natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Norges Bank's analyses1 show that high house prices may explain most of the growth in household debt.
Analyser utført i Norges Bank1 viser at høye boligpriser kan forklare det meste av husholdningenes gjeldsvekst.
Sales of new dwellings have also made a positive contribution.
Salg av nye boliger har også bidratt positivt.
The contribution from changes in the interest rate was high in 2003 and 2004, but has diminished recently.
Bidraget fra renteendring var høyt i 2003 og 2004, men har avtatt i det siste.
Lower unemployment in 2004 and increased house sales have pushed up debt growth.
Lavere arbeidsledighet i 2004 og økt boligomsetning har trukket gjeldsveksten opp.
Household debt also depends on the number of students aged 20-24 as a share of the total population.
Husholdningenes gjeld avhenger også av antall studenter og elever i alderen 20-24 år som andel av totalbefolkningen.
This reflects demand for student loans and the fact that persons with higher education normally have larger housing loans than those without higher education (all else being equal).
Det gjenspeiler etterspørselen etter studielån og at personer med høyere utdanning normalt har høyere boliglån enn de som ikke har studert (alle andre forhold like).
Our analysis shows that higher house prices affect debt with a considerable lag.
Vår analyse viser at økte boligpriser påvirker gjelden med et betydelig tidsetterslep.
The main explanation is that the change in the loan-to-asset value ratio of a dwelling is closely related to the sale of the dwelling and that only a small portion of the housing stock is for sale at all times.
Hovedforklaringen er at endringen i belåningsgraden til en bolig er nært knyttet til omsetningen av boligen, og at det til enhver tid bare er en liten del av boligmassen som blir omsatt.
Even if house prices stabilise following a sharp rise, there will be a long period during which houses change hands at a higher price level than the last time they were sold.
Selv om boligprisene stabiliserer seg etter en kraftig oppgang, vil det i lang tid være boliger som omsettes til et høyere prisnivå enn sist de ble omsatt.
Household gross financial assets have increased more than debt in recent years (measured in NOK).
Husholdningenes brutto finansformue har økt mer enn gjelden de siste årene (målt i kroner).
This financial buffer reduces some of the concern related to debt growth.
Denne finansielle bufferen reduserer noe av bekymringen knyttet til gjeldsveksten.
One worrying aspect of these developments is that debt and wealth are unequally distributed across different household groups.
Et bekymringsfullt trekk ved utviklingen er at gjeld og formue er skjevt fordelt mellom ulike grupper av husholdninger.
Compared with the 1980s, the debt burden has increased in low- and middle-income households (deciles 1-6).
Sammenlignet med 1980-tallet, har gjeldsbelastningen økt i husholdninger med lav og middels inntekt (desil 1-6).
Households with higher income (deciles 7-9) have the highest debt burden.
Husholdninger med høyere inntekter (desil 7-9) har den høyeste gjeldsbelastningen.
The debt burden for households with the highest income (decile 10) has fallen markedly since the banking crisis.
Gjeldsbelastningen for de med høyest inntekt (desil 10) har falt markert etter bankkrisen.
This is partly due to changes in the tax system at the end of the 1980s which led to a reduction in tax deductions for interest expenses, especially for high-income groups, and changes in the tax system in 1992.
Én av årsakene er endringer i skattesystemet på slutten av 1980-tallet, som førte til reduksjon i skattefradrag for renteutgifter, særlig for høyinntektsgrupper og endringer i skattesystemet i 1992.
Banks' and finance companies' exposures to household loans depend in part on whether loans are secured.
Bankers og finansieringsforetaks utsatthet i forhold til lån til husholdningene avhenger blant annet av om lånene er sikret.
Good collateral provides a buffer against losses and is therefore advantageous for a robust financial system.
Gode sikkerheter gir buffere mot tap og er derfor fordelaktig for robustheten i det finansielle systemet.
History shows that periods with a sharp rise in asset prices, investment and credit may be followed by problems in the financial sector.
Historien viser at perioder med sterk økning i formuespriser, investeringer og kreditt kan bli etterfulgt av problemer i finansiell sektor.
Periods with sharp increases in asset prices are often marked by great optimism.
Perioder med kraftig økning i formuespriser er ofte preget av stor optimisme.
A strong belief in the future contributes to high investment which is often debt-financed.
Sterk framtidstro bidrar til høye investeringer, som ofte er lånefinansiert.
High share prices may make it easier to gain access to capital to finance investment.
Høye aksjekurser kan videre gjøre det lettere å få tilgang på kapital for å finansiere investeringer.
At the same time, higher asset prices provide scope for raising larger secured loans.
Samtidig gir høyere formuespriser rom for å ta opp mer lån med sikkerhet.
Banks' security is reduced.
Bankenes sikkerheter reduseres.
Borrowers experience problems in servicing their debt.
Låntakere får problemer med å betjene gjelden.
Demand and income developments are weakened and banks' losses increase.
Etterspørselen og inntektsutviklingen svekkes og tapene i bankene øker.
The short-term outlook for financial stability appears to be favourable.
På kort sikt synes utsiktene for finansiell stabilitet gode.
In the long term, high and rising household debt is a source of uncertainty.
På lang sikt utgjør den høye og voksende gjelden i husholdningene et usikkerhetsmoment.
Admittedly, household financial wealth has also increased, but debt and wealth are unequally distributed across different household groups.
Riktignok har husholdningenes finansformue også økt, men gjeld og formue er skjevt fordelt mellom ulike grupper husholdninger.
Low interest rates and stable macroeconomic developments indicate that the outlook for households is favourable in the short term.
Lav rente og stabil makroøkonomisk utvikling tilsier at utsiktene i husholdningene er gode på kort sikt.
In the longer term, the higher household debt burden represents a source of instability in demand and output.
På lengre sikt representerer den økte gjeldsbelastningen i husholdningene en kime til ustabilitet i etterspørsel og produksjon.
The speech does not contain assessments of the economic situation or current interest rate setting.
Foredraget inneholder ikke vurderinger av konjunkturene eller den aktuelle rentesettingen.
Monetary policy's most important task is to provide the economy with a nominal anchor.
Pengepolitikkens viktigste oppgave er å gi økonomien et nominelt anker.
Through history this task has been accomplished in different ways.
Gjennom historien har denne oppgaven blitt løst på ulike måter.
All of them have not been equally successful.
Alle har ikke vært like vellykkede.
Five hundred years of Norway's inflation history nevertheless show that price stability is normal and that high inflation is a phenomenon of wartime and years of social distress as well as a phenomenon of the 1970s.1
500 års norsk prishistorie viser likevel at prisstabilitet er det normale, og at høy prisstigning er et krigs- og nødsårs, samt et 1970-tallsfenomen.1
The economic policy of the 1970s and parts of the 1980s contributed to wide fluctuations in output and employment and high and variable inflation.
På 1970 og deler av 1980-tallet bidro den økonomiske politikken i mange land til store svingninger i produksjonen og sysselsettingen og høy og varierende inflasjon.
It was gradually recognised that monetary policy's most important task is to ensure low and stable inflation.
Det vokste gradvis fram en erkjennelse av at pengepolitikkens viktigste oppgave er å sørge for lav og stabil inflasjon.
Throughout the 1980s, monetary policy was oriented towards reducing inflation.
Utover 1980-tallet ble pengepolitikken rettet inn mot å få inflasjonen ned.
Norway and a number of other countries chose a fixed exchange rate as a target for monetary policy.
Norge og flere andre land valgte fast valutakurs som mål for pengepolitikken.
The fixed exchange rate was chosen to provide the economy with a nominal anchor.
Fast valutakurs ble valgt for å gi økonomien et nominelt anker.
In Norway, this was a breach in the approach whereby monetary policy and exchange rate policy had been oriented towards strengthening the internationally exposed sector.
I Norge var dette et brudd på en linje hvor pengepolitikk og kurspolitikk var rettet inn mot å styrke konkurranseutsatt næringsliv.
This is clearly indicated in the following quotes from the Steigum Commission which submitted its report in 1988.
Dette kommer blant annet tydelig fram i følgende sitater fra Steigum-utvalget som avga sin innstilling i 1988.
"If international inflation is low and stable, such an exchange rate policy will contribute strongly to price and wage developments in Norway that are also favourable, assuming that the value of the krone is not gradually devalued."
"Hvis prisstigningen internasjonalt er lav og stabil, vil en slik kurspolitikk bidra sterkt til en tilsvarende gunstig pris- og lønnsutvikling her i landet, forutsatt at kroneverdien ikke skrittvis skrives ned."
"If a fixed exchange rate rule is to be credible, the authorities must also refrain from using (devaluations of the krone) in the current economic policy when weakened cost competitiveness leads to a decline in output and employment."
"For at en regel om fast valutakurs skal bli troverdig, må myndighetene la være å bruke (kronenedskrivelser) i den løpende økonomiske politikken også i situasjoner hvor svekket kostnadsmessig konkurranseevne fører til svikt i produksjon og sysselsetting."
With increasingly mobile capital, it became gradually more difficult to maintain the fixed exchange rate.
Med stadig mer bevegelig kapital ble det gradvis vanskeligere å holde valutakursen fast.
Small differences in interest rates could result in substantial capital flows and monetary policy easily became pro-cyclical.
Små renteforskjeller kunne føre til store kapitalbevegelser, og pengepolitikken ble lett medsyklisk.
That fiscal policy dampened fluctuations in the domestic economy and that wage growth was held at bay were not sufficient grounds for a fixed exchange rate either.
Det viste seg heller ikke å være en tilstrekkelig betingelse for fastkurs at budsjettpolitikken dempet svingningene i den innenlandske økonomien og at lønnsveksten ble holdt i sjakk.
Currency speculation could be self-fulfilling because interest rate increases that were necessary to counter an attack on the exchange rate could trigger such a low level of activity that confidence in the fixed exchange rate was pulverised.
Spekulasjon mot en valuta kunne være selvoppfyllende, fordi de renteøkningene som var nødvendige for å motvirke angrep på kursen kunne skape så dårlige tider at tilliten til fastkursen ble pulverisert.
In Norway, the fixed exchange rate regime was abandoned in December 1992.
I Norge ble fastkurspolitikken oppgitt i desember 1992.
There had been persistent unrest and widespread speculation in European currency markets.
Det hadde da vært vedvarende uro og omfattende spekulasjoner i de europeiske valutamarkedene.
A number of countries had to abandon a fixed exchange rate.
Flere land måtte gi opp å holde kursen fast.
The exchange rate target in Norway became more flexible.
Vi fikk et valutakursmål med mykere kanter.
Monetary policy was oriented towards maintaining a stable exchange rate in relation to European currencies, without defining a central exchange rate with fluctuation margins.
Pengepolitikken ble rettet inn mot å holde valutakursen stabil i forhold til europeiske valutaer, men uten at det ble definert en sentralkurs med svingningsmarginer.
At the same time, fiscal policy was to stabilise the domestic economy.
Samtidig skulle finanspolitikken stabilisere den innenlandske økonomien.
With rising petroleum revenues, it proved demanding to use the government budget to curb growth in domestic demand and costs.
Med stigende oljeinntekter viste det seg etter hvert krevende å anvende statsbudsjettene til å dempe veksten i innenlandsk etterspørsel og kostnader.
The krone exchange rate began to fluctuate increasingly from 1997, and interest rate setting had to increasingly be oriented towards maintaining low and stable inflation.
Kronekursen begynte å svinge mer og mer fra 1997, og rentesettingen måtte etter hvert i stigende utstrekning rettes inn mot å holde prisstigningen lav og stabil.
Through the 1990s, inflation targeting had emerged as an attractive alternative.
Gjennom 1990-tallet hadde inflasjonsstyring vokst fram som et attraktivt alternativ.
This monetary policy regime was based on experiences from the 1960s, 1970s and 1980s.
Dette styringssystemet bygger blant annet på erfaringer fra 1960-, 70-, og 80-tallet.
One important lesson was that it was not possible to reduce unemployment in the medium and long term by merely accepting somewhat higher inflation.
En viktig lærdom var at en på mellomlang og lang sikt ikke kunne redusere arbeidsledigheten dersom en bare var villig til å akseptere noe høyere inflasjon.
Another important lesson from the 1970s and 1980s was that economic agents look to the future when they make decisions about consumption and investments, wages and prices.
En annen viktig lærdom fra 1970- og 80-årene var at aktørene i det økonomiske livet ser fremover når de fatter beslutninger om forbruk og investeringer, lønninger og priser.
They will take into account not only current economy policy, but their expectations of future economic policy.
Aktørene vil ta hensyn til den økonomiske politikken ikke bare slik den er i dag, men også slik de forventer at den vil være i morgen og i overmorgen.
If economic agents expect that tomorrow's policy will result in high inflation, the cost of reducing inflation may be high in terms of increased unemployment.
Hvis aktørene venter at politikken i morgen vil gi høy inflasjon, kan det bli svært kostbart i form av økt ledighet å få inflasjonen ned.
Therefore, it is important to establish confidence in monetary policy and the objective of price stability.
Derfor er det viktig å etablere tillit til politikken og målet om prisstabilitet.
In Norway, responsibility for interest rate decisions was delegated to Norges Bank through the 1985 Norges Bank Act and through adaptations in practice in 1986.
I Norge ble ansvaret for rentebeslutningene delegert til Norges Bank ved endringen i sentralbankloven i 1985 og tilpasning i praktiseringen i 1986.
However, confidence in the inflation target also requires that government finances are in order.
Tillit til inflasjonsmålet krever imidlertid også at det er orden i statsfinansene.
One aspect of independence is that the government is not allowed to borrow directly from the central bank.
Et trekk ved uavhengighet er at staten ikke har anledning til å låne direkte i sentralbanken.
In this way, it is possible to avoid a situation where the government uses the printing press to finance deficits.
På den måten unngår en at staten bruker seddelpressen til å finansiere underskudd.
Printing press financing will lead to inflation over time.
Slik seddelpressefinansiering vil over tid lede til inflasjon.
In Norway, the government's possibility of borrowing directly from Norges Bank was eliminated by means of changes in the Norges Bank Act in 2003.
I Norge ble statens mulighet til å låne direkte i Norges Bank tatt bort ved endringene i sentralbankloven i 2003.
(The change became effective 1.1.2005.)
(Endringen trådte i kraft 1.1.2005.)
Now, the Norwegian government has large surpluses and saves considerable amounts through the Government Petroleum Fund.
Nå har den norske staten store overskudd og sparer mye gjennom statens petroleumsfond.
The Petroleum Fund is invested abroad.
Petroleumsfondet plasseres i utlandet.
The government must borrow funds to finance domestic lending and financial investment.
Staten må låne for å finansiere innenlandske utlån og finansplasseringer.
One observation is that the prohibition would be more important if the assets in the Petroleum Fund were earmarked for a particular purpose and could not be used for general financing of government expenditures.
En observasjon er at forbudet ville få større betydning dersom midlene i petroleumsfondet ble øremerket til et bestemt formål, for eksempel utelukkende fremtidige pensjoner, og ikke kunne anvendes til en generell finansiering av statens utgifter.
But there are no plans for this.
Men det er det ikke planer om.
Today, more than 20 countries have adopted inflation targeting.
I dag har mer enn 20 land inflasjonsstyring.
Some of them have had an inflation target for more than 10 years, but many adopted inflation targeting after 1998.
Noen har hatt inflasjonsmål i mer enn 10 år, men mange har kommet til etter 1998.
Which countries actually have inflation targeting and when they introduced this regime is open to discussion.
Hvilke land som faktisk har inflasjonsstyring, og når de i så fall innførte inflasjonsstyring, kan diskuteres.
In New Zealand, the new monetary policy regime emerged as a solution to a practical problem.
I New Zealand vokste det nye pengepolitiske regimet fram som en løsning på praktiske problem.
Like most OECD countries, New Zealand had experienced high and variable inflation in the 1970s and the first part of the 1980s.
Som de fleste OECD-landene hadde New Zealand opplevd høy og variabel prisvekst på 1970- og første del av 1980-tallet.
Monetary policy was tightened and inflation fell.
Pengepolitikken ble strammet til, og inflasjonen kom ned.
At this time, they needed a robust system that could ensure stable and continued low inflation.
De trengte da et robust system som kunne sikre stabil og fortsatt lav inflasjon.
The arrangement chosen was part of a more far-reaching reform of the central government administration in New Zealand.
Ordningen som ble valgt var en del av en mer gjennomgripende reform av statsforvaltningen i New Zealand.
Management by objectives, delegation and accountability were important aspects.
Her var målstyring, delegering og ansvarliggjøring viktige deler.
Developments in Canada are of particular interest.
Utviklingen i Kanada er særlig interessant.
This country is one of the industrialised countries with the longest experience with a floating exchange rate regime, first from 1950 and later from 1970.
Landet er et av de industrialiserte landene som har lengst erfaring med flytende valutakurs, først fra 1950, og senere fra 1970.
Canada spent many years searching for a credible and sustainable system.
Kanada var lenge på let etter et troverdig og opprettholdbart system.
The UK and Sweden switched to inflation targeting after currency crises and the collapse of their fixed exchange rate regimes at the beginning of the 1990s.
Storbritannia og Sverige gikk over til inflasjonsstyring etter valutakrisene og sammenbruddet i fastkurspolitikken på begynnelsen av 1990-tallet.
In Chile and Israel, the introduction of inflation targeting was important for reducing inflation.
I Chile og Israel var innføringen av inflasjonsstyring viktig for å få inflasjonen ned.
This has also been the case for a number of the countries that introduced inflation targeting around the turn of the millennium.
Slik har det også vært for flere av de landene som innførte inflasjonsstyring rundt tusenårsskiftet.
The practice of inflation targeting varies.
Inflasjonsstyring praktiseres ulikt.
There are, nevertheless, a number of common features that we will refer to as the core of inflation targeting.
Det er likevel visse fellestrekk som vi vil kalle kjernen i inflasjonsstyring.
First, low and stable inflation in the long term is defined as the most important monetary policy objective in inflation targeting countries.
For det første er lav og stabil inflasjon på lang sikt definert som den viktigste oppgaven for pengepolitikken i land med inflasjonsstyring.
The government authorities state this explicitly.
Statsmyndighetene gir eksplisitt uttrykk for dette.
Second, the inflation target is quantified.
For det andre er målet for inflasjonen tallfestet.
The actual target varies, however, from one country to another.
Selve måltallet er imidlertid satt ulikt landene i mellom.
In some countries, such as New Zealand and Israel, the target has been set as a target band for inflation, and not as a single target figure.
I enkelte land, som New Zealand og Israel, er måltallet satt som en målsone for prisveksten, og ikke et enkelt punkt.
Other countries like Canada and Sweden have a target figure with a target band around it.
Andre land, som Kanada og Sverige har et punkt med en målsone rundt.
Common to all inflation-targeting countries is the existence of symmetry: It is equally important to avoid an inflation rate that is too low as it is to avoid an inflation rate that is too high.
Men felles for alle land med inflasjonsmålstyring er at det er symmetri: Det er like viktig å unngå for lav som for høy inflasjon.
Monetary policy in the US and the euro area is not usually considered to be inflation targeting.
Pengepolitikken i USA og euroområdet regnes vanligvis ikke som inflasjonsmålstyring.
In the US, low and stable inflation is an important long-term monetary policy objective, but no explicit target has been set.
I USA er lav og stabil inflasjon en viktig langsiktig oppgave for pengepolitikken, men det er ikke satt et eksplisitt mål.
In the euro area, price stability is the most important monetary policy objective.
Det viktigste målet for pengepolitikken i euroområdet er prisstabilitet.
This is stipulated by a treaty.
Det er traktatfestet.
The ECB has defined price stability as a rise in consumer prices that is less than but close to 2 per cent.
ECB har definert prisstabilitet som en vekst i konsumprisene på under, men nær to prosent.
This means that there is no symmetry.
Dette innebærer at det ikke er symmetri.
The ECB differs here.
Her skiller ECB seg ut.
It also appears that the ECB has a longer time horizon for its assessments, and the bank emphasises developments in the money supply.
Det kan også se ut som om ECB har en lengre tidshorisont for sine vurderinger, og banken legger vekt på utviklingen i pengemengden.
For most inflation-targeting countries, the explicit target is linked to a level or a band for the consumer price index.
For de fleste land med inflasjonsstyring er det eksplisitte målet knyttet til et nivå eller bånd for konsumprisindeksen.
Some of the prices in the consumer price index vary considerably, however, due, for example, to tax changes, weather and wind.
Noen av prisene i konsumprisindeksen varierer imidlertid mye, for eksempel på grunn av avgiftsendringer og vær og vind.
Changes in these prices provide little information about inflationary pressures in the economy.
Endringene i slike priser gir lite informasjon om det aktuelle prispresset i økonomien.
Therefore, some central banks focus on an underlying measure of inflation.
Enkelte sentralbanker ser derfor mest på et underliggende mål for inflasjonen.
This may be the consumer price index excluding prices that fluctuate most, or measures such as the trimmed average or the weighted median.
Dette kan være konsumprisindeksen renset for de prisene som svinger mest, eller mål som trimmet gjennomsnitt eller vektet median.
While the purchase and sale of a dwelling is an investment, the advantage we derive from using the dwelling - shelter services - is part of consumption.
Mens kjøp og salg av bolig er en investering, er den fordelen vi har av å bruke boligen - boligtjenesten - en del av konsumet.
Therefore, the price of shelter services should be included in the consumer price index.
Prisen på boligtjenesten bør derfor inngå i konsumprisindeksen.
However, this is a price that cannot be observed and is difficult to measure.
Det er likevel en pris som ikke kan observeres og som det er vanskelig å måle.
Consequently, some central banks completely disregard shelter services.
Enkelte sentralbanker ser derfor helt bort fra prisene på boligtjenester.