natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The following quote from his presentation of the central government budget in 1946 reflects his ambitions:
Følgende sitat fra hans fremleggelse av statsbudsjettet i 1946 viser ambisjonene:
“People have gradually managed to free themselves from the oppression of the forces of nature through scientific and technical progress.
”Menneskene har etter hvert gjennom vitenskapelige og tekniske framsteg klart å fri seg fra naturkreftenes voldsherredømme.
They have succeeded in breaking the chains of nature that have restrained humanity.
De har klart å sprenge de bånd som naturen har lagt over menneskenes liv.
It would be a step towards greater freedom if we could liberate ourselves from the blind submission to the randomness in economic life, which seems to the individual to be a force of nature.
Det ville være et steg mot økt frihet å kunne frigjøre oss fra den blinde underkastelse av tilfeldighetene i det økonomiske liv, som overfor den enkelte synes å virke som naturkrefter.
We must seek to master economic forces rather than being mastered by them.
Vi må søke å gjøre oss til herre over de økonomiske krefter, i stedet for å bli behersket av dem.
To this end, a deliberate, planned and coordinated economy is necessary.”
Til det kreves en målbevisst og planmessig samordningsøkonomi.”
Norway was among the countries that went particularly far in developing an economy with a high degree of centralised coordination and control.
Norge var blant de landene som gikk særlig langt i å utvikle en økonomi med sterk sentral koordinering og styring.
It may perhaps be said that this work culminated in the 1973 proposal to establish an incomes policy council.
Vi kan kanskje si at dette arbeidet kulminerte i 1973 i forslaget om å opprette et inntektspolitisk råd.
The social partners were to undertake a commitment to keep negotiated wage increases within specific limits.
Partene i arbeidslivet skulle forplikte seg til å holde lønnsoppgjørene innenfor bestemte rammer.
It was the last wall in the structure erected after the war.
Det var den siste veggen i byggverket som ble reist etter krigen.
Other elements were:
Andre elementer var:
fiscal policy – the management of public spending and revenues – was oriented towards full employment
Statsbudsjettet – statens utgifter og inntekter – skulle rettes mot å sikre full sysselsetting
channelling of loans through state banks
Kanalisering av lån via statsbankene
regulation of cross-border capital movements
Regulering av kapitalbevegelser over landegrensene
low nominal interest rates stipulated by the government authorities
Lavt nominelt rentenivå, fastsatt av statsmyndighetene
an active business policy through state ownership and state grants and subsidies.
Aktiv næringspolitikk gjennom statlig eie og statlige støtte- og subsidieordninger
There was just too much state control and coordination.
Det ble tross alt for mye styring, samordning og koordinering.
Today, 40 years later, little remains of the management system that was built after the war.
Det er nå, snart 40 år senere, kanskje ikke så mye igjen av styringssystemet som ble bygget opp etter krigen.
The structure was not sufficiently robust.
Byggverket var ikke solid nok.
Detailed management and regulation of the economy was not able to deliver sustainable growth and welfare.
Detaljert styring og regulering av økonomien kunne ikke gi varig vekst og velstand.
On the contrary, the result was poor efficiency and wide fluctuations in the Norwegian economy in the 1970s and 1980s.
Tvert i mot, vi fikk dårlig effektivitet og store svingninger i norsk økonomi på 1970- og 80-tallet.
The way the economy is organised has changed considerably over the past 20-25 years.
Det har skjedd store endringer i måten vi organiserer vår økonomi de siste 20-25 årene.
It would therefore be incorrect to say that one economic model has applied to Norway through the post-war period.
Det er derfor feil å snakke om en norsk økonomisk modell som har vært gjeldende for hele etterkrigstiden.
Experience has shown that fiscal policy alone cannot ensure a high level of employment.
Vi har erfart at budsjettstyringen ikke alene kan sikre høy sysselsetting.
The structure of the labour market and of wage formation is probably of greater importance.
Strukturene i arbeidsmarkedet og lønnsdannelsen betyr tidvis trolig mer.
The krone no longer has a fixed value relative to other currencies.
Kronen har ikke lenger en fast verdi i forhold til andre valutaer.
Its value is determined from one minute to the next based on supply and demand.
Verdien fastsettes fra minutt til minutt, ut fra etterspørsel og tilbud.
We say that the krone is floating.
Vi sier at kronen flyter.
At the same time, the tax system has become more efficient.
Samtidig har skattesystemet blitt mer effektivt.
Tax rates are lower and the tax base broader.
Skattesatsene er blitt lavere og skattegrunnlaget bredere.
State ownership in the Norwegian business sector remains extensive, but the management of ownership has been completely changed.
Statens eie i norsk næringsliv er fortsatt omfattende, men forvaltningen av eierskapet er lagt helt om.
A number of markets in which the state used to be the sole owner have been opened up to the private sector.
Flere markeder der staten før var eneste eier, er åpnet opp for private aktører.
The competition in the power and telecom markets and in aviation and broadcasting that you would regard as a matter of course today did not emerge until the 1980s.
Konkurransen i kraftmarkedet, telemarkedet, i luftfarten og i etermediene, som dere i dag vil se som selvsagt, kom først fra 1980-tallet.
State-owned companies were listed on the stock exchange and unprofitable enterprises are no longer kept artificially afloat.
Statlige selskaper gikk på børs, samtidig som ulønnsomme virksomheter ikke lenger holdes kunstig i live.
Norwegian businesses also face increasing global competition.
Norske bedrifter møter også stadig større konkurranse utenfra.
International agreements, through our close collaboration with the EU and through the World Trade Organisation, have provided for freer flows of labour, goods, services and capital in and out of the country.
Internasjonale avtaler, som kom til gjennom vårt nære samarbeid med EU og gjennom den internasjonale handelsorganisasjonen WTO, har åpnet for at arbeidskraft, varer, tjenester og kapital kan flyte friere inn og ut av landet.
Last but not least, rules and principles for economic policy were introduced in Norway, as in other countries, to prevent policy decisions based on shorter-term considerations and shifting preferences.
Og sist, men ikke minst, ble det i Norge, som i andre land, innført regler og prinsipper for den økonomiske politikken for å unngå at den blir styrt av mer kortsiktige hensyn og svingende preferanser.
The Norwegian economist Finn Kydland, who is from my home district of Rogaland, received the Nobel Prize in economics for his study showing that economic performance can be improved if policymakers can commit to a pre-established set of credible policy rules.
Den norske økonomen (og rogalendingen) Finn Kydland har fått nobelprisen i økonomi for å ha påpekt at myndighetene kan oppnå bedre resultater i den økonomiske politikken hvis de på forhånd kan binde seg til troverdige handlingsregler.
the fiscal rule
Handlingsregelen for budsjettpolitikken
a floating exchange rate
Flytende valutakurs
inflation targeting
Inflasjonsstyring
This system was introduced in response to the sharp upturns and downturns in the economy over the first twenty years of the Norwegian oil age.
Dette systemet ble innført med bakgrunn i de store opp- og nedturene i den økonomiske utviklingen de første tjue årene av den norske oljealderen.
As a result of the petroleum fund mechanism, a greater share of government petroleum revenues is invested abroad.
Oljefondsmekanismen medfører at økte statlige inntekter fra petroleumssektoren plasseres i utlandet.
This curbs the impact of oil price fluctuations on demand and output – as well as on inflation and the exchange rate.
Det demper virkningen på etterspørselen og produksjonen - samt på prisveksten og kronekursen - når oljeprisen svinger.
The rules for the investment of these oil revenues prevent individuals or groups from gaining strong control over Norway’s oil wealth.
Reglene for plassering av disse oljepengene gir også et vern mot at særinteresser tilriver seg sterk kontroll over oljeformuen.
The fiscal rule for the central government budget states that petroleum revenue spending shall be limited to the return on the funds invested abroad.
Handlingsregelen for statsbudsjettet sier at bruken av oljepenger skal begrenses til avkastningen vi får på midlene som er plassert i utlandet.
This provides for a gradual phasing-in of oil revenues and a rate of spending that can be sustained for several generations.
Det gir en jevn innfasing av oljepenger, og en bruk som er opprettholdbar i flere generasjoner.
The fiscal rule is a binding commitment policymakers have imposed on themselves and is intended to foster long-termism and predictability in fiscal policy.
Den er ment å bidra til langsiktighet og forutsigbarhet i budsjettpolitikken.
Norway’s floating currency, which normally appreciates in good times and depreciates in bad times, also has a stabilising effect.
Det virker også stabiliserende at vi har en valutakurs som flyter, og som normalt styrker seg i gode tider og svekker seg i dårlige.
The advantage of this effect is most evident when economic developments are weak.
Det er lettest å uttrykke fordelen med dette når konjunkturene er svake.
For example, many southern European countries that have adopted the euro are currently facing considerable challenges.
For eksempel har mange søreuropeiske land som er tilknyttet euroen, i dag store utfordringer.
To improve competitiveness, wages in these countries must fall or at least rise much more slowly than in other European countries.
For å bedre sin konkurranseevne må lønningene helst falle, eller i alle fall vokse klart saktere enn i andre europeiske land.
With a flexible exchange rate, competitiveness can also improve when the domestic currency falls in value.
Med fleksibel valutakurs kan konkurranseevnen også bedres ved at den hjemlige valutaen faller i verdi.
A flexible exchange rate can thereby reduce fluctuations in employment and output.
Fleksibel valutakurs kan på den måten gi mindre svingninger i sysselsettingen og produksjonen.
On the other hand, the foreign exchange market can be mistaken, driving the exchange rate away from the path indicated by fundamental conditions.
På den annen side kan valutamarkedet ta feil, og drive valutakursen vekk fra det fundamentale forhold tilsier.
Herd behaviour and market psychology can contribute to fluctuations and instability.
Flokkatferd og markedspsykologi kan bidra til svingninger og ustabilitet.
In spring 2001, the Norwegian government and parliament defined a formal inflation target for monetary policy.
Våren 2001 fastsatte regjering og Storting et formelt inflasjonsmål for den såkalte pengepolitikken.
The task of achieving the target was delegated to Norges Bank.
Oppgaven med å nå målet er delegert Norges Bank.
Norges Bank sets the interest rate on banks’ deposits and loans from the central bank.
Norges Bank setter renten som gis til bankene.
This interest rate determines banks’ lending and deposit rates and the level of interest rates in general, as well as the price of the loans you take out as students.
Denne renten bestemmer også bankenes utlåns- og innskuddsrenter, rentenivået ellers og også prisen på de lån dere tar opp som studenter.
The interest rate is set with the objective of ensuring low and stable inflation.
Renten settes med et mål om å sikre lav og stabil prisstigning.
The operational target of monetary policy shall be annual consumer price inflation of close to 2.5 per cent over time.
Det operative målet for pengepolitikken skal være en årsvekst i konsumprisene som over tid er nær 2,5 prosent.
Low and stable inflation is now the guiding principle behind interest rate setting in most western countries.
Lav og stabil prisvekst er nå rettesnor for rentesettingen i de fleste vestlige land.
New Zealand was the first country to introduce an inflation target at the end of the 1980s.
New Zealand var først ute med et slikt mål på slutten av 1980-tallet.
Many other countries have since followed suit.
Siden har mange land kommet til.
But even though inflation targeting is a relatively new phenomenon, the idea is not new.
Men selv om inflasjonsmålet er nokså nytt, er det ikke en ny tanke.
As early as the beginning of the 1900s, the Swedish economist Knut Wicksell proposed that the interest rate should be used to keep the value of money – the price level – stable.
Allerede på begynnelsen av 1900-tallet foreslo den svenske økonomen Knut Wicksell at renten skulle brukes for å holde verdien av penger – prisnivået – stabilt.
The shift in the Norwegian economy, combined with a generous dose of good luck, has resulted in two ‘golden decades’.
Hamskiftet i norsk økonomi, sammen med en god dose hell, har gitt to gylne tiår.
The major structural reforms have led to more efficient use of labour and other resources.
De store strukturreformene har ført til at vi bruker arbeidskraft og andre ressurser mer effektivt.
Developments in the Norwegian economy have been fairly stable.
Utviklingen i norsk økonomi har vært temmelig stabil.
Unemployment has been low.
Arbeidsledigheten har vært lav.
We have also had luck on our side over the past decade.
De siste ti årene har vi også hatt hell.
Prices for Norwegian export goods, such as oil and gas, metals, minerals, fish and freight, rose sharply.
Prisene på det vi selger, som olje, gass, metaller, stein, fisk og frakt, steg markert.
At the same time, there has been a considerable decrease in prices for our imports, such as clothing, footwear and electronic equipment.
Samtidig har prisene på de varene vi importerer som klær, sko og elektronikk, gått mye ned.
From 2003 to 2008, this improvement in Norway’s terms of trade alone boosted national income by more than 20 per cent, or a good 4 per cent per year.
Fra 2003 til 2008 bidro utviklingen i dette bytteforholdet alene til å øke nasjonalinntekten med mer enn 20 prosent, eller drøyt 4 prosent per år.
The picture of Norway’s favourable situation has been reinforced by the very severe impact of the financial crisis on other western economies, while Norway seems to have emerged with nothing more than a mild downturn.
Bildet av at vi har kommet godt ut er forsterket av at finanskrisen rammet andre vestlige økonomier svært hardt, mens vi kom ut med bare en mild nedgangskonjunktur.
Nevertheless, there are many challenges ahead.
Ser vi framover, er utfordringene likevel mange.
Norwegian labour has never been as costly as it is now.
Norsk arbeidskraft har aldri vært så dyr som den er nå.
Norwegian businesses may lose out in the competition for contracts given the current high level of spare capacity in other countries.
Norske virksomheter vil kunne stille bak i anbud og konkurranser når det nå er mye ledig kapasitet i andre land.
There are frequent reports of businesses relocating activities to neighbouring countries, such as Sweden.
Vi leser stadig om bedrifter som flytter virksomhet til våre naboland, som for eksempel Sverige.
Labour in Sweden is perhaps as much as 30 per cent cheaper than in Norway and the two countries are closely connected in terms of language and culture.
Der er arbeidskraften kanskje så mye som 30 prosent billigere enn her hjemme, og kultur og språk står nært.
The management of Norway’s oil wealth poses another challenge.
Håndtering av oljerikdommen er en annen utfordring.
History has shown that countries that suddenly gain access to an abundance of resources have a tendency to deplete the values rapidly and then fall into decline.
Historien viser at samfunn som plutselig får tilgang til store ressurser, har en tendens til raskt å bruke opp verdiene og så forvitre.
(9) Since the introduction of the fiscal rule in 2001, oil revenue spending in Norway has been increased by close to NOK 110 billion.
(9) Siden innføringen av handlingsregelen i 2001, har staten økt bruken av oljepenger med rundt 110 milliarder kroner.
Oil revenues now fund about 1/6 of government expenditure.
Oljepengene finansierer nå om lag 1/6 av statens utgifter.
Without a fiscal rule, spending would probably have been higher.
Uten en handlingsregel for budsjettpolitikken ville trolig bruken ha vært større.
In the 1950s, 60s and 70s, the tax burden was steadily increased to finance higher government expenditure.
På 1950- 60- og 70-tallet økte skattetrykket jevnt og trutt for å finansiere statens økte utgifter.
The return on our oil wealth has now taken over as the source of funding for increased public consumption.
Nå har avkastningen av oljeformuen tatt over som finansieringskilde for vårt økte offentlige forbruk.
But looking ahead, funding Norway’s welfare system will be demanding.
Men ser vi fremover vil finansieringen av velferdsordningene bli krevende.
Increases in oil revenue spending cannot be sustained for much longer.
Vi kan ikke varig øke bruken av oljepenger særlig mer.
Oil production will decline.
Utvinningen av olje vil avta.
At the same time, we have been through a period in which the need for welfare services has been fairly stable.
Samtidig har vi vært gjennom en periode hvor behovet for velferdstjenester har vært temmelig stabilt.
The age-dependency ratio has shown little change.
Forholdet mellom antallet yrkesaktive og eldre og barn har endret seg lite.
The demographic landscape will not be as auspicious in the decades to come.
Demografien vil ikke være like fordelaktig i tiårene som kommer.
Even though sound institutions have been built for the management of Norway’s oil wealth, it is too early to assess the effectiveness of our management.
Selv om vi har bygd gode institusjoner for forvaltningen av oljeformuen, er det for tidlig å si om vi håndterer rikdommen på en god måte.
And even though the pressure to spend even more oil revenues has been considerable, it is likely that future generations will hold the view that we could have saved even more.
Og selv om presset nå har vært stort for å bruke enda mer oljepenger, er det gode grunner til å tro at senere generasjoner vil se det slik at mer gjerne kunne ha vært satt til side.
Another important issue is what should be done to prevent further crises in financial markets.
Et annet viktig spørsmål er hva som bør gjøres for å hindre nye kriser i finansmarkedene.
It has become clear that supervision must encompass the financial system as a whole, and not be limited to the individual financial institution or financial market.
Det er blitt tydelig at det må føres tilsyn med det finansielle systemet som helhet, og ikke bare av hver enkelt finansinstitusjon eller hvert enkelt finansmarked.
The term used to refer to this supervision of the financial sector is macroprudential policy.
Det snakkes gjerne om ’macroprudential policy’, på norsk kan vi kanskje kalle det makrotilsyn av finanssektoren.
The financial crisis is a topic that will probably hold the attention of economists for several decades to come.
Finanskrisen er et tema som trolig vil oppta økonomer i flere tiår fremover.
In my introduction, I commented briefly on the subject economics.
Jeg innledet med å si litt om faget samfunnsøkonomi.
Economics is a wide-ranging field and is clearly related to sciences such as mathematics and statistics, but also to other social sciences such as political science, sociology, philosophy, psychology and law.
Det spenner vidt, med klare forbindelser til realfag som matematikk og statistikk, men også til andre samfunnsfag som statsvitenskap, sosiologi, filosofi, psykologi og jus.
As economists, we often operate in the borderland between economics and politics.
Som samfunnsøkonomer beveger vi oss ofte i grenselandet mellom økonomi og politikk.
In a speech to his students introducing a series of lectures on economic theory about 60 years ago, Ragnar Frisch describes the economist as a servant, albeit an important servant.
I en tale til sine studenter ved innledningen til en forelesningsserie i økonomisk teori for rundt 60 år siden, omtaler Ragnar Frisch økonomen som en tjener, men en viktig tjener.
He says the following about the challenges we have to face:
Han sier følgende om hvilke utfordringer vi blir stilt overfor:
“In this confusion of fundamental social welfare concerns, conflicting economic interests and complex causalities – big and small – the economist is supposed to try and find a kind of path.
”I dette virvar av fundamentale sosiale velferdsanliggender, kryssende økonomiske interesser og kompliserte årsaksforhold – i det små og i det store - skal økonomen forsøke å finne en slags vei.
He is supposed to explain both what is happening and what would happen if such and such an action were taken.”
Han skal forsøke å forklare både det som skjer og det som ville skje hvis en handlet slik og slik.”
However, as he also points out:
Men han påpeker også at
“The purpose is not that he should reach a conclusion of the type: this is how you should act now!
”Hensikten er ikke at han skal kunne nå fram til en konklusjon av typen: slik skal dere handle nå!
Any economically important decision must also be based on a number of human, ultimately political, assessments that the expert, the economic scientist, is by no means more qualified to decide on than other good citizens.”
Enhver økonomisk betydningsfull avgjørelse må bygge også på en rekke menneskelige, i siste instans politiske, vurderinger som fagmannen, videnskapsmannen på det økonomiske område ikke har det ringeste mer forutsetninger for å avgjøre enn andre gode borgere.”
It can often be difficult to distinguish the object, ie exercise objectivity, from the perception of that object, ie subjectivity.
Det kan ofte være vanskelig å skille sak, det objektive, fra vurdering, det subjektive.
Ragnar Frisch discusses this too.
Ragnar Frisch diskuterer også dette.
In an article written in 1936, he draws a line from the natural sciences through to the social sciences, where
I en artikkel fra 1936 trekker han en linje gjennom naturvitenskapene fram til samfunnsvitenskapene, hvor
“… the difficulties of arriving at such unconditionally valid results become greater and greater.
”..vanskelighetene ved å nå frem til slike ubetinget gyldige resultater etter hvert blir større og større.
The reason for this is first and foremost that the whole system of ideas on which the natural sciences are based becomes increasingly more diffuse as one approaches the social sciences.”
Grunnen hertil er først og fremst at hele det idé-kompleks som utgjør videnskapens forutsetninger efterhvert blir mer og mere broget ettersom man nærmer sig samfundsvitenskapene.”
When I was a student here at the University of Oslo at the beginning of the 1970s, there was a fairly broad consensus that the problem of unemployment had been solved once and for all.
Da jeg studerte her på Blindern på begynnelsen av 1970-tallet, var det nokså bred enighet om at problemet med arbeidsledighet var løst en gang for alle.
The belief was that the economy could be fine-tuned through government management, control and regulation.
Ved hjelp av styring, kontroll og reguleringer kunne økonomien finstyres, trodde man.
A similar optimism prevailed with respect to economics in the years prior to the financial crisis.
Det rådet en lignende optimisme på vegne av økonomifaget også i årene før finanskrisen.
In the preceding 15-20 years, the global economy was characterised by solid growth, greater economic stability than earlier and by low and stable inflation.
De foregående 15-20 årene hadde verdensøkonomien vært karakterisert av god økonomisk vekst, mer stabilitet i den økonomiske utviklingen enn tidligere og av lav og stabil inflasjon.
The period is often referred to as “the great moderation”.
Perioden blir gjerne omtalt som ”the great moderation” - den store moderasjonen.
A consensus was forming that wide fluctuations in the economy, as had been the norm, were a thing of the past.
Det var tilløp til enighet om at store svingninger i økonomien, slik vi hadde vært vant til, var en saga blott.