natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If we look at the period from 1986 and compare developments in nominal oil prices with the return on a fund managed according to the Petroleum Fund's investment strategy - a global portfolio containing bonds and equities in a 60-40 distribution - we see that the fund would have yielded a far higher annual return.
Ser vi på perioden fra 1986 og sammenligner nominell oljeprisutvikling med den avkastning et fond som fulgte Petroleumsfondets investeringsstrategi - en global portefølje med fordeling 60-40 på obligasjoner og aksjer - ser vi at fondet ville gitt en klart høyere årlig avkastning.
Nor can we simply retire and, like people of independent means, live off the returns from the Petroleum Fund.
Ikke kan vi trekke oss tilbake og leve som rentenister på avkastningen av Petroleumsfondet heller.
Beginning in 2020, when the lion's share of the oil has been extracted and converted to financial wealth, the return on the Petroleum Fund will be 4-6 per cent of GDP.
Avkastningen på petroleumsfondet vil fra rundt 2020, når det vesentligste av oljen er utvunnet og vekslet om til finansformue, ligge på 4-6 prosent av BNP.
It is unlikely that we will be content to have to make do with 1/20 of our usual income.
Det vil neppe fortone seg som noe godt liv å skulle greie seg med en inntekt på 1/20 av hva vi er vant med.
We must therefore continue to work.
Vi må altså fortsette å arbeide.
A number of studies of the relationship between long-term economic growth and natural resources show that countries with an abundant supply of natural resources have a tendency to experience lower economic growth.
Flere studier av sammenhengen mellom langsiktig økonomisk vekst og tilgang på naturressurser viser at land med stor tilgang på naturreserver har en tendens til lavere økonomisk vekst.
They use the ratio of natural resource exports to GDP in 1970 as a measure of a country's wealth in terms of natural resources.
De bruker størrelsen på eksporten av naturressurser i forhold til BNP i 1970 som et mål på landenes rikdom av naturressurser.
Many factors influence economic growth.
Det er mange forhold som påvirker den økonomiske veksten.
Sachs and Warner's explanation for the negative correlation between the supply of natural resources and economic growth is that countries with a relative abundance of natural resources tend to become high-cost countries.
Sachs og Warner forklarer den negative sammenhengen mellom ressurstilgang og økonomisk vekst med at land med relativ ressursrikelighet har en tendens til å bli høykostnadsland.
This, in turn, leads to an absence of export-led growth.
Dette fører igjen til fravær av eksportledet vekst.
Others point out that an increase in the ability to pay in the natural resource sector tends to drain talent and expertise from other sectors that are more important for the country's ability to grow.
Andre peker på at økt lønnsevne i ressurssektoren fører til tapping av talenter og kompetanse fra andre sektorer som betyr mer for landets vekstevne.
An additional explanation is that an abundance of natural resources leads to an extreme focus by various factions on acquiring as much as possible of the rents earned by the natural resource endowments.
En ytterligere forklaring kan være at ressursrikdommen fører til ekstrem fokusering fra ulike grupper på å tilegne seg mest mulig av overskuddet fra naturressursen.
The contest for these rents is often referred to as "rent-seeking behaviour".
Kampen om dette overskuddet betegnes gjerne som "rent-seeking behavior".
Resource-rich countries may be subject to more extreme "rent-seeking behaviour" than economies with a limited supply of natural resources.
Ressursrike land kan være mer utsatte for ekstrem "rent- seeking" atferd enn ressursfattige økonomier.
Since our ambassador to Sweden played a key role in arranging this talk, I am tempted to go back in time a few centuries and look at the Spain of that time through the eyes of the Moroccan ambassador, whose observations have been reproduced in David Lande's book, The Wealth and Poverty of Nations.
Siden vår ambassadør i Sverige har vært sterkt medvirkende til at dette foredraget holdes, fristes jeg til å gå tilbake noen hundre år i tid, og se på det daværende Spania med den marokkanske ambassadørens øyne slik det er gjengitt i David Landes' bok "The Wealth and Poverty of Nations".
The Moroccan ambassador contemplated a society that had easy access to riches like gold from their conquests in the New World and observed how this newly won wealth had clearly marked that society:
Den marokkanske ambassadøren betraktet et spansk samfunn som hadde fått lettvint tilgang til gullrikdommer fra erobringstoktene til Amerika, og hvor den nyvunne rikdom helt klart preget samfunnet:
"...the Spanish nation today possesses the greatest wealth and the largest income of all the Christians.
"... den spanske nasjonen har i dag den største formuen og den største inntekten blant de kristne landene.
But the love of luxury and the comforts of civilization have overcome them, and you will rarely find one of this nation who engages in trade or travels abroad for commerce as do the other Christian nations (...).
Men kjærligheten til luksus og sivilisasjonens komfort har overveldet dem, og du vil sjelden finne noen i denne nasjonen som er engasjert i handel eller reiser utenlands av kommersielle grunner som i andre kristne nasjoner (...).
Similarly, the handicrafts practiced by the lower classes and common people are despised by this nation, which regards itself as superior to the other Christian nations.
På samme måte forakter denne nasjonen det håndverket som utøves av lavere klasser og vanlige folk, og betrakter seg selv som overlegen andre nasjoner.
Most of those who practice these crafts in Spain are Frenchmen [who] flock to Spain to look for work ... [and] in a short time make great fortunes."
De fleste av de som utøver slikt arbeid i Spania er franskmenn som reiser til Spania for å arbeide og som på kort tid legger seg opp store formuer."
I am not aware of similar reports being made today by ambassadors to Norway to their domestic foreign ministries...
Jeg er ikke kjent med at tilsvarende rapporter gis fra ambassadører i Norge til sine hjemlige utenriksdepartementer i dag....
It is quite possible that Norway will succeed in managing its natural resource wealth better than other countries that have been blessed with abundant natural resources.
Det er fullt mulig at Norge greier å forvalte sin ressursrikdom bedre enn andre land som har fått tilgang på rike naturressurser.
However, three principles for prudent long-term management must then be respected: Decision-making forms and processes in the political and economic arena must provide effective protection against the expropriation by interest groups of large shares of the petroleum wealth.
Men da er det tre prinsipper for fornuftig langsiktig forvaltning som må respekteres: Beslutningsformene og prosessene i det politiske og økonomiske livet må gi effektivt vern mot at særinteresser tilriver seg disposisjonsrett til store deler av petroleumsformuen.
This brings us to the second main challenge I would like to address: How should the Fund's assets be managed so as to yield the highest possible return at an acceptable risk?
Så over til den andre hovedutfordringen jeg vil snakke om: Hvordan bør midlene i fondet forvaltes for å gi høyest mulig avkastning til akseptabel risiko?
The chart here illustrates the Fund's asset growth and accumulated transfers as from 1996.
Figuren her viser verdiutvikling i fondet og akkumulert tilførsel fra og med 1996.
It is clear that with a responsibility for so much money, the question of investment strategy is crucial.
Det er klart at med ansvar for så mye penger, er spørsmålet om investeringsstrategi svært viktig.
The Petroleum Fund is owned by the central government as the people's representative.
Petroleumsfondet eies av staten som representant for folket.
The Fund is authorised by a separate Act on the Government Petroleum Fund, which was adopted by the Storting in 1990.
Fondet er hjemlet i en egen lov om Statens Petroleumsfond, vedtatt av Stortinget i 1990.
The Ministry of Finance performs the Fund's ownership role and is responsible for managing its assets.
Finansdepartementet ivaretar eierrollen for fondet, og er ansvarlig for forvaltningen av midlene.
As the owner, the Ministry of Finance sets the investment strategy through regulations and guidelines.
Som eier fastsetter Finansdepartementet investeringsstrategien for fondet gjennom forskrift og retningslinjer.
The most important decisions are defining the investment universe and choosing a benchmark index and risk limits for active management.
De viktigste beslutningene er fastlegging av investeringsunivers, valg av referanseportefølje og risikorammer for den aktive forvaltningen.
Ever since the Fund was created, Norges Bank has advised the Ministry on its investment strategy, and it is safe to say that this advice has served as an important basis for the Ministry's decisions.
Helt siden fondet ble opprettet har Norges Bank gitt råd om investeringsstrategien, og det er vel riktig å si at disse rådene har vært en viktig premiss for departementets beslutninger.
The operational management of the Fund is the responsibility of Norges Bank, and is regulated by a management agreement that is public.
Den operative forvaltningen av fondet er overlatt til Norges Bank, og styres av en forvaltningsavtale som er offentlig.
Operational management includes choosing the degree of active management, choosing between external and internal management, being responsible for the ongoing monitoring of risk and reporting on the Fund's total return as well as return relative to the benchmark index.
Det operative ansvaret omfatter å velge omfang av aktiv forvaltning, velge ut porteføljeforvalterne (eksterne og interne), stå for den løpende risikokontroll og rapportere om fondets avkastning både totalt og relativt til referanseindeksen.
There is a simple rule of thumb for managing large portfolios: Diversify ......
Det er formulert en enkel grunnregel for forvaltning av store porteføljer: Diversifiser
Diversify ......
Diversifiser
Diversify.
Diversifiser.
Diversify the portfolio among various asset classes with different risk characteristics.
Diversifiser porteføljen mellom ulike aktivaklasser som har ulike risikoegenskaper.
Then diversify among different regions and sectors that may be expected to have different economic characteristics.
Diversifiser deretter mellom ulike regioner og sektorer som kan forventes å ha forskjellige økonomiske karaktertrekk.
And finally, diversify among individual companies and issuers.
Og endelig: diversifiser mellom enkeltbedrifter og enkeltutstedere.
This rule of thumb is reflected in the Petroleum Fund's investment universe.
Denne grunnregelen gjenspeiles i Petroleumfondets investeringsunivers.
The Fund is entitled to invest in equities and fixed income instruments on 28 national equity markets and 22 bond markets in Europe, the Americas and Asia.
Fondet har mulighet til å investere i aksjer og rentebærende instrumenter i 28 nasjonale aksjemarkeder og 22 obligasjonsmarkeder i Europa, Amerika og Asia.
Beginning in the New Year, a further 12 equity markets and 8 bond markets will be available, of which the South African stock market is the most important addition.
Fra nyttår åpnes også for ytterligere 12 aksjemarkeder og 8 obligasjonsmarkeder, hvorav det sør-afrikanske aksjemarkedet er den viktigste utvidelsen.
The equity portfolio, in turn, is spread over a large number of companies operating in many different sectors.
Aksjeporteføljen er igjen spredt over et stort antall bedrifter som driver virksomhet i mange forskjellige sektorer.
The fixed-income portfolio is also broadly diversified over various issuers; here, however, national governments comprise the predominant group.
Også obligasjonsporteføljen har en slik bred diversifisering over ulike utstedere, men her utgjør nasjonalstater den dominerende enkeltgruppen.
The Ministry of Finance has set a benchmark index for the Petroleum Fund.
Finansdepartementet har fastsatt en referanseindeks for Petroleumsfondet.
It has two functions: First, it expresses in a precise manner the strategy chosen by the Ministry.
Den har to funksjoner: For det første uttrykker den departementets valgte strategi på en nøyaktig måte.
Second, it is a basis for comparison for the active management of the Fund.
For det andre er den et sammenligningsgrunnlag for den aktive forvaltningen av fondet.
The benchmark index is actually a global securities portfolio, specified down to percentages held of individual securities.
Referanseindeksen er en faktisk global verdipapirportefølje, som er spesifisert ned til andeler i det enkelte verdipapir.
If the asset manager does not have an active view of the market, one should expect that the return on the portfolio would be equal to the benchmark index.
Dersom forvalteren ikke har noe aktivt markedssyn skal man vente at avkastningen på porteføljen blir lik referanseindeksen.
As I shall come back to later, Norges Bank is tasked with obtaining a higher return than the benchmark index through assuming a well-calculated risk within limits established by Ministry of Finance.
Som jeg skal komme tilbake til, har Norges Bank som oppdrag og mål å få høyere avkastning enn referanseindeksen gjennom å påta seg en godt kalkulert risiko innenfor rammer satt av Finansdepartementet.
Nevertheless, there will be a clear tendency for the portfolio weightings in the aggregate not to deviate substantially from the benchmark index.
Det vil likevel være en klar tendens til at porteføljevektene samlet sett ikke avviker veldig mye fra referanseindeksen.
The result is that the composition set by the Ministry of Finance for the benchmark index also guides the actual composition of the Petroleum Fund.
Det fører til at den sammensetningen som Finansdepartementet setter for referanseindeksen blir førende også for hvordan Petroleumsfondet faktisk er sammensatt.
The rule of thumb for broad diversification is reflected in the composition of the benchmark index.
Grunnregelen om bred diversifisering finner man igjen i sammensetningen av referanseindeksen.
The benchmark index includes equities from about 2,200 companies in 27 countries and about 7,400 bonds issued by national governments, international organisations and other issuers related to the public sector and by companies with high creditworthiness.
I referanseindeksen inngår aksjer fra vel 2200 bedrifter i 27 land, og vel 7400 obligasjoner utstedt av stater, internasjonale organisasjoner, andre utstedere med tilknytning til offentlig sektor og av foretak med høy kredittverdighet.
The Ministry of Finance has determined the percentage of equities in the benchmark index and the regional weightings to apply in the equity and fixed-income portfolios.
Finansdepartementet har bestemt referanseindeksens aksjeandel og hvilke regionsvekter som skal gjelde innenfor aksje - og obligasjonsporteføljen.
The Ministry has also determined the specific equity and fixed income indices that are to be used as benchmark indices in each market.
Departementet har også bestemt hvilke konkrete aksje - og obligasjonsindekser som skal benyttes som referanseindeks i hvert enkelt marked.
These are indices supplied by outside providers.
Dette er indekser som leveres av eksterne leverandører.
From time to time, the Ministry of Finance has been criticised for its strategy of allowing broad equity and fixed income indices to determine the composition of the Petroleum Fund.
Fra tid til annen er det framkommet kritikk mot at Finansdepartementet har lagt opp til en strategi hvor brede aksje - og obligasjonsindekser er førende for Petroleumfondets sammensetning.
Some believe that index-like strategies are unwise and would prefer the Fund to acquire large stakes in a limited number of companies instead.
Enkelte mener at indekslignende strategier er ufornuftige, og ønsker at fondet heller skal ta store eierposisjoner i et begrenset antall bedrifter.
The apparent motivation for such an alternative strategy is that taking control of the companies and engaging in active business development would yield a higher return than that provided by a broad share index.
Motivasjonen for en slik alternativ strategi er tilsynelatende at det å ta styringen med bedriftene og drive aktiv forretningsutvikling gir høyere avkastning enn hva en bred aksjeindeks vil gi.
I am not aware of any other large international fund that has chosen such a strategy for its entire portfolio.
Jeg er ikke kjent med at andre store internasjonale fond har valgt en slik strategi for hele porteføljen sin.
If over time the portfolio were steered towards a smaller number of large strategic ownership stakes, the portfolio's overall risk would rise considerably.
Dersom man over tid styrte porteføljen mot et mindre antall store strategiske eierposisjoner, ville porteføljens samlede risiko stige betraktelig.
Any rational investor would demand a higher expected return if the risk rises.
Enhver rasjonell investor vil forlange høyere forventet avkastning dersom risikoen øker.
A key finding of financial theory is that investors are not automatically compensated for a higher company-specific risk by higher expected returns.
Et sentralt resultat fra finansiell teori er at man ikke får automatisk kompensert for høyere bedriftsspesifikk risiko gjennom høyere forventet avkastning.
If such strategies are to succeed nonetheless, an investor must possess special industry expertise that other alternative dominant groupings of owners do not have.
Skal slike strategier likevel lykkes må man besitte en særlig industriell kompetanse som andre alternative dominerende eiergrupperinger ikke har.
Only then could he hope to increase his return by investing as a major owner.
Først da kan man håpe på at man øker avkastningen ved å gå inn som stor eier.
At the same time, even large ownership positions need to be diversified over different sectors in order to limit the specific sector risk.
Samtidig må selv store eierposisjoner diversifiseres over forskjellige sektorer, for å begrense den spesifikke sektorrisikoen.
This means that an investor needs global industrial top expertise in many different sectors.
Det betyr at man trenger global industriell spisskompetanse om flere ulike sektorer.
Building up and maintaining such expertise would be an arduous task.
En slik kompetanse vil det være svært krevende å bygge opp og beholde.
There are also clear limitations on the amount of capital that can be invested in such strategies.
Det er også klare begrensninger på hvor mye kapital man kan plassere i slike strategier.
Thus, for a fund the size of the Petroleum Fund, there is hardly any alternative to a strategy based on broad diversification of the equity portfolio over a large number of companies in many countries and various sectors.
For et fond av Petroleumfondets størrelse, er det derfor neppe noe alternativ til en strategi basert på bred diversifisering av aksjeporteføljen over et høyt antall bedrifter i mange land og ulike sektorer.
Choosing the percentage of the equity allocation is probably the most important decision in the composition of the benchmark index.
Valg av aksjeandel er sannsynligvis den aller viktigste beslutningen i sammensetningen av referanseindeksen.
The Petroleum Fund bases its choice on the fact that equities yield a higher expected rate of return than fixed-income investments.
Til grunn for Petroleumfondets valg ligger at aksjer gir en forventet høyere avkastning enn obligasjoner.
Historically, it is indisputable that equities have yielded such excess returns.
Historisk er det uomtvistelig at en slik meravkastning på aksjer har vært til stede.
This chart illustrates the average return on equities and bonds in 16 countries from 1900 to 2002.
Denne figuren viser den gjennomsnittlige avkastning på aksjer og obligasjoner i 16 land i perioden 1900 - 2002.
In five of these countries, fixed-income investments yielded a negative return for the period as a whole.
I fem av landene har plassering i obligasjoner gitt negativ avkastning for perioden sett under ett.
These are Belgium, France, Germany, Italy and Japan.
Det er Belgia, Frankrike, Tyskland, Italia og Japan.
The returns were "eaten up" by hyperinflation in the years from the First to the Second World War.
Avkastningen er "spist opp" av hyperinflasjon i årene fra første til etter andre verdenskrig.
Regardless of the country one looks at, equity investments have yielded a relatively high excess return compared with fixed-income investments.
Uansett hvilket land man betrakter, har plassering i aksjer gitt forholdsvis høy meravkastning i forhold til investering i obligasjoner.
The annual excess return was lowest in Denmark and Belgium, with 2.2%, and highest in Australia, with a 6.9% higher return than in the bond market.
Den årlige meravkastningen har vært minst i Danmark og Belgia med 2,2%, og størst i Australia, med 6,9 % høyere avkastning enn i obligasjonsmarkedet.
Equity prices fluctuate more than bond prices.
Prisen på aksjer svinger mer enn prisen på obligasjoner.
Bondholders have a right to fixed interest rate and a repayment of principal at a specified date, before any surplus can be distributed among the owners as a dividend payment or retained earnings in the company.
Obligasjonseierne har krav på å få en fastsatt rente og tilbakebetalt lånet til fastsatt tid, før et eventuelt overskudd kan distribueres mellom eierne som utbyttebetaling eller tilbakeholdt overskudd i bedriften.
The issuers of the fixed-income instruments in the Petroleum Fund's portfolio are usually governments or private issuers, such as companies with high creditworthiness.
Utstederne av obligasjonene som er i Petroleumfondets portefølje er gjerne stater eller private utstedere som for eksempel bedrifter med høy kredittverdighet.
Therefore it is primarily changes in interest rates that lead to changes in bond prices.
Derfor er det først og fremst endringer i rentenivået som fører til at prisene på obligasjoner endres.
A share is actually the sum of the market's expectations of all future dividend payments, discounted to present value.
En aksje er egentlig summen av markedets forventninger til all fremtidig utbyttebetaling, neddiskonotert til dagens verdi.
As everyone knows, this is a highly uncertain and variable quantity, resulting in major fluctuations in market prices.
Som alle vet, er dette en svært usikker og variabel størrelse, noe som gir seg utslag i større svingninger i markedsprisene.
For most investors, uncertainty is an evil.
For de aller fleste investorer er usikkerhet et onde.
A financially rational individual will not invest his savings in shares rather than in interest-bearing instruments without expecting compensation for the added risk he assumes.
Et økonomisk rasjonelt individ vil ikke plassere sine sparepenger i aksjer framfor renteplasseringer uten å forvente en kompensasjon for den ytterligere risiko vedkommende påtar seg.
By its determination of the equity allocation, the Ministry of Finance has taken a position on how high a return risk the Fund's owner is willing to assume to ensure the highest possible long-term return on the Fund's investments.
Gjennom valg av aksjeandel har Finansdepartementet tatt stilling til hvor høy avkastningsrisiko fondets eier er villig til å ta for å sikre høyest mulig langsiktig avkastning på fondets investeringer.
The Ministry of Finance has assumed that the Petroleum Fund will yield a long-term real return of 4%.
Finansdepartementet har lagt til grunn at Petroleumsfondet skal gi en langsiktig realavkastning på 4 %.
As the markets' long-term pricing of shares and bonds stands now, this is a demanding target.
Slik markedenes langsiktige prising av aksjer og obligasjoner er nå, er dette et krevende mål.
In the years 2001-2002, equity prices fell dramatically all over the world.
I årene 2001-2002 falt aksjeprisene kraftig over hele verden.
In years marked by such market performance, a real return of 4% is, of course, unobtainable.
I år da markedsprisene har en slik utvikling, vil man selvsagt ikke få en realavkastning på 4 %.
This is a long-term average target, not a target for every single year.
Dette er et langsiktig gjennomsnittsmål, ikke et mål for hvert enkelt år.