natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The effects of high oil prices on the Norwegian economy are mixed.
Effekten på norsk økonomi av høy oljepris er sammensatt.
Lower external demand will have a negative impact on some Norwegian manufacturing sectors.
Lavere etterspørsel ute vil virke negativt for deler av norsk industri.
The allocations to the Government Petroleum Fund will be higher.
Avsetningen til Statens petroleumsfond vil bli større.
The additional central government foreign exchange revenues as a result of high oil prices will be invested in foreign securities through the Government Petroleum Fund.
De økte valutainntektene til staten som følge av høy oljepris blir investert i utenlandske verdipapirer gjennom Statens petroleumsfond.
Moreover, oil companies probably hold a large share of their cash surplus in foreign currency.
Dessuten beholder trolig oljeselskapene en stor del av sitt kontantoverskudd i utenlandsk valuta.
In addition, high import growth will contribute to reducing the current account surplus.
Høy importvekst vil i tillegg bidra til å redusere overskuddet på driftsbalansen.
The projections for potential output are uncertain.
Anslagene for utviklingen i produksjonspotensialet er usikre.
We have assumed that potential output will show stronger-than-normal growth this year.
Vi har lagt til grunn at produksjonspotensialet øker mer enn normalt i år.
If productivity growth remains high for a longer period than projected, this may contribute to keeping down inflation.
Holder produktivitetsveksten seg høy lengre enn anslått, kan det bidra til å holde prisveksten nede.
Assessment
Avveiing
The objective of monetary policy is inflation of 2½ per cent over time.
Siktemålet for pengepolitikken er at inflasjonen over tid skal være 2½ prosent.
At present, inflation is considerably lower than this.
Dagens inflasjon er vesentlig lavere enn dette.
The key rate is therefore low.
Styringsrenten er derfor lav.
In the conduct of monetary policy emphasis is also placed on avoiding imbalances in the real economy.
I pengepolitikken legges det også vekt på å unngå ubalanser i realøkonomien.
Growth in the Norwegian economy is now high and household demand is rising sharply.
Veksten i norsk økonomi er nå høy, og husholdningenes etterspørsel vokser sterkt.
Housing investment is rising at a faster pace than projected earlier.
Boliginvesteringene øker mer enn tidligere anslått.
Developments in credit have given ambiguous signals to interest rate setting.
Utviklingen i kreditten har gitt tvetydige signaler til rentesettingen.
Enterprises have reduced their debt over a period, but this trend now seems to have been reversed.
Bedriftene har i en periode bygget ned sin gjeld, men denne utviklingen ser nå ut til å ha snudd.
Growth in household borrowing is strong.
Husholdningenes lånevekst er sterk.
It is the assessment of the Executive Board that the projections for economic developments imply a sight deposit rate in the interval 1¼ -2¼ per cent in mid-March 2005.
Hovedstyrets vurdering er at anslagene for den økonomiske utviklingen tilsier en foliorente i intervallet 1¼ - 2¼ prosent i midten av mars 2005.
The Executive Board did not see any clear alternatives to leaving the interest rate unchanged.
Hovedstyret så denne gangen ikke noen klare alternativer til å holde renten uendret.
The Executive Board has weighed the objective of bringing inflation back to target and stabilising inflation expectations against the risk that output growth may eventually be too high.
Vi har avveid på den ene siden hensynet til å bringe inflasjonen tilbake til målet og til stabile inflasjonsforventninger og på den andre siden risikoen for at veksten i produksjonen etter hvert kan bli for sterk.
Charts - monetary policy meeting (1007 kB) (Store the file, call it up in PowerPoint, and then double-click on individual charts in order to gain access to the underlying data.)
Figurer 3. november 2004 (852 kB) (Hvis du lagrer filen og henter den inn i PowerPoint kan du ved å dobbeltklikke på figurene få frem tallene bak figurene.)
Charts - monetary policy meeting (169 kB)
Figurer 3. november 2004 (173 kB)
13 December
13. desember
Charts in PowerPoint (1 048 kB)
Figurer i PowerPoint (1 039 kB)
Charts in PDF-format (153 kB)
Figurer i pdf-format (153 kB)
1 November
1. november
Charts in PowerPoint (792 kB)
Figurer i PowerPoint (769 kB)
Charts in PDF-format (121 kB)
Figurer i pdf-format (119kB
27 September
27. september
Charts in PowerPoint (829 kB)
Figurer i PowerPoint (823 kB)
Charts in PDF-format (150 kB)
Figurer i pdf-format (149 kB
16 August
16. august
Charts in PowerPoint (685 kB)
Figurer i PowerPoint (702 kB)
Charts in PDF-format (108 kB)
Figurer i pdf-format (108 kB
29 June
29. juni
Charts in PowerPoint (809 kB)
Figurer i PowerPoint (798 kB)
Charts in PDF-format (138 kB)
Figurer i pdf-format (142 kB
Inflation Report 2/2006
Inflasjonsrapport 2/2006
31 May
31. mai
Charts in PowerPoint (872 kB)
Figurer i PowerPoint (1 039 kB)
Charts in PDF-format (143 kB)
Figurer i pdf-format (153 kB
26 April
26. april
Charts in PowerPoint (922 kB)
Figurer i PowerPoint (830 kB)
Charts in PDF-format (170 kB)
Figurer i pdf-format (140 kB
16 March
16. mars
Charts in PowerPoint (977 kB)
Figurer i PowerPoint (968 kB)
Charts in PDF-format (168 kB)
Figurer i pdf-format (165 kB
Inflation Report 1/2006
Inflasjonsrapport 1/2006
25 January
25. januar
Charts in PowerPoint (646 kB)
Figurer i PowerPoint (599 kB)
Charts in PDF-format (113 kB)
Figurer i pdf-format (107 kB
In February, Norges Bank will purchase foreign exchange equivalent to NOK 490 million per day for the Government Pension Fund – Global.
Norges Bank vil i februar kjøpe valuta tilsvarende 490 millioner kroner per dag til Statens pensjonsfond – Utland.
C. 1000
Om lag 1000
The first known Norwegian coin is a penny attributed to Olav Tryggvason, around the year 1000.
Den første norske mynten vi kjenner til, er ein penning som blir tilskrive Olav Tryggvason omkring år 1000.
Minting of coins was a royal monopoly.
Preging av myntar har vore ein einerett tillagd kongen.
For long periods no coins were minted in Norway, and monetary needs were then satisfied through import of foreign coins.
I lange periodar vart det ikkje slege mynt i Noreg, og behovet vart då tilfredsstilt gjennom import av framand mynt.
1628
1628
4 mark, 1678
4 mark, 1678
A mint was established in Christiania (now Oslo), using silver from the mines and works at Kongsberg.
Det vart etablert myntverk i Christiania, basert på sølv frå gruvene og sølvverket på Kongsberg.
As a memento of that era we still have Myntgaten (Mint Street) in Oslo, c. 100 metres from the site of the royal mint.
Som eit minne frå den tida har vi framleis Myntgata i Oslo, om lag 100 meter frå den staden "Mynten" låg.
1686
1686
Coin production was moved to Kongsberg, where the Mint of Norway (Det Norske Myntverket) is still located, Nybrofossen.
Myntproduksjonen vart flytt til Kongsberg, der "Det Norske Myntverket" den dag i dag ligg ved Nybrofossen.
1695
1695
The first Norwegian banknotes.
Dei første norske "setlane" kom tidleg i europeisk samanheng.
Møhlen could not meet the demands and went bankrupt.
Møhlen kunne ikkje innfri desse krava raskt nok og gjekk konkurs.
5 Rigsdaler Courant, 1790
5 Rigsdaler Courant, 1790
The first issuing bank in Denmark-Norway was established: the Assignations-, Vexel- og Laanebanken - also called the Courantbanken (after the name of the current coin of the realm, Rigsdaler Dansk Courant).
Den første setelbanken i Danmark/Noreg blir oppretta: Assignations-, Vexel- og Laanebanken – også kalla Courantbanken (etter den då gjeldande mynten: Rigsdaler Dansk Courant).
It was a private bank, but subject to royal regulation.
Han var privat, men med eit regelverk utferda av kongen.
Apart from issuing notes, it also lent money to the government.
Ut over å utferde setlar, lånte banken også pengar til staten.
There was, however, no restriction on the quantity of notes issued, and far too many were put into circulation.
Men det var inga avgrensing på setelutferdinga, og det vart utferda altfor mange.
In 1745 the bank had to abandon redemption in silver, and the value of the notes fell.
I 1745 måtte banken halde opp med å løyse inn setlane i sølv, og verdien fall.
That the state took over the bank in 1773 and continued using it to finance the Treasury was not a great help.
Det hjelpte ikkje at staten i 1773 overtok banken og heldt fram med å bruke han til å finansiere statskassen.
1791 and 1799
1791 og 1799
In order to clean up the monetary system, in 1791 a new issuing bank was founded, Den Danske og Norske Speciebank, with regulations that were ahead of their time - and three branches in Norway.
For å ordne opp i pengesystemet vart det i 1791 danna ein ny setelbank, Den Danske og Norske Speciebank, med eit framsynt regelverk – og 3 filialar i Noreg.
The regulations did not help, however, as the government used this bank as well to finance its expenditure.
Reglane hjelpte ikkje, staten brukte også denne til å finansiere utgiftene sine.
In 1799 it was replaced by the Deposito-Cassen, but the same policy continued.
Han vart avløyst av Deposito-Cassen i 1799, men den same politikken heldt fram.
1813
1813
"The state bank collapse" is what the Danes still call the events in connection with the foundation of the Rigsbanken as a new issuing bank on 5 January 1813, in order to put Danmark's monetary house in order.
"Statsbankerotten" er vorte ståande som nemning i Danmark for hendingane i samband med at Rigsbanken vart oppretta som ny setelbank 5. januar 1813 for å få orden på pengevesenet.
For simultaneously with the establishment of the bank, the currency was sharply depreciated.
Samstundes som banken vart oppretta, vart nemleg pengeverdien skriven dramatisk ned.
The Rigsbanken, too, was used to finance the government.
Men også Rigsbanken vart brukt til å finansiere staten.
Norway was now as good as separated from Denmark, under Prince Christian Frederick as viceroy.
Noreg var no så godt som skilt frå Danmark, og prins Christian Fredrik hadde ansvaret for å leie statsstyret.
There were bad harvests, and the state was short of money.
Det var uår og statsinntektene svikta.
To raise revenues he issued his own currency, the so-called "Prince's Notes", to supplement the notes from the Rigsbanken branch in Christiania.
For å skaffe staten midlar fekk han utferda setlar i eigen regi, dei såkalla "prinsesetlane", i tillegg til setlar frå Rigsbankens filial i Christiania.
After Norway passed under Swedish control in autumn 1814, Carl Johan (Marshal Bernadotte) of Sweden regarded them as false, and declared that possessors of such notes would be treated as counterfeiters.
Desse prinsesetlane såg Carl Johan av Sverige på som setelfalskneri, og erklærte at dei som sat inne med dei, skulle reknast som falsknarar.
For a while the Courantbanken's notes, the Assignation certificates, the Treasury certificates, the Rigsbanken's notes and the Prince's Notes all circulated together, to general confusion.
Ei stund sirkulerte både Courantbanksetlar, Assignationsbevis, Skattkamerbevis, Rigsbanksetlar og prinsesetlar om ein annan, til hovudbry og forvirring.
1814
1814
After a fierce debate, the Norwegian Constituent Assembly of spring 1814 passed the so-called "Eidsvold Guarantee" by 79 to 29: the Rigsbanken was to issue 14 million rigsdalers in new notes - and the Assembly guaranteed the rate personally.
Grunnlovsforsamlinga vedtok etter hissig debatt med 79 mot 29 stemmer den såkalla "Eidsvoldsgarantien": Rigsbanken skulle få utferde 14 millionar rigsdaler i nye setlar – og forsamlinga garanterte personleg for kursen.
Minister Carsten Tank called the decision a national catastrophe and resigned.
Statsråd Karsten Thank kalla vedtaket ei nasjonal ulukke og gjekk av.
He was proved right: the guarantee was a broken reed.
Han fekk rett: garantien var ikkje eit løfte som vart gjeve, men eit løfte som vart brote.
But in the light of the experience of the issuing banks described above, it was hardly strange that the framers of the Constitution emphasised that a future Norwegian bank "should not advance monies to the State", that is, not lend to the government.
Det er elles etter dei erfaringane ein hadde med setelbankar som er nemnde framom, ikkje underleg at mennene på Eidsvoll la avgjerande vekt på at Noregs Bank "ikkje skulle stå i forskot til staten", dvs. ikkje låne staten pengar.
1816
1816
The monetary unit was to be the speciedaler (rixdollar), divided into 120 skillings or five ort ("rigsort") of 24 skillings each.
Pengeeininga skulle vere speciedalar, delt i 120 skilling eller 5 ort ("rigsort") a 24 skilling.
The bank's silver fund of two million rixdollars was in principle to be obtained by voluntary subscription, but this was a huge fiasco.
Bankens sølvfond på 2 millionar speciedalar skulle i utgangspunktet skaffast ved frivillig teikning, men dette vart ein gedigen fiasko.
Over the subsequent years, therefore, the fund had to be financed by compulsory levies of coin or noble metals - the so-called "silver tax".
Fondet måtte derfor gjennom dei etterfølgjande åra drivast inn ved tvungne innskot som skulle betalast med mynt eller edelt metall - den såkalla "Sølvskatten".
Share certificates were issued for the contributions.
For innskota vart det utferda aksjebrev.
The Storting had resolved that the headquarters would be located in Christiania if the silver fund could be created by voluntary subscription - if not, it would be sited in Trondheim with district offices in Christiania, Bergen and Kristiansand.
Stortinget hadde vedteke at hovudsetet skulle leggjast til Oslo dersom sølvfondet kunne reisast ved frivillig aksjeteikning – i motsett fall skulle det plasserast i Trondheim med avdelingskontor i Oslo, Bergen og Kristiansand.
1817
1817
The latter turned out to be the case.
Det siste vart altså tilfellet.
The operation started up in small, leased premises in the Stiftsgaarden, Trondheim's old gubernatorial residence, in January 1817.
Verksemda opna i små, leigde lokale i Stiftsgaarden i januar 1817.
Opening hours were one hour every day for exchange of notes, two hours for disbursement of loans and dividend on the shares.
Opningstida var ein time dagleg for setelombyte, to timar for utbetaling av lån og aksjeutbyte.
The first year the notes were printed in Christiania and transported to Trondheim for numbering and signing, a journey of 12 days.
Setlane vart dei første åra trykte i Christiania, og måtte fraktast til Trondheim for å nummererast og underskrivast, ein transport som tok 12 dagar.
1818
1818
The rixdollar note was supposed to correspond to "one Cologne mark of fine silver", that is, 233.85 grams, and to be freely redeemable for silver in 1819.
233,85 gram, og det var meininga at han skulle bli fritt innløyseleg mot sølv i 1819.
In the period after the establishment of Norges Bank, however, the dollar fell in value, and by Act of 13 August 1818, the right of redemption was suspended.
Men dalaren hadde falle i verdi i perioden etter at Noregs Bank vart oppretta, og ved lov av 13. august 1818 vart innløysingsplikta suspendert.
The rate fell further after that.
Valutakursen fall deretter vidare.
1823
1823
On November 15, 1822 the Storting resolved that silver redemption at rates below the previously decided par value should begin from January 1, 1823.
Stortinget vedtok 15. november 1822 at sølvinnveksling til kurs under den tidlegare vedtekne pariverdien skulle starte frå 1.1.1823.
An interval for silver redemption was fixed, which was gradually adjusted nearer par until 1842.
Det vart etablert eit intervall for sølvinnvekslingskursen, som vart justert nærare pari etter kvart, fram mot 1842.
1842
1842
The rixdollar was finally pegged to silver at par in April 1842.
Speciedalaren blir omsider knytt til sølv til pari kurs i april 1842.
In the Money Act that became law on 4 June 1873, the Storting decided to go onto the gold standard and to use the terms krone and øre in parallel with daler and skilling, one rixdollar equal to four kroner.
Stortinget vedtok i pengelova som vart sanksjonert 4. juni 1873 å gå over til gullstandard og bruke nemninga kroner og øre saman med dalar og skilling, der 1 speciedalar = 4 kroner.
The silver was replaced by the gold standard from 1 January 1874.
Sølvstandarden vart avløyst av gullstandard frå nyttår 1874.
The gold standard had been recommended by an international money conference in Paris in 1867, in which Norway also participated.
Gullstandard hadde vorte tilrådd av ein internasjonal pengekonferanse i Paris i 1867 der også Noreg tok del.
The intention was partly to achieve a more stable money value - gold was regarded as more solid than silver - and partly to achieve an international system based on fixed exchange rates vis-à-vis gold.
Føremålet var dels å få ein meir stabil pengeverdi (gull vart rekna som sikrare enn sølv), dels å få eit internasjonalt system med faste valutakursar overfor gull.
This was done to prepare for Norway's entry, on 16 October that year, into the Scandinavian Mint Union.
Dette var ei førebuing til at Noreg 16. oktober same år gjekk inn i den skandinaviske myntunionen.
This union had been established between Denmark and Sweden in 1873 on the recommendation of a joint commission (in which Norway participated) to establish a common Scandinavian coin based on gold.
Unionen var etablert mellom Danmark og Sverige i 1873 etter framlegg frå ein felleskommisjon (der også Noreg tok del) om å etablere ei felles skandinavisk mynteining basert på gull.
It meant that the other countries' coins were to be legal tender on the same basis as those struck at home.
Han gjekk ut på at mynt frå dei andre landa skulle vere gjeldande mynt på linje med mynt prega heime i dei enkelte landa.
The union functioned until 1914; thereafter it lacked all practical significance, but was not formally abolished until 1972.
Unionen fungerte til 1914.
1892
1892
A new law governing Norges Bank became law on 23 April 1892.
Ny lov om Noregs Bank vart sanksjonert 23. april 1892.
1897, 1906
1897, 1906
Bankplassen 4, Norges Bank's offices 1906-1986.
Bankplassen 4 var Noregs Bank sitt hovudkontor 1906-1986.
On 1 January 1897 the seat of Norges Bank was moved to Kristiania (Oslo), and in 1906 a new headquarters building on Bankplassen was opened - for 80 employees including the workers in the banknote printing plant.
Den 1. januar 1897 vart hovudsetet flytt til Oslo, og i 1906 vart ein ny hovudsetebygning på Bankplassen teken i bruk - av 80 tilsette inklusive dei som arbeidde i seteltrykkjeriet.
1914-18
1914-18
The duty to redeem for gold was suspended on 5 August 1914 and the krone floated.
Gullinnløysingsplikta blei mellombels oppheva 5.8.1914 og krona fekk dermed flyte.
Export of gold and silver was prohibited.
Det kom forbod mot utførsel av gull og sølv.
During the war the volume of notes increased fourfold, but the krone nevertheless appreciated - in consequence of the sharp rise in revenues generated by the merchant marine.
Setelmengda vart firedobla under krigstida, likevel steig kroneverdien – som følgje av sterk vekst i handelsflåten sine fraktinntekter.
Gold redemption was reintroduced in 1916, but because the notes were now worth more than the official gold rate, in April 1916 the bank was exempted from the duty to buy in gold for the notes.
Gullinnløysing blei på nytt innførd i mars 1916, men fordi setlane var meir verde enn den offisielle kursen mot gull, vart banken friteken for plikta til å kjøpe gull mot å levere ut setlar i april same år.
1920
1920
Gold redemption was suspended yet again on 19 March 1920.
Gullinnløysinga blir oppheva att, 19. mars 1920.
Inflation and a high volume of imports led to a crisis of confidence in the krone and a sharp fall in its value.
Inflasjon og stor vareimport etter krigen førde til at krona miste tillit og fall kraftig i verdi.
The "par policy" led to a rise in the rate, and by 1926 the krone was par with the pound sterling.
"Paripolitikken" førde til kursstiging, og i 1926 var krona i pari mot pund.
1928
1928
The krone was pegged to gold at par on 1 May and gold redemption reintroduced.
Krona blir gullfest til pari kurs 1. mai og gullinnløysing blir innførd att.
On 27 September the gold standard was abolished, after the United Kingdom had left it seven days before.
Gullstandarden blir oppheva 27. september, etter at Storbritannia forlét gullpariteten sju dagar tidlegare.
A fixed rate vis-à-vis the pound of NOK 19.90 was adopted.
Det blir vedteke ein fast kurs mot pund, på kr 19,90.
1939
1939
The exchange rate is fixed in relation to the dollar, at NOK 4.40.
Kursen blir fastsett i høve til dollar, med kr 4,40 pr. dollar.
Since the dollar was tied to gold, this brought Norway back onto the gold standard.
Ettersom dollar var knytt til gull, gjekk Noreg dermed over til ein gullvalutastandard att.
1940-45
1940-45
In 1940 the seat of Norges Bank was temporarily moved to London, in that the Norwegian government-in-exile established a new Board.
I 1940 vart Noregs Banks hovudsete mellombels flytt til London, ved at den lovlege norske regjeringa oppnemnde ein ny direksjon.
The bank's gold reserves were evacuated via Åndalsnes, Molde and Tromsø to London, and thence to New York and Ottawa.
Gullbehaldninga i banken vart over Åndalsnes, Molde og Tromsø berga over til England og vidare til New York og Ottawa.
This gold and the bank's other currency reserves were under the control of the London Board.
Gullet og andre valutareservar i banken var under kontroll av London-direksjonen.
The so-called London krone was fixed at NOK 17.70 to the pound.
Kursen på den såkalla London-krona vart halden fast på kr 17,70 mot pund.
At the same time, the bank continued its operations in Norway under the direction of the Occupying Power until the war was over and the London Board stepped down.
Samstundes heldt banken fram verksemda si i Noreg under ansvar av okkupasjonsmakta til krigen var over og leiinga i London vart løyst frå stillingane sine.
A commission of inquiry after the war concluded that the Bank's Oslo management had taken a firm and correct attitude vis-à-vis the Nazi authorities.
Ein undersøkingskommisjon etter krigen konkluderte med at bankleiinga i Oslo hadde hatt ei fast og korrekt haldning overfor nazistyresmaktene.
A currency reform was implemented on 8 - 22 September 1945 to dispose of excessive notes in circulation and thereby prevent inflation.
Pengesanering vart gjennomførd 8.-22. september 1945 for å få bukt med eit for stort setelomløp og dermed hindre inflasjon.
Norway joined the Bretton Woods system of fixed exchange rates from 15 September 1946.
Noreg sluttar seg til fastkurssamarbeidet i Bretton Woods-avtalen frå 15. sept.1946.
The par value vis-à-vis gold represented a rate of NOK 20.00 to the pound and NOK 4.03 to the dollar.
Pariverdien mot gull tilsvarte ein pundkurs på kr 20,00 og dollarkurs på kr 4,03.
The maximum permitted fluctuation was 1 per cent.
Maksimalt avvik skulle vere 1 prosent.
1949
1949
Up to 1949, Norges Bank was formally organised as a company limited by shares.
Fram til 1949 var Noregs Bank formelt organisert som eit aksjeselskap.
By Act of 8 July 1949 private shareholders were bought out and the shares taken over by various state funds.
Ved lov av 8. juli 1949 vart private aksjonærar løyste ut, og aksjane overtekne av ulike statlege fond.
The pound sterling was devalued by 30.5 per cent, and like several other European countries, Norway followed suit.
Britiske pund blir devaluert mot dollar med 30,5 prosent, som Noreg følgjer etter, til liks med fleire europeiske valutaer.
The new core rate vis-à-vis the dollar was NOK 7.14.
Ny sentralverdi mot dollar blir kr 7,14.
Quality control of banknotes, 1955
Gravør Henry Welde studerer setlar med lupe, 1955
The Mint Supervisory Authority and the Royal Mint were transferred from the state to Norges Bank.
Myntvesenet og Den Kongelige Mynt blir overførde frå staten til Noregs Bank.
The Bretton Woods treaty system of fixed exchange rates broke down on 15 August, and the Norwegian krone floated.
Bretton Woods-avtalen om fastkurssamarbeid bryt saman 15. august, og den norske krona flyt.
On 21 December a new system was created, the Smithsonian Treaty, with new parities and fluctuation margins of 2.25 per cent.
Den 21. desember blir det inngått eit nytt samarbeid (Smithsonianavtalen) med nye paritetar og svingemarginar på 2,25 %.