natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The government’s assessment is presented in the annual credit reports.
Regjeringens vurdering fremgår av de årlige kredittmeldingene.
The governor of Norges Bank is also required once a year – first in 2003 – to appear at an open hearing on monetary policy of the Standing Committee on Finance and Economic Affairs.
En gang i året – første gang i 2003 – blir Norges Bank dessuten innkalt til en åpen høring om pengepolitikken i Stortingets finanskomité.
What can we learn from history?
Hva kan vi lære av historien?
Chart: Consumer prices since 1830
Figur: Konsumpriser fra 1830
We can learn from history.
Vi kan ta lærdom av historien.
The experience of the 1970s and 1980s was a costly one.
Erfaringen fra 1970- og 80-tallet var dyrekjøpt.
After the last devaluation in 1986, a fixed exchange rate policy was introduced and the economy went through a period of extensive restructuring.
Etter den siste devalueringen i 1986 ble kronen holdt fast, og norsk økonomi måtte gjennom en kraftig snuoperasjon.
Confidence in the krone had to be restored to prevent persistently high inflation.
Tilliten til kronen måtte rettes opp for å unngå at den høye inflasjonen varte ved.
The Norwegian economy entered into the deepest recession since the interwar period.
Norsk økonomi gikk inn i sin kraftigste nedgang siden mellomkrigstiden.
Unemployment rose from around 2 per cent in 1987 to 6 per cent in the winter of 1992/1993.
Arbeidsledigheten steg fra rundt 2 prosent i 1987 til 6 prosent vinteren 1992/93.
Many companies went bankrupt and households faced debt problems.
Mange bedrifter gikk konkurs, og husholdninger fikk gjeldsproblemer.
There was a crisis in the banking sector.
Det var krise i banksektoren.
Inflation only decreased to 2-3 per cent in the early 1990s.
Først tidlig på 1990-tallet kom inflasjonen ned i 2-3 prosent.
The years between 1986 and the beginning of the 1990s provide a realistic picture of the cost of bringing down inflation from a high level.
Årene fra 1986 til begynnelsen av 1990-årene gir et realistisk bilde av hva det koster å bli kvitt høy prisstigning.
Inflation has been low and stable since the mid-1990s because the objective of monetary policy has been to provide the economy with a nominal anchor.
Fra midten av 1990-tallet har inflasjonen vært lav og stabil fordi pengepolitikken har hatt som mål å gi økonomien et nominelt ankerfeste.
Economic agents should be able to rely on the value of money remaining stable over time.
Aktørene i det økonomiske livet skal kunne stole på at utviklingen i pengeverdien er stabil over tid.
High inflation and inflation that varies considerably over time result in random changes in the real value of assets and debt.
Høy inflasjon og inflasjon som varierer mye over tid gir tilfeldige endringer i realverdien av fordringer og gjeld.
This leads to unintended transfers between creditors and debtors.
Det fører til utilsiktede overføringer mellom de som har fordringer og de som har gjeld.
When inflation is high and variable over time, the function of prices as an information vehicle is also impaired.
Når inflasjonen er høy og endrer seg mye over tid, blir prisene også dårlige bærere av informasjon.
Low and stable inflation is the best contribution monetary policy can make over time to employment, economic growth and welfare.
Lav og stabil inflasjon er det beste bidraget pengepolitikken over tid kan gi til sysselsettingen, til den økonomiske veksten og til velferden.
The central banks in the first industrialised countries have attained a more independent status over the past 20 years.
Sentralbankene i de tidlig industrialiserte landene har fått en mer uavhengig stilling de siste 20 årene.
This is partly because Germany and its firm Bundesbank fared better during the period of high inflation in the 1970s and 1980s than many other countries.
Det bunner dels i at Tyskland med en sterk Bundesbank kom bedre ut av inflasjonsperioden på 1970- og 80-tallet enn mange andre land.
Arguments in favour of an independent central bank are also found in economic theory.
Argumenter for uavhengig sentralbank finner vi også i økonomisk teori.
Studies by Finn Kydland of Norway and Edward Prescott of the US at the end of the 1970s on economic policy rules were groundbreaking (10).
Arbeidene av nordmannen Finn Kydland og amerikaneren Edward Prescott på slutten av 1970-tallet om handlingsregler i den økonomiske politikken var banebrytende (9).
The insights gained from these studies provide arguments for ensuring central bank independence and deriving monetary policy objectives.
Innsiktene fra denne litteraturen gir argumenter for å sikre sentralbanken uavhengighet, samt å avlede forpliktende mål i pengepolitikken.
History and theoretical studies have taught us that adverse effects may occur if the authorities do not take into account that households and enterprises are forward-looking when making decisions about consumption, investment, wages and prices.
Historien og de teoretiske arbeidene har lært oss at det kan ha uheldige konsekvenser dersom myndighetene ikke tar hensyn til at husholdninger og bedrifter ser fremover når de fatter beslutninger om forbruk og investeringer, lønninger og priser.
They base these decisions their expectations of economic policy in the future, not only on today’s policy.
De tar hensyn til den økonomiske politikken slik de forventer at den vil være i morgen og i overmorgen, ikke bare slik den er i dag.
It is therefore important that the authorities do not sow doubt, but on the contrary pursue a long-term and predictable policy.
Det er da viktig at myndighetene ikke sår tvil, men tvert i mot opptrer langsiktig og forutsigbart.
This is the most important reason why the conduct of monetary policy has been delegated to the central bank in Norway, as is the case in other comparable countries.
Her finner vi den viktigste årsaken til at gjennomføringen av pengepolitikken er delegert til sentralbanken i Norge, så vel som i andre land vi kan sammenligne oss med.
The question of central bank independence is not new.
Spørsmålet om uavhengighet for sentralbanken er ikke nytt.
When Norges Bank was established almost 200 years ago, there was much discussion about where to locate the head office.
Da Norges Bank ble opprettet for nesten 200 år siden, var det stor diskusjon om hvor hovedsetet skulle ligge.
Trondheim was chosen and one of the arguments in the debate was that locating the central bank far from the seat of government would prevent the central bank from coming under political pressure.
Trondheim ble valgt, og et av argumentene i debatten var at stor geografisk avstand til regjeringen skulle hindre at banken kom under politisk press (10).
It was not until 1896 that the Storting decided that the central bank should be moved to Kristiania (now Oslo).
Først i 1896 bestemte Stortinget at banken skulle flyttes til Kristiania.
The strongest objection to relocating the central bank from Trondheim to Kristiania was expressed by Director Karl Gether Bomhoff, who was in fact also a friend of Henrik Ibsen from his Dresden period (11).
Den tyngste innvendingen mot flyttingen fra Trondheim til Kristiania kom fra direktør Karl Gether Bomhoff, som for øvrig er kjent som venn av Henrik Ibsen fra hans Dresden-periode (11).
Bomhoff was a member of the Bank’s board for 35 years, from 1885 to 1920.
Bomhoff satt i direksjonen i 35 år, fra 1885 til 1920.
In 1893, he became the first permanently employed chairman of the board and the first director for the entire central bank.
Fra 1893 fungerte han som den første fast tilsatte formannen i direksjonen og som den første direktøren for hele banken.
He emphasised that Norges Bank had to be independent and free of pressure from the political authorities and civil servants He stated at the time (12):
Han understreket at Norges Bank måtte være uavhengig og fri for press fra de politiske styringsmaktene og embetsverket.
“As I have said before, I believe that the Bank can be managed just as well from Trondheim as from Kristiania, and I believe, better, because in the capital city it will be subject to pressure that it is impossible to know how long the board will be able to resist, since there are those in Kristiania, and perhaps also in the government, that may seek to change the Bank’s objectives.
Han sa den gang (12): ”Jeg har sagt det før, at jeg tror, Bankens Ledelse ligesaa godt kan foregaa fra Trondhjem som fra Kristiania, og jeg tror, bedre, fordi den i Hovedstaden vil være udsat for et Tryk, som man ikke kan vide, hvorlænge en Direction vilde kunne modstaa, idet man baade fra Kristianias Side kan ville søge at bringe Banken over i et andet Spor, og kanske ogsaa fra Regjeringens Side.
Norges Bank should be maintained as an independent institution under the control of the Storting.”
Norges Bank bør opretholdes som en selvstændig Institusjon under Storthingets Kontrol.”
Geographical distance to markets and government has no significance today, but it may well be said that Bomhoff expressed thoughts that were articulated in more modern terms by Kydland and Prescott 70-80 years later.
Den geografiske avstanden til markedene og regjeringen har ingen betydning i dag, men en får vel si at Bomhoff tenkte tanker som Kydland og Prescott satte inn i en mer moderne språkdrakt 70-80 år senere.
History has also taught us that fiscal policy has considerable bearing on the role monetary policy can play.
Historien har også lært oss at finanspolitikken er av vesentlig betydning for hvilken rolle pengepolitikken kan spille.
If the government's debt is too high, the political authorities have an incentive to increase inflation in order to reduce the real value of the debt.
Blir statens gjeld for stor, har politiske myndigheter et insentiv til å øke inflasjonen for å redusere realverdien av gjelden.
It is then difficult to anchor inflation expectations.
Det blir da vanskelig å forankre inflasjonsforventningene.
No monetary policy can secure the nominal anchor if government spending spins out of control.
Ingen pengepolitikk kan sikre det nominelle ankeret hvis statens utgifter løper løpsk.
Monetary policy and fiscal policy must therefore have a common platform.
Pengepolitikken og finanspolitikken må derfor ha en felles plattform.
The interaction between the political authorities and the central bank can be effective if the authorities take the role of “leader”, and the central bank the role of “follower”.
Samspillet mellom de politiske myndigheter og sentralbanken kan bli godt hvis myndighetene tar rollen som ”leder” og sentralbanken rollen som ”følger”.
Inflation targeting provides a clear indication as to how the central bank should respond in different situations.
Inflasjonsstyring gir klare føringer på hvordan sentralbanken skal reagere i ulike situasjoner.
The political authorities are the “leader” in this interaction.
De politiske myndighetene er ”lederen” i samspillet.
They can internalise the central bank’s – the “follower’s” – pattern of response in their actions (13).
De kan internalisere sentralbankens – eller ”følgerens” – reaksjonsmønster på deres handlinger (13).
Government spending growth can then be decided knowing the effect it will have on interest rates.
Veksten i offentlige utgifter kan da fastlegges med kjennskap til hvilken virkning det vil få på renten.
We have also learned from history that financial bubbles and crises occur from time to time.
Vi har også erfart fra historien at finansielle bobler og kriser oppstår fra tid til annen.
Even though financial crises may seem to be very different, they usually have a common feature.
Selv om finansielle kriser kan virke svært så forskjellige, har de som regel et felles trekk.
This turns into euphoria - people get carried away.
Den går over i eufori – folk rives med.
At some point some people wake up and take out their profits by selling.
På ett tidspunkt våkner noen og tar ut fortjeneste ved salg.
This triggers a fall in asset prices and equity prices and ultimately leads to panic and a crash (14).
Det utløser fall i priser og kurser og til slutt, panikk og krasj.
This is referred to as the Minsky moment.
Det er dette som kalles Minsky-punktet (14).
We are now in the midst of a global financial crisis, which originated in the US housing market.
Vi står nå midt oppe i en global finansiell krise med røtter i boligmarkedet i USA.
Combined with new financial instruments that were intended to spread risk – but that did not prove to be viable – the US housing crisis has spread to many parts of the world and whose outcome is still unknown.
Kombinert med nye finansielle instrumenter som var tenkt å skulle spre risiko – men som viste seg ikke å være liv laga – har boligkrisen i USA spredt seg til store deler av verden og til et omfang vi ennå ikke kjenner utfallet av.
Seven or eight years ago, we experienced a similar situation, although not as severe, when the dotcom bubble burst.
For 7-8 år siden opplevde vi noe av det samme, men ikke like alvorlig, da IT-boblen sprakk.
Many also recall the crises in the emerging market economies in Asia, Central Europe and South America ten years ago and the downturn in the Japanese economy in the 1990s.
Mange har også krisene i fremvoksende økonomier i Asia, Øst-Europa og Sør-Amerika for 10 år siden og svikten i japansk økonomi på 1990-tallet i minne.
Nor will we forget the banking crises in the Scandinavian countries in the early 1990s.
Vi glemmer heller ikke bankkrisene i de skandinaviske landene tidlig på 1990-tallet.
However, financial crises are nothing new.
Men finansielle kriser er ikke noe nytt fenomen.
We also find parallels to today's crisis if we go back to the Great Depression in the 1930s.
Vi finner paralleller til dagens krise dersom vi går tilbake til den store depresjonen på 1930-tallet.
If we go much further back in history, to the 1600s, the same phenomenon occurred with speculation in the tulip trade.
Går vi riktig langt tilbake i historien – til 1600-tallet, skjedde det samme med spekulasjon i kjøp og salg av tulipaner.
In Holland, they discovered at an early stage that a virus could give tulips stripes and beautiful colour.
I Holland oppdaget de tidlig at virus kunne gi tulipaner striper og vakre farger.
A forward market for bulbs developed in the 1630s.
I 1636 utviklet markedet seg kraftig.
In 1636 market prices rose sharply and in a short time that winter bulb prices increased 25-fold.
På kort tid vinteren året etter økte løkene 25 ganger i pris.
This did not last.
Dette varte ikke ved.
The market collapsed in February 1637 and prices fell to 5 per cent of earlier levels in the course of few days.
Markedet kollapset i februar 1637, og prisen falt til 5 prosent av tidligere nivå i løpet av noen dager.
Auction lists a hundred years after the crisis show prices from one per cent to 0.005 per cent of the level before the collapse (15).
Auksjonslister hundre år etter krisen viser priser fra en prosent til 0,005 prosent av nivået før kollapsen (15).
Moving depictions of financial crises and their effect on people can also be found in imaginative literature.
Gripende skildringer av finansielle kriser og hva slike kriser gjør med folk finner vi også i skjønnlitteraturen.
One of the climaxes in the book is a scene where Taraldsen – the old messenger from Norges Bank – realises that the financial bubble is about to burst:
Et høydepunkt i boka skildrer en scene der Taraldsen – det gamle bud fra Norges Bank – innser at den finansielle boblen er i ferd med å sprekke [og jeg siterer]:
… in breathless surprise Taraldsen asked again: "Aren't your bills of exchange to be redeemed today?"
Åndeløs av overraskelse spurte Taraldsen igjen: "Skal Deres veksler ikke innfris i dag?"
Kielland’s description of a financial crisis and its consequences was realistic.
Kiellands beskrivelse av en finanskrise og av konsekvensene var realistisk.
We might find employees at Lehman Brothers today who have expressed themselves in the same way as old Taraldsen.
Vi finner kanskje i dag funksjonærer i Lehman Brothers som uttrykker seg som gamle Taraldsen.
It seems to be an inherent property in financial markets that financial bubbles and crises occur from time to time.
Det ser ut til å være en iboende egenskap i finansielle markeder at bobler og kriser oppstår fra tid til annen.
A monetary policy that is oriented towards stabilising inflation and inflation expectations will reduce the impact.
En pengepolitikk som er rettet inn mot å stabilisere inflasjonen og inflasjonsforventningene medvirker til å redusere utslagene.
We have seen that when the interest rate is raised to restrain the rise in prices for goods and services, it also has the effect of stabilising house and property prices.
Vi har sett at når renten settes opp for å dempe stigningen i prisene på varer og tjenester, virker den samtidig til å stabilisere bolig- og eiendomsprisene.
In some areas, however, regulations and frameworks – cf. the substantial tax subsidy benefiting homeowners – amplify fluctuations in asset prices and lending.
På noen områder fører likevel reguleringer og rammeverk, jamfør den kraftige skattesubsidieringen av det å eie bolig, til at svingningene i formuespriser og kredittopptak forsterkes.
The monetary system has changed through history.
Pengenes vesen har endret seg gjennom historien.
If we go far enough back in time, money consisted of coins with a certain quantity of silver or gold.
Går vi langt nok tilbake i tid, var penger mynt med et visst innhold av sølv eller gull.
The quantity of silver and gold therefore limited the volume of money that could be produced.
Mengden av sølv og gull begrenset dermed hvor mye penger som kunne lages.
This ensured that coins were attractive as a means of exchange and as a means of storing value.
Det sørget for at myntene var attraktive som byttemiddel og som middel til å oppbevare verdi.
On the other hand, paper money cost almost nothing to produce and can be therefore be printed in unlimited quantities.
Papirpenger derimot koster nesten ingen ting å lage og kan dermed trykkes i ubegrenset omfang.
Over the past 100 years, there have been several periods when paper money could be redeemed for silver or gold.
I løpet av de siste 100 år har vi hatt flere perioder der papirpengene kunne løses inn mot sølv eller gull.
For example, this was for a long period the case in the Scandinavian Currency Union.
Det var for eksempel lenge tilfelle i den skandinaviske myntunionen.
In the period after the Second World War and up to the beginning of the 1970s, the US dollar had a fixed price against gold while other currencies had a fixed exchange rate against the US dollar.
I perioden etter annen verdenskrig og fram til begynnelsen av 1970-tallet hadde amerikanske dollar en fast pris mot gull samtidig som andre valutaer hadde en fast vekslingskurs mot dollar.
This was the basis for what was known as the Bretton Woods monetary system.
Det var grunnlaget for det såkalte Bretton-Woods-samarbeidet.
Paper money had a value because the central bank was obligated to redeem it for gold.
Papirpenger har da verdi fordi sentralbanken er forpliktet til å løse dem inn mot gull.
A system whereby paper money can be redeemed for gold is nevertheless more fragile than a system whereby coins must contain a certain quantity of the precious metal.
Et system der papirpenger kan løses inn mot gull er likevel mer skjørt enn et system der myntene må inneholde en viss mengde av det edle metallet.
A central bank can quickly cease to redeem paper money for gold, or redeem notes at a lower gold price than prevailing earlier.
Sentralbanken kan raskt slutte å løse inn papirpengene mot gull, eventuelt løse inn sedlene til en dårligere gullpris enn før.
This is what happened when the Bretton Woods system collapsed after the Federal Reserve was no longer obligated to redeem dollars for gold.
Det var dette som skjedde da Bretton-Woods avtalen brøt sammen, etter at den amerikanske sentralbanken ikke lenger forpliktet seg til å løse dollar inn mot gull.
Today’s monetary system may even be more fragile.
Dagens pengesystem er kanskje enda skjørere.
Gold and silver belong to the past.
Gull og sølv hører fortiden til.
Today it is deposit money and paper money that prevail.
Nå er det kontopenger og papirpenger som gjelder.
People must be confident that deposit money can be converted into paper money.
Folk må ha tillit til at kontopenger kan løses inn i papirpenger.
The central bank must promise that the value of paper money is maintained.
Sentralbanken må love at papirpengene holder seg i verdi.
If people do not believe that the central bank will keep its promise, they will want neither deposit money nor paper money.
Dersom folk ikke tror sentralbanken holder det den lover, vil de verken ha kontopenger eller papirpenger.
Money will then lose its value.
Pengene mister da sin verdi.
Other currencies or goods with direct utility value will take over as a means of exchange and a means for storing value.
Andre valutaer eller varer med direkte nytteverdi tar over som byttemiddel og middel til å oppbevare verdi.
This reduces the effectiveness of the economic system.
Det gjør det økonomiske systemet mindre effektivt.
We are of the view that it is an important but demanding task to safeguard the value of money.
Vi synes det er en viktig, men krevende oppgave å sikre at pengene beholder sin verdi.
It is our own economic policy that determines the value of our money in the long term.
Det er vår egen økonomiske politikk som bestemmer verdien på pengene våre på lang sikt.
It is therefore important to remember that price stability does not come about on its own.
Det er da viktig å huske at prisstabilitet ikke kommer av seg sjøl.
Schreiner, P. (1982) "Er Ola Nordmann smart nok?
“Stabilitet og langsiktighet: Festskrift til Hermod Skånland”, Aschehoug.
Den fulle sysselsetningen i fare!
Schreiner, P.
(Is the average Norwegian smart enough?
(1982) "Er Ola Nordmann smart nok?
Full employment in jeopardy!)", Universitetsforlaget.
Den fulle sysselsetningen i fare!", Universitetsforlaget.
“Perspektiver på pengepolitikken (Perspectives on monetary policy)", Norges Bank.
”Perspektiver på pengepolitikken", Norges Bank.
See Jonung (2005) for a more detailed description of the Scandinavian currency union.
1 Se Jonung (2005) for nærmere beskrivelse av den skandinaviske myntunionen.
See also Qvigstad and Skjæveland (1994)
Se også Qvigstad og Skjæveland (1994) side 266.
See Ecklund (2008), p.43-44
2 Se Ecklund (2008), side 43-44.
See Ecklund (2008), p.120
3 Se Ecklund (2008), side 120.
Translation of an interview published in the Norwegian newspaper Adresseavisen 27 December 1980.
4 Sitatet er hentet fra nyttårsintervju med Odd Aukrust i Adresseavisen 27. desember 1980.
A key element in the Keynesian way of thinking in the 1960s and 1970s was that employment could be reduced in the long term merely by accepting higher inflation.
5 Et sentralt element i den Keynesianske tankegangen på 1960, og -70-tallet var at ledigheten på sikt kunne reduseres bare en godtok høyere inflasjon.
In the 1960s, Milton Friedman and Edmund Phelps rejected the idea that this empirical relationship could be used to reduce unemployment in the long term.
På 1960-tallet tilbakeviste Milton Friedman og Edmund Phelps at denne empiriske sammenhengen kunne brukes for å redusere ledigheten på sikt.
Any attempt to reduce unemployment would over time only result in higher inflation, without affecting employment and output.
Et forsøk på å redusere ledigheten vil på sikt kun føre til høyere inflasjon, uten effekt på sysselsettingen og produksjonen.
A more detailed discussion of these developments in macroeconomic history can be found in Snowdon and Vane (2005).
En nærmere drøfting av denne utviklingen i makroøkonomisk historie finnes i Snowdon og Vane (2005).
See Schreiner (1982).
6 Se Schreiner (1982).
See Storvik (1998)
7 Se Storvik (1998).
See Gjedrem ”Challenges in monetary policy”, Aftenposten, 4 May 1999
8 Se Gjedrem, ”Utfordringer i pengepolitikken”, Aftenposten 4. mai 1999.
See Kydland and Prescott (1977)
9 Se Kydland og Prescott (1977).
For a further account of the tulip bubble in Holland, see NOU 1999:29 ”Commodity derivatives”, p 53
15 For nærmere redegjørelse av tulipanboblen i Holland, se NOU 1999: 29 ”Varederivater”, side 53.
Norges Bank's letter of 12 September 2008 to the Ministry of Finance
Norges Banks brev til Finansdepartementet 12. september 2008