natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The era of high inflation must be viewed against the background of the mixed experience of the parity system and reduced weight on keeping promises, ambitious economic stabilisation policies and belief in the validity of the Phillips curve.
Inflasjonsperioden må ses på bakgrunn av både de blandede erfaringene med paripolitikken, redusert vekt på å holde ord, høye ambisjoner om å stabilisere økonomien og troen på Phillips-kurven.
In addition, perhaps the importance of a stable value of money had lost some of its prominence.
I tillegg hadde kanskje betydningen av stabil pengeverdi kommet i bakgrunnen.
As there are many lawyers present here today, I will venture to comment on a case in your field of expertise: the so-called gold clause case (“Gullklausulsaken”).
Siden det er mange jurister til stede her i dag, vil jeg driste meg innom en sak fra deres fagfelt: Den såkalte “Gullklausulsaken”.
(27) The Norwegian government had issued a number of bonds in the period 1896 to 1909.
(27) Den norske stat hadde i perioden 1896 til 1909 tatt opp flere obligasjonslån.
(28) Many of the bonds were held by French moneylenders.
(28) Mange av obligasjonene var eid av franske långivere.
When the bonds matured, the Norwegian government wanted to make the repayment in banknotes that had lost much of their value.
Den norske stat ville heller, da lånene forfalt, betale tilbake med sedler som hadde mistet mye av sin verdi.
The case finally came before the Supreme Court in 1962.
Saken kom til endelig behandling i Høyesterett i 1962.
In the explanation of their ruling, the Supreme Court also referred to “vital national interests”.
Høyesterett viste også til ”samfunnets vitale interesser” i begrunnelsen for dommen.
It would cost Norwegian taxpayers far too much to repay the gold money that had been borrowed 60 years earlier.
Det ville koste norske skattebetalere alt for mye å betale tilbake de gullpengene som var lånt 60 år tidligere.
It would be far too pretentious of me to offer an opinion on the court ruling as such.
Det ville være alt for pretensiøst av meg å ha noen oppfatning av dommen som sådan.
What makes this case interesting in the light of today's topic is that in the Supreme Court's assessments of “vital national interests”, there is no discussion of what the nation's interests are in the short term versus the long term.
Det som gjør denne saken interessant i lys av dagens tema, er at jeg i Høyesteretts vurdering av ”samfunnets vitale interesser” ikke finner noen drøfting av hva som er interessene på kort versus lang sikt.
However, it must be added that it is probably not easy for a court to review other government authorities’ assessments of this point.
Men det må legges til at det nok heller ikke er lett for domstolen å overprøve de øvrige statsmaktenes avveininger på dette punktet.
There is also the question of whether this falls within the court's purview.
Det er også et spørsmål om det er domstolens oppgave å gjøre det.
Modern monetary policy – a promise both possible and right to keep
Moderne pengepolitikk – et løfte det både er mulig og riktig å holde
The theoretical breakthrough by Kydland and Prescott and the era of high inflation eventually had implications for practical policy.
Det teoretiske gjennombruddet til Kydland og Prescott, og erfaringene fra inflasjonsperioden, fikk etter hvert betydning for praktisk politikk.
It was observed that countries where weight was given to low inflation recorded favourable economic developments.
Man så at land der lav inflasjon ble vektlagt, som Tyskland, hadde hatt god økonomisk utvikling.
Since the beginning of the 1980s, there has been a broad consensus that monetary policy must be geared towards price stability.
Fra begynnelsen av 1980-årene ble det bred internasjonal enighet om at pengepolitikken måtte rettes inn mot prisstabilitet.
This paradigm shift also reached Norway, but not until the end of the 1980s.
Dette paradigmeskiftet kom også i Norge, men først mot slutten av 1980-tallet.
The government recognised that the repeated devaluations were ineffectual.
Regjeringen erkjente at de stadig gjentatte devalueringene hadde mistet sin effekt.
Confidence had been lost.
Tilliten var tapt.
In Norway, inflation had also soared without a fall in unemployment.
Også vi hadde fått høy inflasjon uten reduksjon i ledigheten.
Even if it was costly to restore credibility, in reality we had no choice.
Selv om det var kostbart å gjenopprette troverdigheten, hadde vi i realiteten ikke noe valg.
(29) The alternative was to bring the country even closer to the brink of financial chaos and runaway inflation.
(29) Alternativet var å bringe landet enda nærmere randen av finansielt kaos og inflasjon.
The devaluation in 1986 would become the last in the series.
Devalueringen i 1986 ble dermed den siste.
Internationally, the 1980s ushered in three innovations that would become decisive for the design of modern monetary policy as we know it today.
Internasjonalt brakte 1980-årene tre nyvinninger som skulle bli avgjørende for utformingen av moderne pengepolitikk slik vi kjenner den i dag:
First, market deregulation led to freer cross-border capital flows.
For det første fløt kapitalen stadig friere over landegrensene etter at markedene var deregulert.
Promises could no longer be relegated to the future.
Det var ikke lenger mulig å skyve løfter foran seg.
Failing credibility was promptly reflected in higher interest rates and weaker exchange rates.
Sviktende troverdighet viste seg umiddelbart i økte renter og svakere valutakurs.
Nixon’s disinflation plan to bring down inflation at some point in the future would have had immediate consequences.
Nixons idé om å løse inflasjonsproblemet en gang i fremtiden ville fått umiddelbare konsekvenser.
On the other hand, it also became clear that a credible and transparent monetary policy could be more effective precisely thanks to financial markets’ swift reactions.
På den andre siden så vi også at en troverdig og åpen pengepolitikk kunne være mer effektiv, takket være nettopp finansmarkedenes raske respons.
Second, the notion of central bank autonomy regained favour.
For det andre fikk vi tilbake ideen om uavhengige sentralbanker.
The political authorities, who wanted to show the world that they were committed to delivering their promise of price stability, did as Ulysses and tied themselves to the mast.
Politiske myndigheter som ville vise verden at de mente alvor med sine løfter om prisstabilitet, gjorde som Odyssevs, og bandt seg til masten.
The mechanism was central bank independence and Norway was no exception.
Mekanismen var uavhengighet for sentralbankene, og Norge var intet unntak.
The new Norges Bank Act of 1985 gave Norges Bank the authority to set the interest rate.
Den nye loven om Norges Bank fra 1985 ga banken myndighet til å fastsette renten.
Democratic control is now ensured through a clear mandate defined by the government for the central bank’s conduct of monetary policy.
Den demokratiske kontrollen blir nå ivaretatt ved at Regjeringen fastsetter et klart mandat som banken skal styre etter.
The political authorities can verify the central bank’s compliance with the mandate without deciding on the use of the instrument.
De politiske myndighetene kan kontrollere om banken følger mandatet den har fått, uten selv å fastsette bruken av virkemidlet.
(31)
(31)
The third innovation sprang out of New Zealand.
Den tredje nyvinningen hadde sin opprinnelse i New Zealand.
In connection with economic reforms, the authorities introduced fiscal performance targets.
I forbindelse med økonomiske reformer hadde myndighetene der innført resultatmål for finanspolitikken.
They then started searching for good and realistic performance targets for monetary policy.
De så seg i neste omgang rundt etter gode og realistiske resultatmål for pengepolitikken.
They found that what monetary policy should deliver was stable inflation in the medium term – New Zealand introduced a so-called inflation target for monetary policy.
De fant at det pengepolitikken burde levere, var stabil inflasjon på mellomlang sikt – New Zealand innførte såkalt inflasjonsmål for pengepolitikken.
What is the difference between what is referred to as inflation targeting and the former policy of parity?
Hva er forskjellen mellom det som omtales som inflasjonsmål og den gamle paripolitikken?
Let me explain the difference using a stylised example.
La meg forklare ulikhetene med et stilisert eksempel.
Assume that the price index has been 100 over a longer period.
Anta at prisindeksen har vært 100 i lengre tid.
The price level is thus stable.
Prisnivået er dermed stabilt.
An increase in, say, energy prices then occurs and the index moves up to 105.
Så skjer det en økning i for eksempel energiprisene, og indeksen øker til 105.
Energy has become more expensive in relation to other goods.
Energi har dermed blitt dyrere i forhold til andre varer.
Under the parity system, other prices had to be reduced to move the index back to 100.
Ved paripolitikk må andre priser reduseres slik at indeksen går tilbake til 100.
This could require a substantial decline in output and employment, as was the case in the interwar years.
Det kan kreve en stor nedgang i produksjon og sysselsetting, slik vi opplevde i mellomkrigstiden.
Under an inflation targeting regime, it is in this example accepted that the index remains at 105.
I et regime med inflasjonsstyring, vil en i dette eksemplet akseptere at indeksen holder seg på 105.
The central bank will ensure that economic agents do not believe that inflation of 5 per cent has become the normal level, thereby preventing such a belief from affecting their behaviour.
Sentralbanken vil ved hjelp av rentesettingen påse at aktørene i økonomien ikke tror at det nå er blitt normalt med 5 prosent inflasjon, og den vil påse at en slik tro ikke smitter over på deres tilpasning.
Under an inflation targeting regime, the central bank will accept, when shocks occur, a price increase without having to reduce other prices.
Under inflasjonsstyring vil sentralbanken, når sjokk oppstår, akseptere en prisøkning uten at andre priser må reduseres.
The promise made under an inflation targeting regime is easier to keep when the economy is exposed to major shocks than the promise made under a parity system.
Løftet som gis under et regime med inflasjonsstyring, er lettere å holde når økonomien blir utsatt for store sjokk enn løftet som gis under paripolitikk.
(33)
(33)
From 1986 to the beginning of the 1990s, Norway pursued a fixed exchange rate against European currencies without devaluations.
I Norge hadde vi fra 1986 til begynnelsen av 1990-tallet fast valutakurs mot europeiske valutaer uten å devaluere.
In practice, this meant that Norway also had to pursue the same inflation goal as those countries.
I praksis betød det at vi måtte ha samme mål for prisstigningen som de landene vi hadde kursmål mot.
In autumn 1992, the fixed exchange rate regime collapsed.
Høsten 1992 brøt regimet med faste valutakurser sammen.
Even if we no longer operated a formal fixed exchange rate system, in the following years monetary policy was still oriented towards maintaining a stable exchange rate at all times.
Selv om vi ikke lenger formelt hadde et fast valutakurssystem, ble pengepolitikken de påfølgende årene likevel innrettet med sikte på å holde stabile valutakurser til enhver tid.
(34) However, the currency turbulence in the latter part of summer 1998 demonstrated that like other central banks, Norges Bank could not make good on the promise to maintain a stable exchange rate from hour to hour, day to day or week to week.
(34) Men valutauroen sensommeren 1998 viste at heller ikke Norges Bank kunne love å holde valutakursen stabil fra time til time, fra dag til dag, eller fra uke til uke.
Domestic economic considerations indicated that there were limits to how high the interest rate could be set in support of the krone exchange rate.
Hensynet til norsk økonomi tilsa at det var grenser for hvor høyt renten kunne settes for å støtte kronekursen.
An excessively high interest rate would not have been credible since it would have resulted in an excessively sharp downswing in domestic economic activity.
En for høy rente ville ikke vært troverdig, siden den ville ha redusert aktiviteten i innenlandsk økonomi for kraftig.
The mandate for Norges Bank states that monetary policy shall, in addition to securing price stability, contribute to stabilising output and employment.
I mandatet for Norges Bank står det at pengepolitikken, i tillegg til å sikre stabil prisutvikling, skal bidra til å stabilisere produksjon og sysselsetting.
It is possible to give weight to cyclical fluctuations in interest rate setting, and to new information, as long as there is confidence that inflation remains near the target.
Det er mulig å ta hensyn til konjunkturene i rentesettingen, og til ny informasjon, så lenge det er tillit til at inflasjonen holder seg nær målet.
The central bank’s announced interest rate strategy ahead will be adjusted as new information emerges.
Sentralbankens annonserte plan for renten fremover vil justeres underveis etter hvert som ny informasjon kommer til.
This stands in contrast to the parity system, which was more rigid.
Dette står i kontrast til “paripolitikken”, som var mer rigid.
The authorities cannot systematically allow policy to be more expansionary than announced to bring down unemployment.
Myndighetene kan ikke systematisk la politikken være mer ekspansiv enn annonsert for å få ned ledigheten.
As Kydland and Prescott demonstrated, this would lead to higher inflation without lower unemployment in the long term.
I så fall ville vi, som Kydland og Prescott viste, på lang sikt få høyere inflasjon uten redusert ledighet.
Credibility hinges on the active use of the interest rate to attain the target.
Tilliten avhenger av at vi bruker renten aktivt for å nå målet.
It is Norwegian court practice for judges to consider precedent effects and case law when interpreting legislation.
Det er norsk rettspraksis at dommere både vurderer presedensvirkninger og tidligere praksis når en lov tolkes.
Today there is general consensus that price stability is not only the best contribution that monetary policy can make to economic stability over time, but perhaps also the only promise the central bank can actually deliver.
I dag er det allmenn enighet om at prisstabilitet ikke bare er det beste bidraget sentralbanken kan gi til en stabil økonomisk utvikling over tid, men kanskje også det eneste løftet sentralbanken virkelig kan holde.
Today’s financial crisis
Dagens finanskrise
These days the world is in the throes of a severe financial crisis – the deepest crisis since the 1930s.
Verden går i disse dager gjennom en dyp finanskrise – den alvorligste krisen siden 1930-tallet.
Many foreign banks have suffered large losses and a sense of fear is prevailing.
Mange utenlandske banker har hatt store tap og frykten råder.
We are entering a global economic recession.
Vi står foran et kraftig økonomisk tilbakeslag over hele verden.
The authorities are taking action to restore confidence in the financial industry.
Myndighetene setter i verk tiltak for å gjenskape tilliten i finansnæringen.
Macroeconomic policy measures are aimed at limiting the crisis-related effects on the real economy.
Makroøkonomisk politikk rettes inn mot å begrense virkninger av krisen på realøkonomien.
It is clear that regulatory improvements will eventually be needed so that the financial industry can assume a greater role in safeguarding their own credibility.
Det er tydelig at det trengs et bedre regelverk slik at finansnæringen i større grad på egen hånd kan ivareta sin troverdighet.
The credibility of central banks is also being tested in this situation.
Også sentralbankenes troverdighet settes på prøve i denne situasjonen.
In dramatic cases, such as Iceland, we are again seeing an example of runaway inflation when confidence in government finances is severely impaired.
I dramatiske tilfeller, som på Island, ser vi et eksempel på at inflasjonen kommer ut av kontroll når tilliten til statsfinansene svekkes alvorlig.
In this situation, inflation targeting at the central bank of Iceland did not suffice.
I denne situasjonen var det ikke tilstrekkelig at den islandske sentralbanken fulgte et inflasjonsmål.
In Iceland, the problems stemmed from an over-dimensioned financial industry and fundamental macroeconomic imbalances.
På Island har problemene sin bakgrunn i en overdimensjonert finansnæring og grunnleggende makroøkonomiske ubalanser.
When the banks encountered problems, the authorities provided support in an attempt to secure a functioning financial system.
Da bankene fikk problemer, forsøkte myndighetene å tre støttende til for å sikre et fungerende finansielt system.
As the Icelandic state did not have the financial strength to take over the banks’ total commitments, confidence in its currency and monetary policy was also shattered without the central bank being able to redress the situation.
Ettersom den islandske staten ikke hadde finansiell styrke til å overta bankenes samlede forpliktelser, forsvant også tilliten til pengepolitikken og valutakursen, uten at sentralbanken kunne avhjelpe situasjonen.
The financial crisis is a global one, and the Norwegian economy will be affected.
Finanskrisen er internasjonal, og også norsk økonomi blir rammet.
However, our country is in a sound position to curb crisis-related effects.
Men vi står godt rustet til å dempe noe av virkningene av den.
In Norway, government finances are healthy, the banking system is solid and there is confidence that monetary policy will continue to maintain a stable value of money.
Statsfinansene våre er gode, banksystemet er solid, og det er tillit til at pengepolitikken fortsatt vil sikre en stabil pengeverdi.
This means that we can use the interest rate actively.
Det betyr at vi kan benytte renten aktivt.
We have already reduced it in two increments by a total of 1 percentage point, and we are willing to use the interest rate to a further extent if necessary.
Vi har allerede satt den ned to ganger, med til sammen 1 prosentenhet, og vi er villige til å bruke renten mer hvis det skulle bli nødvendig.
Central banks still face many unknowns about economic behaviour.
Det er fortsatt mye sentralbanker ikke vet om økonomisk adferd.
There is nothing in our history that indicates that monetary policy, or any economic policy for that matter, has found its final form.
Det er ikke noe i vår historie som tyder på at pengepolitikken, eller annen økonomisk politikk for den saks skyld, har funnet sin endelige form.
But there is one certainty: keeping promises and creating confidence are fundamental both for monetary policy and more generally for growth and development.
Men en ting må vi kunne fastslå: Det å holde ord og skape tillit er fundamentalt både for pengepolitikken og mer generelt for vekst og utvikling.
The man who built this house, Hans Rasmus Astrup, died in 1898, just before the housing market crash in Kristiania and the ensuing crisis.
Byggherren til dette huset, Hans Rasmus Astrup, døde i 1898, rett før krakket i boligmarkedet i Kristiania med påfølgende krise.
House prices plummeted by more than 50 per cent at that time and several banks collapsed in the next few years.
Den gang sank prisen på boliger med over 50 prosent, og mange banker gikk over ende de påfølgende årene.
The outfall of the current crisis is hardly likely to be as dramatic.
Så dramatisk vil nok ikke utviklingen her hjemme bli denne gang.
Prime Minister Jens Stoltenberg has stated that “the Norwegian authorities are prepared to implement necessary measures to secure confidence in the Norwegian banking system”.
Statsminister Jens Stoltenberg har uttalt at “norske myndigheter er beredt til å iverksette nødvendige tiltak for å sikre tilliten til det norske banksystemet”.
This is a promise that the government authorities both have the ability and will to fulfil.
Og dette er ord myndighetene både har evne og vilje til å holde.
Studies in Rationality and Irrationality
Ulysses er navnet i romersk mytologi, Odyssevs brukes i gresk mytologi.
4) Kydland, F.E. and E.C.Prescott (1977): “Rules Rather Than Discretion: The Inconsistency of Optimal Plans” in Journal of Political Economy, 85, No. 3, pages 473-491
4) Kydland F.E. og E.C.Prescott (1977): “ Rules Rather Than Discretion: The Inconsistency of Optimal Plans” i Journal of Political Economy, 85, nr.3, s 473-491
5) In macroeconomics, this dilemma is called the time inconsistency problem.
5) Innenfor makroøkonomi kalles dette dilemmaet tidsinkonsistensproblemet.
Monetary Regimes in Transition, Cambridge University Press, 1993
Monetary Regimes in Transition, Cambridge University Press, 1993
8) Bratrein, Håvard Dahl (1989-1994): Karlsøy og Helgøy bygdebok, Karlsøy kommune, http://karlsoy.com/bygdebok/
8) Bratrein Håvard Dahl (1989-1994): Karlsøy og Helgøy bygdebok, Karlsøy kommune, http://karlsoy.com/bygdebok/
10) Encyclopædia Britannica, http://search.eb.com/
10) Encyclopædia Britannica
11) Eitrheim, Øyvind (2005) in Eitrheim and Qvigstad (Eds.): “Tilbakeblikk på norsk pengehistorie.
11) Eitrheim, Øyvind (2005) i Eitrheim og Qvigstad (red.): “Tilbakeblikk på norsk pengehistorie.
12) See for example Hodne, Fritz and Ola Honningdal Grytten (2000): Norsk økonomi i det 19. århundre (The Norwegian economy in the 19th century), Fagbokforlaget
12) Se for eksempel Hodne, Fritz og Ola Honningdal Grytten (2000): Norsk økonomi i det 19. århundre, Fagbokforlaget.
13) In Norway, the silver standard was replaced by the gold standard on 1 January 1874.
13) Første januar 1874 gikk Norge over fra sølvstandard til gullstandard.
Stabilitet og langsiktighet: Festskrift til Hermod Skånland (Stability and a long-term perspective: Festschrift for Hermod Skånland), 1994, Aschehoug
Festskrift til Hermod Skånland”, (1994), Aschehoug.
14) Øksendal, Lars Fredrik (2008), “Monetary policy under the gold standard – examining the case of Norway, 1893-1914”, Working Paper 2008/14, Norges Bank
14) Øksendal, Lars Fredrik (2008), “Monetary policy under the gold standard – examining the case of Norway, 1893-1914”, Working Paper 2008/14, Norges Bank.
17) However, they were more flexible in September 1931.
17) Mer fleksible var de imidlertid i september 1931.
It only took seven days for Norway to follow the UK’s lead in abandoning the gold standard.
Da tok det bare 7 dager fra Storbritannia forlot gullstandarden til Norge fulgte etter.
18) There was a consensus on parity policy in the 1920s.
18) I samtiden var det nokså stor enighet om paripolitikken.
13 page 86.
(2008) s.
19) For further discussion of parity policy and Norges Bank’s role, see Ecklund, Gunhild J. (2008), pages 46-51 and 67-71: “Creating a new role for an old Central Bank: The Bank of Norway 1945-1954”, Series of Dissertations 2/2008, BI Norwegian School of Management, Oslo.
46-51 og 67-71, “Creating a new role for an old Central Bank: The Bank of Norway 1945-1954”, Series of Dissertations 2/2008, BI Norwegian School of Management, Oslo.
20) This link to gold was not as strong as when the obligation to redeem in gold applied.
20) Denne formen for gulltilknytning var ikke like sterk som da en hadde gullinnløsningsplikt.
Under the Bretton Woods system, countries whose public finances were in disequilibrium, or who allowed inflation to rise for other reasons, had to let their exchange rate depreciate against the dollar.
Innen Bretton Woods-systemet ville land som ikke hadde orden på offentlige finanser, eller av andre grunner lot inflasjonen øke, måtte la valutakursen svekke seg mot dollar.
When the exchange rate against the dollar fell, the value of money measured in gold decreased.
Når kursen mot dollar sank, falt pengeverdien målt i gull.
21) See Bjerkholt, Olav (2008): “Sosialøkonomenes oppmarsj og nasjonalbudsjettet (The rise of the economist and the national budget)”, Samfunnsøkonomen Nos.
21) Se Bjerkholt, Olav (2008): “Sosialøkonomenes oppmarsj og nasjonalbudsjettet”, Samfunnsøkonomen nr 6 og 7, 68. årgang
6 and 7, Vol.
22) A.
68
W.
22) Phillips, A. W. (1958): “The Relation Between Unemployment and the Rate of Change of Money Wage Rates in the United Kingdom, 1861-1957”, Economica, Vol.
Phillips (1958), “ The Relation Between Unemployment and the Rate of Change of Money Wage Rates in the United Kingdom, 1861-1957”, Economica, Vol.