natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Volatility in international foreign exchange markets may explain short-term fluctuations in the krone exchange rate, particularly since 1997.
Særlig etter 1997 kan volatiliteten i internasjonale valutamarkeder forklare kortsiktige bevegelser i kronekursen.
This may be because international operators are more aware of the Norwegian krone as a speculative object.
Det kan ha sammenheng med at internasjonale aktører i større grad er oppmerksomme på kronen som et spekulasjonsobjekt.
The direct relationship between the interest rate and the exchange rate is therefore not stable, and the exchange rate level in itself provides limited information for the setting of interest rates.
Den direkte sammenhengen mellom rente og valutakurs er derfor ikke stabil, og nivået på kronekursen gir i seg selv begrenset informasjon om hvordan vi bør sette renten.
It is essential to take into account that the Norwegian economy is small and very open.
Det er grunnleggende viktig å ta hensyn til at norsk økonomi er liten og svært åpen.
Norway's foreign trade is substantial.
Vi har stor utenrikshandel.
All capital controls have been removed.
Vi har avviklet alle kapitalreguleringer.
Our financial market is becoming increasingly integrated into the international economy.
Vårt finansmarked blir stadig sterkere integrert med det internasjonale.
Significant structural changes took place during the 1990s.
I løpet av 1990-årene har det skjedd vesentlige strukturendringer.
Household savings are now to a large extent invested abroad through life insurance companies and funds.
Også husholdningenes sparemidler er nå i stor utstrekning plassert i utlandet gjennom livselskaper og fond.
Changes in capital flows have a greater impact on exchange rate movements than payments for exports and imports.
Endringer i kapitalstrømmene betyr mer for kursutviklingen enn betalingene for eksport og import.
Capital flows can easily be influenced by events in other countries and by changes in expectations concerning developments in the Norwegian business sector, Norwegian prices, costs and interest rates.
Kapitalstrømmene kan lett bli påvirket av hendinger i andre land og av endringer i forventninger om utvikling i norsk næringsliv, norske priser, kostnader og renter.
In the long term, a country's exchange rate trends to move in line with developments in domestic price and cost inflation compared with other countries.
På lang sikt kan det være en tendens til at valutakursen i et land utvikler seg i samsvar med utviklingen i landets pris- og kostnadsnivå sammenliknet med utlandet.
This is the hypothesis of purchasing power parity between countries.
Dette er hypotesen om kjøpekraftsparitet mellom land.
If the level of prices in one country rises at faster pace than in other countries, that country's currency will tend to depreciate to the same extent over time.
Dersom prisnivået i et land øker raskere enn i andre land, er det en tendens til at landets valuta etter hvert svekker seg tilsvarende.
However, substantial medium-term convergence in purchasing power parity has been found between Norway and its trading partners.4
Mellom Norge og våre handelspartnere er det imidlertid påvist betydelig konvergens også på mellomlang sikt4.
I have described a foreign exchange market with a market-determined krone exchange rate.
Jeg har beskrevet et valutamarked med en markedsbestemt kronekurs.
Normally, we cannot influence price formation in this market through direct interventions.
Det er en prisdannelse i dette markedet som vi normalt ikke kan påvirke med direkte inngrep - med intervensjoner.
In other words, we have a floating currency not only formally but also in reality.
Vi har altså i aller høyeste grad - ikke bare formelt - en valuta som flyter.
The formal Regulation (from 1994) and its interpretation reflect the limitations of monetary policy as a result of developments in foreign exchange markets and the structure of the Norwegian economy.
Det formelle regelverket (fra 1994) og tolkningen av dette regelverket er blitt preget av den avgrensningen av pengepolitikkens muligheter som utviklingen i valutamarkedene og i strukturene i norsk økonomi har ført til.
Price and cost inflation is influenced by monetary policy through a number of channels.
Pris- og kostnadsveksten påvirkes av pengepolitikken gjennom flere kanaler.
When interest rates rise, it becomes more profitable to save and to postpone consumption.
Når renten øker, blir det mer lønnsomt å spare og å utsette forbruk til senere.
This reduces growth in household consumption.
Det vil redusere veksten i husholdningenes forbruk.
At the same time, a higher interest rate may increase the required rate of return, thereby reducing business investment.
Samtidig vil en høyere rente kunne øke avkastningskravet og dermed redusere investeringene i bedriftene.
In addition to the direct effect on demand, a rise in interest rates may moderate demand through reduced access to liquidity, a decline in asset values and a stronger exchange rate.
I tillegg til den direkte effekten på etterspørselen, kan en renteøkning redusere etterspørselen gjennom redusert tilgang på likviditet, verditap på formuesobjekter og sterkere valutakurs.
Moreover, a stronger exchange rate will reduce the rise in prices for imports, which account for 40 per cent of goods and services in the consumer price index.
Sterkere valutakurs vil dessuten redusere prisveksten på importerte varer, som utgjør 40 prosent av varene og tjenestene i konsumprisindeksen.
An increase in interest rates may also have an effect through inflation expectations.
En renteøkning vil også kunne virke gjennom inflasjonsforventningene.
Expectations of lower future inflation will increase the real interest rate, and may therefore in itself have an impact on the real economy.
Forventninger om lavere framtidig inflasjon vil øke realrenten og kan dermed i seg selv ha en effekt på realøkonomien.
Inflation expectations may also influence price and wage formation as well as the exchange rate.
Inflasjonsforventningene kan også ha betydning for pris- og lønnsdannelsen og for valutakursen.
However, the relationships between the interest rate, expectations, demand and inflation must be expected to be unstable.
Vi må imidlertid regne med at sammenhengene mellom rente, forventninger, etterspørsel og inflasjon er ustabile.
Analyses have been published showing how changes in interest rates affect the economy in various countries.
Det er publisert analyser av hvordan renteendringer påvirker økonomien i ulike land.
In December 1999, Norges Bank presented an analysis based on calculations which showed that an interest rate rise of 1 percentage point reduces GDP growth and price inflation by just under half a percentage point.
Norges Bank la i desember i fjor frem en analyse basert på beregninger som viste at en renteøkning på 1 prosentpoeng reduserer BNP-veksten og prisveksten med knapt 1/2 prosentpoeng.
A considerable portion of the effect on price inflation is due to effects via the exchange rate, where it was assumed that the krone exchange rate moved in line with uncovered interest rate parity.
En vesentlig del av virkningen på prisveksten skyldtes virkninger via valutakursen, hvor en hadde lagt til grunn at kronekursen utviklet seg i samsvar med udekket renteparitet.
The central banks of England and Sweden have published calculations that show effects of roughly the same magnitude.
Sentralbankene i England og Sverige har publisert beregninger som viser effekter om lag i samme størrelsesorden.
In view of the uncertainty concerning the effects of the interest rate on economic developments, it is not possible to fine-tune price developments and the exchange rate.
Usikkerhet om virkningene av renten og om den økonomiske utviklingen er slik at det ikke er mulig å finstyre den løpende prisutviklingen og valutakursen.
However, it is possible to conduct a monetary policy that reinforces confidence in nominal stability.
Men det er mulig å føre en pengepolitikk som gir tillit til at det vil være nominell stabilitet.
The experience of Norway and other countries shows that monetary policy can be effective, as seen by developments before and after the shift in economic policy in 1986.
Erfaringene fra Norge og andre land viser at pengepolitikken kan være slagkraftig, jamfør utviklingen før og etter omleggingen av den økonomiske politikken i 1986.
A monetary policy that results in an interest rate that is too low will unleash strong forces in financial markets.
En pengepolitikk der renten settes for lavt, vil utløse betydelige krefter i finansmarkedene.
An inappropriate interest rate will generate erroneous price signals to households and financial institutions in the housing and property market.
En feil rente medvirker til at markedet vil gi gale prissignaler til husholdninger og finansinstitusjoner i bolig- og eiendomsmarkedet.
Similarly, those extending loans will find it more difficult to assess the real value of collateral security and the borrower's wealth.
Tilsvarende vil den som yter lån ha vanskeligere for å vurdere den reelle verdien på sikkerheter og låntakers formue.
This situation must be corrected sooner or later, and when bubbles burst the risk of debt crises and financial instability is high.
Før eller siden må en slik utvikling korrigeres, og når boblene brister er risikoen høy for gjeldskriser og finansiell ustabilitet.
We have seen examples of this in Norway and in other counties.
Dette har vi sett eksempler på i Norge og i andre land.
If we allow imbalances to develop in the domestic economy, this may trigger major capital movements with wide fluctuations in the exchange rate and long-term rates.
Hvis vi lar det utvikle seg ubalanser i den innenlandske økonomien, kan det utløse sterke kapitalbevegelser med store svingninger i valutakurs og langsiktige renter.
Distributional effects of monetary policy
Fordelingsvirkninger av pengepolitikken
The distributional effects of changes in nominal interest rates figured prominently in discussions concerning interest rate policy in the 1970s.
I drøftingene av rentepolitikken på 1970-tallet stod fordelingsvirkningene av endringer i nominelle renter sentralt.
There is probably a basis for saying that the consideration of distributional effects was an important reason behind the low interest rate policy.
Det er nok grunnlag for å si at hensynet til fordelingsvirkningene var en viktig begrunnelse for lavrentepolitikken.
However, as developments were to prove, this was not the right approach.
Men som utviklingen skulle vise, var det en feilslått linje.
The low interest rate policy contributed to increased disparity.
Lavrentepolitikken bidro til økt ulikhet.
People are affected in different ways by a change in interest rates.
Folk påvirkes forskjellig av en renteendring.
Households with considerable debt will, ceteris paribus, be adversely affected by an increase in interest rates because they must use a higher proportion of their income to service the debt.
Husholdninger med stor gjeld vil alt annet likt tape på at renten øker fordi de må bruke en større del av inntekten til å betjene gjelden.
However, the increase in interest expenditure in relation to household income is about the same for all income groups.
Økningen i renteutgiftene som andel av inntektene er imidlertid om lag den samme for alle inntektsgrupper.
This is because households with high income generally have a higher level of debt.
Det har sammenheng med at husholdninger med høy inntekt som regel har tilsvarende høy gjeld.
If we also take into account capital income, the picture is somewhat different because the highest income group owns relatively more financial assets than other households.
Bildet endrer seg noe om vi også trekker inn finansinntektene, fordi de i den høyeste inntektsgruppen har relativt mer finanskapital enn andre husholdninger.
Asset and debt positions nevertheless have a clear profile over a life cycle.
Fordrings- og gjeldsposisjonene har likevel en klar profil over livsløpet.
Younger households often have large mortgages and student loans.
Yngre har ofte store bolig- og studielån.
These loans are repaid during a working life.
Lånene nedbetales gjennom den yrkesaktive perioden.
Most people save for their old age.
De fleste sparer for alderdommen.
Over time, interest rates rise and fall.
Renten går både opp og ned.
For example, Norges Bank's interest rates fell from 12 per cent in 1992 to 3½ per cent in 1997.
For eksempel svingte Norges Banks renter fra 12 prosent i 1992 til 3 1/2 prosent i 1997.
A typical mortgage rate was as high as 14-15 per cent at the beginning of the 1990s and was down to 5 per cent at the lowest.
En typisk boliglånsrente var vel oppe i 14-15 prosent på begynnelsen av 1990-tallet og nede på 5 prosent på det laveste.
The households that lose when interest rates are raised are the same households that benefit when interest rates are lowered.
De husholdninger som kortsiktig taper på at renten settes opp, er de samme som får gevinsten når renten settes ned.
Hence, monetary policy does not have systematic distributional effects.
Pengepolitikken har derfor ikke systematiske fordelingsvirkninger.
Households can hedge against interest rate fluctuations.
Folk kan gardere seg mot svingninger i renten.
Fixed-rate loans are now offered widely, at least for a period of up to 3-5 years.
Etter hvert er markedene for fastrentelån blitt godt utviklet - i hvert fall for kontrakter med opptil 3-5 års rentebinding.
By choosing a fixed-rate loan, households with a large net debt have more predictable expenses for servicing their debt.
Ved å binde renten kan husholdninger med stor nettogjeld sørge for mer påregnelige utgifter til å betjene gjelden.
The more long-term distributional effects of monetary policy are completely different.
De noe mer langsiktige fordelingsvirkningene av pengepolitikken er helt annerledes.
If interest rates are kept at a low level over a longer period, price and cost inflation will eventually pick up and long-term interest rates will rise.
Holdes renten for lav over en lengre periode, vil pris- og kostnadsveksten etter hvert ta seg opp og de langsiktige rentene øke.
Rising wage and price inflation reduces the real value of assets and debt.
Økende lønns- og prisvekst fører til at realverdien av fordringer og gjeld reduseres.
In isolation, this will naturally benefit individuals and enterprises that have a high debt, while others will see a decline in the value of their savings.
Dette vil selvfølgelig isolert sett være gunstig for personer og bedrifter som har høy gjeld, mens andre vil oppleve at sparepengene blir mindre verdt.
At the same time, low interest rates could lead to a rise in property prices and other asset prices.
Samtidig vil en kunstig lav rente føre til oppgang i eiendomsprisene og i prisene på andre formuesobjekter.
A sharp rise in house prices and advances in stock markets imply a substantial shift in favour of those who are already well positioned in these markets.
Kraftig boligprisvekst og oppgang på børsene vil innebærer en betydelig omfordeling i favør av dem som allerede er godt posisjonert disse markedene.
Many young people will find that the price of entering the housing market is too high.
Mange unge vil oppleve at inngangsbilletten til boligmarkedet blir for dyr.
Cyclical fluctuations, income developments and asset prices will show greater volatility in an economy without a nominal anchor.
I en økonomi uten nominelt ankerfeste vil både konjunkturene, inntektsutviklingen og formuesprisene bli mer omskiftelige.
The policy of devaluation and low interest rates in the 1970s and the beginning of the 1980s contributed to pronounced cyclical fluctuations and sharp variations in property prices.
Devaluerings- og lavrentepolitikken på 1970- og begynnelsen av 1980-tallet, bidro til sterke konjunkturbevegelser og store fluktuasjoner i bolig- og eiendomsprisene.
The winners and losers as a result of such instability are to some extent arbitrary.
Hvem som taper og hvem som vinner på slik ustabilitet er i noen grad vilkårlig.
Some will always manage to come out ahead; those who take their profits in boom periods will also be able to secure and withdraw from exposed positions in time.
Noen vil alltid greie å sko seg; de som tar gevinstene i "jappetider" og "jobbetider", vil også kunne sikre seg og trekke seg ut av utsatte posisjoner i tide.
Others - who do not use resources for these activities to the same extent - are often the losers.
Andre - som ikke i samme grad bruker ressurser på slike aktiviteter - blir ofte sittende igjen som tapere.
The economic downturn and unemployment which often follow when the bubble bursts will primarily affect the most vulnerable segment of the labour force and have very negative distributional effects.
Den økonomiske nedgangen og arbeidsledigheten - som ofte følger når bobleøkonomien sprekker - vil først og fremst ramme den mest utsatte delen av arbeidsstyrken og gi sterke negative fordelingsvirkninger.
Monetary policy cannot and shall not steer price developments in the housing market or other asset markets, but a monetary policy that inspires confidence will curb wealth effects because the potential for the emergence of bubbles is reduced.
Pengepolitikken kan ikke og skal ikke styre prisutviklingen i boligmarkedet eller andre formuesmarkeder, men en tillitvekkende pengepolitikk vil dempe formueseffektene fordi grunnlaget for "bobler" reduseres.
Nominal stability is the best contribution monetary policy can make to the distribution of income and wealth.
Det beste bidraget pengepolitikken kan gi til inntekts- og formuesfordelingen, er nominell stabilitet.
Interplay between economic policy components - the role of monetary policy
Samspillet i økonomisk politikk - pengepolitikkens rolle
The basis for achieving stable economic growth is created through a successful interplay between the various components of economic policy, ie between fiscal policy, monetary policy, the system for income settlements and other measures aimed at improving the functioning of the economy - often referred to as structural policy.
Fundamentet for å oppnå en stabil økonomisk vekst skapes gjennom et vellykket samspill mellom de ulike elementene i politikken; det vil si mellom finanspolitikken, pengepolitikken, systemet for inntektsoppgjørene og andre tiltak for å bedre økonomiens virkemåte - såkalt strukturpolitikk.
The Norwegian economy is vulnerable to abrupt shifts in the global economy.
Norsk økonomi er sårbar for brå skift i verdensøkonomien.
We cannot fully shield ourselves against external shocks, but we can curb the effects to ensure that economic developments are optimal in the long term.
Vi kan ikke skjerme oss fullt ut mot "sjokk" fra omverdenen, men vi kan dempe virkningene slik at vår økonomiske utvikling på sikt blir best mulig.
Fiscal policy in Norway has had an important role in stabilising demand and production.
Finanspolitikken har i Norge hatt en viktig rolle i å stabilisere etterspørsel og produksjon.
The Petroleum Fund shelters the mainland economy from the effects of oil price fluctuations to some extent.
Oljefondet skjermer delvis fastlandsøkonomien fra virkningene av svingninger i oljeprisen.
Developments in the real economy are of importance to price and cost inflation and hence for Norges Bank's setting of interest rates.
Den realøkonomiske utviklingen har betydning for pris- og kostnadsutviklingen og dermed også for Norges Banks rentesetting.
At the same time, changes in the interest rate and exchange rate may influence developments in the real economy in the short run.
Samtidig vil endringer i rente og valutakurs på kort sikt påvirke den realøkonomiske utviklingen.
This means that fiscal and monetary policy have a combined effect on the overall level of activity in the economy.
Det betyr at utformingen av finans- og pengepolitikken gjensidig påvirker det samlede aktivitetsnivået i økonomien.
With large and to some extent varying budget revenues, the basis for determining central government expenditure and taxes from one year to the next may easily be impaired.
Med store og til dels varierende inntekter på budsjettet kan en lett miste holdepunktet for å fastsette statens utgifter og skatter og avgifter fra år til år.
If budget expenditure fluctuates to a large extent in step with oil prices, the result will be abrupt shifts and instability in the Norwegian economy.
Dersom budsjettets utgifter svinger i betydelig grad i takt med oljeprisen, vil vi få brå skift og ustabilitet i norsk økonomi.
Changes in oil prices may then quickly influence wage and price expectations, the exchange rate and long-term rates.
Endringer i oljeprisen vil da raskt kunne påvirke lønns- og prisforventningene, valutakurs og langsiktige renter.
In that case it will be very demanding to achieve nominal stability.
I dette tilfellet vil det være svært krevende å sikre nominell stabilitet.
Short-term interest rates will have to be changed frequently and sharply, and long-term rates will reflect a high risk premium for the Norwegian krone.
De kortsiktige rentene vil måtte endres hyppig og kraftig, og de langsiktige rentene vil komme til å reflektere en høy risikopremie på norske kroner.
It is therefore important that the annual budgets are anchored in a long-term strategy that takes sufficiently into account that oil revenues can fluctuate from one year to the next.
Det er derfor viktig at de årlige budsjettene er forankret i en langsiktig strategi som tar god høyde for at oljeinntektene kan svinge fra år til år.
It is advantageous if fiscal policy can also be used to counter fluctuations in demand and production.
Det er en fordel om finanspolitikken i tillegg kan brukes for å motvirke svingninger i etterspørsel og produksjon.
The political assessment has also been that a countercyclical fiscal policy provides the best basis for sound developments in the distribution of income and wealth.
Det har også vært en politisk vurdering at en motsyklisk finanspolitikk gir det beste grunnlaget for en god utvikling i fordelingen av inntekt og formue.
If fiscal policy is used to smooth fluctuations in demand and production, it will also contribute to stability in the krone exchange rate and in the competitive conditions for the business sector.
Dersom finanspolitikken brukes til å jevne ut svingningene i etterspørsel og produksjonen, vil den samtidig bidra til stabilitet i kronekursen og i næringslivets konkurransevilkår.
If fiscal policy lacks a long-term anchor, the interplay in economic policy will not function and the result will be a more unstable krone exchange rate and wider cyclical fluctuations.
Hvis budsjettpolitikken skulle mangle en langsiktig forankring, vil heller ikke samspillet i den økonomiske politikken fungere, og vi vil få ustabil kronekurs og større konjunkturbevegelser.
This will also result in poorer use of our resources, partly because strong fluctuations in domestic activity and long-term interest rates and the exchange rate will prompt investment decisions that are made on a very uncertain basis.
Dette vil samtidig føre til dårligere utnyttelse av våre ressurser blant annet fordi de sterke svingningene i innenlandsk aktivitet og langsiktige renter og valutakurs vil medføre at det blir fattet investeringsbeslutninger på svært usikkert grunnlag.
Concluding remarks
Avslutning
Allow me to conclude where I began.
La meg avslutte der jeg startet.
I would like to highlight two points.
Jeg vil trekke fram to forhold.
First, the main function of monetary policy is to contribute to nominal stability.
For det første: Pengepolitikkens hovedoppgave er å bidra til nominell stabilitet.
This is the best contribution monetary policy can make to a sound distribution policy, to employment, to economic growth and to welfare.
Det er det beste bidraget pengepolitikken kan gi til god fordelingspolitikk, til sysselsettingen, til den økonomiske veksten og til velferden.
Second, history has shown that monetary policy can be effective.
For det andre: Historien har vist at pengepolitikken kan ha slagkraft.