natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Part of this increase can be explained by the fact that Easter this year fell in the second quarter rather than in the first as it did last year.
Nå skyldes nok en del av denne økningen at påsken i år falt i andre kvartal, mens den i fjor falt i første.
Still, the rise in imports has been sharp.
Likevel har importøkningen vært kraftig.
This primarily reflects a continued rise in demand, but it is also a clear sign of the underlying problem of the Norwegian economy, ie that the supply side cannot meet the increase in demand.
Men dette er også et klart tegn på det underliggende problemet i norsk økonomi, nemlig at tilbudssiden ikke klarer å møte den økte etterspørselen.
Our projections now indicate that labour market pressure will continue to grow in the year ahead.
Våre anslag nå viser at presset i arbeidsmarkedet vil tilta ytterligere i løpet av det neste året.
This is, of course, a decisive factor in estimating how long the cyclical upturn can continue.
Dette er selvsagt et avgjørende moment i vurderingen av hvor lenge konjunkturoppgangen kan fortsette.
Given the limitations which must be present in the labour market, the question is not whether the downturn will occur, but when.
Gitt de begrensninger som må være til stede i arbeidsmarkedet, er vel ikke spørsmålet om omslaget kommer, men når.
It is possible that some people may interpret this as "alarmist".
Det er mulig at enkelte vil oppfatte dette som «svartmaling».
I concede that the contrast to times of economic upswing can be great.
Jeg kan være enig i at kontrasten til den hverdagen høykonjunkturen innebærer, kan være stor.
At the same time, I would like to state that the reasoning above is just a description of very simple interrelating economic factors.
Jeg vil samtidig hevde at resonnementene ovenfor kun er en beskrivelse av meget enkle økonomiske sammenhenger.
Anyone these days trying to seek out in-demand services or labourers can confirm this.
Alle som i disse dager søker etterspurte tjenester eller arbeidstakere, kan bekrefte dette.
So, when Norges Bank points out that the potential for high-level growth soon must be exhausted, we are stating nothing less nor more than the obvious.
Når Norges Bank nå påpeker at potensialet for en fortsatt sterk vekst snart må være uttømt, konstaterer vi derfor verken mer eller mindre enn et åpenbart faktum.
Our analyses imply that we must expect, sooner or later, the long-lasting and sharp economic upswing to lead to accelerating price and wage inflation.
Våre analyser har pekt mot at det langvarige og sterke konjunkturoppsvinget før eller senere må forventes å slå ut i økende pris- og kostnadsvekst.
Recent developments are in line, rather than at variance with, the analyses carried out by Norges Bank.
Begivenhetene den senere tid bekrefter - snarere enn avkrefter - de analyser som er gjort i Norges Bank.
That a few people should choose to call them "doomsday prophecies" seems to confirm continued practice of the long tradition concerning the treatment of the bearer of bad tidings.
At så noen velger å kalle disse for "dommedagsprofetier", vitner vel heller om den lange tradisjon som gjør seg gjeldende overfor budbringere med dårlige nyheter.
In the wake of the settlement in the engineering industry in mid-April, settlements in the private sector were reached with fewer complications, insofar as a strike was avoided, than many may have feared would be the case.
Anført av oppgjøret i verkstedindustrien i midten av april gikk oppgjørene i privat sektor kanskje enklere enn mange hadde fryktet, i den forstand at streik ble unngått.
Although not all wage settlements have been finalised, and local settlements have not yet begun, there is little to indicate that the last Inflation Report projections of 5 1/4% wage inflation is too high.
Selv om ikke alle lønnsoppgjør ennå er helt i havn, og de lokale oppgjørene ikke er påbegynt, er det få forhold som tyder på at vårt anslag på lønnsveksten fra forrige inflasjonsrapport på 51/4 prosent skulle være for høyt.
Many people have suggested that wage increases for the year were unexpectedly high.
Mange har gitt uttrykk for at årets tillegg ble uventet store.
It has been a long time since we last experienced general wage increases of 10 000 or more.
Det er lenge siden vi har sett generelle lønnstillegg på 10 000 kroner eller mer.
As I see it, however, this is not at all surprising.
Etter mitt syn er imidlertid dette slett ikke overraskende.
In the light of historical data on wage formation in Norway, the trend is rather in line with expectations.
Fra de erfaringer vi har med lønnsdannelsen i Norge er utviklingen snarere i samsvar med forventningene.
To support this view, I would like to present to a chart showing Norges Bank's projections for wage growth over the past five years against projections from Statistics Norway and the Ministry of Finance.
For å understøtte dette, har jeg lyst til å vise en figur som viser Norges Banks anslag for lønnsveksten de siste fem årene sammen med anslag fra Statistisk sentralbyrå og Finansdepartementet.
For all institutions, projections were made in December of the year preceding the forecast year.
For alle institusjonene er anslagene gitt i desember året før prognoseåret.
Our projections are based on experience of how fundamental economic factors, such as unemployment trends, productivity, and business sector profitability, influence wage growth.
Våre anslag er basert på erfaringer for hvordan grunnleggende økonomiske forhold, som utviklingen i arbeidsledigheten, produktiviteten og lønnsomheten i næringslivet, påvirker lønnsveksten.
As we see here, Norges Bank's projections seem to be rather close to the mark, and we are closer to actual movements than any of the other institutions.
Som vi ser synes Norges Banks anslag å ha truffet rimelig bra, og vi er nærmere den faktiske utviklingen enn noen av de øvrige institusjoner.
But common to the projections of all institutions are expectations of accelerating wage growth.
Men alle institusjonene har det til felles at tiltakende lønnsvekst har vært ventet.
I think this chart illustrates an important point: The increasing wage growth we are currently seeing is primarily due to the economic policy that has been conducted in recent years, and is now creating pressure in the labour market.
Jeg synes denne figuren illustrerer et vesentlig poeng: Forklaringen på at vi nå ser en tiltakende lønnsvekst ligger først og fremst i den økonomiske politikk som har vært ført de siste årene, og som nå skaper press i arbeidsmarkedet.
So there is no reason for surprise.
Og det er altså ingen grunn til å være overrasket.
Division of responsibility for economic policy
Ansvarsdelingen i den økonomiske politikken
Monetary and exchange rate policy is geared towards maintaining a stable exchange rate against European currencies, while fiscal policy has the main responsibility for ensuring a stable development in aggregate demand.
Samtidig skal penge- og valutapolitikken sørge for stabil valutakurs mot europeiske valutaer, mens finanspolitikken har hovedansvaret for å sikre en stabil utvikling i samlet etterspørsel.
If the division of responsibility for economic policy is to operate according to intention, however, it is crucial that all policy components function as they are intended to.
For at ansvarsdelingen i den økonomiske politikken skal virke etter hensikten, er det imidlertid kritisk at alle deler av politikken fungerer etter forutsetningene.
In the interests of achieving balanced economic growth, a successful interaction between all the different economic policy elements is necessary.
Hensynet til en balansert økonomisk utvikling krever et vellykket samspill mellom alle de ulike elementene i den økonomiske politikken.
I would go so far as to assert that in this respect Norges Bank has delivered according to expectations.
For Norges Banks del vil jeg driste meg til den påstand at vi i denne sammenheng har levert etter forutsetningene.
Despite some turbulent periods in the foreign exchange market, the krone exchange rate has remained reasonably stable over the past six or seven years viewed as a whole.
Til tross for enkelte turbulente perioder i valutamarkedet, har valutakursen vært rimelig stabil når man ser de siste seks-syv årene under ett.
Nevertheless, the current monetary policy framework has made the tasks of the other components of our economic policy more difficult.
Ikke desto mindre har dette vanskeliggjort oppgaven for de øvrige elementene i den økonomiske politikken.
When interest rates have to be used to keep the krone exchange rate stable in relation to European currencies, we normally end up with about the same interest level as the anchor countries.
Når renten må brukes til å holde valutakursen stabil i forhold til europeiske valutaer, vil vi normalt ende opp med omtrent samme rentenivå som ankerlandene.
Interest rates in Norway will therefore not be determined by domestic economic conditions, but will be adapted to the economic situation of the anchor countries.
Renten i Norge vil derfor ikke være bestemt ut fra innenlandske økonomiske forhold, men være tilpasset forholdene i ankerlandenes økonomier.
In continental Europe, interest rates are currently geared to fairly high unemployment and low capacity utilisation, particularly in Germany and France.
I kontinental-Europa er renten for tiden innrettet ut fra til dels betydelig ledighet og lav kapasitetsutnytting, spesielt i Tyskland og Frankrike.
The effect is naturally transmitted to us.
Dette smitter selvsagt over på oss.
Norwegian interest rates have basically fallen since the early 1990s, resulting in credit growth and escalating housing prices.
Den norske renten har stort sett falt siden begynnelsen av 1990-tallet, noe vi nå ser resultater av i kredittveksten og i sterkt økende boligpriser.
An expansive monetary policy would not necessarily have been a problem in today's situation if fiscal policy had been designed to neutralise these effects.
Nå ville ikke nødvendigvis en ekspansiv pengepolitikk ha vært noe problem i dagens situasjon dersom finanspolitikken hadde vært innrettet med sikte på å nøytralisere disse virkningene.
But to date fiscal policy has not delivered according to expectations.
Men finanspolitikken har så langt ikke levert etter forutsetningene.
The central government budget adopted for 1998 reflects the fact that fiscal policy has shifted from being contractionary to virtually neutral this year.
Det vedtatte statsbudsjett for 1998 innebærer at finanspolitikken har skiftet fra å være kontraktiv til å virke tilnærmet nøytral i år.
Fiscal policy did not have any particular tightening effect in 1997 either.
Heller ikke i 1997 virket finanspolitikken særlig innstrammende.
Our assessment in autumn of 1997 was that a tightening of fiscal policy corresponding to about 1½ per cent of mainland GDP would be necessary to bring the growth rate of the economy down to the underlying trend growth of production capacity.
Vår vurdering i fjor høst var at en innstramming i finanspolitikken tilsvarende om lag 11/2 prosent av BNP for Fastlands-Norge var nødvendig for å bringe veksttakten i økonomien ned mot den underliggende trendmessige veksten i produksjonskapasiteten.
Now, in the Revised National Budget, the Government has acknowledged the need to tighten economic policy.
Nå har Regjeringen i Revidert Nasjonalbudsjett tilkjennegitt nødvendigheten av innstrammingstiltak i den økonomiske politikken.
Despite this, the Revised National Budget does not contain tightening measures of a nature and scope that will effectively damp the pressure in the economy.
Til tross for dette inneholder ikke Revidert Nasjonalbudsjett innstrammingstiltak av en karakter og en størrelsesorden som effektivt demper presset i økonomien.
If fiscal policy is really to be used for stabilisation purposes, this discrepancy between words and action does not seem very appropriate.
Dersom finanspolitikken virkelig skal brukes i stabiliseringsøyemed, virker denne avstanden mellom ord og handling lite formålstjenlig.
Many people will maintain that the undeniably tight fiscal policy of recent years has in fact been an impressive piece of work in view of the large sums of money that have flowed into the Treasury.
Mange vil hevde at den tross alt stramme finanspolitikken de siste årene har vært et imponerende stykke arbeid gitt de store inntektene som har strømmet inn i statskassen.
From a political point of view this may well be true, but the tendency we are now seeing in the Norwegian economy indicates that fiscal policy has still not been tight enough.
Ut fra et politisk synspunkt kan det godt være tilfelle, men utviklingen vi nå er i ferd med å se i norsk økonomi tyder på at finanspolitikken likevel ikke har vært tilstrekkelig stram.
What will the future bring
Hva bringer fremtiden
The principal objective of economic policy is to provide a permanent basis for sustainable economic growth and full employment.
Hovedmålene for den økonomiske politikken er å sikre et varig grunnlag for en bærekraftig økonomisk vekst og full sysselsetting.
Very few would disagree on this point.
Dette er det vel få som er uenige i.
A challenge in this respect is the one we will face in a few years time, when oil revenues begin to decline and in due course come to an end.
Et hovedanliggende i denne sammenheng er de utfordringer vi vil bli stilt overfor når oljeinntektene om noen år begynner og avta og etter hvert tar helt slutt.
It will be essential for us to have a competitive industrial sector then, in order to have something to live off.
Da må vi ha et konkurransedyktig næringsliv for å ha noe å leve av.
This does not necessarily mean that it is our present non-oil sectors which will have to sustain the nation 20-30 years from now.
Dette innebærer ikke nødvendigvis at det er dagens fastlandsnæringer som skal bære nasjonen om 20-30 år.
In all probability changes will - and should - take place in our industrial sector between now and then.
Med all sannsynlighet vil det - og bør det - skje endringer i næringsstrukturen fram til da.
Consequently the question arises as to whether it is advisable to focus as strongly on short-term cost competitiveness as we have done, particularly if this results in strong fluctuations in the economy.
På denne bakgrunn kan en reise spørsmål om det er hensiktsmessig å fokusere så sterkt på den kortsiktige kostnadsmessige konkurranseevnen som vi har gjort, særlig dersom dette resulterer i store svingninger i økonomien.
Perhaps it would be more appropriate to orient our overall economic policy more towards avoiding such fluctuations.
Kanskje ville det være mer hensiktsmessig å innrette den samlede økonomiske politikken i større grad mot å unngå slike svingninger.
In its most recent inflation reports, Norges Bank has pointed out that, sooner or later, the strong growth in the Norwegian economy will inevitably give way to more normal growth rates, or at worst stagnation.
I de siste inflasjonsrapportene har Norges Bank pekt på at den sterke veksten i norsk økonomi før eller senere må avløses av mer normale vekstrater, eller i verste fall stagnasjon.
Our models indicate that a turnaround of this nature may occur at about the turn of the century.
Våre modeller indikerer at et slikt omslag kan komme rundt århundreskiftet.
- First, I would contend that major fluctuations in the economy lead to higher average unemployment than that which results if economic growth is more even.
- For det første vil jeg hevde at store svingninger i økonomien medfører høyere gjennomsnittlig arbeidsledighet enn dersom veksten i økonomien er mer jevn.
Two factors in particular underpin this claim.
Det er særlig to forhold som bygger opp under et slikt utsagn.
First, wage formation is not symmetrical at different unemployment levels.
Det første forholdet har sammenheng med at lønnsdannelsen ikke er symmetrisk for ulike nivåer på arbeidsledigheten.
In the current situation, with strong pressure in the labour market and relatively low unemployment, experience shows that a relatively moderate decline in unemployment will result in a sharp increase in real wages.
I dagens situasjon med sterkt press i arbeidsmarkedet og relativt lav ledighet, vil en forholdsvis moderat nedgang i arbeidsledigheten erfaringsmessig innebære en kraftig økning i reallønningene.
If the pressure is great enough, real wages will increase over and beyond what is sustainable a few years ahead.
Blir presset stort nok, vil reallønningene øke utover det som er opprettholdbart på noen års sikt.
This will in due course result in an economic downturn, with unemployment rising again and wage growth slowing.
Dette vil etter hvert føre til et konjunkturomslag hvor arbeidsledigheten øker igjen, og lønnsveksten avtar.
Given that there is a path for equilibrium real wages which the economy is pressed back to, the result will be a period of high unemployment and more moderate wage growth.
Gitt at det finnes en bane for likevektsreallønnen som økonomien tvinges tilbake til, vil resultatet bli en periode med høyere ledighet og mer moderat lønnsvekst.
But because wage growth will be dampened less when unemployment rises, the period of high unemployment will last longer than the period of low unemployment before equilibrium is reestablished in the economy.
Men fordi lønnsveksten avdempes mindre ved økende ledighet, innebærer dette at perioden med høy ledighet vil vare lenger enn perioden med lav ledighet før likevekten i økonomien er gjenopprettet.
Experience also shows that whereas unemployment increases rapidly during an economic downturn, it takes considerably longer to bring unemployment down again when a turnaround occurs.
I tillegg viser erfaringene at mens arbeidsledigheten øker raskt i en nedgangskonjunktur, tar det betydelig lengre tid å få ledigheten ned igjen når konjunkturene snur.
We tend to say that it is easier for unemployment to go up than down.
En sier gjerne at ledigheten går lettere opp enn ned.
There is some connection with the so-called hysteresis effects we know exist in the labour market.
Dette har blant annet sammenheng med de såkalte hysterese-effekter vi vet er til stede i arbeidsmarkedet.
High unemployment may, for example, trigger various selection mechanisms in the labour market, with the result that unemployment takes on a more permanent nature for certain groups.
Høy ledighet vil blant annet kunne sette i gang forskjellige utsorteringsmekanismer i arbeidsmarkedet, slik at arbeidsløsheten antar en mer varig karakter for visse grupper.
- Second, a swift, strong upturn can easily lead to overinvestment and unsound investment.
- For det andre kan en for rask og sterk oppgang lett føre til over- og feilinvesteringer.
We do not have to go back more than a decade to see clear examples of this.
Vi skal ikke lenger enn et tiår tilbake for å finne klare eksempler på dette.
Exaggerated faith in the future may lead to unsound investments which, when the turnaround comes, may lead in their turn to profitability problems and a shedding of jobs, which exacerbates the downturn.
Overdreven tro på fremtiden vil kunne føre til feilinvesteringer som i sin tur, når konjunkturene snur, kan føre til lønnsomhetsproblemer og en avskalling av arbeidsplasser som ytterligere forsterker nedgangen.
This is what we saw at the beginning of the 1990s.
Det var dette vi så i begynnelsen av tiåret.
- My third argument is linked to inflation.
- Mitt tredje argument er knyttet til inflasjonen.
In previous episodes of overheating, what has normally happened is that inflation was the last to take off, and then only after everything else had gone very wrong.
I de tidligere episodene med overoppheting vi har hatt, har det gjerne vært slik at inflasjonen er det siste som tar av, og først når alt annet har gått ordentlig galt.
On the other hand, inflation is difficult to bring down again, and it has claimed some fairly significant victims once it has reached a high level.
Til gjengjeld er inflasjonen vanskelig å få ned igjen, og det har tildels krevet store ofre, når den først har kommet opp på et høyt nivå.
In addition to the factors I have discussed above, economic fluctuations may create problems for the financial sector.
I tillegg til de momentene jeg hittil har nevnt, vil svingninger i økonomien kunne skape problemer for finansiell sektor.
The high lending growth of recent years - including the traditionally loss-prone industries such as property management, retail trade and hotels and restaurants - calls to mind the previous economic upturn, when the fluctuations in the Norwegian economy had serious consequences for the financial sector.
Den senere tids høye utlånsvekst - blant annet til tradisjonelt tapsutsatte næringer som eiendomsdrift, varehandel samt hotell og restaurantdrift - gir assosiasjoner til forrige høykonjunktur, da svingningene i norsk økonomi fikk alvorlige konsekvenser for finansiell sektor.
Statistics on commercial building starts show that both growth and level of activity are approaching the peak of the 1980s.
Byggearealstatistikken for igangsatte næringsbygg viser at både aktivitetsveksten og -nivået er nær toppnivået fra 1980-årene.
The figures are of course influenced by the construction of the new international airport at Gardermoen, and the new National Hospital, but building starts in the industries mentioned above also show a very high growth rate.
Tallene er riktignok påvirket av byggingen av ny hovedflyplass på Gardermoen og nytt Rikshospital, men igangsettingen i de nettopp nevnte næringer viser også meget høy vekst.
During the previous upturn we saw that excessive optimism led to overinvestment, which in turn resulted in a sharp slowdown in the years immediately following.
I forrige høykonjunktur så vi at overdreven optimisme førte til overinvesteringer, som igjen resulterte i en kraftig oppbremsing i årene som fulgte.
Our experience from last time indicates that lending by financial institutions should be very conservative in such a market.
Erfaringene fra den gang tilsier at finansinstitusjonenes långivning bør være meget konservativ i et slikt marked.
However, there are also important differences between today's situation and the peak of the 1980s.
Det er imidlertid også viktige forskjeller mellom dagens situasjon og høykonjunkturen på 1980-tallet.
What is different this time is that growth in household debt has been approximately on a level with growth in disposable income, and in recent years households have had positive net investment in financial assets.
Til forskjell fra den gang har veksten i husholdningenes gjeld vært om lag på linje med veksten i disponibel inntekt, og husholdningene har de siste årene hatt positive netto finansinvesteringer.
This, in conjunction with substantial revaluation gains, has resulted in an appreciable increase in financial wealth.
Sammen med betydelige omvurderingsgevinster har dette resultert i at den finansielle formuen har økt markert.
Households' financial position - viewed as a whole - has thus improved considerably since the end of the 1980s.
Husholdningenes finansielle stilling - sett under ett - har dermed bedret seg betydelig siden slutten av 1980-årene.
For most households, however, a stable labour market trend is the most important factor for sustaining debt-servicing capacity.
For de fleste husholdninger er imidlertid en stabil utvikling på arbeidsmarkedet den viktigste faktoren for å opprettholde gjeldsbetjeningsevnen.
For the financial sector, the strong growth in credit represents a major challenge in a number of respects.
For finansiell sektor representerer den kraftige kredittveksten en betydelig utfordring på flere områder.
Bank balances show that lending growth has resulted in a lower core capital ratio, because earnings have not been high enough to accommodate the strong growth in lending.
Bankenes balanser viser at utlånsveksten har resultert i lavere kjernekapitaldekning, fordi inntjeningen ikke har vært god nok til å møte den sterke utlånsveksten.
In the short term this does not represent a very great problem.
På kort sikt representerer ikke dette noe stort problem.
Banks' average capital adequacy is still satisfactory.
Gjennomsnittlig kapitaldekning i bankene er fortsatt god.