natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Our actions during a financial crisis are very important, but the main task in our work on financial stability must be to prevent crises.
Det vi gjør under en finanskrise er svært viktig, men hovedoppgaven i arbeidet med finansiell stabilitet må være å forebygge kriser.
History has shown that financial crises arise when financial imbalances have built up over a long period.
Historien viser at alvorlige finanskriser oppstår når finansielle ubalanser har bygget seg opp over lang tid.
Our most important task is therefore to contain the build-up of imbalances and secure a robust financial system.
Vår viktigste oppgave er derfor å bidra til å dempe oppbyggingen av slike ubalanser og å sørge for at vi i utgangspunktet har et robust finanssystem.
No two financial crises are alike.
Ingen finanskriser er like.
However, similar features can often be identified in the run-up to the crises.
Men, det er ofte likhetstrekk i oppbyggingen til krisene.
This slide illustrates three features.
Denne plansjen illustrerer tre utviklingstrekk.
These elements were also prominent in the unfolding of the most recent global financial crisis.
Disse kjennetegnet også oppbyggingen til den siste internasjonale finanskrisen.
The first feature is often a sharp and persistent rise in property and other asset prices.
For det første ser vi ofte en kraftig og langvarig oppgang i prisene på bolig, eiendom og andre formuespriser.
The second, strong debt growth, is closely linked to the first.
Nært knyttet til dette er en sterk gjeldsvekst.
Rising debt and increasing property prices is a mutually reinforcing dynamic.
Stigende gjeld og økende eiendomspriser driver hverandre.
Higher property prices lead to higher collateral values for loans.
Høyere eiendomspriser gir høyere panteverdi på utlån.
With easier access to credit, purchasing power increases.
Større tilgang på lån gir økt kjøpekraft.
Debt growth exceeds growth in bank deposits and banks must increasingly resort to market-based funding to finance the rise in lending.
Gjeldsveksten overstiger veksten i bankenes innskudd, og de må i økende grad hente finansiering i markedet for å øke utlånene.
They become ever more reliant on market funding, which is often short term.
De blir stadig mer avhengige av markedsfinansiering, gjerne med kort løpetid.
When this cycle is allowed to continue for a period, the financial system becomes vulnerable.
Når denne utviklingen får fortsette en tid, blir det finansielle systemet sårbart.
Banks accumulate large loans secured on inflated collateral values.
Bankene får store utlån med sikkerhet i oppblåste panteverdier.
Borrowers’ debt-servicing capacity becomes vulnerable to income loss.
Låntakernes gjeldsbetjeningsevne blir sårbar for inntektsbortfall.
Banks become dependent on optimal market functioning at all times and on the confidence of market participants.
Bankene blir avhengige av at markedene til en hver tid fungerer optimalt, og av at de har tillit blant markedsaktørene.
If this process goes too far, an external shock could turn a situation of vulnerability into a crisis.
Går denne utviklingen langt, vil en ytre forstyrrelse kunne føre til at vi går fra sårbarhet til krise.
This is what is referred to as systemic risk – the risk that shocks will weaken the functioning of the financial system, rendering it unable to provide funding, execute payments or redistribute risk effectively.
Det er dette vi kaller systemrisiko - faren for at for at forstyrrelser skal svekke det finansielle systemets funksjonsevne slik at det ikke blir i stand til å formidle finansiering, utføre betalinger eller omfordele risiko på en effektiv måte.
Or systemic risk can build up when many institutions are exposed to the same risk factor, for example on the funding side.
Eller, den kan bygges opp ved at mange institusjoner er eksponert mot samme risikofaktor, for eksempel på finansieringssiden.
Vulnerability also in Norway
Sårbarhet også i Norge
A financial crisis can be triggered by domestic conditions or it can be triggered by external factors.
En finanskrise kan utløses av innenlandske forhold, eller den kan utløses av forhold ute.
This time, the crisis came to Norway through external channels.
Denne gangen ble krisen påført oss utenfra.
We can never fully insulate the financial system from shocks.
Vi kan aldri gardere oss helt mot at forstyrrelser rammer det finansielle systemet.
But we can increase our resilience.
Men, vi kan gjøre oss mer motstandsdyktige.
We will then also be capable of withstanding disturbances generated by external conditions.
Da er vi også rustet til å kunne tåle forstyrrelser som blir påført oss utenfra.
(1) >
(1) >
As shown in Chart 3, there was also a clear build-up of financial vulnerability in Norway prior to the financial crisis.
Som denne figuren viser, var det også i Norge en klar oppbygging av finansiell sårbarhet i forkant av finanskrisen.
The rise in both house prices and debt in Norway was on a par with countries that were much harder hit by the crisis.
Oppgangen i både boligpriser og gjeld stod ikke tilbake for det vi så i land som ble langt hardere rammet.
The Norwegian banking sector became increasingly dependent on well functioning international money and capital markets, enabling banks to roll over their funding.
Det norske banksystemet ble mer og mer avhengig av at de internasjonale penge- og kapitalmarkedene til enhver tid skulle fungere slik at de kunne rullere sin finansiering.
Nonetheless, the liquidity crisis never developed into a solvency crisis in Norway.
Likevel utviklet aldri likviditetskrisen seg til en soliditetskrise i Norge.
Perhaps financial sector operators had learned from the previous banking crisis and engaged in more responsible banking during the upturn.
Det kan ha sammenheng med at aktørene i finansnæringen hadde lært av forrige bankkrise og utøvde et mer ansvarlig bankhåndverk i oppgangen.
Furthermore, they were subject to stricter banking regulation in some areas.
I tillegg var de på noen områder underlagt et strengere bankregelverk.
But other factors also played a role.
Men, også andre forhold virket inn.
Macroeconomic developments after the outbreak of the financial crisis were more favourable in Norway than in other countries.
Den makroøkonomiske utviklingen etter utbruddet av finanskrisen var bedre i Norge enn ute.
The decline in output and the rise in unemployment were far more limited.
Fallet i produksjonen og økningen i arbeidsledigheten ble langt mer begrenset.
Because of particular features of the industry structure in Norway, it took time for the full impact of the international downturn to reach our economy.
Særegne forhold ved vår næringsstruktur gjorde at det tok tid før virkningene av det internasjonale tilbakeslaget traff oss for fullt.
In the meantime, an expansionary monetary and fiscal policy had begun to take effect.
I mellomtiden hadde ekspansiv penge- og finanspolitikk begynt å virke.
Against the background of relatively favourable macroeconomic conditions, the vulnerability related to a high household debt burden and elevated house prices never translated into higher losses for banks.
En relativt god makroøkonomisk utvikling gjorde at sårbarheten knyttet til høy gjeldsbelastning og høye boligpriser aldri ble realisert i form av økte tap for bankene.
In addition, a number of targeted measures were implemented to mitigate the impact of tighter market funding.
I tillegg ble det gjennomført en rekke målrettede tiltak som dempet virkningene av sviktende markedsfinansiering.
Long-term F-loans were provided for 108 banks, and 20 banks and 4 mortgage companies were supported through the swap facility.
108 banker mottok lange F-lån og 20 banker og 4 kredittforetak fikk hjelp gjennom bytteordningen.
In addition, capital was supplied to a number of banks through the Norwegian State Finance Fund.
I tillegg fikk en rekke banker tilført kapital gjennom Statens finansfond.
These measures were not without financial risk for the Norwegian authorities when they were introduced, although it does not appear that the measures will ultimately prove costly.
Disse tiltakene var ikke uten finansiell risiko for norske myndigheter da de ble innført, selv om tiltakene i ettertid ikke ser ut til å bli kostbare.
On the whole, the Norwegian economy fared well through the financial crisis.
Samlet sett klarte vi oss bra gjennom finanskrisen.
Nonetheless, the Norwegian economy and the Norwegian financial system were vulnerable in a number of areas.
Likevel var norsk økonomi og det norske finansielle systemet sårbart på flere områder.
The continued existence of this vulnerability gives cause for concern.
Det gir grunn til bekymring at denne sårbarheten fortsatt er til stede.
Household debt growth in Norway has edged down, but the level of debt shows no signs of falling.
Gjeldsveksten blant norske husholdninger har kommet noe ned, men det er ingen tegn til at gjelden faller.
Overall indebtedness in the economy is also higher than at the outbreak of the financial crisis and the proportion of market funding is still high.
Også den samlede opplåningen i økonomien er høyere enn ved utbruddet av finanskrisen, og andelen markedsfinansiering er fortsatt høy.
There is therefore every reason to keep a close eye on systemic risk going forward.
Det er derfor all grunn til å følge nøye med på utviklingen i systemrisiko fremover.
Systemic risk and households
Systemrisiko og husholdningene
In our view monitoring developments in the household sector and the housing market is particularly important.
Etter vår vurdering er det særlig viktig å overvåke utviklingen i husholdningssektoren og boligmarkedet.
There are many reasons for this.
Det er mange grunner til det.
A good half of Norwegian banks’ loans are extended to households.
Godt over halvparten av norske bankers utlån går til husholdningene.
The bulk of the loans is secured on the dwelling.
Det aller meste av dette er lån med pant i bolig.
The loans are backed by collateral whose value swings considerably, notably dwellings.
Utlånene er gitt med sikkerhet i pant som svinger betydelig i verdi.
Longs periods of upswing in the housing market are often followed by periods of decline.
Lange perioder med oppgang i boligmarkedet, blir ofte avløst av perioder med fall.
Therefore, there is no guarantee that the collateral value will cover the loan in the event of default.
Dermed er det ikke sikkert verdien av pantet vil dekke lånet ved mislighold.
In spite of this, the direct losses associated with loans to households are seldom large in Norway.
Til tross for dette er de direkte tapene knyttet til utlån til husholdningene i Norge sjelden store.
Even during the banking crisis a good 20 years ago, losses were limited.
Selv under bankkrisen for vel 20 år siden var tapene begrensede.
However, historically low losses are no guarantee of low losses in the future.
Historisk lave tap er imidlertid ingen garanti for lave tap i fremtiden.
The household debt to income ratio is now clearly higher than prior to the banking crisis.
Gjeldsbelastningen blant husholdningene er nå høyere enn forut for bankkrisen.
The increase has been highest for medium and lower income groups (deciles).
Det er i de midlere og lavere inntektsgruppene det har vært størst økning.
As shown in the chart, there are also a far higher number of households that have a high debt to income ratio.
Som figuren viser, er det også langt flere husholdninger som har svært høy gjeldsbelastning.
The number is sufficiently high to engender negative spillover effects in the economy in the event of an abrupt change in behaviour.
De er mange nok til å skape negative ringvirkninger i økonomien dersom de brått skulle forandre sin adferd.
The interaction between different sectors of the economy and between the real economy and the financial economy is complex.
Samspillet mellom de ulike sektorene i økonomien og mellom realøkonomien og finansiell sektor er komplisert.
There are reinforcing mechanisms during both upturns and downturns.
Det inneholder selvforsterkende mekanismer både i oppgangs- og nedgangsperioder.
Norges Bank has therefore devoted considerable resources to developing a suite of models for analysing this interaction.
Norges Bank har derfor lagt ned betydelige ressurser i å utvikle et modellsystem for analysere dette samspillet.
Somewhat simplified, the interplay can be illustrated by developments during the previous banking crisis in the early 1990s in Norway.
Litt forenklet kan samspillet illustreres av utviklingen under forrige bankkrise i Norge, på begynnelsen av 1990-tallet.
Households had accumulated excessive debt at that time.
Husholdningene hadde da tatt opp for mye gjeld.
They had to tighten spending in order to reduce debt.
De måtte stramme inn livremmen for å redusere sitt gjeldsnivå.
They increased their financial saving markedly and reduced spending on consumption and housing investment correspondingly.
De økte sin finansielle sparing kraftig, og reduserte tilsvarende sitt forbruk og sine investeringer i bolig.
This resulted in a sharp fall in earnings among companies that provided goods and services to households.
Det ga et kraftig fall i inntjeningen i bedrifter som leverte varer og tjenester til husholdningene.
Banks sustained substantial losses on their loans to these companies.
Bankene fikk store tap på utlån til disse bedriftene.
Bankruptcies and lower activity resulted in lower household income and further spillovers to the economy.
Konkurser og lavere aktivitet ga igjen lavere inntekter og nye negative ringvirkninger i økonomien.
Such interaction effects are important in explaining that financial crises tend to follow in the wake of imbalances in the property market.
Slike samspillseffekter er viktige for å forklare at finansielle kriser ofte følger i kjølvannet av ubalanser i bolig og eiendomsmarkedet.
It is difficult to determine with certainty when asset prices exceed levels that are not sustainable over time.
Det er vanskelig å si med sikkerhet når formuespriser passerer nivåer som ikke er opprettholdbare over tid.
If we can restrain the build-up of such imbalances, we also reduce the risk of financial instability.
Hvis vi kan dempe oppbyggingen av slike ubalanser, reduserer vi også faren for finansiell ustabilitet.
The question can be raised as to whether the interest rate should be used to a further extent in preventing the build-up of systemic risk.
Det kan reises spørsmål om renten i større grad bør benyttes mot oppbygging av systemrisiko.
Higher interest rates can curb the rise in both debt and house prices during an economic upturn.
Høyere rente kan dempe veksten i både gjeld og boligpriser i en økonomisk oppgang.
But systemic risk will depend on both the vulnerabilities that accumulate internally in the banking system and the sources of risk outside the banking system.
Men, systemrisiko vil både avhenge av sårbarhet som bygger seg opp internt i banksystemet og av kilder til risiko utenfor banksystemet.
The interest rate may only have a dampening effect on the build-up along some of these dimensions.
Renten vil kun virke dempende på oppbyggingen langs noen av disse dimensjonene.
In the March issue of the Monetary Policy Report, we wrote that the consideration of guarding against the risk of future financial imbalances that may disturb activity and inflation somewhat further ahead suggest that key policy rate should be increased in the near future.
I Pengepolitisk rapport i mars i år skrev vi at hensynet til å gardere mot risikoen for fremtidige finansielle ubalanser som kan forstyrre aktiviteten og inflasjonen et stykke fram i tid, taler for at renten snart bør settes opp.
The consideration with regard to financial imbalances is thus part of the basis for setting the interest rate.
Hensynet til finansielle ubalanser er dermed en del av grunnlaget for å sette renten.
At the same time, there are limits as to how many considerations the interest rate can bear.
Samtidig er det begrenset hvor mange oppgaver som kan legges på renten.
The interest rate also has effects on other assets prices, such as the krone exchange rate.
Renten virker også på andre formuespriser, som kronekursen.
A monetary policy that aims at bringing down the value of domestic assets can easily push the value of the krone in the opposite direction.
En pengepolitikk som tar sikte på å bringe ned verdien av innenlandske formuer, kan lett føre til at verdien på kronen går i motsatt retning.
In interest rate setting we can never lose sight of the primary objective of monetary policy, which is low and stable inflation.
I rentesettingen kan vi aldri miste av synet hovedmålet for pengepolitikken, som er lav og stabil inflasjon.
In assessing the different considerations, monetary policy must adhere to the operational mandate – low and stable inflation.
I avveiningen mellom ulike hensyn må pengepolitikken holde fast ved det operative mandatet – lav og stabil inflasjon.
Without results that show that the inflation target is actually attained over time, there is a risk that monetary policy will lose credibility.
Uten resultater som viser at inflasjonsmålet faktisk nås over tid, risikerer vi å undergrave tilliten til pengepolitikken.
We therefore need more targeted instruments to dampen the build-up of risk in the financial system.
Derfor trenger vi mer målrettede virkemidler for å dempe oppbyggingen av risiko i det finansielle systemet.
The most important component is a long-term framework for financial market regulation that lays the basis for a robust financial system.
Det viktigste er at vi har et langsiktig rammeverk for finansmarkedsreguleringen som legger grunnlaget for et robust finansielt system.
The new Basel III framework is an important step in the right direction.
Det nye Basel III regelverket er et viktig skritt i riktig retning.
An important feature of this regulatory framework is that the system-wide risk in the financial sector will be explicitly taken into account, and not only institution-specific risk.
Et viktig fokus i det nye regelverket er nettopp det finansielle systemet som helhet, og ikke bare risikoen i den enkelte institusjon.
This chart showing a bank’s balance sheet provides a simplified presentation of how the new regulation will affect banks.
Denne figuren over en banks balanse gir en forenklet fremstilling av hvordan det nye regelverket vil virke på bankene.
They will be required to hold more capital and capital of higher quality.
De må holde mer kapital og kapital av bedre kvalitet.
New capital requirements will be supplemented with stricter liquidity management requirements and quantitative requirements regarding liquidity buffers and stable funding.
Nye kapitalkrav suppleres med strengere krav til likviditetsstyring og kvantitative krav til likviditetsbuffer og stabil finansiering.
This will reduce banks’ vulnerability to market turbulence.
Dette vil gjøre bankene mindre sårbare for uro i markedene.
Under the new regulatory framework, it will be more costly for banks to expand rapidly.
Det nye regelverket gjør at rask ekspansjon blir dyrere for bankene.
They will not have the option to finance growth with short-term market funding to the same extent as earlier.
De kan ikke i samme omfang som tidligere finansiere ekspansjonen med kortsiktig markedsfinansiering.
Moreover, the new framework includes macro-prudential measures that can be triggered when necessary.
I tillegg inneholder det nye rammeverket makrotiltak som kan settes inn etter behov.
Basel III includes a countercyclical buffer that is effective when credit growth becomes excessive.
Basel III inneholder en motsyklisk kapitalbuffer som skal innføres når kredittveksten blir svært høy.
When this buffer is effective, the banks must set aside more capital for their loans.
Når denne bufferen skrus på, må bankene sette av mer kapital for sine utlån.
This will increase their capacity to absorb future losses, which to some extent can also dampen credit growth during an upturn.
Det vil gjøre dem bedre rustet til å tåle fremtidige tap, og det kan i noen grad også dempe kredittveksten i oppgangen.
In today’s situation in Norway, with elevated debt burdens and rising house prices, a countercyclical buffer could be a useful instrument.
I dagens situasjon i Norge, med høy gjeldsbelastning og høye og tiltakende boligpriser, kunne en motsyklisk kapitalbufferen vært et nyttig virkemiddel.
Basel III will be an important step towards a framework that strengthens the basis for financial stability.
Basel III vil være et viktig skritt på vei mot et rammeverk som styrker grunnlaget for finansiell stabilitet.
It will reduce the procyclicality of the financial sector.
Det vil gi en finanssektor som i mindre grad bidrar til å forsterke de økonomiske syklene.
Higher capital requirements are an important component of the new framework.
Høyere kapitalkrav er en viktig del av det nye rammeverket.
The capital requirements are set in relation to banks’ risk-weighted assets.
Kapitalkravene settes i forhold til bankenes risikovektede eiendeler.
The risk weights in the calculation are therefore also important for the system’s robustness.
Dermed blir også risikovektene som inngår i denne beregningen viktig for robustheten til systemet.
This may give rise to challenges, particularly with regard to housing loans.
Her kan det oppstå utfordringer, særlig når det gjelder boliglån.
Under Basel III, a bank must set aside about NOK 2.50 for every NOK 100 they lend if the regulation’s standard risk weights for residential mortgages are applied.
Under Basel III må en bank stille med om lag 2 kroner og 50 øre for hver 100 kroner den låner ut dersom den bruker regelverkets standard risikovekter for boliglån.
This is to cover the equity capital and conservation buffer requirements.
Det skal dekke kravene til egenkapital og bevaringsbuffer.
If the countercyclical buffer has been turned on at maximum, the bank must provide one additional krone for each hundred kroner of loans.
Dersom den motsykliske kapitalbufferen er skrudd på for fullt, må banken stille med ytterligere én krone per hundre kroner i utlån.
However, Basel III also provides banks with the option of full use of internal models for calculating their risk weights.
Ved innføringen av Basel III åpnes det imidlertid også for at bankene fullt ut kan bruke interne modeller til å beregne sine risikovekter.
When banks calculate risk weights using internal models, only institution-specific risk is taken into account and not system-wide risk.
Når banker beregner risikovekter med interne modeller, skal det kun tas hensyn til risikoen utlånene utgjør for den enkelte institusjon, og ikke til den risikoen de innebærer for systemet som helhet.
Norwegian banks that use such models arrive at risk weights that in some cases are a third of the standard weights, and for some Swedish banks that operate in Norway they are even lower.
Norske banker som bruker slike modeller kommer i enkelte tilfeller fram til risikovekter som er en tredel av standardvektene, og for enkelte svenske banker som opererer i Norge er de enda lavere.
The capital requirements are then reduced correspondingly.
Da reduseres kravene til kapital tilsvarende.
In the case of full use of internal models, these banks will only have to set aside 1 krone for every NOK 100 in residential mortgage loans, even when the countercyclical buffer is fully turned on.
Ved full bruk av interne modeller ville disse bankene slippe unna med under 1 krone i kapital for hver 100 kroner den låner ut til bolig, selv når den motsykliske kapitalbufferen er skrudd på for fullt.
This may seem unreasonably low for loans that may be a considerable source of risk accumulation in the financial system as a whole.
Det kan virke urimelig lavt for lån som kan bidra til risikooppbygging i det finansielle systemet som helhet.
This also raises the question of whether lower limits for risk weights for residential mortgage loans for banks using internal models should be incorporated into a new regulatory framework.
Det reiser også spørsmål om regelverket bør inneholde nedre grenser for risikovekter for banker som bruker interne modeller til beregning av risikovekter på boliglån.
Crisis management and systemic risk
Krisehåndtering og systemrisiko