natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Over the past decade, Norwegian clothing imports have shifted from high-cost countries in the West to low-cost countries in Eastern Europe and Asia.
Norsk import av klær har skiftet fra vestlige høykostland til lavkostland i Øst-Europa og Asia over det siste tiåret.
These developments have occurred in parallel with the gradual removal of quotas and a reduction in tariff rates on imports from these countries.
Utviklingen har skjedd parallelt med at kvotereguleringer gradvis er fjernet og tollsatser redusert på import fra disse landene.
Globalisation is to the advantage of Norwegian consumers.
Internasjonaliseringen kommer norske forbrukerne til gode.
Clothing prices, as measured in the consumer price index, have fallen by 15 per cent since 1995.
Prisene på klær slik de måles i konsumprisindeksen har falt med 15 prosent siden 1995.
In comparison, other consumer prices have on average risen at about the same rate in the same period.
Til sammenligning har andre konsumpriser i gjennomsnitt steget omtrent det tilsvarende i samme periode.
In 2002, cheaper clothes will save Norwegian consumers about NOK 4-5 billion.1
I år sparte norske forbrukere om lag 4-5 milliarder kroner fordi klær er blitt billigere1.
I would like to highlight two factors that have had a particular influence on economic policy when we compare today's situation with the situation 30 years ago.
Jeg vil trekke fram to forhold som har fått særlig betydning for den økonomiske politikken, når vi sammenligner dagens virkelighet med situasjonen for 30 år siden.
The phasing-in of a large petroleum sector and thereafter of the revenues from this sector.
Innfasingen, først av en stor petroleumssektor, og deretter av inntektene fra denne sektoren
Development of the Norwegian financial market and its integration in the global market.
Utviklingen av det norske finansmarkedet og integrering i det internasjonale markedet.
Norway's large petroleum revenues pose considerable challenges to economic policy.
De store oljeinntektene stiller den økonomiske politikken overfor særlige utfordringer.
Norway's export revenues and central government revenues can be expected to be high as long as production remains high.
Norges eksportinntekter og statens inntekter kan forventes å bli høye så lenge produksjonen holder seg oppe.
As a result of the high level of earnings and fluctuations in these revenues, the most important contribution fiscal policy can make to stabilising the Norwegian economy is to provide a sound, long-term strategy for the use of petroleum revenues.
Det høye nivået og svingningene i inntektene fører til at det viktigste bidraget finanspolitikken kan gi til å stabilisere norsk økonomi er å følge en langsiktig forsvarlig plan for bruken av oljeinntektene.
Attempts to use the central government budget to fine-tune economic activity may achieve the opposite of what is intended if these attempts are perceived as a break with the long-term strategy for the phasing-in of petroleum revenues.
Forsøk på å anvende statsbudsjettet til å finstyre aktiviteten i økonomien kan virke mot sin hensikt dersom forsøket blir oppfattet som et brudd på den langsiktige planen for innfasing av oljepengene.
Second, economic agents look to the future today when they make decisions about consumption and investment, wages and prices.
For det andre ser aktørene i det økonomiske livet framover når de fatter beslutninger om forbruk og investeringer, lønninger og priser.
Financial and foreign exchange markets also have an inherent tendency to exaggerate - to be too optimistic or too pessimistic.
Finans- og valutamarkedene har også en iboende tendens til å overdrive - til å bli for optimistiske eller for pessimistiske.
When Norwegian households, perhaps with exuberant expectations of future income growth, encounter eager sales and marketing departments in banks, the result may easily be excessive borrowing.
Når norske husholdninger, kanskje med overdrevne forventninger om fremtidig inntektsvekst, møter bankenes ivrige salgs- og markedsavdelinger, kan resultatet lett bli altfor store låneopptak.
Equity markets have developed bubbles that burst.
Aksjemarkedene har utviklet bobler som brister.
The exchange rate can be affected by short-term shifts in investments.
Valutakursen kan bli styrt av kortsiktige omplasseringer.
At these times, it is important that the authorities conduct a policy that does not amplify this tendency, but rather tames the financial market.
Det er da viktig at myndighetene fører en politikk som ikke forsterker, men heller demper tendensen i finansmarkedene til å skyte over.
The authorities must not sow doubt; on the contrary, they must act in a long-term and predictable manner.
Myndighetene må ikke så tvil, men tvert i mot opptre langsiktig og forutsigbart.
There must be consistency between the stated objectives of economic policy and what is actually done to achieve them.
Det må være godt samsvar mellom det som sies om målene for politikken, og det som faktisk blir gjort for å nå dem.
This is the most important reason why the implementation of monetary policy is delegated to the central bank.
Her finner vi den viktigste årsaken til at gjennomføringen av pengepolitikken delegeres til sentralbanken.
In Norway, it was decided to delegate the responsibility for decisions to Norges Bank in 1986.
I Norge ble ansvaret for beslutningene delegert til Norges Bank i 1986.
In all the countries that normally figure in our comparisons, monetary policy has now been delegated to the central bank.
I alle land vi kan sammenligne oss med er pengepolitikken nå delegert til sentralbanken.
The delegation of monetary policy decisions to a central bank is underpinned by the need to create stable expectations concerning economic developments and by the favourable experiences of countries such as the US and Germany and the less favourable experiences of countries where interest rate changes have been decided on the basis of more short-term considerations.
Delegering av de pengepolitiske beslutningene til en sentralbank finner støtte i behovet for å skape stabile forventninger til den økonomiske utviklingen og i gode erfaringer blant annet fra USA og Tyskland og mindre gode erfaringer fra land hvor renteendringer har vært bestemt ut fra mer kortsiktige hensyn.
Delegation to a central bank promotes credibility, confidence and consistency because the central bank must adhere to the mandate laid down by the political authorities.
Det bidrar til å sikre troverdighet, tillit og konsistens fordi sentralbanken er bundet av det mandatet de politiske myndighetene gir.
Democratic governance is safeguarded by the government authorities, who define the mandate and assess the results.
Den demokratiske styringen blir ivaretatt blant annet ved at statsmyndighetene definerer mandatet og vurderer resultatene.
The mandate provides for professional judgment in a defined area.
Mandatet åpner for en saklig skjønnsutøvelse på et avgrenset område.
One of the aims is to answer the question of when petroleum revenues should be used.
Siktemålet er blant annet å gi svar på spørsmålet om når oljeinntektene skal tas i bruk.
The uncertainty and the speculation surrounding central government spending of these revenues, which could have adverse effects on the mainland economy, can thereby be reduced.
Dermed kan den usikkerheten om den statlige pengebruken som kan være til skade for utviklingen i fastlandsøkonomien, bli dempet.
Norges Bank's mandate reads as follows: Monetary policy shall be aimed at stability in the Norwegian krone's internal and external value, contributing to stable expectations concerning exchange rate developments.
Mandatet til Norges Bank har følgende ordlyd: "Pengepolitikken skal sikte mot stabilitet i den norske krones nasjonale og internasjonale verdi, herunder også bidra til stabile forventninger om valutakursutviklingen.
But there is little monetary policy can do to prevent an increase in unemployment that is driven by high cost inflation.
Men det er lite pengepolitikken kan gjøre for å hindre en økning i ledigheten som er drevet av høy kostnadsvekst.
A time horizon of two years when setting interest rates allows monetary policy to contribute to stabilising production.
Ved å se to år fram når vi setter renten, bidrar pengepolitikken til å stabilisere produksjonsutviklingen.
A relevant example is the outlook for the next two years.
Et aktuelt eksempel er utsiktene for de neste to årene.
Against the background of the recent years' appreciation of the krone, consumer price inflation is projected to be lower than the inflation target over the next year and then move up towards 2½ per cent in two years.
Som følge av kronestyrkingen vi har bak oss i tid venter vi at konsumprisveksten vil være lavere enn inflasjonsmålet det nærmeste året, men at den vil ta seg opp igjen mot 2½ prosent om 2 år.
This would have amplified the pressures in the Norwegian economy that are so clearly reflected in wage developments and household credit demand.
Det ville forsterket de presstendensene i norsk økonomi som kommer så klart til uttrykk i lønnsutviklingen og i husholdningenes låneetterspørsel.
Strict inflation targeting of this type would thus have resulted in more pronounced fluctuations in the interest rate and in aggregate demand and employment.
En slik streng inflasjonsstyring ville derfor ført til sterkere svingninger i renten og i den samlede etterspørselen og sysselsettingen.
A situation may nevertheless arise where an active use of fiscal policy is required, either because capacity utilisation is particularly low, or because pressures in the economy are very strong.
Det kan likevel oppstå situasjoner der en aktiv bruk av budsjettpolitikken er påkrevet, enten fordi kapasitetsutnyttingen er særlig lav, eller fordi presset i økonomien er svært høyt.
The economy might move in a highly unfavourable direction, with high interest rates, sluggish economic growth and a deterioration in the state's financial position.
Økonomien vil kunne bevege seg i en svært lite gunstig retning, med høye renter, lav økonomisk vekst og svekkelse av statens finansielle stilling.
The best contribution Norges Bank can make is to clarify our response pattern within the framework of our mandate.
Det beste bidraget Norges Bank kan gi er å klargjøre vårt reaksjonsmønster ut fra vårt mandat.
The outcome of this year's wage settlements, which resulted in average wage growth between 5½ and 6 per cent, may indicate that there is not an adequate anchor for wage formation in Norway.
Utfallet av årets oppgjør, som i gjennomsnitt ga en lønnsvekst på mellom 5½ og 6 prosent, kan tyde på at lønnsdannelsen i Norge ikke har et tilstrekkelig ankerfeste.
Under the traditional wage formation model, manufacturing industry negotiated first.
I den tradisjonelle lønnsforhandlingsmodellen forhandlet industrien først.
Wage growth in Norway was to be on a par with wage growth among our trading partners in order to maintain competitiveness.
Lønnsveksten skulle gjenspeile lønnsveksten hos våre handelspartnere, slik at konkurranseevnen kunne opprettholdes.
The outcome of the negotiations in manufacturing industry set the ceiling for wage growth in sheltered industries.
Utfallet av forhandlingene i industrien dannet taket for lønnsveksten i skjermede næringer.
In recent years this model has been challenged.
De siste årene er modellen blitt utfordret.
Since 1998, wage growth in Norway has been on the rise and markedly higher than that of our trading partners.
Siden 1998 har lønnsveksten i Norge vært tiltakende og ligget vesentlig over våre handelspartnere.
High pay increases also for groups whose wages are determined through individual agreements indicate that the labour market has been tight.
Den høye lønnsveksten også for grupper som får sin lønn fastsatt gjennom individuelle avtaler, tyder på at arbeidsmarkedet har vært stramt.
However, the rise in salaries for white-collar workers may also reflect weak cost control in enterprises and public entities following a long period of economic expansion.
Utviklingen i funksjonærlønningene kan imidlertid også være uttrykk for at styringen av kostnadene i bedrifter og virksomheter er svak etter en lang oppgangskonjunktur.
We have gained costly experience from previous developments of this type.
Vi har dyrkjøpte erfaringer med en slik utvikling.
Both in the mid-1970s and the mid-1980s, the Norwegian business cycle diverged from that of trading partners.
Både på midten av 70-tallet og på midten av 80-tallet var norsk økonomi i utakt med landene rundt oss.
In the period 1975-1978 and 1982-1988, wage growth was markedly higher than wage growth among trading partners.
I periodene 1975-1978 og 1982-1988 lå lønnsveksten i Norge vesentlig over lønnsveksten hos handelspartnerne.
As a result, competitiveness deteriorated sharply in internationally exposed industries, which in both cases led to a cyclical downturn with low real wage growth and high unemployment, also in sheltered industries.
Det resulterte i hvert tilfelle i konjunkturnedgang med lav reell vekst i lønningene og økt ledighet, også i skjermede næringer.
This is a mechanism that will occur again.
Dette er en mekanisme vi må vente at vil gjøre seg gjeldende igjen.
Public sector employees also have to pay for the imbalances.
Også offentlig ansatte må betale for ubalansene.
Real wage growth for teachers and health sector employees was negative both at the end of the 1970s and the end of the 1980s.
Reallønnsveksten for lærere og helsepersonale var negativ både på slutten av 1970-tallet og på slutten av 1980-tallet.
Around the mid-1990s these groups also benefited from stable economic growth with low inflation.
Rundt midten av 1990-tallet fikk også disse gruppene fordeler av en stabil økonomisk utvikling med lav inflasjon.
Annual real wage growth averaged around 3 per cent between 1996 and 1998.
Den årlige reallønnsveksten var i gjennomsnitt rundt 3 prosent fra 1996 til 1998.
Developments in recent years are similar to those which caused the imbalances in wage formation in the 1970s and 1980s.
Utviklingen de siste årene har fellestrekk med de ubalansene i lønnsdannelsen som bygde seg opp på 1970- og 80-tallet.
Wage increases in these sectors were around 5 per cent, while they were appreciably higher in a number of sheltered industries.
Rammen for oppgjørene i denne sektoren ble trolig rundt 5 prosent, mens veksten i flere skjermede virksomheter var merkbart høyere.
In the education sector, wage growth is nearing 8 per cent this year.
I undervisningssektoren er lønnsveksten oppimot 8 prosent i 2002.
Adjusted for inflation, this is the highest level of wage growth in any single year since the early 1960s.
Når det korrigeres for prisvekst, er dette den høyeste lønnsveksten i et enkelt år siden tidlig på 1960-tallet.
The central and local government sectors, including the education sector, employ 1/3 of all employees in Norway.
Stat og kommune inkludert undervisningssektoren sysselsetter om lag 1/3 av alle arbeidstakere i Norge.
In 2002, wage growth for these three groups combined was 6.3 per cent.
I 2002 er lønnsveksten i disse tre gruppene samlet sett på 6,3 prosent.
This is close to 1 percentage point higher than the average for the remaining two-thirds.
Dette er anslagsvis nærmere 1 prosentpoeng høyere enn gjennomsnittet for resten av lønnstakerne.
In rural areas, where local government employment is an alternative to working in agriculture, the fisheries, local service production or small-scale industry, the public sector, with its nationwide agreements, is a wage trendsetter.
I bygd og by - hvor ansettelse i kommunen er et alternativ til å arbeide i jordbruk, havbruk, lokal tjenesteproduksjon eller småindustri - er offentlig sektor lønnsledende med sine landsomfattende avtaler.
High wage growth in the public sector will thus determine wage growth in other local sheltered enterprises.
Høy lønnsvekst i offentlig sektor blir førende for lønnsveksten i andre lokale skjermede virksomheter.
Many of these industries may pass on higher labour costs to customers.
Mange av disse næringene kan i utgangspunktet velte økte lønnskostnader over på kundene.
Public enterprises can only pass on higher labour costs to customers to a limited extent.
I offentlig virksomhet kan økte lønnskostnader bare i begrenset grad veltes over på kundene.
On the other hand, the rise in costs can intensify pressures to increase central government allocations.
Derimot kan vekst i kostnadene øke presset for høyere statlige bevilgninger.
In the National Budget for 2003, the government estimates spending to increase by 4.6 per cent in relation to 2002.
I nasjonalbudsjettet for 2003 anslår regjeringen å øke utgiftene med 4,6 prosent i forhold til 2002.
At the same time, real growth in public consumption is estimated at ½ per cent.
Samtidig er det anslått en realvekst i det offentlige forbruket på ½ prosent.
The room for public consumption is influenced by the outcome of wage settlements.
Mulighetsrommet for offentlig forbruk er påvirket av resultatet fra lønnsoppgjørene.
If wage growth in the general government sector is 1 percentage point higher than assumed, labour costs will increase by a little more than NOK 2 billion.
Hvis lønnsveksten i offentlig forvaltning blir 1 prosentenhet høyere enn lagt til grunn, øker lønnskostnadene med drøyt 2 milliarder kroner.
This is equivalent to the increase in the use of petroleum revenues in the central government budget for 2003.
Det er like mye som hele den økte bruken av oljeinntekter i statsbudsjettet for 2003
The bulk of the high growth in central government allocations translates into strong growth in household consumption, while growth in public services production is moderate.
Mesteparten av den høye veksten i statlige bevilgninger ender opp som sterk vekst i husholdningenes forbruk, mens veksten i den offentlige tjenesteproduksjonen er moderat.
This is only to be expected when there is a steep increase in public sector allocations in an economy where there are no available resources.
Det må vi nok også regne med når de offentlige bevilgningene vokser mye i en økonomi uten ledige ressurser.
Real wage growth is thus determined over time by developments in labour productivity in all sectors of the economy.
Veksten i reallønningene bestemmes derfor over tid av utviklingen i arbeidskraftens produktivitet i alle deler av økonomien.
If historical productivity growth trends persist, the long-term rate of growth in labour costs that is compatible with the inflation target is 4½ per cent.
Hvis den historiske produktivitetsveksten varer ved, vil en vekst i lønnskostnadene rundt 4½ prosent på lang sikt være en prognose som er forenlig med inflasjonsmålet.
Annual wage growth is projected to range between 5½ and 6 per cent this year, and substantial pay increases have already been awarded with effect from 2003.
Samlet årslønnsvekst i år blir trolig mellom 5½ og 6 prosent, og det er allerede gitt betydelige tillegg med virkning fra 2003.
When real wage growth is higher than productivity growth, corporate profitability deteriorates.
Når den reelle veksten i lønningene er større enn veksten i produktiviteten, svekkes lønnsomheten i bedriftene.
At the same time, this amplifies outflows from the labour market into various benefit and pension schemes.
Det forsterker samtidig utstøtingen fra arbeidsmarkedet til ulike trygde- og pensjonsordninger.
It is a challenge to stabilise developments in the Norwegian economy when it is so closely integrated in the world economy, but we must also remember that the severe imbalances in the Norwegian economy in the 1970s and 1980s were due to our own mistakes - in fiscal policy, credit policy and income settlements.
Det er utfordrende å stabilisere utviklingen i norsk økonomi når den er tett integrert i verdensøkonomien, men samtidig må vi huske at de store ubalansene i norsk økonomi på 1970 og 1980-tallet skyldes egne feilgrep - i finanspolitikken, kredittpolitikken og i inntektsoppgjørene.
The economic system in Norway has changed considerably over the past 10 to 20 years.
Det økonomiske systemet i Norge er vesentlig endret de siste ti til tyve årene.
It is recognised that the structure of the labour market and wage formation is crucial to employment.
Det er erkjent at strukturen i arbeidsmarkedet og lønnsdannelsen er vesentlig for utviklingen i sysselsettingen.
The responsibility for implementing monetary policy is delegated to the central bank in Norway and in comparable countries.
Pengepolitikken er delegert i Norge og i de landene vi kan sammenligne oss med.
Rules and guidelines provide a foundation for building credibility and creating confidence in economic policy, thereby making it more effective.
Handlingsregler og retningslinjer gir grunnlag for å bygge troverdighet og skape tillit til den økonomiske politikken, og dette gir større gjennomslagskraft.
If clothing prices had risen at the same pace as other consumer prices, the overall saving for households is estimated at about NOK 10 billion in 2002.
Om klesprisene hadde steget i samme takt som andre konsumpriser kan besparelsen for husholdningene i 2002 anslås til om lag 10 milliarder kroner.
Norges Bank's letter of 21 June 2017 to the Ministry of Finance
Norges Banks brev av 21. juni 2017 til Finansdepartementet
In December 2016, the Ministry of Finance decided to raise the buffer rate to 2.0 percent effective from 31 December 2017, in line with Norges Bank's advice.
Finansdepartementet besluttet i desember i fjor at kravet skal øke til 2,0 prosent med virkning fra 31. desember 2017, i tråd med rådet fra Norges Bank.
The decision basis for Norges Bank's advice on the countercyclical capital buffer in 2017 Q2 is presented in the March 2017 Monetary Policy Report (2/17).
Beslutningsgrunnlaget for Norges Banks råd om motsyklisk kapitalbuffer i andre kvartal 2017 legges frem i Pengepolitisk rapport 2/17.
Norwegian banks have built equity capital in recent years in order to meet higher Common Equity Tier 1 (CET 1) requirements, including the countercyclical capital buffer.
Norske banker har bygget kapital de siste årene for å møte økte krav til ren kjernekapitaldekning, herunder kravet til den motsykliske kapitalbufferen.
The largest banks increased their capital levels in 2017 Q1 and are close to their capital targets.
De største bankene økte sin kapitaldekning i første kvartal og ligger nær sine kapitalmål.
Banks' total loan losses increased in 2016, especially on oil-related exposures, but remained nonetheless at relatively low levels.
Bankenes samlede utlånstap økte i fjor, særlig på oljerelaterte eksponeringer, men var likevel på forholdsvis lave nivåer.
The loan losses declined in 2017 Q1.
I første kvartal 2017 avtok utlånstapene.
There is still uncertainty surrounding the need for additional restructuring in the oil-related sector.
Det er fremdeles usikkerhet rundt behovet for ytterligere restruktureringer i oljerelatert sektor.
Norges Bank's assessment of financial imbalances is based on developments in credit and property prices and banks' wholesale funding ratio.
Norges Banks vurdering av finansielle ubalanser tar utgangspunkt i utviklingen i kreditt og eiendomspriser, samt hvor stor del av sin finansiering bankene henter i finansmarkedene.
Banks' wholesale funding ratios have been fairly stable for a longer period, and Norwegian banks have ample access to wholesale funding.
Bankenes markedsfinansieringsandel har vært nokså stabil over lengre tid, og norske banker har god tilgang til markedsfinansiering.
Household debt has long risen faster than income, and the share of households with high debt ratios has increased.
Gjelden i husholdningene har lenge vokst raskere enn inntektene, og andelen husholdninger med høy gjeldsbelastning har økt.
Growth in household debt has been the main force behind the higher rate of growth in total credit relative to mainland GDP growth over time.
Over tid har veksten i husholdningenes gjeld vært den viktigste årsaken til at samlet kreditt har økt mer enn verdiskapingen i fastlandsøkonomien.
Over the past half-year, growth in corporate credit from Norwegian banks and the bond market have picked up.
Det siste halvåret har foretakenes kredittvekst fra norske banker og obligasjonsmarkedet tatt seg opp.