeider, både myndighetssiden og mellom selskapene.
We will therefore continue to support the business sector by removing barriers to cooperation across the border with Russia and providing framework conditions that give Norwegian companies the best possible basis for taking part in this development.
Og for å støtte næringslivet vil vi fortsette å ta ned de stengsler som hindrer samarbeid over grensen til Russland og fortsette å lage gode rammevilkår, slik at norske bedrifter og selskaper får de beste forutsetningene for å delta i utviklingen.
In the High North strategy, we proposed the establishment of an economic and industrial cooperation zone straddling the border in the High North as a means of promoting cooperation.
I nordområdestrategien foreslo vi å opprette en økonomisk og industriell samarbeidssone med Russland i grenseområdet for å fremme økt samarbeid.
This has been called the “Pomor Zone” as a reminder of the sense of community that existed before the long parenthesis that began with the Russian Revolution in 1917.
Vi kalte den ”Pomorsonen” for å henlede oppmerksomheten på det fellesskapet som var før ”den lange parentesen” som startet i 1917.
This is a bold vision and a complicated idea with a long-term perspective.
Visjonen er stor, ideen er komplisert og perspektivet er langsiktig.
But we must be allowed to have some dreams.
Men det skal være lov å ha noen vyer.
In the meantime, we are working step by step to develop concrete initiatives to achieve our vision.
I mellomtiden arbeider vi skritt for skritt med konkrete initiativer for å fylle visjonen.
The mayors of Sør-Varanger and Pechenga are interested in twinning the municipalities, and the governments of both countries are supporting this initiative.
Ordførerne i Sør-Varanger og Petsjenga ønsker et tvillingbysamarbeid – og regjeringene i begge land støtter dette initiativet.
Next, there is the issue of infrastructure.
Så er det spørsmålet om infrastruktur.
Most transport and communication still runs north-south, and far too little east-west.
Fortsatt går det meste nord-sør og altfor lite øst-vest.
One concrete result of our approach in the border area is the work that has been done by a Norwegian-Russian group that has studied the possibilities for better coordination of Norwegian and Russian infrastructure in the north.
Et konkret resultat av tilnærmingen i grenseområdet er arbeidet som er gjort av en norsk-russisk gruppe for å studere mulighetene for bedre koordinering av norsk og russisk infrastruktur i nord.
Their report has now been published, and will provide valuable input in the preparation of Norway’s next four-year national transport plan.
Rapporten derfra foreligger nå og vil gi viktige innspill når vi skal utvikle vår nye nasjonale transportplan.
But perhaps even more important: what is needed in the way of infrastructure given the expansion of offshore activities and the repercussions on land?
Men kanskje enda viktigere: Hva kreves av infrastruktur i lys av virksomheten i havet og oppfølgingen på land?
But we do need an overall strategic perspective on infrastructure and what will be needed if the pace of development really picks up.
Men vi trenger et overordnet strategisk perspektiv på hva infrastruktur i bred forstand kan kreve av oss, om utviklingen skyter fart.
And we note a sense of optimism in the High North, on the Norwegian side of the border too.
Så merker vi: Det er optimisme i nord, også på norsk side av grensen.
Norwegian companies no longer feel that they need financial support from the authorities in order to invest in Russia.
Norske bedrifter har ikke lenger behov for økonomisk støtte fra norske myndigheter som ryggdekning for å satse i Russland.
They are making good money.
De driver god butikk.
There are many examples of this.
Det finnes mange individuelle historier.
There are contractors, of course, but other sectors are also moving into Russia.
Vi snakker om leverandørindustrien, men også om andre sektorer som nå er på vei inn i Russland..
There are many success stories.
Det er en lang rekke eksempler på bedrifter som lykkes.
In most cases, these are companies that have made a long-term commitment and experienced some setbacks, but have persisted.
Felles for de fleste er at de har satset lenge, tatt noen nedturer på veien, men holdt ut.
They include everything from cement and engineering firms to banks and construction firms – not to mention the fact that Russia is one of the most important markets for Norwegian seafood exports.
Fra betong til verksted og bank og byggebransje, for ikke å snakke om at Russland er et av de aller viktigste markeder for norsk sjømateksport.
This would have been unthinkable during the Cold War.
En utenkelig tanke under den kalde krigen.
The Government Pension Fund – Global recently decided to include Russia in its investment portfolio.
Statens Pensjonsfond Utland har nylig besluttet å gå inn i Russland.
This is also quite a change from just a few years ago.
Også det er et langt steg sammenliknet med for bare få år siden.