natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Decision-makers need an incentive to comply with the rules in practice.
Beslutningstakerne må ha insentiver til faktisk å følge reglene.
XII, no.1
XII, nr.1.
For further discussion and additional examples, see Thomas Gilovich, Dale Griffin and Daniel Kahneman (2002): Heuristics and biases.
For videre diskusjon og flere eksempler, se Thomas Gilovich, Dale Griffin og Daniel Kahneman (2002): Heuristics and biases.
The psychology of intuitive judgment, Cambridge University Press
The psychology of intuitive judgment, Cambridge University Press.
Verdivalg i en åpen økonomi, [Norwegian economic history in the 20th century.
Ecklund (1999): Norsk økonomisk politikk i det 20. århundre.
Ethical choices in an open economy] Høyskoleforlaget, Kristiansand
Verdivalg i en åpen økonomi, Høyskoleforlaget, Kristiansand.
However, they had not reached a final conclusion and the government was split.
De hadde imidlertid ikke kommet til en endelig konklusjon, og regjeringen var splittet.
They feared a substantial loss of competitiveness if Norway was the only one among its trading partners not to follow the sterling devaluation.
De fryktet et betydelig tap av konkurranseevne hvis Norge, i motsetning til andre handelspartnere, lot være å følge britenes nedskriving.
When the magnitude of the UK devaluation became known, Gunnar Jahn was attending the annual meeting of the IMF in Washington.
Da størrelsen på Storbritannias nedskriving ble kjent, befant Gunnar Jahn seg på IMFs årsmøte i Washington D.C.
He had received provisional authorisation from the government to inform the IMF that Norway would follow a moderate British devaluation.
Han hadde fått midlertidig fullmakt fra regjeringen til å informere IMF om at Norge ville følge en moderat britisk nedskriving.
The expectation was a sterling devaluation of around 20 per cent.
På forhånd var det forventet at pundets verdi ville bli nedskrevet med om lag 20 prosent.
However, Erik Brofoss had informed Jahn that he favoured following the UK move regardless of how much they devalued.
Erik Brofoss hadde imidlertid gitt Jahn beskjed om at han ville gå inn for å følge britene uansett størrelsen på nedskrivingen.
The business card revealed the date and magnitude of the British devaluation.
Visittkortet avslørte tidspunktet og størrelsen på den britiske nedskrivingen.
It was a busy night.
Det ble en travel natt.
Jahn sent a telegram to Brofoss where he recommended that Norway devalue the krone to the same extent as the UK.
Jahn sendte et telegram til Brofoss der han anbefalte at Norge skulle skrive ned kronens verdi tilsvarende det britene kom til å gjøre.
By then the Ministry of Trade and Industry had already been informed of the UK decision through official channels.
Handelsdepartementet hadde på det tidspunktet allerede blitt orientert om britenes beslutning gjennom offisielle kanaler.
Then, without first consulting with the other members of the government, Brofoss decided that the Norwegian krone should be devalued by 30.5 per cent.
Brofoss traff så beslutningen om at verdien på norske kroner skulle skrives ned med 30,5 prosent uten å konsultere resten av regjeringen først.
After being instructed by Brofoss, Gunnar Jahn informed the IMF of the decision on behalf of the Norwegian government in a letter dated 17 September.
Etter å ha blitt instruert av Brofoss informerte Gunnar Jahn om beslutningen på vegne av den norske regjeringen i et brev til IMF den 17. september.
[14] For more on the background for these decisions, see Gunnar Jahn, Alf Eriksen and Preben Munthe (1966): Norges Bank gjennom 150 år, [Norges Bank through 150 years] Norges Banks seddeltrykkeri, Oslo and Nicolai Rygg (1950): Norges Bank i mellomkrigstiden, [Norges Bank in the interwar period] Gyldendal Norsk Forlag, Oslo
[14] For mer om bakgrunnen for disse beslutningene, se Gunnar Jahn, Alf Eriksen og Preben Munthe (1966): Norges Bank gjennom 150 år, Norges Banks seddeltrykkeri, Oslo og Nicolai Rygg (1950): Norges Bank i mellomkrigstiden, Gyldendal Norsk Forlag, Oslo
[15] In 1965 the former director of Statistics Norway Odd Aukrust assessed the successes and mistakes in Norwegian economic policy since the Second World War.
[15] Tidligere direktør i Statistisk Sentralbyrå Odd Aukrust vurderte i 1965 suksesser og feilgrep i norsk økonomisk politikk etter andre verdenskrig.
Concerning the devaluation decision in 1949 he writes: “This devaluation was probably the most important single economic decision made in this country since 1945, with a greater impact on prices and income distribution than any wage settlement.
Han skriver om beslutningen om å devaluere kronen i 1949 at: ”Denne devaluering var sannsynligvis den viktigste økonomiske enkeltavgjørelse som er truffet i dette land siden 1945, med større konsekvenser for prisutviklingen og inntektsfordelingen enn noe lønnsoppgjør.
There can hardly be any doubt that in the 1950s, price changes would have been less abrupt in Norway if the devaluation had not taken place.”
Det kan neppe rå noen tvil om at Norge i 1950-årene ville ha fått en roligere prisutvikling dersom devalueringen ikke hadde funnet sted.”
[16]
25
[18] This outcome assumes that each member of the group singly is more likely to arrive at the correct conclusion than the wrong one.
[18] Forutsetningen for dette resultatet er at hvert av gruppemedlemmene alene har større sannsynlighet for å komme fram til riktig konklusjon enn for å komme fram til gal konklusjon.
See James Surowiecki (2004): The wisdom of crowds.
Se James Surowiecki (2004): The wisdom of crowds, Little, Brown, London, s.
Little, Brown, London, pp. 3-4.
3-4.
That we both use this example may not be a coincidence.
Det er kanskje ikke tilfeldig at vi begge bruker dette eksempelet.
I received my copy of The Wisdom of Crowds from Dr. John Llewellyn.
Jeg fikk mitt eksemplar av ”The wisdom of crowds” av Dr. John Llewellyn.
Llewellyn and King were fellow students at Cambridge.
Llewellyn og King rodde på samme lag da de begge studerte ved Cambridge.
Anne Sibert also attended this conference.
Anne Sibert deltok også på denne konferansen.
It has also been shown that when people are in groups of like-minded persons, and especially when they are socially isolated, they are prone to taking more extreme positions than they would on their own.
Det er også vist at når folk befinner seg i grupper med likesinnede, og spesielt når de er avsondret sosialt, er de tilbøyelig til å ta mer ekstreme standpunkt enn de ville gjort på egen hånd.
His analyses concerned US foreign policy, where groupthink might deserve much of the blame for competent persons making poor decisions.
Hans analyser tok utgangspunkt i amerikansk utenrikspolitikk, hvor gruppetenkning kunne få mye av skylden for at ellers kompetente mennesker fattet dårlige beslutninger.
He found that “the tendency to conformity in our society is so strong that reasonably intelligent and well meaning young people are willing to call black white.”
Han konstaterte at “the tendency to conformity in our society is so strong that reasonably intelligent and well meaning young people are willing to call black white.”
The proposition states that the Executive Board shall be composed of persons of different backgrounds to ensure that it is capable of being critical of its own assessments.
I proposisjonen heter det at hovedstyret skal være sammensatt av personer med ulik bakgrunn for å sikre hovedstyrets evne til å være kritisk til egne vurderinger.
Board appointment guidelines and rules relating to limitations on members’ ownership interests and functions are set out in the Norges Bank Act and the Regulation of 7 August 2000 relating to Norges Bank’s Executive Board members’ relationship to other credit institutions and undertakings.
Retningslinjer for hvem som kan sitte i hovedstyret og begrensninger på hva medlemmene kan ha av eierinteresser og verv, finnes i Sentralbankloven og Forskrift om forholdet til andre kredittinstitusjoner og bedrifter for medlemmer av Norges Banks hovedstyre av 7. august 2000.
Executive Board members cannot inter alia be married to a member of parliament and external members cannot receive remuneration from or sit on the board or supervisory council of financial institutions, securities firms or collective investment undertakings.
Hovedstyremedlemmene kan blant annet ikke selv være eller være gift med stortingsrepresentanter, og de kan ikke være lønnet av eller ha verv i styre- eller tilsynsorganer i finansinstitusjoner, verdipapirforetak eller forvaltningsselskap for verdipapirfond.
Nor are they permitted to buy or sell fixed income or foreign exchange products when they are in possession of information concerning conditions that may influence prices, unless the information is available to the public.
De kan heller ikke kjøpe eller selge rente- og valutaprodukter når de har informasjon om omstendigheter som kan påvirke kursforholdene, med mindre denne informasjonen er offentlig tilgjengelig.
In addition, the general impartiality provisions under Section 6 of the Public Administration Act apply.
I tillegg gjelder de alminnelige habilitetskravene i Forvaltningslovens paragraf 6.
For a discussion of the relationship between conclusion-based and premise-based decisions, see Carl Andreas Claussen og Øistein Røisland (2010): “A quantitative discursive dilemma”, Social Choice and Welfare, vol.
For en diskusjon av forholdet mellom konklusjons- og premissbaserte beslutninger, se Carl Andreas Claussen og Øistein Røisland (2010): ”A quantitative discursive dilemma”, Social choice and welfare, vol.
It should be noted that premise-based decisions can be vulnerable to strategic behaviour.
Det er verdt å merke seg at premissbaserte beslutninger kan være sårbare for strategisk atferd.
It is possible to vote on the premises in such a way as to reach a preferred outcome.
Det er mulig å stemme på premissene på en slik måte man oppnår en på forhånd ønsket konklusjon.
[32]
[32]
The material on which interest rate decisions is based is published on the Norges Bank website.
Materialet som ligger til grunn for rentebeslutningene publiseres på Norges Banks hjemmeside www.norges-bank.no.
[34] See inter alia David Longworth and Asbjørn Rødseth (2003):“Report on the Decision-Making Process and the Strategy Document”, Hans Genberg, Charles Wyplosz and Andrea Fracasso (2003):“How do central banks write?
[34] Se blant annet David Longworth og Asbjørn Rødseth (2003):”Report on the Decision-Making Process and the Strategy Document”, Hans Genberg, Charles Wyplosz og Andrea Fracasso (2003):“How do central banks write?”
An Evaluation of Inflation Targeting Central Banks” and Ingimundur Fridriksson (forthcoming): “The Monetary Policy Report Process in Norges Bank”.
An Evaluation of Inflation Targeting Central Banks” og Ingimundur Fridriksson (kommende): “The Monetary Policy Report Process in Norges Bank”
There are two forms of guilt: One is guilty with intent, which typically means that the offender intended to produce the negative outcome.
Det er to hovedformer for skyld: Den ene er forsett, som typisk vil si at gjerningspersonen har hatt til hensikt å fremkalle det negative resultatet.
The other form of guilt is negligence, which somewhat simplified implies a failure to use reasonable care or prudence.
Den andre skyldformen er uaktsomhet, som noe forenklet innebærer å opptre uforsiktig eller uforsvarlig.
In determining whether an offender has acted with negligence, his behaviour must be measured against ordinary reasonable and prudent behaviour in a comparable situation.
For å kunne vurdere om en gjerningsperson har handlet uaktsomt, må man måle hans atferd mot hvordan en alminnelig fornuftig og samvittighetsfull person ville ha forholdt seg i en tilsvarende situasjon.
A Supreme Court ruling from 1984 provides an illustration of negligence consideration.
Aktsomhetsvurderingen kan illustreres med en høyesterettsdom fra 1984.
The Supreme Court was to decide whether a the driver of a car was negligent when in a very difficult intersection he crashed into a car that had the right of way on the other crossing road.
Høyesterett skulle ta stilling til om en bilfører var uaktsom da han i et meget vanskelig kryss kolliderte med en bil som hadde forkjørsrett på kryssende vei.
The collision occurred in the midst of rush traffic, and the Court argued that crossing traffic should be expected at that time.
Kollisjonen skjedde midt i rushtiden, og retten mente det måtte ventes å være kryssende trafikk på dette tidspunktet.
However, a number of conditions made it difficult for the man to see the traffic before he was close to the intersection.
Det forelå imidlertid flere forhold som gjorde det vanskelig for mannen å observere trafikken før han kom nær inn til krysset.
It was dark, with rain and sleet and icy roads.
Det var mørkt, regn og sludd, og veien var glatt.
On the other hand, the driver was very familiar with the site and he should have been aware of the all the risks at the intersection.
På den annen side var bilføreren godt kjent på stedet, og han burde vært kjent med alle risikomomentene i veikrysset.
As he did not adjust his driving so that he was able to stop, the Court found that the driver had acted negligently.
Når han likevel ikke hadde innrettet kjøringen slik at han greide å stoppe i tide, fant Høyesterett at bilføreren hadde opptrådt uaktsomt.
He writes: “When the authorities learned of the British decision, they probably felt they were under time pressure, which is why the situation was not nearly as thoroughly discussed as it actually could have been.”
Han skriver: ”Da så meldingen om det britiske tiltaket kom, følte myndighetene nok at de var under tidspress, og situasjonen ble neppe da så grundig gjennomdrøftet som det faktisk var anledning til.
Nor was this decision criticised by the business sector or the press, and in its publication “Økonomiske utsyn over året 1949”, Statistics Norway wrote that “the Norwegian external economy is so closely linked to that of the UK, that there was hardly any alternative to following the pound sterling”.
Beslutningen ble heller ikke kritisert i næringsliv eller presse, og Statistisk Sentralbyrå skrev i sin publikasjon ”Økonomiske utsyn over året 1949” at ”norsk utenriksøkonomi er så sterkt knyttet til den britiske at det neppe fantes noe annet alternativ enn å følge pundet”.
[38]
[38]
[39] The lecture “On transparency”, the commentaries by Inge Lorange Backer, Andreas Føllesdal and Bernt Aardal and Aanund Hylland’s summary of the debate are published in Norges Bank Occasional Paper No. 41 (2010).
Foredraget “Om åpenhet” og kommentarene fra Inge Lorange Backer, Andreas Føllesdal og Bernt Aardal, samt Aanund Hyllands sammendrag av debatten, er gjengitt i Nytt Norsk Tidsskrift 01-02/2010.
[40]
[40]
[42]
[42]
See Øyvind Østerud’s introduction in the Norwegian Academy of Science and Letters annual report for 2009 at (in Norwegian).
Se preses Øyvind Østeruds innledning til årsberetningen for 2009 fra Det Norske Videnskaps-Akademi.
Charts in pdf-format (112 kB)
Figurer i pdf-format (111 kB)
In his first year as governor of Norges Bank in 1985, Hermod Skånland gave a speech entitled: “Making use of the central bank”. [1]
I sitt første år som sentralbanksjef i 1985 holdt Hermod Skånland et foredrag med tittelen: ”En nyttig sentralbank”. [1]
Skånland compared the independence of the Bundesbank with Norges Bank’s position in the government administration under the credit rationing policy of the time here in Norway.
Skånland sammenliknet den tyske sentralbankens uavhengighet med Norges Bank sin stilling i forvaltningen under datidens kredittrasjonering her hjemme.
He said: “In Norway, where no great degree of power has been given to the central bank, it must develop other qualities.”
Han sa at:”hos oss, hvor sentralbanken ikke er gitt noen større makt å bygge på, er det andre egenskaper den må utvikle.”
The Bank was to be efficient in its operations and function as a sound adviser for the government authorities.
Banken skulle være en god rådgiver for statsmyndighetene og effektiv som bedrift.
The Norges Bank of today is a result of its own and the country’s economic history.
Norges Bank i dag er et resultat av sin egen og landets økonomiske historie.
Although the Bank’s role is influenced by central bank developments in other countries, we also have our own legal traditions and our own way of organising government administration.
Banken sin plass er påvirket av utviklingen i sentralbanker i andre land, men vi har også egne juridiske tradisjoner og vår egen måte å organisere statsforvaltningen på.
The tasks assigned to the Bank are also supported by modern economic theory.
Nyere økonomisk teori underbygger også de oppgavene banken er tildelt.
A central bank is different from other public bodies in that it has its own balance sheet, independent budgetary authority and its own accounts.
En sentralbank skiller seg fra andre forvaltningsorgan ved at den har sin egen balanse, selvstendig budsjettkompetanse og eget regnskap.
To build confidence in the Bank over time, the central bank must manage this form of autonomy in a sound manner.
For å vinne tillit på lang sikt må sentralbanken forvalte denne frie stillingen på en god måte.
I have emphasised the importance of an efficiently run central bank that concentrates on core tasks.
Jeg har lagt vekt på at banken skal drives effektivt og konsentrere seg om kjerneoppgavene.
This is an adequate staff level.
Flere trengs ikke.
We no longer produce statistics, and we are no longer a manufacturing enterprise.
Vi produserer ikke lenger statistikk, og vi er ikke lenger en industribedrift.
We issue the currency, but we do not print banknotes or mint coins.
Vi utsteder penger, men vi trykker ikke sedler eller preger mynt.
The distribution of money has been taken over by private business.
Næringslivet har overtatt distribusjonen av penger.
The central bank’s formal independence must be supported by a solid capital base. [2]
Den formelle uavhengigheten til sentralbanken må understøttes av solid egenkapital. [2]
The objectives pursued by the central bank are for the common good.
De mål sentralbanken forfølger, er felles goder.
The objective of monetary policy has always been determined by the government and the Storting (Norwegian parliament) and was for a long period set out in an Act.
Målet for pengepolitikken har alltid har vært bestemt av regjering og Storting, og lenge i lovs form.
Norges Bank has issued notes and coin throughout its history, for the first hundred years based on the silver or gold standard.
Hele tiden har Norges Bank utstedt sedler og mynt, det første hundreåret basert på sølv – eller gullstandard.
However, Norges Bank’s tasks have otherwise varied over time.
Men ellers har oppgavene til Norges Bank variert over tid.
The fund will not, however, be one of the topics of my speech today.[3]
Fondet vil for øvrig ikke være tema i dette foredraget.[3]
The origins of Norges Bank
Den spede begynnelsen
Norges Bank was established in 1816 as a limited liability company, privately owned but under the control of the Storting.
Norges Bank ble opprettet i 1816 som et aksjeselskap i privat eie, men under Stortingets kontroll.
It was Norway’s first bank.
Den var landets første bank.
The Napoleonic Wars had been costly for Denmark and eventually led to hyperinflation.
Napoleonskrigene hadde vært dyre for danskene, og det endte i hyperinflasjon.
In order to secure confidence in the new specie daler, Norges Bank had to be independent. [4]
For å sikre tillit til den nye spesidaleren måtte Norges Bank være selvstendig. [4]
The intention was to make it difficult for the government and the Storting to influence the central bank.
Det skulle være vanskelig for regjering og Storting å få sentralbanken i tale.
The Bank’s headquarters were located in Trondheim, a 12-day journey from the capital.
Hovedkontoret ble lagt til Trondheim, tolv dagers reise fra hovedstaden. [5]
[5]The Bank’s tasks were to issue Norwegian notes and coin with a stable value measured in silver, perform banking services for the government, provide loans and take deposits.
Banken skulle utstede norske sedler og mynt med en stabil verdi målt i sølv, utføre banktjenester for staten og gi lån og ta i mot innskudd.
Equity capital was procured by introducing a silver tax.
Egenkapitalen ble skaffet til veie ved en egen sølvskatt.
The silver standard was replaced by the gold standard in 1874, and the following year saw Norway’s entry into the Scandinavian Currency Union.
Sølvstandard ble endret til gullstandard i 1874, og året etter gikk banken med i den skandinaviske myntunion.
The Norwegian krone became the new currency unit.
Vi fikk norske kroner som pengeenhet.
Norges Bank as the bankers’ bank
Norges Bank som bankenes bank
Norges Bank became a more modern institution with the Act of 1892. [6]
Norges Bank ble en mer moderne institusjon med ny lov i 1892. [6]
It became a bank for the banks that had emerged and a common national discount rate was introduced.
Den ble bank for bankene som hadde vokst fram, og det ble innført en felles diskonto for hele landet.
The note issuing rules were also changed to enable Norges Bank to meet bank demand for liquidity more easily.
Reglene for hvor mye gull det skulle være bak hver seddel, ble samtidig endret slik at Norges Bank lettere kunne møte bankenes etterspørsel etter likviditet.
It was legally established that Norges Bank would be the government’s treasurer.
Det ble lovfestet at Norges Bank skulle være statens kasserer.
The Bank remained legally independent of the government authorities in its use of instruments: the Act of 1892 reconfirmed that Norges Bank could not be given instructions by the government or the Storting and Bank decisions could not be reversed by other authorities.
Banken forble rettslig uavhengig av statsmyndighetene i sin bruk av virkemidler: Heller ikke etter loven av 1892 kunne regjering og Storting instruere Norges Bank, og det var ingen adgang for andre myndigheter til å omgjøre bankens vedtak.
The contemporary ideal was an independent central bank.[7]
Idealet i samtiden var en uavhengig sentralbank. [7]
At the same time, a permanent chair and deputy chair were assigned to Norges Bank’s board, both appointed by the government.
Samtidig fikk Norges Banks direksjon en fast leder og en nestleder som begge ble oppnevnt av regjeringen.
It would seem that the need to distinguish between different roles was not very firmly rooted: the first permanent chair of the board, director Karl Gether Bomhoff, was also a parliamentary representative. [8]
Behovet for å skille mellom ulike roller var nok ikke særlig godt forankret: Den første faste lederen av direksjonen, direktør Karl Gether Bomhoff, var samtidig stortingsrepresentant. [8]
He was, by the way, one of Henrik Ibsen’s few friends. [9]
Han var forøvrig en av Henrik Ibsens få venner. [9]
In 1897 the Storting had enough confidence in the independence of the central bank to relocate Norges Bank’s head office to Kristiania (now Oslo).
I 1897 tok Stortinget sjansen på å flytte hovedkontoret til Norges Bank til Kristiania.
Payment by cheque was introduced in Norway in the same year, and from 1898 Norges Bank functioned as settlement bank for payments between private banks. [10]
Samme år fikk Norge en sjekklov, og fra 1898 fungerte Norges Bank som oppgjørsbank i betalingene mellom de private bankene. [10]
The more flexible note issuing rules proved very useful during the Kristiania crisis in 1899.
De mer fleksible seddeldekningsreglene kom til stor nytte under Kristianiakrisen i 1899.
The crisis followed a housing and construction bubble in the capital.
Krisen fulgte en boble i hovedstadens bolig- og byggebransje.
This was the first time the central bank acted as lender of last resort for the banks.
Dette var første gang sentralbanken opptrådte som långiver i siste instans til bankene.
Boom, banking crisis and parity policy
Jobbetid, bankkrise og paripolitikk
The fairly stable years that then followed after the turn of the century came to an abrupt end with the outbreak of World War I.
De nokså stabile årene som så fulgte etter århundreskiftet tok brått slutt med utbruddet av første verdenskrig.