natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Address by Governor Øystein Olsen to the Supervisory Council of Norges Bank and invited guests on Thursday 16 February 2012.
Tale av sentralbanksjef Øystein Olsen til Norges Banks representantskap og inviterte gjester, torsdag 16. februar 2012.
Photos from the event (Flickr)
Bilder fra årstalen (Flickr)
The address (including charts) as a pdf-file (457 kB)
Talen med figurer i pdf-format (444 kB)
Charts in pdf-format (237 kB)
Figurer i pdf-format (103 kB)
Data series (xlsx, 98 kB)
Tallsett (xlsx, 98 kB)
Background information, annual address 2012 (Staff Memo 6/2012)
Dokumentasjon av enkelte beregninger til årstalen 2012 (Staff Memo 5/2012)
Demanding time for Europe
Krevende tid for Europa
“The year started without much hope, and it had to be expected that the pressure on business and industry would intensify, but however dim the prospects might have appeared, the outcome was darker than anyone had imagined.
”Året begynte uten større forhåpninger, og man måtte vente at trykket på næringslivet ville økes, men hvor nedslående enn utsiktene stilte seg, så overgikk dog virkeligheten alle anelser.
I need not enumerate the successive collapses that spread from country to country.”
Jeg behøver ikke å nevne rekken av sammenbrudd, som forplantet seg fra land til land.”
This was the opening of the annual address delivered by Norges Bank Director Nicolai Rygg 80 years ago.
Slik åpnet Norges Banks direktør Nicolai Rygg sin årstale for 80 år siden.
Britain had abandoned the gold standard and one country after the other, including Norway, followed suit.
Britene hadde gitt opp å knytte pundets verdi til en fast mengde gull, og land etter land – også Norge – fulgte etter.
Interest rates had increased.
Rentene hadde steget.
Financial markets were turbulent.
Det var uro i finansmarkedene.
Although the tremors were on a greater scale in the 1930s, Nicolai Rygg’s description could serve as an apt retrospective today as well.
Selv om rystelsene på 1930-tallet var enda større, kunne Nicolai Ryggs beskrivelse passe som et tilbakeblikk også i dag.
In the course of the past two years we have seen economic problems spread across debt-laden countries in Europe.
I løpet av de siste to årene har vi sett økonomiske problemer forplante seg mellom gjeldstyngede land i Europa.
Greece was the first country to experience a financial collapse.
Hellas var først ute.
The turbulence spread further in autumn last year.
Uroen bredte seg videre gjennom høsten i fjor.
Interest rates on public debt rose markedly for Spain and Italy and thereafter Belgium and France.
Lånerentene steg markert også for Spania og Italia, deretter Belgia og Frankrike.
Several euro area countries are now struggling with soaring public debt and weak competitiveness in addition to restructuring and public budget cuts.
Høy gjeld, svak konkurranseevne og omstillinger og kutt i offentlige budsjetter preger nå flere av eurolandene.
Confidence in some countries’ ability to service debt has been weakened.
Tilliten til enkelte lands evne til å gjøre opp for seg, er svekket.
The monetary union is under pressure.
Valutaunionen i Europa er under press.
Chart 1: Current account
Figur 1: Driftsbalansen
The crisis has its roots in global trade imbalances, with high saving in emerging economies and comparably large deficits in many advanced countries.
Krisen har røtter i ubalanser i verdenshandelen, med høy sparing i fremvoksende økonomier og tilsvarende underskudd i mange vestlige land.
The imbalances drove down long-term interest rates to very low levels and the appetite for risk grew.
Ubalansene drev de langsiktige rentene ned til lave nivåer, og appetitten på risiko steg.
Inadequate financial sector regulation led to a further deepening of the imbalances.
Mangelfull regulering av finansnæringen gjorde at ubalansene fikk vokse.
Chart 2: Yield on 10-year government bonds
Figur 2: Renter på 10-års statsobligasjoner
Four years after the financial crisis engulfed the world, a European version has now emerged.
Fire år etter at finanskrisen rammet verden foreligger den nå i en egen europeisk versjon.
Both market participants and the authorities failed in their assessments after the introduction of a single currency.
Både markedsaktører og myndigheter sviktet i sine vurderinger etter innføringen av en felles europeisk valuta.
But through the 1990s, long-term interest rates drifted down to German levels.
Men gjennom 1990-årene falt de langsiktige rentene ned mot tyske.
Over the next 10 years, sovereign interest rates were fairly similar – and very low – for all euro area countries despite wide differences in debt levels, budget deficits and growth rates.
De neste ti årene var rentene på statslån nokså like – og svært lave – for alle eurolandene til tross for store forskjeller i gjeld, budsjettunderskudd og vekst.
Market participants did not take into account differences in sovereign creditworthiness.
Markedsaktørene skilte ikke mellom landenes kredittverdighet.
Sovereign debt was treated as virtually risk-free, both in the markets and by the authorities.
Utlån til stater ble behandlet som nær risikofrie, både i markedene og av myndigheter.
The period contrasts with the recent two to three years during which interest rates on sovereign debt have widened sharply.
Perioden står i kontrast til de siste to-tre årene, hvor det igjen er blitt store forskjeller mellom statsrentene.
For many countries, interest rates have reached very high levels.
For flere av landene er rentene kommet opp på svært høye nivåer.
In retrospect, we see that market participants failed in their risk assessment through the ten years following the introduction of the euro.
I ettertid ser vi at markedsaktørenes vurdering av risiko sviktet i tiåret etter innføringen av euroen.
Economic policy also failed.
Også den økonomiske politikken sviktet.
EU rules relating to budget deficits and public debt were disregarded early on when Germany and France exceeded the limits they had so eagerly advocated when the European Monetary Union was established.
Kjøreregler i EU for budsjettunderskudd og gjeld ble tidlig satt til side da Tyskland og Frankrike brøt grensene de selv hadde ivret for da valutaunionen ble etablert.
Other countries followed their example.
Andre land fulgte etter.
Low interest rates made it easy to finance deficits by issuing new debt.
De lave rentene gjorde det enkelt å finansiere underskudd med ny gjeld.
When financial markets collapsed in autumn 2008, the authorities had to intervene.
Da finansmarkedene brøt sammen høsten 2008, måtte myndighetene tre støttende til.
Bail-out packages for banks shifted debt from private to public hands.
Redningspakker til bankene løftet privat gjeld over på offentlige hender.
Governments increased spending to curb the fall in activity.
Statene økte pengebruken for å dempe fallet i aktiviteten.
But Keynesian policy – increased spending to stimulate demand during a downturn – requires a willingness to exercise fiscal restraint during an upturn.
Men keynesiansk politikk – bruk av penger for å stimulere etterspørselen etter varer og tjenester i nedgangstider – forutsetter en vilje til å holde igjen i oppgangstider.
Many countries had large budget deficits and high debt already before the crisis despite many years of prosperity.
I mange stater var underskuddene store og gjelden høy allerede før krisen, på tross av mange gode år.
Limited growth capacity in the private sector also came into evidence when some countries could no longer stay afloat on borrowed funds.
Mangel på vekstkraft i privat sektor kom også til syne da landene ikke lenger kunne drive videre på lånte penger.
Good times turned into bad with the need for crisis-related measures.
Oppgang ble snudd til nedgang med krisetiltak.
The burden became heavy to bear.
Børen ble tung å bære.
Many countries are now attempting to rein in large deficits and rising government debt.
Mange land forsøker nå å tøyle store underskudd og stigende statsgjeld.
Structural reforms are being implemented in Europe.
Strukturelle reformer gjennomføres i Europa.
Pension rules are being tightened and tax systems are under review.
Pensjonsregler strammes til, og skattesystemer gjennomgås.
The cost of such reforms would have been lower in good times.
Kostnaden ved slike reformer ville vært mindre i gode tider.
Chart 3: Current account for selected countries
Figur 3: Driftsbalansen for utvalgte land
A lack of fiscal discipline is not the only factor behind the relatively high interest burden facing Greece, Portugal, Spain and Italy.
Manglende budsjettdisiplin kan ikke alene forklare at Portugal, Hellas, Spania og Italia har fått særlige problemer med å holde renteutgiftene nede.
Public deficits rose in tandem with a fall in private saving.
Underskuddene i offentlig forvaltning steg samtidig som sparingen i privat sektor falt.
The result is a deterioration in their creditworthiness.
Det rammer nå statenes kredittverdighet.
Chart 4: Current account and fertility rate
Figur 4: Driftsbalanse og fødselsrate
The demographic challenge will be even greater ahead.
Den demografiske utfordringen vil bli enda større fremover.
In some of the countries the number of pensioners will be close to the number of economically active.
I noen av landene vil det etter hvert være nesten like mange pensjonister som yrkesaktive.
The basis for economic growth is thus weakened.
Grunnlaget for økonomisk vekst er dermed svekket.
The burden of rising debt and pension payments will be heavier.
Byrden ved stigende gjeld og pensjoner blir tyngre.
Financial markets are already now demanding a high interest rate on loans to troubled countries.
Finansmarkedene reagerer allerede nå ved å kreve høye renter for å fortsette å låne penger til landene.
It takes a long time to reverse demographic trends.
Det tar lang tid å snu demografiske trender.
The ideals associated with fertility from the mythologies of Aphrodite and Venus might provide some impetus – not only in Mediterranean countries, but in most OECD countries.
Fruktbarhetsidealene som en gang kom til uttrykk gjennom dyrkelsen av Afrodite og Venus kunne kanskje være til nytte – ikke bare langs Middelhavet, men i de fleste OECD-land.
Financial incentives would probably be more effective, however.
Likevel er nok økonomiske virkemidler sterkere.
Norway, with favourable support schemes for families with children, has a relatively high birth rate.
Norge, som har gode ordninger for barnefamilier, har forholdsvis høye fødselstall.
In other European countries, there is a risk that these hard times will exacerbate the demographic challenge.
I andre land i Europa er det risiko for at de dårlige tidene kan forsterke den demografiske utfordringen.
Unemployment, in particular among youth, has risen sharply and many people have a dark view of the future.
Arbeidsledigheten særlig blant de yngre har steget kraftig, og mange ser mørkt på fremtiden.
In the meantime, the acute crisis in the euro area must be addressed.
I mellomtiden må den akutte krisen i euroområdet håndteres.
Banks and governments have fallen into a vicious cycle.
Banker og stater er kommet inn i en ond sirkel.
Banks were rescued by extensive government measures during the financial crisis, but banking sector exposure to sovereign debt is substantial.
Bankene ble reddet av omfattende tiltak under finanskrisen, men har store utlån til statene.
This debt has not vanished, but shifted hands.
Gjeld er ikke blitt borte, men flyttet rundt.
When a country’s debt-bearing capacity is called into doubt, it also has an adverse impact on banks.
Når statenes evne til å bære gjeld trekkes i tvil, rammer det på nytt bankene.
The events of recent years have brought fresh experience and reminded us of several historical lessons.
De siste årenes begivenheter har gitt oss ny erfaring og minnet oss om noen gamle lærdommer.
Economic policy must be sustainable.
Den økonomiske politikken må være bærekraftig.
Governments must save during upturns in order to weather downturns.
Stater må spare i gode tider for å være rustet for tilbakeslag.
At the same time, there are limits to what economic policy can accomplish if the economic foundations are eroded.
Samtidig er det grenser for hva politikk kan utrette hvis fundamentet for økonomien forvitrer.
A competitive business sector is crucial to maintaining growth and welfare.
Et konkurransedyktig næringsliv er avgjørende for å opprettholde vekst og velferd.
This also applies to Norway.
Det gjelder også for Norge.
The financial crisis was a reminder of how risk can be mis-assessed.
Finanskrisen har minnet oss om at risiko kan feilvurderes.
Norway, which is in a surplus and net asset position, faces some particular challenges.
Norge – som overskuddsnasjon og fordringshaver – står overfor noen særskilte utfordringer.
As investor and manager of the Government Pension Fund Global, we have seen that prices and yields can react strongly to uncertainty about the future.
Som investor og forvalter av Statens pensjonsfond utland har vi sett at priser og kurser kan reagere kraftig på usikkerhet om fremtiden.
In light of the financial turbulence and shifts in the world economy, it is now appropriate to look at the investment strategy in connection with the management of our financial wealth.
På bakgrunn av finansuro og endringer i verdensøkonomien er det grunn til å drøfte de strategiske valgene vi tar i forvaltningen av finansformuen.
New steps in the management of financial wealth
Nye steg i forvaltningen av finansformuen
Chart 5: Government Pension Fund Global
Figur 5: Statens pensjonsfond utland (SPU)
Norway invests a large proportion of its petroleum revenues in international equity, bond and real estate markets via the Government Pension Fund Global.
Gjennom Statens pensjonsfond utland investerer Norge en stor del av oljeinntektene i internasjonale markeder for aksjer, obligasjoner og eiendom.
Norway’s welfare must continue to build on the value created within its own borders.
Velferden i Norge må også i fremtiden bygge på den verdiskapingen som skjer innenfor landets grenser.
The investments via the Fund provide us with a share of the value created outside our borders.
Investeringene i oljefondet gjør at vi i tillegg vil motta en del av inntektene som skapes i verden rundt oss.
The Fund should be invested with a view to maximising future purchasing power.
Fondet bør investeres slik at den fremtidige kjøpekraften blir høyest mulig.
At the same time, investments must be diversified in order to reduce the risk of losses also during periods when markets are shrouded in fear and uncertainty.
Samtidig må vi spre investeringene, slik at faren for store tap blir mindre, også når frykt og usikkerhet preger markedene.
As investor, Norway is different from most others.
Som investor skiller vi oss fra de fleste andre.
The Fund does not need to borrow in order to invest.
Pensjonsfondet er ikke avhengig av å låne for å investere.
There are no short-term liquidity requirements or regulation that can force it to make unfavourable investment choices.
Det er ingen kortsiktige krav til fondets likviditet eller reguleringer som kan tvinge frem uheldige valg.
These distinguishing features allow the Fund to apply a long-term horizon – to sit tight in periods of heightened uncertainty.
Disse særtrekkene setter oss i stand til å forvalte fondet med et langsiktig perspektiv – til å ha is i magen i perioder med stor usikkerhet.
Hence, equities make up the largest share of the Fund’s investment portfolio as equities are expected to provide a higher return than bonds over time.
Det tilsier at størstedelen av kapitalen plasseres i aksjer, som over tid forventes å gi høyere avkastning enn obligasjoner.
As a long-term investor, the Fund is well poised to take advantage of large swings.
Som langsiktig investor er fondet godt egnet til å utnytte svingninger i aksjemarkedet.
For us it can be profitable to buy equities following a price decline, if expected returns are high.
For oss kan det være lønnsomt å kjøpe aksjer etter at kursene har falt hvis forventet avkastning er høy.
During the financial crisis, the Fund’s ownership share in global production doubled.
Gjennom finanskrisen ble fondets eierandeler i verdens produksjonsliv doblet.
Such a counter-cyclical investment strategy – also known as rebalancing – can be implemented more effectively if Norges Bank is given wider responsibility for balancing the Fund’s overall risk and return.
En slik motsyklisk investeringsstrategi – som vi kaller rebalansering – gjennomføres mest effektivt dersom Norges Bank får et større ansvar for å balansere fondets løpende risiko og avkastning.
A simplified, publicly available regulation for rebalancing the Fund would be an advantage.
Et enkelt, offentlig tilgjengelig regelverk for rebalansering av fondet vil være en fordel.
This is almost twice as high as mainland annual GDP.
Det nærmer seg det dobbelte av den årlige verdiskapingen i Fastlands-Norge.
The size of the Fund allows us to take advantage of investment opportunities worldwide.
Størrelsen gjør oss i stand til å utnytte investeringsmuligheter over hele verden.
The Fund has recently started investing in real assets.
Investeringer i realaktiva er i startgropen.
In the first round 5 percent will be allocated to real estate.
I første omgang skal inntil 5 prosent av fondet plasseres i fast eiendom.
Chart 6: Growth in GDP
Figur 6: Vekst i BNP
The world’s economic geography is changing.
Verdens økonomiske geografi er i endring.
While growth in advanced economies has been weak and slowing, growth is robust in Latin America and Asia.
Mens veksten i de tradisjonelle industrilandene har vært svak og avtakende, har det lenge vært god vekst i Latin-Amerika og Asia.
Several countries in Africa are now catching up.
Flere land i Afrika kommer nå etter.
Chart 7: Growth in GDP and real return on Government Pension Fund Global
Figur 7: Vekst i BNP og realavkastning SPU
In line with the guidelines, the Fund has considerable ownership interests in Europe.
Retningslinjene for fondet innebærer at vi har store eierandeler i Europa.
Its holding in an average European company is around three times as high as in the Americas and Asia.
I europeiske selskaper er den gjennomsnittlige eierandelen om lag tre ganger så høy som i Amerika og Asia.
The chosen regional distribution is related to Norway’s import pattern and can be viewed as a form of currency hedging.
Den valgte regionfordelingen hadde sin bakgrunn i Norges importmønster og kan ses på som en form for valutasikring.
But the result has been that a large proportion of the Fund is invested in a region that has experienced weak growth over the past decade.
Men konsekvensen har vært at en stor del av fondet er plassert i en del av verden som har opplevd svak vekst det siste tiåret.
A more even distribution of the Fund’s ownership will provide us with the opportunity to take part in the value creation in regions with strong growth.
En jevnere fordeling av vårt eierskap gir oss muligheter til å ta del i verdiskapingen fra regioner med sterk vekst.
This implies a reduction in the allocation to European equities and an increase in the allocation to the Americas and emerging economies.
Det vil i så fall innebære at en mindre del av aksjeporteføljen enn i dag skal være i Europa, mens andelene for Amerika og fremvoksende økonomier skal opp.
High economic growth in Asia can provide sound returns on investments in that region even though today’s equity prices already reflect expectations of higher growth in eastern than in western regions.
Høy økonomisk vekst i Asia kan gi grunnlag for god avkastning her, selv om dagens aksjekurser nok allerede gjenspeiler forventninger om høyere vekst i Østen enn i Vesten.
A more even distribution will nonetheless improve the trade-off between risk and expected rewards.
Jevnere fordeling vil likevel gi et bedre forhold mellom risiko og forventet avkastning.
The currency composition of the bond portfolio should also be adjusted.
Også for obligasjoner bør vi endre sammensetningen av valutaene i fondet.
According to the guidelines, the distribution in the bond portfolio should be based on the volume of sovereign debt issued by each country.
Retningslinjene har lagt opp til at porteføljen skal fordeles ut fra mengden av statsgjeld utstedt i hvert enkelt land.
This has resulted in rising loans to countries that have issued new debt.
Det har medført at vi har lånt stadig mer til stater som har tatt opp ny gjeld.
The risk linked to that strategy came into evidence in the wake of the financial crisis.
Risikoen ved en slik strategi ble synlig etter finanskrisen.
A distribution of government bonds that is based on GDP will reduce this risk.
En fordeling av statsobligasjoner som i stedet tar utgangspunkt i størrelsen på landenes BNP, vil redusere denne risikoen.
Moreover, it has been proposed that government debt issued by emerging countries also be included in the portfolio.
Samtidig legges det opp til å inkludere statsgjeld fra flere fremvoksende økonomier i porteføljen.
The consequence of this is the same as for the equity portfolio, that is to say a reduction in the Fund’s European holdings.
Konsekvensen er, som for aksjer, at andelen som er plassert i Europa går ned.
The financial crisis showed that many securities move in tandem.
En erfaring fra finanskrisen er at mange verdipapirer svinger i takt.
The number of bonds in the portfolio has been more than halved over the past few years.
Antallet obligasjoner i porteføljen er de siste par årene redusert til under halvparten.
We can likely achieve the same risk distribution with substantially fewer securities.
Vi kan trolig oppnå den samme spredningen av risiko med langt færre papirer.
This will also reduce operational risk and bring down management costs in the long run.
Det vil også gi mindre operasjonell risiko og over tid bidra til lavere kostnader i forvaltningen.
Petroleum revenue spending
Bruk av oljepenger
In the book “Over Evne”1 [Beyond our power] about the history of the Ministry of Finance, the historians Einar Lie and Christian Venneslan describe how the discovery of oil at the end of the 1960s brought bright prospects for the future and considerable eagerness to spend the revenues.
I boken ”Over evne”1 om Finansdepartementets historie beskriver Einar Lie og Christian Venneslan hvordan oljefunnene på slutten av 1960-tallet ga lyse utsikter og stor iver etter å bruke inntektene.
The current account surplus at the end of the 1960s had been reversed to a deficit of 12 percent of GDP by 1977.
Overskudd på driftsbalansen på slutten av 1960-tallet var snudd til et underskudd på 12 prosent av BNP i 1977.
The deficit was three times as large as that recorded by Italy and Spain last year.
Underskuddet var tre ganger så stort som det Italia og Spania hadde i fjor.
The International Monetary Fund came knocking at Norway’s door.
Det internasjonale valutafondet – IMF – banket på døren.
Fiscal policy had to be tightened and many Norwegians experienced a decline in income.
Finanspolitikken måtte strammes til, og mange opplevde nedgang i inntekten.
Norway was hit by oil price shocks in the following years and economic reforms were implemented in several areas.
I årene som fulgte fikk vi oljeprissjokk, og den økonomiske politikken ble lagt om på flere områder.
After a period it became clear that the central government budget would be in surplus and that transfers would be made to the Fund.
Etter hvert ble det klart at vi kom til å få overskudd på statsbudsjettet og avsetninger i oljefondet.
Norway’s experience from its first 30 years as an oil-producing nation led to the introduction of the fiscal rule, which has been a key element of Norwegian economic policy for the past decade.
Erfaringene fra de første 30 årene som oljenasjon lå bak handlingsregelen for finanspolitikken, som det siste tiåret har vært et sentralt element i norsk økonomisk politikk.
By linking petroleum revenue spending to the expected real return on the Fund – and not to current petroleum revenues – the fiscal rule provided for a gradual and sustainable phasing-in of the revenues.
Ved å knytte bruken av oljepenger til den forventede realavkastningen fra fondet – og ikke til de løpende oljeinntektene – la handlingsregelen opp til en gradvis og opprettholdbar innfasing av inntektene.
If we can restrict spending to the return, the Fund will never shrink.
Nøyer vi oss med å bruke avkastningen, vil fondet aldri krympe.