natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This raises the question of how quickly petroleum revenues shall be used.
De modeller som er valgt for Folketrygdfondet og Petroleumsfondet oppfyller dette.
Speech by Deputy Governor Jon Nicolaisen at the Norwegian Academy of Science and Letters, 12 April 2016.
Tale ved visesentralbankjef Jon Nicolaisen på Det Norske Videnskaps-Akademi tirsdag 12. april 2016.
On 17 October 1932, a letter on the subject of public and private spending was published in The Times newspaper.
Den 17. oktober 1932 sto et innlegg om offentlig og privat pengebruk å lese i avisen The Times.
In the letter, Keynes argues in favour of public spending:
Jeg siterer på originalspråket:
Two days later, on 19 October 1932, another letter was published in response.
To dager senere, den 19. oktober 1932, står et motinnlegg.
This letter was also signed by several economists, among them Friedrich Hayek:
Det er også undertegnet av flere økonomer, blant dem Friedrich Hayek:
The debate between Keynes and Hayek took place at a time when millions of people were out of work.
Debatten mellom Keynes og Hayek fant sted i en situasjon med millioner i ledighetskø.
Governments, firms and households were heavily in debt and many banks were on their knees.
Både stater, bedrifter og husholdninger var tynget av gjeld, og mange banker lå med brukket rygg.
In many countries, deflation made debt even heavier to bear.
I flere land gjorde deflasjon at gjelden ble enda tyngre å bære.
At the same time, pessimism and caution put a damper on the willingness to spend.
Samtidig la pessimisme og forsiktighet en demper på viljen til å bruke penger.
The question is, then, can the authorities curb a crisis by spending borrowed money?
Så spørsmålet er: Kan myndighetene krympe en krise ved å bruke lånte penger?
Or was Hayek right when he claimed that misjudged attempts to curb a crisis by means of debt-financed spending can sow the seeds of a subsequent and even deeper crisis?
Eller er det slik Hayek påsto; Feilslåtte forsøk på å krympe en krise gjennom lånefinansiert forbruk kan gi grobunn for en enda dypere krise senere.
According to Hayek, measures should be focused on the underlying challenges, such as public debt, that had created the crisis.
Ifølge Hayek måtte tiltak i stedet rettes mot de underliggende utfordringene, som offentlig gjeld, som skapte krisen.
In Hayek's opinion, higher public debt would inevitably end up funding unproductive investments and consumption in the public sector, which would lead to low growth.
Hayek mente at offentlig gjeldsoppbygging uvegerlig ville ende opp i uproduktive investeringer og forbruk i offentlig sektor.
Instead, government budgets should be brought into balance and regulations hampering economic activity should be removed.
I stedet måtte offentlige budsjetter bringes i balanse og reguleringer som hindrer økonomisk aktivitet, fjernes.
In Hayek's view, this would over time provide the basis for healthy, self-driven economic growth, even if the measures taken might deepen the crisis in the short term.
Det ville over tid gi grunnlag for en sunn og selvdreven økonomisk vekst, selv om tiltakene som ble gjennomført, kunne gjøre krisen enda dypere på kort sikt.
Keynes won the public debate in the 1930s.
Keynes vant den offentlige debatten på 1930-tallet.
His views influenced economic policy in the West, particularly in the post-war years.
Det preget den økonomiske politikken i Vesten, særlig i årene etter krigen.
However, Keynesian policies would later prove to have their weaknesses too.
Men senere skulle det vise seg at også en keynesiansk politikk hadde svakheter.
Deeper causes
De dypere årsakene
Major crises are usually the result of a series of unfortunate events that occur in close proximity in time.
Virkelig store kriser er gjerne et resultat av en serie uheldige hendelser som opptrer nær hverandre i tid.
A triggering factor can often be identified.
Ofte kan det pekes på en utløsende faktor.
But there is often an equally important and deeper underlying cause.
Men det finnes gjerne en vel så viktig og dypere, underliggende årsak.
If this is overlooked or not dealt with, the road out of the crisis may be long.
Hvis den blir oversett eller ikke håndteres, kan veien ut av krisen bli lang.
Let me give an example from Norwegian economic history: [1]
La meg ta et eksempel fra norsk økonomisk historie: [1]
The oil price shock in 1973 and 1974 led to a recession in western economies – the worst recession since the Second World War.
Oljeprissjokket i 1973 og -74 ga økonomisk tilbakegang i vestlige land – det kraftigste tilbakeslaget etter annen verdenskrig.
The Norwegian economy was also affected.
Norsk økonomi ble også rammet.
At the same time, the Norwegian oil age had just begun.
Samtidig hadde den norske oljealderen så smått begynt.
With prospects of high future income, the authorities responded with an expansionary countercyclical policy with large fiscal deficits.
Myndighetene la derfor opp til en ekspansiv motkonjunkturpolitikk med store underskudd på statsbudsjettet.
Targeted measures were also implemented to help manufacturing through the most difficult period.
Det ble også satt inn målrettede tiltak som skulle hjelpe industrien over «kneika».
Manufacturing firms operating at a loss received funding support to cover hourly wage costs and support for production for inventory.
Industribedrifter som gikk med underskudd, fikk timelønnsstøtte og støtte til å produsere for lager.
The aim was to curb the crisis.
Målet var å krympe krisen.
But the diagnosis was wrong.
Men diagnosen var feil.
What was interpreted as a cyclical problem was fundamentally a structural problem.
Det som ble tolket som et konjunkturproblem, var i bunn og grunn et strukturproblem.
There was a pressing need for restructuring.
Behovet for omstillinger var stort.
Norwegian industries – shipping and wood processing, shipyards and steel works – had allowed themselves to become dependent on high growth and cheap energy.
Norsk næringsliv – skipsfart og treforedling, verft og stålverk – hadde gjort seg avhengig av høy vekst og billig energi.
High wage increases pushed up cost levels in manufacturing, and inflation accelerated, amplifying imbalances instead of solving problems and weakening international competitiveness even further.
Høye lønnstillegg økte kostnadsnivået i industrien, og inflasjonen tiltok.
The current account deficit was record-high.
Underskuddet i utenriksøkonomien var rekordhøyt.
A countercyclical policy that resulted in labour market pressures and that kept firms alive artificially provided little help.
En motkonjunkturpolitikk som ga press i arbeidsmarkedet og holdt bedrifter kunstig i live, var til liten hjelp.
It delayed restructuring, while inflation and fiscal deficits made restructuring even more urgent.
Det utsatte omstillingen, og inflasjon og budsjettunderskudd gjorde omstillingsbehovet enda større.
Economic structures were protected rather than being reformed.
Strukturene i økonomien ble beskyttet, i stedet for å reformeres.
Countercyclical policy became counterstructural policy. [2]
Motkonjunkturpolitikken ble til motstrukturpolitikk.[2]
When economic policy changed course around 1980, the Norwegian economy started to get back on its feet again, but Norway's growth potential was low and new imbalances were building up.
Etter at politikken ble lagt om rundt 1980 kom norsk økonomi seg litt på fote igjen, men vekstevnen var lav, og nye ubalanser bygget seg opp.
The fall in oil prices in 1986 sparked a new, and even deeper, crisis in the Norwegian economy.
Oljeprisfallet i 1986 ga støtet til en ny, og enda dypere, krise i norsk økonomi.
The economic policy conducted in the 1970s was intended to follow Keynes' advice.
Politikken i 1970-årene var ment å følge rådet fra Keynes.
Subsequent developments proved Hayek's point.
Utviklingen etterpå viste Hayeks poeng.
To curb a crisis on a lasting basis, the measures implemented must also address the deeper causes of the crisis.
For å krympe en krise på varig basis, må tiltakene også rettes mot krisens dypere årsaker.
The global financial crisis was triggered by the Lehman Brothers bankruptcy on 15 September 2008.
Konkursen i Lehman Brothers 15. september 2008 utløste den globale finanskrisen.
The crisis has been attributed to a number of factors.
Flere faktorer er blitt trukket frem for å forklare det som skjedde.
One important event was China's accession to the World Trade Organization (WTO) on 11 December 2001, almost seven years earlier.
En viktig begivenhet var Kinas inntreden i Verdens handelsorganisasjon – WTO ̶ 11. desember 2001, altså nesten syv år tidligere.
With China now a member of the WTO, the global labour force expanded considerably.
Det førte til en kraftig økning i den globale arbeidsstyrken.
Low wages and cheap goods from China exerted downward pressure on goods prices.
Lave lønninger og billige varer fra Kina ga et press nedover på vareprisene.
As China's substantial savings surplus continued to grow, large amounts of savings were exported to the West.
Etter hvert ble Vesten også tilført store mengder sparing på grunn av et stort og økende spareoverskudd i Kina.
Inflation slowed in the decade following the turn of the millennium, in spite of high growth and falling unemployment.
I tiåret etter tusenårsskiftet gikk inflasjonen ned, til tross for høy vekst og fallende arbeidsløshet.
Combined with China's savings surplus, this resulted in persistently low interest rates.
Sammen med spareoverskuddet fra Kina ga det varig lave renter.
Low interest rates coincided with weaker regulation of the banking and financial sectors, particularly in the US, but also in Europe.
Lave renter gikk sammen med svekket regulering av bank og finans, særlig i USA, men også i Europa.
That proved to be a dangerous cocktail.
Det ble en farlig cocktail.
Banks took more risk and levels of equity capital were too low.
Bankene tok mer risiko og opererte med for lite egenkapital.
Household debt rose substantially.
Gjelden i husholdningene økte mye.
In many European countries, government debt ballooned in the shadow of low interest rates.
Statsgjelden i mange europeiske land vokste seg stor i skyggen av de lave rentene.
When the crisis erupted in 2008, many were ill-prepared.
Da det smalt i 2008, var mange dårlig forberedt.
Two aftershocks – China and Europe
To etterskjelv – Kina og Europa
The global economy is still struggling with the repercussions of the crisis, with record-low interest rates and overcapacity.
Verdensøkonomien sliter fremdeles med ettervirkningene.
Growth is low.
Veksten er lav.
In the past couple of years, growth has also slowed in Latin America and Asia.
De siste par årene har den avtatt også i Latin-Amerika og Asia.
The number of unemployed in the EU has reached around 22 million.
I EU er det rundt 22 millioner arbeidsløse.
This is equivalent to the combined populations of Norway, Sweden and Denmark.
Det tilsvarer hele befolkningen i Norge, Sverige og Danmark til sammen.
Instead of being gainfully employed, workers are idle and their skills are eroding.
I stedet for å brukes til noe nyttig, er arbeidskraften uvirksom, og kompetansen forvitrer.
Unemployment is a waste of resources and a tragedy for the individual.
Arbeidsløshet er sløsing med ressurser og en tragedie for den enkelte.
A generation of young people are suffering the consequences, particularly in southern Europe.
Den rammer en generasjon unge, særlig i Syd-Europa.
Government budgets are still showing sizeable deficits.
Det er fortsatt store underskudd i statsfinansene.
Several countries have also experienced economic decline and deflation.
Flere land har også opplevd økonomisk nedgang og deflasjon.
Overcapacity is high in China, particularly in heavy industry.
I Kina er det mye overkapasitet, særlig i tungindustrien.
Some manufacturing segments in other parts of the world are also facing excess production capacity, and profitability is low.
Også i andre deler av verden er det ledig kapasitet og dårlig lønnsomhet i deler av industrien.
Overcapacity and lower prices for manufactured goods are adding to global deflationary pressures.
Overkapasitet og lavere priser på industrivarer bidrar til et globalt deflasjonstrykk.
Around half of China's steelworks are operating at a loss, and debt is rising. [3]
Rundt halvparten av kinesiske stålverk driver med tap, og gjelden øker.[3]
This makes it difficult to effect change.
Det gjør det vanskelig å rydde opp.
If he was to comment on China's current situation, Hayek would have stated the following: Debt in the steel industry and other heavy industry must be restructured.
I den situasjonen Kina befinner seg, ville Hayek ha sagt: Gjelden i stålindustrien og annen tungindustri må saneres.
Industrial enterprises that are running at a loss should be closed down.
Fremfor å holde i live industribedrifter som går med tap, må de legges ned.
Chinese authorities now appear to be doing just that.
Det ser det nå ut til at kinesiske myndigheter er i ferd med å gjøre.
In the 1930s, many countries resorted to devaluations, tariff barriers and regulation of cross-border capital movements to protect their own manufacturing industry.
På 1930-tallet tydde mange land til devalueringer, tollmurer og regulering av kapitalbevegelser over landegrensene for å beskytte sin egen industri.
But this was the wrong medicine.
Men det var feil medisin.
World trade fell, and the international division of labour went into reverse.
Verdenshandelen falt, og den internasjonale arbeidsdelingen ble satt i revers.
This led to lower income for everyone.
Det ga i lengden bare lavere inntekter til alle.
In his letter to The Times, Hayek made the following comment:
I sin artikkel kommenterte Hayek situasjonen på denne måten:
Today, the global system of trade and cross-border investment is again under pressure.
Også i dag er verdens system for handel og grensekryssende investeringer under press.
In both Europe and the US, influential groups have argued in favour of erecting new walls and barriers to the international exchange of goods.
Både i Europa og USA er det sterke motkrefter som tar til orde for å bygge nye murer og begrense det internasjonale varebyttet.
This is a recipe for yet another downturn.
Det er en oppskrift på ny tilbakegang.
Norway is a small open economy with substantial wealth invested abroad.
Norge er en liten åpen økonomi med en stor formue i utlandet.
As a nation, we are completely dependent on a functioning international system of free trade and investment.
Som nasjon er vi derfor helt avhengig av at det internasjonale systemet for fri handel og investeringer fungerer.
In the short term, major economies have less to lose from closing themselves off.
De store landene har på kort sikt mindre å tape ved å lukke seg.
We trust that they will not, after all, abandon the global economic system that has been built up over the past 70 years.
Vi får tro at de tross alt vil holde fast ved det systemet som er bygget opp for verdensøkonomien gjennom de siste 70 årene.
Hayek or Keynes?
Hayek eller Keynes?
The current situation on our continent – Europe – has much in common with the 1930s.
Situasjonen på vårt kontinent – Europa – har fellestrekk med 1930-årene.
Unemployment is high, while there is a need for investment in infrastructure, new technology and education.
Samtidig som arbeidsløsheten er høy, trengs investeringer i infrastruktur, i ny teknologi og i utdanning.
There are also many advocates of investing in a "green" shift towards sustainable growth.
Mange tar også til orde for å investere i et «grønt skifte» for å få til en mer bærekraftig vekst.
But investment is not forthcoming.
Men investeringene uteblir.
In the light of the pessimism now holding sway in Europe, this is perhaps not surprising.
I lys av den pessimismen som nå hersker i Europa, er det kanskje ikke så merkelig.
As Keynes wrote in his letter in 1932:
Som Keynes skrev i sin artikkel i 1932:
Keynes would have said that this is the time to deploy public investment to create jobs for idle labour.
Keynes ville ha sagt: Dette er tiden for å sette i gang offentlige investeringer som utnytter ubrukt arbeidskraft.
The cost to society would be low.
Samfunnet kan med lave kostnader ta arbeidskraften i bruk.
Wages would replace expenditure on benefits and social security.
Lønninger ville erstattet utgifter til trygder og sosial støtte.
Value-added would be generated, unemployment would decrease and employment would rise.
Verdier ville skapes, arbeidsløsheten gå ned og sysselsettingen øke.
This solution seems obvious.
Dette er egentlig en åpenbar løsning.
But it is not happening.
Men det skjer ikke.
In southern European countries in particular, government debt is high and growth is low.
Særlig landene i Syd-Europa har høy statsgjeld og lav vekst.
Future public funding is tied up in servicing debt and funding public services and pensions.
Fremtidens offentlige midler er bundet opp til å betjene gjeld og finansiere offentlige tjenester og pensjoner.
Public administrations are cumbersome, inefficient and often over-staffed.
Offentlig forvaltning er tungrodd, ineffektiv og til dels overbemannet.
The willingness and ability of governments to increase taxes, and perhaps the public's confidence in the authorities, is low.
Evnen og viljen til å øke skattene, og kanskje også befolkningens tillit til forvaltningen, er lav.
The trap many European countries fell into was accumulating debt and spending borrowed money in good times, leaving them without the fiscal muscle to pursue a rational countercyclical policy in the face of crisis.
Den fellen mange europeiske land har gått i, er å bygge opp gjeld og bruke lånte penger i gode tider.
This has made the economic downturn even heavier to bear.
Det gjør nedgangen ekstra tung å bære.
A number of European countries have experienced stagnation or a fall in GDP – some have faced a considerable decline in nominal GDP.
Flere europeiske land har hatt stagnasjon eller fall i verdiskapningen – og til dels en betydelig nedgang i nominelt BNP.
The unrest surrounding Europe is not making matters any easier.
Det hjelper ikke at Europa er omgitt av uro.
The Russian economy is struggling.
Russisk økonomi sliter tungt.
There is war in the Middle East and Libya.
Det er krig i Midtøsten og Libya.
And on top of high levels of debt and mass unemployment, countries all over Europe are now facing terrorist threats and a refugee crisis.
I tillegg til høy gjeld og massearbeidsløshet må land over hele Europa nå også håndtere terrortrusler og flyktningekrise.
Only a few north European countries – including Norway – still have room for manoeuvre in fiscal policy.
Det er kun noen få land i Nord-Europa – inklusive Norge – som fortsatt har handlingsrom i finanspolitikken.
These countries have a savings surplus and export capital.
Vi i nord har et spareoverskudd og eksporterer kapital.
But there are few northern European countries, including those within the EU, willing to finance southern Europe's expenses over the tax bill – be it for refugees or for investment.
Men det finnes få nord-europeere, heller ikke internt i EU, som er villige til å finansiere Syd-Europas utgifter over skatteseddelen – det være seg til flyktninger eller investeringer.
With a common currency, euro area countries cannot rapidly adjust relative intra-area wages and prices.
Med en felles valuta har ikke landene i eurosonen mulighet til raskt å endre relative lønninger og priser seg i mellom.
And there is no European federal government to enforce large-scale transfers from the north to the south.
Og det finnes ingen europeisk føderalstat som kan tvinge gjennom overføringer fra nord til sør i stor skala.
Building up even more debt is rarely the way to resolve a debt crisis.
Løsningen på en gjeldskrise ligger uhyre sjelden i å bygge enda mer gjeld.
If a household, firm, bank or government has become too heavily indebted, all experience to date indicates that, sooner or later, the debt will have to be restructured.
Hvis en husholdning, en bedrift, en bank eller en stat har tatt på seg en for tung gjeldsbyrde, tilsier all erfaring at gjelden før eller senere må saneres.
Hayek would probably have reiterated the view he expressed in 1932:
Hayek ville antakelig ha gjentatt sitt syn på dette fra 1932:
Perhaps Hayek, originally from Austria, had in mind Germany's enormous reparations debt from the First World War, which probably contributed to the fall of the Weimar Republic.
Kanskje hadde østerrikeren Hayek her i tankene Tysklands enorme statsgjeld fra krigsoppgjøret etter første verdenskrig, som bidro til Weimar-republikkens fall.
We should not exaggerate: after all, Europe is still a region of peace, prosperity and cooperation.
Vi skal ikke overdrive: Tross alt er det fortsatt fred, velstand og samarbeid som preger Europa.
This is perhaps the greatest difference between the current situation and the 1930s.
Det er kanskje den største forskjellen fra 1930-årene.
Nonetheless, the 1930s taught us that deep economic crises can also have substantial social and political consequences.
En lærdom fra den gang er likevel at dype økonomiske kriser også kan få store sosiale og politiske konsekvenser.
The European Central Bank – the ECB – is the only institution in Europe that can have a material influence on developments across the continent in the short term.
Den europeiske sentralbanken – ECB – er den eneste institusjonen i Europa som på kort sikt kan påvirke utviklingen på hele kontinentet vesentlig.
The ECB is keeping government debt yields low by means of record-low policy rates and large government bond purchases.
Gjennom rekordlave styringsrenter og store kjøp av statsobligasjoner holder ECB rentene på gjeld nede.
This is keeping the wheels in motion.
Det bidrar til å holde hjulene i gang.
It is also supporting government finances in a number of European countries.
Det bidrar også til å holde statsfinansene i flere europeiske land oppe.
In today's situation, private investors would probably have required considerably higher yields on sovereign bonds – as was the case in 2011 and 2012 – if they did not know that the ECB was buying large volumes of these bonds.
Antakelig ville private investorer i dagens situasjon krevd atskillig høyere renter på landenes låneopptak – slik vi så i 2011 og 2012 – hvis de ikke visste at ECB kjøper store mengder av disse papirene.
No treatment is without side-effects.
Ingen kur er uten bivirkninger.
Firms that are not making money can continue to operate.
Bedrifter som ikke tjener penger, kan drive videre lenge.
Monetary policy in Europe has been stretched to its limits.
Pengepolitikken i Europa er strukket til sine yttergrenser.
What monetary policy can do is to build a bridge – from the old economy in crisis to a new economy.
Det pengepolitikken kan gjøre, er å bygge en bro – fra den gamle økonomien som er i krise, og over til den nye.
But someone else – and something else – must create solid ground on the other side.
Men noen andre – og noe annet – må skape fast grunn på den andre siden.
Otherwise, the bridge will be left hanging in mid-air.
Ellers ender broen i løse luften.
Keynes would probably have supported the ECB's policy.
ECBs politikk ville nok fått støtte hos Keynes.
Without countermeasures, a crisis can become a catastrophe.
Uten mottiltak kan en krise bli en katastrofe.
A slower process of economic restructuring may be a reasonable price to pay.
Tregere omstilling kan være en rimelig pris å betale.
Europe is again seeing a modest pick-up in economic growth.
Det er igjen en viss vekst i Europa.
Unemployment has reached the peak and is falling in countries such as Germany, Ireland and Spain.
Arbeidsløsheten har nådd toppen, og den faller i land som Tyskland, Irland og Spania.
It is a slow process and the ordeal can seem unnecessarily protracted, but at least things are moving in the right direction.
Det går sakte, og pinen kan virke unødig lang, men det går tross alt riktig vei.
Can the crisis in Europe be curbed?
Kan krisen i Europa krympes?
The answer is probably yes, provided authorities succeed in establishing a form of coordination that has so far been absent.
Svaret er antakelig ja, men også at det krever en samordning mellom landene som hittil har uteblitt.
At a deeper level, there is a need for structural and institutional reforms.
Ser vi dypere, må det reformer til, både strukturelt og institusjonelt.
Such reforms will take time.
Slike reformer vil ta tid.