natgillin/translations-raw huggingface dataset:
External and domestic interest rates are low in an environment of solid growth.
Rentene er lave ute og hjemme i en periode med god vekst.
Long-term interest rates have fallen sharply both in nominal and real terms since the beginning of the 1990s.
De langsiktige rentene har falt sterkt både nominelt og reelt siden begynnelsen av 1990-årene.
Inflation has declined and contributed to a fall in nominal interest rates.
Inflasjonen har kommet ned og bidrar til fall i de nominelle rentene.
A more stable inflation environment also results in lower real interest rates when investors become more certain about returns.
Mer stabil inflasjon gir også lavere reelle renter når de som plasserer midler, blir mer sikre på avkastningen.
Furthermore, it would appear that high saving in some parts of the world is pushing down long-term interest rates.
Det kan dessuten se ut til at høy sparing i enkelte deler av verden gir lavere langsiktige renter.
Saving is high both in oil-producing countries, China and other Asian countries.
Sparingen er høy både i de landene som produserer olje, og i Kina og andre asiatiske land.
Long-term interest rates in Norway largely shadow external interest rates because like other countries Norway is keeping inflation in check.
De langsiktige rentene i Norge følger i stor grad rentene ute fordi vi som andre land holder inflasjonen i sjakk.
Norwegian households primarily finance house purchases by means of floating-rate loans.
Norske husholdninger finansierer i hovedsak sine boligkjøp med lån til flytende rente.
Long-term interest rates are still of considerable importance because they provide information about the future path of short-term interest rates that borrowers can expect over time.
Likevel er de langsiktige rentene viktige fordi de gir informasjon om hvilken utvikling låntakerne kan vente i den kortsiktige renten over tid.
Unusually low short-term interest rates have probably also boosted the rate of increase in house prices in recent years, but this particular effect will be reversed when the interest rate is raised to a more normal level.
De uvanlig lave kortsiktige rentene har nok også økt veksten i prisene på boliger de siste årene, men akkurat den virkningen vil snu når renten nå settes opp til et mer normalt nivå.
Developments in short-term interest rates have influenced the path for house prices over the past 15 years, but periods of low interest rates are followed by periods of higher interest rates.
Utviklingen i de kortsiktige rentene har påvirket forløpet for boligprisene de siste 15 årene, men perioder med lav rente avløses av perioder med høyere rente.
Norges Bank’s policy rate is therefore of limited importance for house price inflation over a period of 15 to 20 years.
Vår styringsrente har derfor begrenset betydning for veksten i boligprisene over en 15 til 20 års periode.
Chart: Population structure
Figur: Befolkningsstruktur
The housing stock in Norway, which numbers a good 2.2 million dwellings, shows little change from one year to the next.
Det samlede antallet boliger i Norge, som er vel 2,2 millioner, endrer seg lite fra år til år.
As a result, higher demand for housing will primarily translate into higher prices in the short term.
Økt etterspørsel etter boliger vil derfor på kort sikt i første rekke slå ut i økte priser.
In the 1990s, housing starts in Norway were fairly low in relation to growth in the number of households.
På 1990-tallet ble det bygget ganske få boliger i forhold til veksten i antallet husholdninger.
Moreover, population growth has been higher in recent years, largely reflecting a high level of immigration.
Befolkningen har dessuten økt mer de siste årene, først og fremst som følge av høy innvandring.
In 2006, the population increased by more than 40 000 and the number of households by roughly 30 000.
I fjor økte folketallet med over 40 000 og antallet husholdninger trolig med over 30 000.
Furthermore, migration patterns in Norway follow the business cycle.
Dessuten følger flyttemønsteret i Norge konjunkturene.
Migration to densely populated areas is now rising.
Flere flytter nå til tettstedene.
Demands for high standards and new building regulations have also pushed up housing construction costs and thereby house prices.
Økte krav til standard og nye byggeforskrifter trekker kostnadene ved å bygge boliger – og dermed boligprisene – opp.
Chart: Household debt
Figur: Husholdningenes gjeld
The rise in house prices has been accompanied by a sharp increase in household debt.
Veksten i boligprisene har gått hånd i hånd med en sterk økning i husholdningenes gjeld.
In Norway, household debt is now almost twice the level of disposable income, and the debt to income ratio is the highest ever.
Gjelden i norske husholdninger er nå snart 2 ganger disponibel inntekt – og gjeldsgraden er høyere enn noensinne.
It is higher than in Sweden and the UK, but lower than in Denmark and the Netherlands.
Den er høyere enn i Sverige og Storbritannia, men lavere enn i Danmark og Nederland.
Norway is among the countries with the highest share of owner-occupied dwellings, at around 80 per cent.
Norge er blant de landene hvor flest husholdninger eier egen bolig – rundt 80 prosent.
This high proportion partly accounts for the high mortgage debt of households.
Eierandelen bidrar til høy boliggjeld på husholdningenes hånd.
In recent years, new loan products have also been launched, facilitating mortgage equity withdrawal.
I de senere årene har også nye låneprodukter kommet til som gjør det lettere å frigjøre den egenkapitalen som er bundet i boligene.
Housing wealth has become more liquid.
Boligformuen er blitt mer likvid.
Borrowers have greater scope for choosing repayment profiles.
Låntakerne står også friere til å velge avdragsprofil.
Chart: House prices in Norway
Figur: Boligpriser i Norge
Housing investment has been profitable in recent years.
Det har lønt seg å investere i egen bolig de siste årene.
Since 1992, the real rise in house prices has averaged 8 per cent, which is markedly higher than for the entire post-war period.
Siden 1992 har den reelle veksten i prisene i gjennomsnitt vært 8 prosent, som er vesentlig høyere enn for hele etterkrigsperioden.
At the same time, fluctuations in prices have been considerably smaller.
Samtidig har svingningene i prisene vært vesentlig lavere.
Chart: Actual and simulated house price
Figur: Faktisk og simulert boligpris
The main determinants of house price inflation have long been income, unemployment, interest rates and residential construction.
Veksten i boligprisene har lenge i stor grad kunnet forklares av utviklingen i inntekter, arbeidsledighet, renter og boligbygging.
In the past year, however, house price inflation has been higher than implied by these factors.
Det siste året har derimot prisene løpt raskere.
A large share of the increase in 2006 cannot be explained by previous patterns.
En vesentlig del av veksten i 2006 kan ikke forklares ut fra tidligere mønstre.
Developments since the beginning of the 1990s may have engendered expectations that house prices will only continue to rise.
Utviklingen siden begynnelsen av 1990-tallet kan ha skapt forventninger om at boligprisene bare vil fortsette å stige.
This may increase house purchases for pure investment purposes and induce younger buyers to enter the housing market earlier than otherwise.
Det kan føre til at flere kjøper bolig som rent investeringsobjekt og at yngre starter sin boligkarriere tidligere enn ellers.
The pronounced fall in saving indicates that households are taking greater chances.
Det markerte fallet i sparingen gir uttrykk for at husholdningene tar større sjanser.
The housing market may now be in a state of euphoria.
Boligmarkedet kan nå være preget av eufori.
Chart: Periods of falling house prices
Figur: Perioder med fall i boligpriser
After a long period of rising house prices, it may therefore be of interest to look at periods of falling prices.
Etter en lang periode med stigning i boligprisene kan det være av interesse å tenke igjennom hvordan et fall i prisene vil arte seg.
Earlier periods of decline have not lasted very long.
Tidligere har perioder med nedgang ikke vart så lenge.
Generally, the increase has been stronger than the ensuing fall.
Generelt har økningen vært større enn det fallet som har fulgt etter.
There are nevertheless examples of periods where house prices exhibited a continuous fall of up to 50 per cent.
Det er likevel eksempler på at boligprisene har falt sammenhengende med opp mot 50 prosent.
Earlier periods of declining house prices probably do not provide a perfect guide.
Tidligere perioder med nedgang i boligprisene gir trolig ikke fullgod veiledning.
The two most well-known episodes are the fall in house prices around 1990 and the housing market collapse in Christiania (now Oslo) around 1900.
De to mest kjente episodene er fallet i boligprisene i 1990 og krakket i boligmarkedet i Kristiania rundt 1900.
The fall in house prices 15-20 years ago was probably ascribable to the very high real interest rates required to tame inflation and stabilise the exchange rate following two decades of very high inflation.
Nedgangen i boligprisene for 15-20 år siden hadde kanskje særlig sammenheng med at det krevdes svært høye realrenter for å temme inflasjonen og stabilisere valutakursen etter to tiår med sterk prisstigning.
This is not a challenge we are facing today.
Den utfordringen har vi ikke nå.
The period at the end of the 1890s, just prior to the housing market collapse in Christiania, has some features similar to today’s situation.
Perioden på slutten av 1890-tallet, rett før krakket i boligmarkedet i Kristiania, har enkelte fellestrekk med det vi opplever i dag.
It was a period of rising house prices, a housebuilding boom in Christiania, rising equity prices and rapid credit growth.
Det var en periode med stigende boligpriser, høy boligbygging i Kristiania, økende aksjekurser og sterk vekst i kreditt.
At the same time, the level of prices for goods and services was stable.
Samtidig var nivået på prisene på varer og tjenester stabilt.
After the housing market crash in Christiania in1899, house prices fell by more than 50 per cent over 5 years.
Etter boligkrakket i 1899 falt prisene på boliger i Kristiania med over 50 prosent i løpet av fem år.
The fall in house prices for the country as a whole was more moderate.
På landsbasis var utslaget i prisene mer moderat.
Higher debt will become a mounting financial burden for many households and limit the willingness to pay in the housing market.
Den økte gjelden vil etter hvert tynge økonomien til mange husholdninger og begrense betalingsviljen i boligmarkedet.
Moreover, the current level of population and income growth is not sustainable.
Vi har dessuten nå en vekst i folketall og inntekter som ikke kan vare ved.
On balance, developments in these variables will eventually stem the rise in house prices and lead to a period of stagnating or declining prices.
Samlet vil utviklingen i disse faktorene etter hvert stagge veksten i boligprisene og gi en periode med stagnasjon eller fall.
4 Modernisation of the economic system
4 Modernisering av det økonomiske systemet
Chart: GDP
Figur: BNP
The global economy has become increasingly integrated.
De økonomiske forbindelsene på tvers av landegrensene blir stadig tettere.
Norway and the other Nordic countries are tackling the challenges.
Norge og de øvrige nordiske landene takler utfordringene.
Adaptability in the business sector, the willingness to integrate new technology, a relatively efficient public sector, high growth, low inflation and moderate unemployment are now characteristic features of our region.
Omstillingsevne i næringslivet, vilje til å ta i bruk ny teknologi, en forholdsvis effektiv offentlig sektor, høy vekst, lav inflasjon og moderat arbeidsledighet kjennetegner nå utviklingen i vår region.
Since the mid-1990s, the Nordic countries have expanded at a faster pace than other European countries and almost as fast as the US economy.
De nordiske landene har siden midten av 1990-tallet vokst sterkere enn andre europeiske land og nesten like sterkt som USA.
This was not the case only 20 years ago.
Slik var det ikke for bare 20 år siden.
Following strong economic growth in the post-war period, the Nordic countries lost ground in the 1970s and 1980s.
Etter en sterk økonomisk vekst i etterkrigstiden tapte de nordiske landene mark på 1970- og 1980-tallet.
Growth in the Nordic region, particularly in Denmark and Sweden, was lower than in other European countries and the US during this period.
Veksten i Norden, særlig i Danmark og Sverige, var i denne perioden lavere enn i andre europeiske land og USA.
Finland recorded strong growth for a long period, but a poorly diversified industry structure made the country vulnerable.
Finland vokste sterkt lenge, men en ensidig næringsstruktur gjorde landet sårbart.
Oil brought growth to the Norwegian economy, but the first decades of the oil age were still marked by instability in the mainland economy.
Oljen ga vekst i norsk økonomi, men de første tiårene av oljealderen ble likevel preget av ustabilitet i fastlandsøkonomien.
Solid growth in the Nordic countries in recent years has been underpinned by strong productivity gains in most of these countries.
Den gode veksten i Norden de senere årene har fått støtte av en sterk vekst i produktiviteten i flere av landene.
Finland and Sweden have a highly developed ICT industry.
Finland og Sverige har en vel utviklet IKT-industri.
A feature shared by the Nordic countries is the growing efficiency of service production.
Felles for de nordiske landene er at tjenester blir produsert stadig mer effektivt.
Chart: Inflation and unemployment
Figur: Inflasjon og arbeidsledighet
Economic developments in the 1970s and 1980s were unstable both in the Nordic region and in Europe.
Den økonomiske utviklingen i 1970- og 1980-årene var ustabil både i Norden og ute i Europa.
Inflation was very high and variable, but was tamed in the 1990s.
Det var svært høy og varierende inflasjon, men den ble temmet på 1990-tallet.
Falling demand and production resulted in high unemployment.
Stadig svikt i etterspørsel og produksjon ga høy arbeidsledighet.
For a long period, there was a tendency in both the Nordic region and elsewhere in Europe for unemployment to climb to higher levels in each cycle.
Det var også lenge en tendens både i de nordiske landene og ellers i Europa til at arbeidsledigheten ble høyere for hver konjunktur.
This tendency has been reversed in the Nordic countries, while unemployment still remains high in several European countries.
Denne utviklingen er nå brutt i vår region, mens det fortsatt er stor ledighet i mange europeiske land.
During the 1980s and 1990s, economic policy was revised in all the Nordic countries.
I løpet av 1980- og 1990-årene ble den økonomiske politikken lagt om i alle de nordiske landene.
Denmark tightened government budgets as early as the 1980s.
Danskene strammet til sine statsbudsjetter allerede tidlig i 1980-årene.
The other Nordic countries deregulated credit and housing markets, but this was followed by growth bubbles.
De andre nordiske landene avviklet reguleringer i kreditt- og boligmarkedene, men det ble etterfulgt av vekstbobler.
At the same time, monetary policy was tightened in order to stabilise the exchange rate and rein in high inflation.
Samtidig ble pengepolitikken strammet til for å stabilisere valutakursen og temme den høye inflasjonen.
This proved to be impossible without a sharp fall in the level of activity and employment, and high interest rates shook the financial system.
Det viste seg ikke å være mulig uten kraftige fall i aktivitetsnivå og sysselsetting, og høye renter skaket de finansielle systemene.
Following the crises, the Nordic countries were not locked into a low growth trap.
Etter krisene ble landene ikke låst inne i en felle med lav vekst.
Many enterprises were closed.
Mange virksomheter ble lagt ned.
This freed up labour and other resources that could be channelled to new areas.
Det friga arbeidskraft og andre ressurser som kunne settes inn på nye områder.
The decline in itself provided fertile ground for innovation and entrepreneurship – we experienced creative destruction in the Nordic economies.
Nedgangen i seg selv skapte grobunn for initiativ og satsing – vi opplevde en skapende ødeleggelse i de nordiske økonomiene.4
An elaborate system of direct regulation of activities in the business sector and the labour market was devised in the post-war period.
Det ble i etterkrigstiden bygd opp et sinnrikt system av direkte reguleringer av aktiviteten i nærings- og arbeidslivet.
Loans from banks and financial undertakings were regulated through quotas that were set out in a separate credit budget and state banks accounted for a substantial share of credit to households and enterprises.
Utlånene fra bankene og finansforetakene ble styrt innenfor rammer som ble fastlagt i et eget kredittbudsjett, og statsbankene stod for en vesentlig del av kreditten til husholdninger og bedrifter.
Cross-border capital movements - for example non-resident rights to buy Norwegian equities and Norwegian enterprises' access to foreign funding – were regulated by separate quotas.
Kapitalbevegelsene mellom inn- og utland – for eksempel utlendingers adgang til å kjøpe norske aksjer og norske bedrifters kreditt i utlandet – ble regulert ved egne kvoter.
The government authorities set both short-term and long-term interest rates at a low level, with demand for credit periodically outstripping supply.
Statsmyndighetene satte både det kortsiktige og det langsiktige rentenivået lavt, slik at det tidvis var en stor udekket etterspørsel etter lån.
Credit was rationed.
Kreditten var rasjonert.
The krone exchange rate was in principle fixed, but was frequently adjusted when cost inflation spiralled out of control despite extensive regulation.
Kronekursen var i utgangspunktet fast, men den ble justert hyppig når kostnadsutviklingen trass i all styringen kom ut av kontroll.
House prices in cities were regulated, with queues and under-the-table transactions.
Prisene på boliger i byene var regulert, med køer og svart omsetning.
Direct price and wage controls were also applied in periods.
Det ble tidvis også tatt i bruk direkte pris- og lønnsreguleringer.
There was an active business policy through state ownership and support and subsidy schemes.
Det var en aktiv næringspolitikk gjennom statlig eie og støtte- og subsidieordninger.
Government spending increased substantially as a share of total GDP, from 35 per cent in 1970 to 50 per cent in 1990, hand in hand with tax increases.
Det offentliges utgifter økte vesentlig som andel av den samlede verdiskapingen, fra trettifem prosent i 1970 til 50 prosent i 1990, og skatte- og avgiftsnivået steg tilsvarende.
The experience and lessons of the 1970s and 1980s have left their mark on the current formulation of policy.
Erfaringer og lærdommer fra 1970- og 80-tallet setter sitt preg på hvordan den økonomiske politikken er innrettet i dag.
Prior to, during and following the crises around 1990, policy reforms were introduced in all the Nordic countries.
Før, under og etter krisene rundt 1990 ble politikken lagt om i alle de nordiske landene.
In Norway, the economic system was modernised over a 10-15 year period.
I Norge ble det økonomiske systemet modernisert i løpet av en 10 til 15 års periode.
The government budget – growth in public spending – influences the real krone exchange rate and the scale of the tradable sector in the medium term.
Statsbudsjettet – veksten i offentlige utgifter – påvirker den reelle kronekursen og størrelsen på det konkurranseutsatte næringslivet på mellomlang sikt.
Government spending and revenues must be in balance in the long term.
Statens utgifter og inntekter må være i balanse på lang sikt.
Wage formation, the economy’s structures and incentives determine how efficiently we make use of labour and other economic resources.
Lønnsdannelsen og økonomiens strukturer og insentiver legger grunnlag for hvor godt og effektivt vi utnytter arbeidskraften og øvrige realressurser.
Second, trade policy plays an important role for growth in small open economies.
For det andre: Handelspolitikken spiller en viktig rolle for veksten i små, åpne økonomier.
Since the beginning of the 1990s, Norway, like Sweden and Finland, has become more closely integrated into Europe.
Norge, som Sverige og Finland, ble fra begynnelsen av 1990-tallet tettere integrert i Europa.
The EEA Agreement, which provides for the free movement of labour, capital, goods and services, has enhanced efficiency in many industries.
EØS-avtalen med fri flyt av arbeidskraft, kapital, varer og tjenester effektiviserte mange næringer.
The recent WTO rounds have covered a broader range of goods and services and the number of member countries has increased.
De senere rundene i GATT - nå WTO - har omfattet flere varer og tjenester, og antall land har blitt utvidet.
Almost all countries are now members or observers, and the issues are broad-ranging.
Nå deltar nesten alle land i verden som medlemmer eller observatører, og temaene favner vidt.
Trade policy has paved the way for the change in the international division of labour which has brought benefits to Norway and the other Nordic countries.
Handelspolitikken har lagt til rette for den endringen i den internasjonale arbeidsdelingen som Norge og de øvrige nordiske landene vinner så mye på.
Third, the tax reform in 1992 was a crossroads.
For det tredje: Skattereformen i 1992 var et veiskille.
It made it possible to finance the welfare state with a substantially lower loss of efficiency and wealth creation than previously.
Den førte til at velferdsstaten kunne finansieres med et vesentlig mindre tap av effektivitet og verdiskaping enn før.
The key was to reform the deduction schemes for personal and company taxation and to introduce more equal tax treatment of companies across industries and aim at neutral taxation of capital income and interest.
Nøklene var å rydde opp i fradragsordningene i person- og bedriftsbeskatningen, få mer lik behandling av bedrifter i ulike næringer og sikte mot nøytral skatt på ulike kapitalinntekter og renter.
Marginal taxes could be lowered.
Marginalskattene kunne senkes.
The pressure on our tax system has also been reduced because public spending control has improved over the past 10-15 years.
Presset på vårt skattesystem er også blitt dempet fordi veksten i de offentlige utgiftene er holdt i sjakk de siste 10 -15 årene.
Fourth, Norwegian credit markets have undergone structural changes.
For det fjerde: Strukturen i norske kredittmarkeder har endret seg.
The function of state banks has become more concentrated and their share of the credit market has been reduced from more than 30 per cent in the1980s to 8 per cent today.
Statsbankenes oppgaver er blitt mer konsentrerte, og deres andel av kredittmarkedet er redusert fra over 30 prosent i 1980 til 8 prosent nå.
The first wave of banking deregulation in the mid-1980s was not particularly successful.
De første erfaringene med friere banknæring på midten av 1980-tallet var ikke gode.
It was only after the banking crisis and the tax reform that Norwegian credit and capital markets started to function efficiently.
Først etter bankkrisen og omleggingen av skattesystemet begynte de norske kreditt- og kapitalmarkedene å virke effektivt.
It became more profitable to channel capital to investment projects that yield the highest social return and locked-in capital was freed up for new industries and businesses.
Det ble mer lønnsomt å flytte kapitalen dit den kastet mest av seg for samfunnet, og innlåst kapital ble frigjort til nye næringer og virksomheter.
Chart: Start ups in the service sector
Figur: Nyetablerte bedrifter i tjenestesektoren
It became easier for entrepreneurs to start up and build up businesses and capital.
Entreprenører kunne etter dette lettere etablere seg og bygge opp virksomheter og kapital.
Norwegian credit and capital markets are relatively well developed today.
I dag har vi ganske godt utviklede kreditt- og kapitalmarkeder i Norge.
Sound projects will always find funding.
Gode prosjekter vil alltid kunne finne finansiering.