natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ilmanen is a leading expert in empirical analysis for global asset allocation and yield curve trading.
Han er en ledende ekspert i empiriske analyser av aktivaallokering og strategier for posisjonstaking på rentens terminstruktur.
He has MSc degrees in Economics and Law from the University of Helsinki and a PhD in Finance from the Graduate School of Business at the University of Chicago.
Han har MSc grader i Samfunnsøkonomi og Jus fra Universitetet i Helsinki og en PhD i Finans fra the Graduate School of business ved University of Chicago.
Mandate –Strategy Council 2010
Mandat – strategirådet 2010
Purpose of the Strategy Council
Formålet med strategirådet
The purpose of the Strategy Council is to strengthen both the legitimacy and foundation of the long term investment strategy for the GPFG.
Formålet med strategirådet er å bidra til å styrke legitimiteten til, og grunnlaget for, den langsiktige investeringsstrategien for SPU.
Measures
Virkemidler
The Council members shall prepare a public report and give a presentation of the report.
Rådets medlemmer skal utarbeide en offentlig rapport og presentere denne.
The primary focus of the report shall be forward-looking.
Rapporten skal primært være framoverskuende.
The report shall not give an evaluation of the Fund’s role in economic policy.
Rapporten skal ikke være en evaluering av fondets rolle i den økonomiske politikken.
The report shall not give an evaluation of Norges Bank’s operational management of the GPFG.
Rapporten skal ikke være en evaluering av Norges Banks operative forvaltning av fondet.
Priorities for the 2010 report
Prioriteringer for rapporten i 2010
The 2010 report will be the first report prepared in this format.
Rapporten for 2010 er den første i dette formatet.
A natural starting point for the Council’s report is Norges Bank’s letter to the Ministry of Finance 6 July 2010.
Norges Banks brev til Finansdepartementet 6. juli 2010 er et naturlig utgangspunkt for strategirådets rapport.
The report should be presented no later than 1 December 2010.
Rapporten skal presenteres senest 1. desember 2010.
Press note, 25 January 2011
Pressenotat, 25. januar 2011
NOU 2011: 1 Better positioned against financial crises
NOU 2011: 1 Bedre rustet mot finanskriser
Official Norwegian Report no. 2011: 1
Finanskriseutvalgets utredning
The autumn of 2008 saw the outbreak of the most serious international financial crisis in our time.
Krisen i de internasjonale finansmarkedene høsten 2008 ga dyrkjøpte erfaringer.
Never before have problems in the financial sector given so quick and severe fallout in the real economy.
Aldri tidligere har problemer i finanssektoren slått så raskt og kraftig ut i den internasjonale realøkonomien.
The Norwegian financial system thus needs to be better positioned against financial crises in general.
Norge må derfor bli bedre rustet mot nye finanskriser.
The Commission points to a range of measures and policy options that should be implemented or reviewed more closely.
Utvalget foreslår en rekke tiltak som bør gjennomføres eller utredes nærmere.
The recommendations can be grouped into five important policy areas:
Tiltakene favner et vidt område som kan grupperes innen fem viktige politikkområder:
Long term economic policies
Langsiktig økonomisk politikk
The use of taxes and fees as policy instruments
Skatter og avgifter som styringsverktøy
Strengthening financial regulation
Styrket finansmarkedsregulering
Introducing macro prudential policy
Nytt reguleringsverktøy – makroregulering
Strengthening consumer protection
Styrket forbrukervern
The Commission, which was broadly composed, largely achieved agreement regarding main assessments and suggestions.
Utvalget har vært bredt sammensatt og oppnådd bred enighet om forslag og vurderinger.
This gives Norwegian authorities a solid basis for further work.
Det gir norske myndigheter en god plattform for videre arbeid på dette området.
Costly Lessons – the international financial crisis
Dyrkjøpte lærdommer – den internasjonale finanskrisen
The financial crisis initiated the strongest global recession since the Great Depression of the 1930s, with sharply rising unemployment and extensive welfare cuts in many countries.
Krisen som brøt ut i de internasjonale finansmarkedene høsten 2008 har ført til den kraftigste nedgangen i verdensøkonomien siden den store depresjonen på 1930-tallet, med sterkt stigende arbeidsledighet og omfattende velferdskutt i mange land.
In the OECD area, the unemployment rate reached 8¼ per cent by the end of 2010.
I OECD-området var om lag 8¼ pst. av arbeidsstyrken arbeidsledig ved slutten av 2010.
This means that the number of unemployed individuals was nearly 15 million in excess of average figures.
Det innebærer at det nå er 10–15 mill. flere arbeidsledige i OECD-området enn i en normal konjunktursituasjon.
We know that we can add to this a substantial number of individuals that has withdrawn from the work force due to resignation in efforts to find work.
I tillegg har mange trukket seg ut av arbeidsstyrken fordi de har gitt opp å finne seg jobb.
In 2009, GDP in the OECD area decreased by 3½ per cent, following an increase of just ¼ per cent in 2008.
BNP falt i 2009 med 3½ pst. i OECD-området, etter en oppgang på kun ¼ pst. i 2008.
The public finances have been greatly weakened in many countries as a result of the financial sector support measures, the decline in tax revenues, and the active use of fiscal policy to dampen the impact of the crisis.
De offentlige finansene er kraftig svekket flere steder som følge av kostbare støttetiltak overfor finanssektoren, fall i skatteinntektene og aktiv bruk av finanspolitikken for å dempe utslagene av krisen.
Many countries have trouble managing their sovereign debt, government budgets are being squeezed, and public welfare services are being cut dramatically.
Mange land har problemer med å håndtere statsgjelden, offentlige budsjetter strammes inn, og det kuttes i velferdstjenester.
Never before have problems in the financial sector given so quick and severe fallout in the real economy or affected this many countries simultaneously.
Aldri tidligere har problemer i finanssektoren smittet så raskt og slått så kraftig ut i realøkonomien, og aldri tidligere har så mange land blitt rammet samtidig.
Prior to the financial crisis, benign economic conditions, intense financial innovation and excessive optimism led to underestimation of risk, inflated asset prices and heavy debt accumulation in many countries.
Forut for denne finanskrisen førte gode økonomiske tider, innovasjon og optimisme til undervurdering av risiko, oppblåste formuespriser og kraftig gjeldsoppbygging i mange land.
There were large differences across countries and continents in how the crisis evolved, for instance between the U.S. and countries that experienced more traditional banking crises that originated in the real estate market.
Det var store forskjeller i kriseforløpet mellom land og verdensdeler, bl.a. var forløpet i USA forskjellig fra kriseforløpet i land som opplevde mer tradisjonelle bankkriser, med utspring i eiendomsmarkedet.
Luck, skill and caution – the crisis’ impact on Norway
Flaks, dyktighet og forsiktighet – utslagene av krisen i Norge
Without the extraordinary liquidity measures, the Norwegian banks could have run into serious trouble.
Uten særlige likviditetstiltak fra myndighetene kunne de norske bankene fått alvorlige problemer.
The temporary collapse in international trade hit the Norwegian exporters hard.
Fallet i verdenshandelen rammet mange norske eksportbedrifter hardt.
Weaker prospects for economic growth, higher lending rates and a tightening of bank lending standards, contributed to rapidly falling property prices and a weakening of household demand.
Svekkede utsikter, høyere utlånsrenter og en innstramming av bankenes utlånstilbud, bidro samtidig til å forsterke nedgangen i eiendomsmarkedene og i husholdningenes etterspørsel.
The fact that Norwegian manufacturing to a very small extent produces goods that were exposed to the greatest decline in demand internationally, and that the demand from the petroleum sector remained high, was particularly important.
Særlig viktig var det at norsk næringsliv i liten grad produserer de varene som ble utsatt for den største etterspørselssvikten internasjonalt, og at etterspørselen fra petroleumssektoren holdt seg oppe.
Moreover, Norway has a large public sector and a well-developed social safety net, which had a stabilizing effect on the economy during the crisis.
Norge har også en stor offentlig sektor og et godt utbygd sosialt sikkerhetsnett, som under krisen trolig virket stabiliserende på norsk økonomi.
The strong monetary and fiscal stimulus, and the government support measures to the financial sector, contributed efficiently to stabilize the development in Norway.
Kraftig penge- og finanspolitisk stimulans, og særskilte tiltak overfor finansmarkedene virket effektivt til å stabilisere utviklingen i Norge.
Moreover, the Norwegian regulation was somewhat stricter than in many other countries and stricter than what have been the minimum requirements in the EU.
Det har videre vært viktig at den norske finansmarkedsreguleringen på noen områder er strengere enn det som har vært vanlig i mange andre land, og det som har vært minimumskrav fra EU.
Examples of this include stricter requirements to the quality of regulatory capital, stricter requirements to securitization activities, and encompassing capital.
Eksempler på dette er strengere krav til kvaliteten på bankenes kapital, strengere krav til verdipapirisering og like kapitalkrav til alle typer finansinstitusjoner.
This contributed to the Norwegian financial institutions being better capitalized at the outbreak of the crisis.
Dette har bl.a. bidratt til at norske finansinstitusjoner var bedre kapitalisert ved inngangen til den internasjonale finanskrisen.
The experiences from the Norwegian banking crisis in the early 1990s have influenced greatly on the evolvement of financial regulation in Norway.
Erfaringene fra den norske bankkrisen på 1990-tallet har spilt en viktig rolle for utviklingen av reguleringene på finansmarkedsområdet.
The crisis demonstrated that the loss bearing capacity of bank capital (i.e. quality of regulative capital) was a vital factor for stability in the financial system.
Krisen viste særlig at bankenes egenkapital, og kapitalens tapsbærende evne, er viktig for stabiliteten i finanssystemet.
Challenges for Norway – the next crisis
Den norske utfordringen – neste krise
Norway may face significant challenges in the future.
Norge står overfor betydelige utfordringer.
For a small and open economy, changes in the international economic environment are of particular importance.
For en liten, åpen økonomi som den norske, vil endringene i den nasjonale politikkens omgivelser ha særlig stor betydning.
There is still uncertainty about the effects of comprehensive international regulatory reform, and the financial imbalances that built up in advance of the crisis are still not corrected.
De finansielle ubalansene som bygget seg opp i forkant av krisen er fortsatt ikke rettet opp.
The next financial crisis may come as a result of domestic imbalances, or as a result of global or regional shocks affecting the Norwegian economy.
En ny finanskrise kan komme som resultat av nasjonale ubalanser, eller som følge av at globale eller regionale kriseimpulser slår inn i norsk økonomi.
Efforts to ensure financial stability must take into account that the next financial crisis can be very different from the current.
Arbeidet for å sikre finansiell stabilitet må baseres på at den neste finanskrisens karakter kan være svært forskjellig fra denne finanskrisen.
Better positioned against financial crises – priorities
Bedre rustet mot finanskriser – prioriteringer og forslag
Although managing relatively well through the current crisis, Norway needs to be better positioned against future crises.
Selv om vi har klart oss bedre gjennom denne finanskrisen enn de fleste andre, må Norge bli bedre rustet mot finanskriser.
The Commission has put particular weight on discussing which lessons that should be drawn from the current crisis.
Utvalget har i sitt arbeid lagt vekt på å drøfte hvilke lærdommer som bør trekkes fra denne krisen.
Lessons can be drawn both from events abroad and home.
Lærdommer kan trekkes fra hendelsene internasjonalt og i Norge.
The vulnerabilities that were revealed in Norwegian financial markets – such as short term bank financing – should be addressed immediately.
De svakheter som ble avdekket i de norske finansmarkedene – så som bankenes kortsiktige innlån – bør adresseres raskt.
However, it is also important to draw lessons from the international experiences from the crisis.
Men, det også viktig å trekke lærdommer fra de erfaringer man har gjort seg internasjonalt.
The Commission has articulated general national priorities, as well as formulating a range of specific measures that should be implemented in various policy areas.
Utvalget har lagt vekt på å utforme forslag til overordnede, nasjonale politiske prioriteringer, så vel som en rekke konkrete tiltak som bør gjennomføres på flere politikkområder.
General priorities
Overordnede prioriteringer
Well-functioning financial markets are vital for both economic growth and financial stability.
En velfungerende finanssektor bidrar til økonomisk vekst og stabilitet.
The issue of prudent debt levels and sufficient risk bearing capacity for the financial sector and other sectors are of particular importance.
Utfordringene som har å gjøre med gjeld og risikobærende evne kan trekkes fram spesielt.
It is the view of the Commission that a wide range of measures should be considered in order to ensure that the financial sector in Norway is robust and appropriate.
Etter utvalgets syn er det viktig at et bredt sett av virkemidler benyttes for å sikre en robust og formålstjenlig finanssektor i Norge.
Taxes and fees should supplement the toolbox of regulation and supervision.
Herunder bør skatter og avgifter supplere regulering og tilsyn.
In addition to being used as policy instruments, new taxes and fees can address the current under-taxation of the financial sector.
Ved siden av en rolle som styringsverktøy, kan nye skatter og avgifter redusere underbeskatningen av finansiell sektor.
Financial groups should be organized in a clear and transparent manner, such that problems in operative entities propagate in a straight line up to the group holding company, with minimal adverse effects on other operative entities in the group.
Finanskonsern bør organiseres på en oversiktlig måte, slik at eventuelle økonomiske problemer i operative konsernselskaper forplanter seg i rett linje oppover i konsernet, og slik at problemene får minst mulig virkning for andre operative konsernselskaper.
Furthermore, the authorities should improve the conditions for effective competition in the financial sector, e.g. by ensuring that the number of competing players is sufficient, and that the products and services offered are transparent and easily comparable.
Myndighetene bør videre bedre forutsetningene for virksom konkurranse i de norske finansmarkedene, bl.a. gjennom å legge til rette for flere konkurrerende aktører, og enklere og mer sammenlignbare produkter og tjenester.
The demand side in financial markets is complex and represents many different needs, which also should be reflected in the structure of the supply side.
Etterspørselssiden i finansmarkedene er sammensatt og representerer mange ulike behov, noe som etter utvalgets syn også bør gjenspeiles i strukturen på tilbudssiden.
Financial markets in the Nordic area are largely integrated and are in many ways a natural and appropriate common regulation area.
Finansmarkedene i de nordiske landene er i stor grad integrerte og utgjør på mange måter et naturlig reguleringsområde.
If it is desirable to have rules that, within national discretions, are more stringent or otherwise go beyond the EU minimum requirements, it is the Commission’s view that this first and foremost should be achieved at the Nordic level, through the harmonization of the relevant policies in the Nordic countries.
Dersom det skulle være ønskelig å ha regler som er strengere enn EUs minstekrav til nasjonalt regelverk på finansmarkedsområdet, bør dette etter utvalgets syn først og fremst søkes oppnådd på nordisk nivå, gjennom en harmonisering av de aktuelle reglene i de nordiske landene.
Branches of foreign banks may constitute important parts of financial markets in a host country, but the authorities in the host country do not readily have the legal mandate to set forth requirements to financial strength or to the quality of the supervision of the institution.
Filialer av utenlandske banker kan utgjøre viktige deler av finansmarkedene i et land (vertslandet) uten at myndighetene der kan stille krav til institusjonens soliditet eller til kvaliteten på tilsynet med institusjonen.
This is due to the EU principles of home country regulation and the right to establish branches in the EU/ESA area.
Dette følger av EUs prinsipper om hjemstatsregulering og retten til filialetablering.
Furthermore, financial institutions expanding abroad through branches may also involve risk to the institution’s home state, and in particular if the expansion is rapid and involves high risk segments.
Videre kan finansinstitusjoner som ekspanderer i utlandet gjennom filialer innebære risiko for institusjonens hjemstat, særlig ved rask og risikofylt ekspansjon.
In the Commission’s view Norwegian authorities should work to reform the entry law in the EU/EEA, so that the host country can require conversion of the branch of a foreign bank into a subsidiary (i.e. a legal entity under host regulation), and for a corresponding right for any country to require that their own banks organize their business abroad through subsidiaries rather than branches.
Etter utvalgets syn tilsier erfaringene fra finanskrisen at norske myndigheter bør arbeide for en adgang i EU/EØS-retten for vertsland til å kreve omdanning fra filial av utenlandsk bank til datterselskap, og en tilsvarende adgang til å kreve at egne banker organiserer sin virksomhet i utlandet gjennom datterselskaper framfor filialer.
The Commission proposes a range of measures that may contribute to further improve financial market regulation in Norway, in light of international experiences from the financial crisis.
Utvalget foreslår en rekke tiltak som kan bidra til å videreutvikle norsk finansmarkedsregulering i lys av erfaringene fra den internasjonale finanskrisen.
The framework for monetary and fiscal policy in Norway gave a good basis for applying stabilizing policies during the financial crisis.
Rammeverket for penge- og finanspolitikken i Norge ga et godt utgangspunkt for å stabilisere økonomien under finanskrisen.
The crisis has illustrated that fiscal autonomy and confidence in government finances must be built up in good times in order for a country to be well positioned against financial crisis and economic set-backs.
Erfaringene fra krisen tilsier at finanspolitisk handlingsrom og tillit til statsfinansene må bygges opp i gode tider, slik at man står tilstrekkelig godt rustet til å møte neste tilbakeslag.
Countries with resource revenues, such as Norway, should have particularly large financial buffers.
Land med konjunkturavhengige ressursinntekter, som Norge, bør ha særlig store buffere.
Historically, it appears that sharp falls in house prices particular often coincides with sharp economic downturns.
Historisk sett kan det se ut til at kraftige fall i boligprisene særlig ofte sammenfaller med kraftige realøkonomiske tilbakeslag.
There is broad agreement among economists that housing and real estate in general is insufficiently taxed in Norway, although it is unlikely to have played any significant role in the current financial crisis.
Det er bred enighet blant økonomer om at bolig og fast eiendom generelt er for lavt beskattet i Norge, selv om dette neppe har spilt en vesentlig rolle for finanskrisens virkninger i norsk økonomi.
However, in the Commission’s view, the current tax bias for housing investment clearly has undesirable aspects, including that households are probably more vulnerable to fluctuations in house prices.
Etter utvalgets syn har dagens skattemessige favorisering av boliginvesteringer likevel uheldige sider, bl.a. at husholdningene blir sårbare overfor svingninger i boligpriser.
There are indeed some special features of the financial sector that could cause it to grow too quickly and become too large.
Det er noen spesielle trekk ved finanssektoren som kan føre til at den vokser for raskt og blir for stor.
Elements of information asymmetry between customers and financial institutions can increase sales and profits, and many financial institutions enjoy a so-called implicit government guarantee, which may reduce the institutions’ funding costs.
Innslag av informasjonsasymmetri mellom kunder og finansinstitusjoner kan øke institusjonenes omsetning og fortjeneste, og mange finansinstitusjoner nyter godt av en såkalt implisitt statsgaranti, som reduserer institusjonenes innlånskostnader.
The financial sector is also under-taxed compared to other sectors, as a result of the sale and dissemination of financial services generally being exempt from VAT.
Finanssektoren er dessuten underbeskattet sammenlignet med andre sektorer, som følge av at omsetning og formidling av finansielle tjenester i hovedsak er unntatt fra merverdiavgift.
Currently banks are charged with a fee in order to have membership in the Norwegian Banks’ Guaranty fund, whereby deposits are insured.
Bankene betaler i dag en avgift for å være medlem av Bankenes sikringsfond og dermed for en innskuddsgaranti.
It is the opinion of the Commission that the deposit guarantee charge should reflect the risk in each bank as best as possible, and that the charge should not be abolished when the size of the fund reaches certain thresholds.
Etter utvalgets syn er det viktig at avgiftene for innskuddsgarantien i størst mulig grad reflekterer risikoen i den enkelte bank, og at avgiften ikke faller bort når fondet når en bestemt størrelse.
These are issues currently under review by the Norwegian Banking-law Commission.
Dette arbeider nå Banklovkommisjonen med.
In addition to the explicit deposit guarantee for which banks pay a fee, banks and other financial institutions may, to varying degrees, enjoy an implicit government guarantee because market participants expect that the government in certain situations will implement support measures.
I tillegg til denne typen garantier nyter banker og andre finansinstitusjoner ofte godt av en implisitt statsgaranti fordi markedsaktørene forventer at staten i visse situasjoner vil iverksette støttetiltak overfor markedet eller institusjoner for å forhindre finansiell ustabilitet.
In the Commission’s view a stability fee should be imposed on Norwegian financial institutions based on the institutions’ liabilities except equity and guaranteed deposits, which reflects any expectations of creditors that their risk is reduced as a result of the likelihood of government intervention.
Utvalget foreslår at norske finansinstitusjoner ilegges en stabilitetsavgift basert på institusjonenes gjeld ut over egenkapital og sikrede innskudd, og som reflekterer eventuelle forventninger hos kreditorer om at deres risiko er redusert som følge av sannsynligheten for statlig inngripen (implisitt statsgaranti).
Such a fee may act to correct a market failure, promote financial stability, and help to finance future government interventions.
En slik avgift kan rette opp en markedssvikt, fremme finansiell stabilitet, og bidra til å finansiere statlig inngripen i tilfelle en ny finanskrise.
Systemically important financial institutions should be charged with a higher fee than other institutions.
Systemviktige finansinstitusjoner vil måtte betale en høyere avgift enn andre institusjoner.
Financial services are exempt from VAT.
Omsetning og formidling av finansielle tjenester er i hovedsak er unntatt fra merverdiavgift.