natgillin/translations-raw huggingface dataset:
And US engagement is essential for progress on most international issues: climate change, disarmament, Afghanistan, the Middle East, relations with Russia, NATO cooperation, and strengthening the role of the UN – just to mention a few.
Og vi trenger amerikansk engasjement for å oppnå resultater i de fleste internasjonale spørsmål – klima, nedrustning, Afghanistan, Midtøsten, forholdet til Russland, samarbeidet i Nato, styrking av FNs rolle, for å nevne noe.
There may also be a risk of other major powers focusing more on domestic economic problems than on global and regional challenges – for the same reasons, or as a reaction to developments in the US.
Kanskje risikerer vi også – av samme årsaker, eller som en effekt – at også andre store land i økende grad konsentrerer seg om egne, nasjonale økonomiske problemer fremfor å gå løs på globale og regionale utfordringer.
This touches on my fifth point, which is about developments in Russia.
Dette berører også mitt femte punkt – utviklingen i Russland:
Russia was hit hard by the financial crisis and appears vulnerable at present.
Russland ble hardt rammet av finanskrisen og fremstår i dag som sårbart.
In 2009, Russia experienced an 8% drop in GDP, compared with growth rates of above 6% during the previous ten years.
I 2009 hadde Russland en nedgang i BNP på 8 prosent, i motsetning til de ti forutgående årenes vekst på over 6 prosent.
Direct foreign investments have been sharply reduced.
Direkte utenlandske investeringer har gått kraftig ned.
The steep economic decline levelled off after the summer of 2009, but it is widely acknowledged – as President Medvedev has also stated – that the Russian economy needs to be reformed and radically modernised if it is to avoid stagnation in the long run.
Det store fallet i økonomien flatet ut etter sommeren 2009, men det er en utbredt erkjennelse – også uttalt av president Medvedjev – at den russiske økonomien må reformeres og moderniseres fundamentalt dersom landet skal unngå stagnasjon på sikt.
We should particularly note that this will require closer integration of the Russian economy into the Western economy.
Vi skal spesielt merke oss at en slik modernisering vil kreve tettere integrasjon med vestlig økonomi.
The country is highly dependent on energy and raw materials, and its economy is poorly diversified.
Landet er sterkt energi- og råvareavhengig og preget av ensidighet i økonomien.
Few countries have felt the economic impact of declining energy prices – of oil and particularly of gas – as directly as Russia.
Prisfallet på energi – olje og særlig gass – har få land følt så direkte på økonomien som Russland.
All of this makes Russia a huge unknown in any analysis of the impact of the financial crisis on international politics.
Alt dette er med på å gjøre Russland til en stor ”ukjent faktor” i analysene av finanskrisens virkninger på internasjonal politikk.
At present, 130 Norwegian companies are established in Russia, 40 of them in Murmansk.
I dag er 130 norske selskaper etablert i Russland, 40 av dem er registrert i Murmansk.
Framework conditions will have to improve for even more companies to be attracted to Russia and feel sufficiently confident to set up operations there.
En bedring av rammevilkårene i Russland er nødvendig for at enda flere skal finne det attraktivt og trygt å engasjere seg i landet.
However, the Russian market offers great opportunities, as Norwegian enterprises have experienced, and cooperation on innovation, research and technology development is a high priority for Norway.
Det russiske markedet byr på store muligheter, slik norske virksomheter har erfart, og samarbeid om innovasjon, forskning og teknologiutvikling prioriteres fra norsk side.
At the same time, investing in Russia is still fraught with considerable risk, including political risk.
Samtidig knytter det seg fortsatt betydelig risiko, også politisk, til investeringer i Russland.
It is Russia’s responsibility to improve the situation, as the Russian President has pointed out.
Det er Russlands ansvar å bedre dette, slik landets president har fremhevet.
The Russian Government has set the goal of integrating the country more closely into international economic cooperation, for example through membership of the OECD and the WTO.
Det er et mål for regjeringen å knytte Russland sterkere til det internasjonale økonomiske samarbeidet, blant annet gjennom OECD- og WTO-medlemskap.
At the bilateral level, we can assert that our relations with Russia are generally good.
Bilateralt kan vi konstatere at vårt forhold til Russland er gjennomgående godt.
The main features of Norway’s policy vis-à-vis Russia have been, and continue to be, stability and a long-term approach.
Hovedlinjen i norsk politikk overfor Russland har vært og er stabilitet og langsiktighet.
Today we enjoy the results of nearly 20 years of targeted efforts on the part of Norway to build confidence, cooperate on projects and develop our interface with the country after the collapse of the Soviet Union – particularly in the north, where the environment and nuclear safety are key issues.
Vi ser i dag resultatene av snart 20 års bevisst norsk satsning på tillitsbygging, prosjektsamarbeid og utvikling av kontaktflatene etter Sovjetunionens fall – særlig i nord, der miljø og atomsikkerhet har en viktig plass.
In other words, we have a broad and important agenda for the Russian President’s state visit to Norway this spring.
Vi har med andre ord en bred og viktig dagsorden når den russiske presidenten kommer på statsbesøk til Norge i løpet av våren.
My sixth point, Mr President, concerns the future of investments and securing global public goods.
Mitt sjette resonnement, President, gjelder fremtiden for investeringer og oppfølging av de globale fellesgodene:
Relevant areas in this context are the eradication of extreme poverty and hunger, measures to improve global health, efforts to improve education, food security and broad-based efforts to fight climate change.
Eksempler på globale fellesgoder kan være bekjempelse av ekstrem fattigdom og sult, tiltak for global helse, utdanningssatsing, matsikkerhet og den brede innsatsen for å bekjempe klimaendringene.
We must acknowledge that as more attention shifts to domestic issues and painful spending cuts, there may be less funding for addressing global development challenges.
Vi må se i øynene at økt oppmerksomhet rettet innenriks mot smertefulle innstramminger, kan gjøre det vanskeligere å finansiere løsninger på globale utviklingsoppgaver.
The financial crisis has led to a decline in industrial production, and thus to a decrease in several individual countries’ greenhouse gas emissions.
Finanskrisen har ført til lavere industriproduksjon og isolert sett en nedgang i klimautslipp – på kort sikt – fra flere land.
However, the effects on the real economy and the political effects could mean that global challenges related to climate change are pushed further down on the agenda, both by politicians and by the general public, and that the technological progress needed in order to achieve cleaner transport, energy and industrial production slows down.
Men finanskrisens realøkonomiske og realpolitiske konsekvenser kan føre til at de globale klimautfordringene kommer lengre ned på både befolkningenes og politikernes dagsorden, og at den teknologiske vekstkraften som er påkrevd for å få til renere transport, energi og industriproduksjon blir svekket.
We should be cautious about drawing firm conclusions about how the two crises – the financial crisis and climate change – are affecting each other.
Vi skal være varsomme med å trekke bastante konklusjoner om hvordan de to krisene – finans og klima – virker inn på hverandre.
But once this acute phase of the financial crisis is behind us, we must give priority to achieving growth that is truly sustainable.
Men når denne akutte fasen av finanskrisen er over, må arbeidet med å skape en virkelig bærekraftig vekst få prioritet.
In the lead-up to the UN Climate Change Conference in Mexico in November–December, Norway is working on the negotiations on measures to reduce deforestation and forest degradation in developing countries and the establishment of an associated funding mechanism, among other matters.
Frem mot FNs klimakonferanse i Mexico i november/desember, arbeider Norge blant annet med forhandlingene rundt skogtiltak i utviklingsland og opprettelse av en skogmekanisme.
Prime Minister Stoltenberg is taking part in a high-level advisory group appointed by the UN Secretary-General and co-chaired by Gordon Brown and Meles Zenawi.
Statsminister Jens Stoltenberg sitter i en rådgivningsgruppe som FNs generalsekretær har oppnevnt, og hvor Gordon Brown og Meles Zenawi er medformenn.
The advisory group will follow up the financing pledges made in the Copenhagen Accord, with particular focus on long-term financing.
Denne gruppen jobber med finansieringsløftene i Copenhagen Accord, og særlig den langsiktige finansieringen.
The Prime Minister will also host a high-level conference on deforestation at the end of May this year.
Statsministeren vil også være vertskap for et skogmøte på høyt nivå i slutten av mai i år.
It is envisaged that the conference will culminate in a global partnership that can establish a mechanism to mobilise financial resources for the conservation of the world’s tropical forests.
Målet med møtet er å få på plass et globalt skogpartnerskap som kan legge en felles skogmekanisme til grunn for arbeidet ned å bevare verdens tropiske skoger.
In the lead-up to the conference, Norway will also work on adaptation to climate change, and on mechanisms and incentives for carbon capture and storage (CCS) through active lobbying at political level vis-à-vis other countries.
Videre arbeider Norge frem mot Mexico med klimatilpasning – og med mekanismer og incentiver for karbonfangst- og lagring (CCS) i form av et offensivt påvirkningsarbeid på politisk nivå overfor andre land.
In the short term, Mr President, spending cuts in response to the financial crisis could lead some countries to reduce funding for climate measures and to cut defence and aid budgets.
På kort sikt, President, kan innstrammingstiltak som følge av finanskrisen føre til at land kutter i klimafinansiering og i forsvars- og bistandsbudsjetter.
We are now seeing signs that international organisations are experiencing fiercer competition for resources.
Vi ser nå tegn til at kampen om ressurser skjerpes i internasjonale organisasjoner.
According to current OECD calculations, donor countries will disburse USD 107 billion in development aid in 2010, compared with the pledges of nearly USD 130 billion made in 2005 as part of what are known as the Gleneagles commitments, i.e. at the G8 meeting.
I følge aktuelle beregninger fra OECD, vil giverlandene utbetale 107 milliarder amerikanske dollar i utviklingsbistand i 2010 og ikke nærmere 130 milliarder slik det ble forespeilet i 2005 – i de såkalte Gleneagles-løftene (G8-møtet).
Here Norway is unique – unfortunately, one might add – in having reached the goal of allocating 1% of GNI to aid.
Her er Norge – dessverre, kan vi kanskje si – i en særstilling ved å ha nådd 1 prosent av BNI til bistand.
This may have severe consequences for the world’s poor countries, where the lack of a social safety net, combined with increasing food prices, means that people who lose their jobs will have to struggle to survive.
Konsekvensene kan bli alvorlige for verdens fattige land, hvor mangelen på sosiale sikkerhetsnett og økte matvarepriser gjør tap av arbeidsplasser til en kamp for livet.
Although a number of other factors, such as trade and investments, are more important than aid for creating growth and development, we must not underestimate the importance of aid for humanitarian relief and the international effort to eradicate poverty.
Selv om en rekke andre faktorer som handel og investeringer er viktigere enn bistand for å sikre vekst og utvikling, må vi ikke undervurdere bistandens betydning for humanitært arbeid og internasjonal mobilisering for fattigdomsbekjempelse.
In addition, a reduced commitment among rich countries to the fight against poverty could increase global tension between rich and poor countries.
Svekket vilje i de rike landene til å stille opp i fattigdomsbekjempelsen, kan øke spenningene globalt mellom rike og fattige land.
This will impede the efforts to achieve the Millennium Development Goals (MDGs), and in particular the targets on poverty and hunger.
Dette vil påvirke arbeidet med tusenårsmålene og særlig kampen mot fattigdom og sult.
The UN High-level Meeting on the MDGs in New York in September will provide an important opportunity to take stock and, if necessary, adjust the course.
FNs toppmøte om tusenårsmålene i New York i september er en viktig anledning til å gjøre opp status og eventuelt justere kursen.
Norway is particularly concerned to promote a renewed effort on child and maternal health at this meeting, and has started preparations.
Forberedelsene til dette har startet fra norsk side.
Women are likely to be harder hit by the financial crisis than men, although men are also affected directly by growing unemployment.
Kvinner kan bli hardest rammet av finanskrisen, selv om også menn er rammet direkte av den voksende arbeidsledigheten.
Women make up the lion’s share of employees in textile manufacturing, other export industries and tourism – sectors that are under severe strain.
Kvinner dominerer imidlertid arbeidsstyrken i tekstil- og annen eksportindustri og turisme og dette er sektorer som er svært utsatt.
There is also reason to fear that the financial crisis is putting further pressure on labour rights and the fight for decent work.
Videre er det grunn til å frykte at finanskrisen legger økt press på arbeidstakeres rettigheter og at den setter kampen for anstendig arbeid ytterligere på prøve.
Norway will do its utmost to keep this issue on the agenda, for example in the ILO and the WTO.
Norge vil gjøre sitt for å holde denne saken på dagsorden, blant annet i ILO og WTO.
Illicit capital flows, frequently channelled through tax havens, are a significant obstacle to economic and social progress in many developing countries.
Ulovlig kapitalflyt, ofte kanalisert gjennom skatteparadiser, utgjør også et betydelig hinder for økonomisk og sosial vekst i mange utviklingsland.
This has become even more apparent during the financial crisis.
Dette har kommet tydeligere frem under finanskrisen.
Increasing attention is being paid to the problem of tax evasion in countries such as the US, the UK and Germany, and also in the EU, the G20 and the OECD.
I land som USA, Storbritannia og Tyskland og i EU, G20 og OECD er det økende oppmerksomhet om skatteunndragelsesproblematikk.
There is greater willingness in the international community to discuss the detrimental effects of tax evasion and illicit capital flight.
Det er skapt et rom internasjonalt for å ta opp de ødeleggende konsekvensene som slike skatteunndragelser og ulovlig kapitalflukt har for utviklingslandene.
We will take advantage of this, and will give priority to this issue in our foreign and development policy.
Dette rommet vil vi utnytte og dette arbeidet vil stå sentralt i norsk utenriks- og utviklingspolitikk.
In the last part of my address, I would like to highlight some specific areas that will play a central role in the time ahead – areas that are not directly affected by the financial crisis, but are indirectly affected due to the general climate created by the crisis.
La meg i redegjørelsens siste del omtale noen enkeltområder som vil stå i sentrum i tiden som kommer – områder der finanskrisen ikke får direkte innvirkning – men indirekte, fordi det rådende internasjonale klima, som følge av krisen, får betydning.
I will begin with NATO.
Først – om Nato.
NATO is developing a new strategic concept that will shape the policies of the Alliance for many years to come.
Nato utvikler nå et nytt strategisk konsept som vil legge føringer for alliansens politikk i mange år fremover.
Since the adoption of the last strategic concept in 1999, NATO’s membership has grown from 16 to 28 members.
Siden det forrige konseptet ble vedtatt i 1999, er Nato blitt utvidet fra 16 til 28 medlemmer.
New issues are in focus.
Nye saker dominerer.
Terrorism is high on the international security policy agenda.
Terrorisme er høyt på den globale sikkerhetspolitiske agendaen.
NATO has become engaged in Afghanistan, far beyond the North Atlantic area.
Nato er en aktør i Afghanistan, langt utenfor det nordatlantiske området.
One of the key tasks is to identify the main security challenges for NATO in the next decade, and how these should be addressed.
En hovedoppgave er å identifisere hvilke sikkerhetsutfordringer som vil prege Nato i neste tiårsperiode og hvordan disse skal møtes.
In addition to a new strategic concept, proposals for major changes in NATO’s command structure and general organisation will also be developed.
Parallelt med arbeidet med et nytt strategisk konsept, skal det utformes forslag til omfattende endringer i Natos kommandostruktur og øvrig organisering.
In this work, Mr President, the Government is giving priority to four main issues.
I dette arbeidet, President, prioriterer regjeringen fire hovedspørsmål:
Firstly, NATO’s partnerships.
For det første – partnerskapene.
NATO has used these to promote stability and development in Europe.
Gjennom disse har Nato bidratt til å sikre stabilitet og utvikling i Europa.
Secondly, Russia, NATO’s most important partner country.
For det andre – Russland, Natos viktigste partnerland.
Cooperation in the NATO–Russia Council has had its ups and downs.
Samarbeidet i Nato-Russland-rådet har gått i bølger.
Norway stresses the importance of building confidence between NATO and Russia.
Norge legger vekt på å bygge tillit mellom Nato og Russland.
We aim to secure agreement on ambitious goals for practical cooperation and political dialogue with Russia.
Vi ønsker å sikre enighet om et ambisiøst mål for det praktiske samarbeidet og den politiske dialogen med Russland.
There will be areas where we disagree.
Det vil være områder der vi er uenige.
But they should not be allowed to hamper cooperation where this would be to our common benefit.
Men disse bør ikke hindre samarbeid der vi har felles nytte av det.
Thirdly, focus on NATO’s cooperation with other international organisations, particularly the UN and the EU.
For det tredje – søkelys på Natos samarbeid med andre internasjonale organisasjoner, særlig FN og EU.
Afghanistan has shown how important this is.
Afghanistan har vist hvor nødvendig dette er.
The Government is working to ensure closer cooperation between NATO and other organisations both in the field and at headquarters level.
Regjeringen arbeider for at Nato skal forsterke samarbeidet med andre organisasjoner, både i felt og i hovedkvarterene.
And fourthly, focus on NATO’s core task.
Og for det fjerde – fokus på Natos kjerneoppgave.
In the Government’s view NATO should maintain focus on its core task, namely collective defence.
Regjeringen ønsker fortsatt fokus på Natos grunnleggende kjerneoppgave – nemlig det kollektive forsvar.
Our initiative to encourage NATO to focus more on collective defence and Alliance territory does not seek to divert attention from NATO’s operation in Afghanistan.
Vårt initiativ om økt bevisstgjøring i Nato om både det kollektive forsvar og om alliansens nærområder, handler ikke om en slags ”avsporing” fra Natos operasjon i Afghanistan.
Norway stands wholeheartedly behind this effort.
Norge står fullt og helt bak denne innsatsen.
One of the key reasons for concentrating attention on the Alliance’s territory and its periphery is to strengthen its position as a legitimate and credible security guarantor, both within and outside the organisation.
Et av formålene med økt fokus på alliansens eget territorium og nærområder, er å styrke Natos stilling innad og utad som en legitim og troverdig sikkerhetsgarantist.
This fundament is a premise for NATO’s operations outside its territory.
Dette fundamentet er en forutsetning for Natos operasjoner utenfor kjerneområdet.
The success of the operation in Afghanistan, Mr President, cannot be the only yardstick for determining the function and future of NATO.
Det kan heller ikke være slik, President, at Natos funksjon og fremtid skal måles ensidig ut fra hvordan operasjonen i Afghanistan utvikler seg.
By participating in ISAF, NATO is doing an important job in Afghanistan.
Nato gjør gjennom Isaf-deltakelse en viktig jobb i Afghanistan.
But this effort is just one part of the comprehensive approach that is needed.
Men dette bidraget er bare én del av den komplekse innsatsen som trengs for å lykkes.
We cannot assess the importance of NATO for Norway on the basis of overall progress in Afghanistan alone.
Vi kan ikke måle Natos betydning for oss etter hvordan den samlede innsatsen i Afghanistan utvikler seg ensidig.
The Government regards continued NATO membership as a mainstay of Norway’s security policy.
For regjeringen er fortsatt Nato-medlemskap en bærebjelke i sikkerhetspolitikken.
In the light of the debate this winter, I would like to add the following: our focus on NATO’s territory and its periphery – the High North in our case – does not imply that we consider our neighbouring areas to be more vulnerable or threatened than before.
Så vil jeg også legge til, i lys av debatten i vinter: Vårt fokus på Natos nærområder – for vårt vedkommende nordområdene – er ikke et budskap om at vi anser våre nærområder for å være mer utsatt eller truet enn før.
It touches on security, development, the international legal order, international humanitarian law and human rights.
Dette handler om sikkerhet, utvikling, fremme av internasjonal rettsorden, humanitærretten og menneskerettighetene.
These efforts involve inclusive negotiation processes and partnerships between governments, civil society actors, affected parties and various new constellations.
Og som metode handler det om inkluderende forhandlingsprosesser, med partnerskap mellom stater, nye grupperinger, sivilsamfunnet og også de rammede inkludert.
There are several reasons for this.
Det er flere grunner til det:
The 2010 Review Conference of the Parties to the Treaty on the Non-Proliferation of Nuclear Weapons (NPT) will be held at UN Headquarters in New York in May.
I mai arrangerer FN tilsynskonferanse for avtalen om ikkespredning av atomvåpen (NPT).
NATO’s new strategic concept is currently being discussed by its members.
I Nato drøftes spørsmålene i forbindelse med alliansens strategiske konsept.
And, Mr President, the Convention on Cluster Munitions will enter into force on 1 August this year, now that it has been ratified by the required total of 30 states, which was achieved when Burkina Faso and Moldova deposited their ratification instruments with the UN on 16 February.
Og, President, da de to landene Burkina Faso og Moldova overleverte sine ratifikasjoner av Konvensjonen om klaseammunisjon til FN 16. februar i år – ja, da nådde vi de nødvendige 30 stater for at denne konvensjonen kan tre i kraft, fra 1. august i år.
These are all positive signs in a political minefield.
Dette er positive tegn – i et politisk minelagt landskap.
However, we know that we are facing difficult tasks.
Samtidig vet vi at utfordringene er store.
We cannot count on Norway’s positions gaining majority support, not at the Review Conference, nor in NATO, nor in specific negotiations.
Verken i Tilsynskonferansen, i Nato eller i konkrete forhandlinger er det gitt at Norges holdning vinner frem.
Iran’s and North Korea’s nuclear programmes also pose immediate challenges to the international community.
Verdenssamfunnet har akutte utfordringer knyttet til Irans og Nord-Koreas atomprogrammer.
If anything, they have become more serious during the past year.
De er heller blitt større enn mindre det siste året.
The International Atomic Energy Agency’s most recent report on Iran gives continued cause for concern.
Den siste rapporten om Iran fra Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA) gir all grunn til fortsatt uro.
Iran has a responsibility to demonstrate that the IAEA’s and the international community’s concern is unfounded.
Det påligger Iran et ansvar for å bevise at IAEAs og det internasjonale samfunns bekymringer, er grunnløse.