natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For 30 countries that have defaulted on sovereign debt in recent decades, the interest rate on government bonds was 4 percentage points higher than normal one year after default and 2.5 percentage points higher the second year.
For 30 land som misligholdt sin statsgjeld de siste tiårene, var rentene på statsobligasjoner 4 prosentpoeng høyere enn normalt ett år etter misligholdet og 2,5 prosentpoeng høyere det andre året.
(4) Thereafter, interest rates fell rapidly to more normal levels.
(4) Deretter gikk rentene raskt ned til mer normale nivåer.
Third, a creditor can impose sanctions, such as trade blockades, seizure of foreign assets or choose even more severe measures.
For det tredje kan kreditor iverksette sanksjoner, blant annet blokkere handel, beslaglegge eiendeler i utlandet eller velge enda kraftigere tiltak.
At the end of the 19th century, England took control of Egypt’s government finances because of the country’s payment problems.
På slutten av 1800-tallet tok England kontroll over Egypt på grunn av landets betalingsproblemer.
Egypt had raised a number of loans to finance the construction of the Suez Canal.
Egypt hadde tatt opp lån for å kunne bygge Suez-kanalen.
The administration established by the British government restored order to Egypt’s government finances and remained in the country for 40 years.
Administrasjonen britene satte inn, ryddet opp i statsfinansene og ble i landet i 40 år.
It is likely that economic incentives also play a part in today’s armed conflicts, but such instruments are not used to recover sovereign debt.
Økonomiske insentiver kan nok ligge bak væpnede konflikter også i dag, men slike virkemidler brukes ikke til å inndrive statsgjeld.
The most effective weapon available to a creditor today is probably to take legal action to seize the debtor’s foreign assets.
Det mest virkningsfulle våpenet en kreditor nå har, er trolig å gå rettens vei for å legge beslag på eiendeler skyldneren har i utlandet.
In the past 30 years, creditors have won several such cases.
De siste 30 årene har kreditorene vunnet fram i flere slike saker.
Several studies of sovereign debt crises over the past century have shown that creditors’ actions have not resulted in particularly high costs for the debtor state.
Flere studier av statsgjeldskriser det siste århundret har vist at de virkemidlene kreditorer tar i bruk, ikke påfører de statene som har lånt, særlig store kostnader.
A state soon regains access to capital markets after default and borrowing costs fall back fairly rapidly.
En stat får tidlig tilgang til kapitalmarkedene etter et mislighold, og lånekostnadene går ganske fort ned igjen.
If the costs of default are transient, defaulting could be a profitable proposition.
Hvis kostnadene ved å misligholde er forbigående, kunne det kanskje lønne seg.
When a loan matures, it may therefore be tempting for a government to renege on its promise to repay the debt.
Når et lån forfaller, kan det derfor være fristende for staten å bryte sitt løfte om å betale tilbake.
In economic policy this is known as a time-inconsistency problem.
I økonomisk politikk kjenner vi dette igjen som tidsinkonsistensproblemet.
It can be profitable to make lofty promises, but turn your back on them once you have cashed in the benefits.
Det kan lønne seg å gi fagre løfter, men løpe fra løftene når fordelen er innkassert.
Why do countries not renege on commitments in stable times?
Hvorfor løper ikke land fra sine forpliktelser i jevne tider?
We observe that they do honour their commitments, but the economic literature does not provide us with a good explanation for why this is the case.
Vi ser at de gjør opp for seg, men den økonomiske litteraturen gir ikke noe godt svar på hvorfor.
Countries want to preserve a good reputation.
Land vil bevare sitt gode omdømme.
Governments that default do so in adverse times, but only after sharp fiscal retrenchment to avoid that fate.
Stater som misligholder, gjør det i dårlige tider, men da først etter å ha gjennomført omfattende innstramminger for unngå den skjebnen.
Countries default more frequently than we believe
Land misligholder oftere enn vi tror
History shows that many countries have defaulted on sovereign debts.
Historien viser at mange land har misligholdt sin statsgjeld.
This has occurred during emerging phases.
Det har skjedd i fremvoksende faser.
From 1500 to 1900, Spain defaulted on its sovereign debt 14 times.
Fra år 1500 til 1900 misligholdt Spania sin statsgjeld 14 ganger.
(5) France defaulted nine times in the same period, while the states that later became Germany defaulted six times.
(5)Frankrike misligholdt 9 ganger i perioden, mens statene som senere ble Tyskland misligholdt 6 ganger.
England also defaulted once, but as far back as in 1594.
England misligholdt én gang, men så langt tilbake som i 1594.
The government had no Treasury or liquid assets.
Staten hadde ingen statskasse eller likvide midler.
Attempts to increase tax revenues failed.
Forsøk på å øke skatteinntektene mislyktes.
Moreover, Norway had little creditworthiness.
Samtidig hadde Norge liten kredittverdighet.
At the beginning of 1816 the government was not in a position to service its debt.
Ved inngangen til 1816 var staten ute av stand til å møte sine forpliktelser.
After more than four years, the debt was negotiated down from 6 to 3 million speciedaler.
Etter over fire år var gjelden forhandlet ned fra seks til tre millioner spesidaler.
The entire principal was to be repaid over a ten-year period.
Hele summen skulle betales tilbake over en tiårs periode.
In January 1820, Norway concluded a loan contract with the finance company Benecke Brothers in Berlin.
I januar 1820 inngikk Norge en låneavtale med finanshuset Brødrene Benecke i Berlin.
(6) It was positive for a young nation to be able to borrow, but the terms of the loan were generally perceived as being poor, and the loan was popularly referred to as “tyvlånet” (highway robbery).
(6) Det var positivt for en ung nasjon å få tilgang til lån, men blant folk flest ble vilkårene oppfattet som dårlige, og lånet ble på folkemunne omtalt som ”tyvlånet”.
All government property and current customs revenues were required as collateral.
Alle statens eiendommer samt de løpende tollinntektene ble tatt som sikkerhet.
After a period, the “tyvlån” was replaced by a loan on more favourable terms.
Etter hvert ble ”tyvlånet” erstattet av et lån med bedre vilkår.
After the Great Depression in the 1930s, many European states struggled with debt problems.
Etter den store depresjonen på 1930-tallet fikk flere europeiske stater problemer med å møte sine forpliktelser.
Government debt was written down in Austria, Greece, Hungary, Poland, Romania and Turkey in the 1930s and 1940s.
Både Østerrike, Hellas, Ungarn, Polen, Romania og Tyrkia fikk nedskrevet sin statsgjeld på 1930- og 40-tallet.
Germany was not able to pay war reparations after World War I.
Tyskland klarte heller aldri å betale tilbake krigserstatningene etter første verdenskrig.
Since World War II sovereign defaults have only occurred in developing countries and emerging economies, particularly in the period between 1980 and 2000.
Siden andre verdenskrig har mislighold av statsgjeld bare skjedd i utviklingsland og fremvoksende økonomier, og da særlig i perioden fra 1980 til 2000.
Many of the countries pursued a policy that resulted in high inflation.
Mange av landene førte en økonomisk politikk som ga høy inflasjon.
It became increasingly difficult for these countries to raise loans in domestic currency, particularly loans with long maturities.
Det førte til at det etter hvert ble vanskelig å få lån i egen valuta, særlig lån med lang løpetid.
Attempts were made to keep inflation and the magnitude of foreign debt in check by pegging the domestic currency to the US dollar.
Inflasjonen og størrelsen på utenlandsgjelden ble forsøkt holdt i sjakk gjennom å knytte egen valuta til amerikanske dollar.
But fiscal mismanagement often triggered currency crises, a fall in the value of domestic currency and a surge in foreign debt.
Men manglende styring med statsfinansene utløste valutakriser, fall i verdien av egen valuta og en kraftig økning i gjeldsbyrden til utlandet.
This is when the government gave up and stopped servicing debt.
Da ga staten opp å betjene gjelden.
The degree of losses incurred by creditors in connection with sovereign default has varied.
Utfallet for kreditorene ved mislighold av statsgjeld har variert.
The most recent default episodes have left creditors with losses ranging between an estimated 30 and 75 per cent.
I de seneste episodene med mislighold har kreditors tap på lånene som ble misligholdt, blitt anslått til å være mellom 30 og 75 prosent.
(7) These experiences will probably influence interest rates on sovereign loans when a country’s debt-servicing capacity is in question.
(7) Disse erfaringene har nok betydning for renten på lån til en stat når det oppstår usikkerhet om den vil kunne betjene gjelden sin.
The Paris Club consists of 19 creditor governments, including Norway.
Parisklubben består av 19 kreditorland, deriblant Norge.
A solution is contingent on the implementation of reforms in the debtor country as part of an adjustment program supported by the International Monetary Fund (IMF).
En løsning forutsetter at det gjeldstyngede landet gjennomfører reformer som del av et program under Det internasjonale valutafondet.
Since 1956, the Paris Club has negotiated 417 debt reduction agreements with 87 countries.
Siden 1956 har Parisklubben fremforhandlet 417 avtaler om å skrive ned statsgjeld i 87 land.
The Paris Club primarily negotiates debt relief with countries - often poor countries - that do not have access to traditional international funding markets.
Det er særlig lån til land som ikke har tilgang til de vanlige internasjonale lånemarkedene, ofte fattige land, som blir forhandlet i Parisklubben.
There is no supranational body for debt negotiations for countries that have borrowed in international capital markets.
Det finnes ikke et tilsvarende overnasjonalt organ for gjeldsforhandlinger for land som har lånt i de internasjonale kapitalmarkedene.
Some years ago, the IMF attempted to draw up a regulatory framework for governments and creditors, but did not receive the necessary support from member countries.
IMF forsøkte å etablere et regelverk som stater og kreditorer kan forholde seg til, men fikk ikke nødvendig gjennomslag blant medlemslandene.
The IMF’s work has, however, led to more frequent inclusion of clauses in international loan agreements that facilitate constructive debt negotiations.(8)
Derimot har internasjonale lån nå oftere klausuler som vil kunne gjøre det lettere å gjennomføre konstruktive gjeldsforhandlinger.
In our economic system, the bankruptcy system is a useful instrument.
I vårt økonomiske system er konkursinstituttet et nyttig instrument.
It enables businesses to put earlier mistakes behind them and reemploy real capital and labour.
Det betyr at virksomheter kan legge tidligere feil bak seg og at realkapital og arbeidskraft igjen kan komme til full nytte.
Breach of contract is one form where the borrower fails to honour the contractual obligations, as illustrated in the example here.
Mislighold kan skje gjennom kontraktsbrudd ved at låntaker lar være å fullbyrde sin del av avtalen, som i eksemplene her.
For debt denominated in domestic currency, the state can also default by pursuing an inflationary economic policy, reducing the real value of the loan.
For gjeld i egen valuta kan staten også misligholde ved å føre en økonomisk politikk som gir inflasjon slik at lånene mister sin reelle verdi.
Over the past 100 years inflation in Norway surged during the two world wars and during the Korean War.
De siste 100 årene hadde vi i Norge virkelig høy inflasjon under de to verdenskrigene og Koreakrigen.
I would also like to cite a curious example from our own monetary history (9): The Norwegian state took advantage of a fall in the value of money when it was to redeem government bonds issued between 1896 and 1909.
La meg også nevne et mer kuriøst eksempel fra vår pengehistorie (9) : Den norske staten utnyttet et fall i pengeverdien da den skulle betale tilbake obligasjonslån som ble tatt opp i perioden 1896 til 1909.
France was one of the primary bondholders.
Det var særlig franskmenn som hadde kjøpt obligasjonene.
The bonds were issued during the gold standard period when the value of the krone was directly linked to the value of gold.
Lånene var tatt opp i perioden med gullstandard da verdien av norske kroner var direkte knyttet til verdien av gull.
The lenders were promised repayment in “monnaie d’or” (gold coins).
De som hadde lånt bort pengene, var lovet tilbakebetaling i ”monnaie d’or”.
When the bonds fell due, the Norwegian government insisted on repaying the debt using banknotes that had lost a substantial share of their value.
Da lånene forfalt og skulle betales tilbake, insisterte den norske stat på å betale med sedler som hadde mistet mye av sin verdi.
France took legal action.
Franskmennene gikk til sak.
The case was brought before the Norwegian Supreme Court in 1962, and the Court invoked a law from 1923 stipulating that the gold clause, i.e. repayment in gold coins, did not apply when the redemption obligation was suspended, which it was definitively in 1931.
Ved behandlingen i Høyesterett i 1962 ble det vist til en lov fra 1923 som sa at gullklausulen, det vil si tilbakebetaling i gullpenger, ikke gjaldt når innløsningsplikten for sedler var suspendert, noe den ble for godt i 1931.
The Supreme Court also invoked “society’s vital interests” in its argumentation behind the decision.
Høyesterett viste også til ”samfunnets vitale interesser” i begrunnelsen for dommen.
The cost of repaying the gold coins that were borrowed 60 years earlier would have been excessively high for Norwegian state.
Det ville koste den norske staten alt for mye å betale tilbake de gullpengene som var lånt 60 år tidligere.
The ruling is probably an example of the limited benefit to be gained by a creditor when such a case is tried by the debtor country’s legal apparatus.
Dommen er vel et eksempel på at det kan være lite å hente for en kreditor ved å reise sak i skyldnerstatens eget rettsapparat.
For Nicolai Rygg, governor of Norges Bank from 1920 to 1946, the value of money was a moral issue.
For Nicolai Rygg, sjefdirektør i Norges Bank fra 1920 til 1946, var pengenes verdi derimot, et spørsmål om moral.
The aim of the policy of gold parity in the 1920s was to bring the krone back to the value prevailing before World War I:
Paripolitikken i 1920-årene hadde som mål å bringe kronen tilbake til verdien før 1. verdenskrig:
“Our monetary regime is enshrined in law.
”Ordningen av vårt pengevesen er fastsatt i loven.
The regime is anchored in our legal system, which we cannot break down.
Det gjelder en ordning som er rotfestet i vårt rettssystem, som vi ikke uten videre kan bryte ned.
Inherent therein is a moral obligation to restore the monetary system to its previous condition.
Det ligger deri en moralsk forpliktelse til å gjenopprette pengevesenets tidligere tilstand.(…)
This is a question of fundamental importance to the nation through time.
Det gjelder et spørsmål av grunnleggende betydning for nasjonen gjennem tidene.
The difficulties that arise in connection with the transition to normal, legal conditions are transient.
De besværligheter som følger med overgangen til de normale, lovmessige forhold er forbigående.
No one can close his eyes to the fact they are very serious.
Ingen kan lukke øinene for at de er meget alvorlige.
But the life of the people is eternal and this involves a decision of significance across generations.”
Men folkets liv er evig, og det gjelder her en avgjørelse av betydning gjennem slektene.”
A debt level that is high in one country can be sustainable for another.
Et gjeldsnivå som er høyt i ett land, kan være bærekraftig for et annet.
The total sum of reparations was estimated at twice Germany’s national income at the time.
Erstatningsbeløpet ble anslått til det dobbelte av Tysklands nasjonalinntekt på den tiden.
The annual payments, which were linked to export revenues, came to 5-6 per cent of Germany’s national product.
De årlige betalingene, som ble knyttet til eksportinntektene, utgjorde 5-6 prosent av Tysklands nasjonalinntekt.
The economist John Maynard Keynes argued that it was impossible for the country to make these payments and that the reparations demanded would have fatal consequences, not only for Germany, but for all of Europe.
Økonomen John Maynard Keynes mente at landet umulig kunne møte disse erstatningskravene og argumenterte for at erstatningene ville få fatale følger, ikke bare for Tyskland, men hele Europa.
“I believe that the campaign for securing out of Germany the general costs of the war was one of the most serious acts of political unwisdom for which our statesmen have ever been responsible.”
I believe that the campaign for securing out of Germany the general costs of the war was one of the most serious acts of political unwisdom for which our statesmen have ever been responsible.”
Today, average sovereign debt for advanced economies is around 80 per cent of GDP.
Industrilandenes stater har i dag i gjennomsnitt en gjeld på rundt 80 prosent av sitt BNP.
Japan’s gross public debt – one of the world’s wealthiest nations – is almost 220 per cent of GDP, but given its considerable assets net debt is about 110 per cent of GDP.(12)
Den japanske staten – i et av verdens rikeste land – har en brutto gjeld på nesten 220 prosent av BNP, men har samtidig store fordringer slik at nettogjelden er om lag 110 prosent av BNP.
Sustainability of government debt is to a large extent determined by a country’s governance system, tax system and growth capacity.
Styresett, skattesystem og vekstkraft har stor betydning for hvor stor gjeld en stat kan bære.
Developed democracies with sound public financial management and solid institutions have a considerable capacity to collect taxes to service debt.
Velutviklede demokratier med god orden på offentlige finanser og solide institusjoner har en betydelig evne til å kreve inn skatter for å betjene gjeld.
In developing countries and emerging economies, where tax collection and institutions are weaker, debt tolerance is lower.
I utviklingsland og fremvoksende økonomier, hvor skatteinnkrevingen og institusjonene står svakere, er evnen til å tåle gjeld mindre.
In addition, borrowing costs tend to be higher.
I tillegg er kostnadene ved å låne gjerne høyere.
When France and Germany were among the first countries to breech the criteria in 2003, the rules of the game were changed.
Da Frankrike og Tyskland var blant de første til å bryte kriteriene i 2003, ble spillereglene endret.
This influenced the discipline of the other member states.
Det påvirket disiplinen til de øvrige medlemmene.
It would almost seem that several countries viewed the limits as a floor rather than a ceiling.
Det kan nesten se ut til at flere land tok grensene som gulv snarere enn som tak.
where changes in public debt (on the left) are determined by the variables on the right: the interest rate on the debt, nominal economic growth in the country and the budget surplus or deficit excluding interest expenses, referred to as the primary balance.
Formelen sier at endringen i statens gjeld (venstre side) bestemmes av (størrelsene på høyre side): Renten på gjelden, den nominelle økonomiske veksten i landet og over- eller underskuddet på statsbudsjettet utenom rentekostnader, den såkalte primærbalansen.
If the changes in debt (left side) are set at zero, the right side of the formula yields various conditions that must be met to achieve stable sovereign debt.
Setter vi endringen i gjeld (venstre side) lik null, gir høyre side i likningen ulike betingelser som må være oppfylt for at statsgjelden skal være stabil.
If the interest rate is equal to GDP growth, the debt will be stable when the government budget excluding interest expenses is in balance.
Er renten lik veksten i BNP, er gjelden stabil når statsbudsjettet utenom rentekostnader er i balanse.
If the interest rate is higher than the rate of growth, the debt burden will be heavier and the government budget will have to be settled in surplus before interest payments.
Er renten høyere enn veksten, vil gjeldsbyrden tynge, og statsbudsjettet må gjøres opp med overskudd før rentebetalinger.
If GDP growth is higher than the interest rate, the country’s economy can grow out of its problems and sovereign debt will remain stable even with some degree of fiscal deficit.
Er BNP-veksten høyere enn renten, kan landet vokse seg ut av problemene, og statsgjelden vil holde seg stabil selv med et visst underskudd på statsbudsjettet.
The formula also provides an answer to the question of why sovereign debt rose so rapidly in many countries.
Likningen gir også et svar på hvorfor statsgjelden økte så fort i mange land.
Low growth or a fall in GDP results in a rising debt burden.
Lav vekst eller fall i BNP gjør at gjeldsbyrden øker.
When debt approaches an unsustainable level, investors will demand higher compensation for new loans and interest rates on loans will rise, hence the snowball effect.
Når gjelden nærmer seg et nivå som ikke kan opprettholdes, vil investorene kreve høyere kompensasjon for nye lån, og lånerenten stiger.
Chart: Fiscal deficit and Public debt
Slik kan snøballen rulle.
Large deficits have a direct impact on sovereign debt.
Store underskudd har en direkte virkning på gjelden.
From 2007 to 2010, fiscal deficits in euro area countries rose from 0.6 per cent of GDP to 6.6 per cent.
Fra 2007 til 2010 økte budsjettunderskuddet i eurolandene fra 0,6 prosent av BNP til 6,6 prosent.
In the same period, public debt rose from 66 per cent of GDP to 85 per cent, and there are prospects that debt will approach 100 per cent of GDP in the next few years.
I samme periode har statsgjelden økt fra 66 prosent av BNP til 85 prosent, og det er utsikter til at gjelden nærmer seg 100 prosent av BNP de neste årene.
Fiscal deficits in the UK and the US will reach 11-12 per cent this year and public debt is rising rapidly to high levels.
I Storbritannia og USA kommer budsjettunderskuddene i år opp i 11-12 prosent, og statsgjelden stiger raskt mot høye nivåer.
In order to rein in this development, fiscal tightening must be implemented and government budgets must be brought into surplus.
For å bryte denne utviklingen må finanspolitikken strammes til og statsbudsjettet gjøres opp med overskudd.
This can be particularly costly in downturns.
Det kan være særlig kostbart i nedgangstider.
Several European countries have recently announced tax increases and cuts in expenditure.
I det siste har flere land i Europa varslet økte skatter og kutt i utgifter.
This typically involves raising the retirement age, broad-based wage reductions and lower welfare spending.
Heving av pensjonsalderen, kollektiv lønnsnedgang og lavere velferdsutgifter er gjennomgående trekk.
Since several countries are tightening fiscal policy at the same time, export markets may also shrink.
Siden flere land strammer inn samtidig, vil også eksportmarkedene kunne krympe.
There are examples of heavily indebted countries that have stopped the snowballing process before it led to default.
Det finnes eksempler på at stater med stor gjeld har stoppet snøballen før den leder til mislighold.
The banking crisis in the early 1990s left Sweden with a substantial fiscal deficit.
Etter bankkrisen tidlig på 1990-tallet hadde Sverige store underskudd på statsbudsjettet.
Lower tax revenues, increased social security expenditure and rescue measures for banks brought the deficit close to 11 per cent of GDP in 1993.
Svikt i skatteinntektene, økte utgifter til trygd og tiltak for å redde banker brakte underskuddet opp mot 11 prosent av BNP i 1993.
Sweden’s public debt rose to 80 per cent of GDP.
Statsgjelden økte til 80 prosent av BNP.
Fiscal consolidation continued for several years and resulted in stabilisation of government debt and provided room for its eventual reduction.
Innsparingene pågikk over flere år og førte til at statsgjelden ble stabilisert og til at den etter hvert kunne reduseres.
The UK and Finland conducted a similar process in the 1990s.
Også Finland klarte noe tilsvarende på 1990-tallet.