natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There is fairly broad agreement that monetary policy cannot affect the level of output and employment over time.
Det er nokså bred enighet om at pengepolitikken ikke kan påvirke nivået på produksjon og sysselsetting over tid.
Therefore, it is reasonable to assume that output and employment over time are determined by supply-side factors.
Det er derfor rimelig å anta at produksjonen og sysselsettingen over tid bestemmes av tilbudssideforhold.
At the same time, inflation is determined over time by monetary policy.
Samtidig bestemmes inflasjonen over tid av pengepolitikken.
Both theory and experience indicate that in the long term, the real interest rate must be positive and consistent with the growth potential of the Norwegian and international economy.
Både teori og erfaringer indikerer at realrenten på lang sikt må være positiv og stå i forhold til blant annet vekstevnen i norsk og internasjonal økonomi.
Experience shows that the real interest rate has generally ranged somewhere between 2 and 4 per cent.
Historien viser at realrenten stort sett har ligget et sted mellom 2 og 4 prosent.
In keeping with experience, we can assume that wage income, consumption and investment as a share of production are fairly stable over time.
I tråd med erfaringene, kan vi legge til grunn at lønnsinntekter, konsum og investeringer som andel av verdiskapingen er nokså stabile over tid.
Hence, we have some fairly robust reference points for the economy in the long term.
Vi har altså noen nokså robuste holdepunkter for økonomien på lang sikt.
In the work on medium-term forecasting, short-term developments are linked to our assessments of long-term developments.
I arbeidet med fremskrivningene på mellomlang sikt bindes den helt kortsiktige utviklingen sammen med det vi mener å vite om utviklingen på lang sikt.
In this context, a macroeconomic model can function as a bridge.
Her kan en makromodell fungere som en brobygger.
Moreover, a macro model can ensure consistency between important economic variables.
Samtidig kan en makromodell sikre konsistens mellom viktige økonomiske størrelser.
As an alternative and a cross-reference, we also make medium-term projections using a more detailed analysis of a number of economic variables.
Som et alternativ og en kryssreferanse bygger vi også opp prognoser på mellomlang sikt fra en mer detaljert analyse av en rekke økonomiske variable.
Simple equations where the parameters are econometrically determined and smaller systems of equations are used in this work.
I dette arbeidet benyttes enkeltlikninger der parametrene er økonometrisk bestemt og mindre systemer av likninger.
The baseline scenario that is published in the Inflation Report is based on a discretionary overall assessment of the projections derived from the model and the projections from the more detailed analysis.
Referansebanen som publiseres i inflasjonsrapporten fremkommer ved en skjønnsmessig helhetsvurdering av fremskrivningene fra modellen og anslagene fra den mer detaljerte analysen.
Thus, we do not use a macro model mechanically.
Vi bruker derfor ikke en makromodell mekanisk.
But a macro model can function as a reference and a guide while ensuring consistency in the projections over time.
Men en makromodell kan fungere som en referanse og rettesnor og også bidra til å bevare konsistens i fremskrivningene over tid.
The value of a macro model depends on how useful it is for monetary policy assessments.
Verdien av en makromodell avhenger av hvor nyttig den er for de pengepolitiske vurderingene.
Under an inflation targeting regime, the focus is largely on risks, on understanding what type of disturbances to which the economy may be exposed and on analysing the monetary policy response to various disturbances.
Med inflasjonsstyring som mål for pengepolitikken, er oppmerksomheten i stor grad rettet mot å håndtere usikkerhet, mot å forstå hvilke typer forstyrrelser økonomien blir utsatt for, og mot å analysere den pengepolitiske responsen på de ulike forstyrrelsene.
The recurrent question that we seek to answer is at what level the interest rate should be set to bring inflation back to target and stabilise economic developments around trend.
Spørsmålet vi stadig må søke å svare på er hvordan vi skal sette renten for å bringe inflasjonen tilbake til målet og stabilisere den økonomiske utviklingen rundt trenden.
In the policy analysis and the risk analysis, we look at the consequences for economic developments of alternative assumptions about the interest rate, the current economic situation and the functioning of the economy.
I politikkanalysen og i analysen av usikkerhet ser vi på konsekvenser for den økonomiske utviklingen av alternative forutsetninger om renten, den aktuelle økonomiske situasjonen og om økonomiens virkemåte.
Such analyses of alternative scenarios must be based on a macro model.
Slike analyser av alternative scenarier må ta utgangspunkt i en makromodell.
What are the requirements we set for a macro model?
Hvilke krav stiller vi så til en makromodell?
In the policy analysis, we also need a framework where the various disturbances can be interpreted and described.
I politikkanalysen har vi samtidig behov for et rammeverk hvor de ulike forstyrrelsene kan tolkes og beskrives.
The importance of analysing risks also means that we must be able to change the various model mechanisms in a straightforward way.
Viktigheten av å analysere usikkerhet tilsier samtidig at vi på en oversiktlig måte må kunne endre på de ulike mekanismene i modellen.
Moreover, the model must reflect the lessons that led to a paradigm shift in economic policy.
Modellen må samtidig gjenspeile lærdommene som ledet opp til paradigmeskiftet i den økonomiske politikken.
Expectations must therefore play an explicit role in the model.
Forventninger må derfor spille en eksplisitt rolle i modellen.
The model must reflect that inflation is a monetary phenomenon in the long term and that monetary policy provides the economy with a nominal anchor.
Modellen må gjenspeile at inflasjon er et monetært fenomen på lang sikt og at pengepolitikken gir økonomien et nominelt anker.
Norges Bank's macro models have played a key role in forecasting work over many years.
Norges Banks makromodeller har i mange år spilt en sentral rolle i prognosearbeidet.
The models satisfy many of the requirements for a sound model, but the introduction of inflation targeting revealed new needs that these models were not designed to meet.
Modellene tilfredsstiller mange av kravene til en god modell, men innføring av inflasjonsstyring avdekket nye behov som disse modellene ikke var utformet for å møte.
Developments in economics and computational technology have also provided new possibilities for constructing and solving macroeconomic models.
Den faglige og teknologiske utviklingen har i tillegg åpnet nye muligheter når det gjelder utforming og løsing av økonomiske makromodeller.
Norges Bank has therefore started work on developing a new macro model.
Norges Bank har derfor startet et arbeid med å utvikle en ny makromodell.
An important purpose of constructing a new model is to expand our tool kit so that we are better equipped to conduct policy analyses.
En viktig hensikt med å bygge en ny modell er å utvide vår verktøykasse slik at vi står bedre rustet til å gjennomføre politikkanalyser.
I would therefore like to devote some attention to this model here, also because it may help explain our thinking as to the functioning of the economy.
Jeg vil derfor vie denne modellen litt plass her, også fordi det kan bidra til å forklare hvordan vi tenker om økonomiens virkemåte.
We have called the new macro model "Norwegian Economy Model", or abbreviated "NEMO".
Navnet vi har gitt den nye makromodellen er "Norwegian Economy Model" - eller i forkortet versjon: NEMO.
In the work on developing the model, we have benefited greatly from our close cooperation with the IMF and the Federal Reserve Bank of New York.
I arbeidet med å utvikle modellen har vi stor nytte av et nært samarbeid med IMF og Federal Reserve Bank of New York.
We have also been inspired by and learned from the work of a number of other central banks, for example in the UK, Sweden and Canada.
Vi henter også inspirasjon fra og drar lærdommer av tilsvarende arbeid i en rekke andre sentralbanker, blant annet i Storbritannia, Sverige og Canada.
In addition, we have the benefit of a long history of model-building in Norway.
I tillegg bygger vi på den lange erfaringen med modellbygging i Norge.
The term dynamic means that the entire path from the short term to the long term is modelled.
At modellen er dynamisk betyr at hele banen fra kort til lang sikt er modellert.
The model is stochastic in the sense that the economy is exposed to random disturbances.
Modellen er stokastisk i den forstand at økonomien utsettes for tilfeldige forstyrrelser.
Such disturbances can, for example, stem from a change in preferences, technology and market structure.
Slike forstyrrelser kan for eksempel komme av endringer i preferanser, teknologi og markedsstruktur.
General equilibrium implies that supply equals demand at all times in all markets, but there may be considerable temporary deviations from the long-term growth path.
Generell likevekt vil si at tilbud er lik etterspørsel til enhver tid i alle markeder, men det kan være store midlertidige avvik fra den langsiktige utviklingsbanen.
A prominent feature of this type of model is that the behaviour of different economic agents is modelled explicitly.
Et fremtredende trekk ved denne typen modeller er at adferden til de ulike aktørene i økonomien modelleres eksplisitt.
Each model parameter therefore has its own economic interpretation.
Hver parameter i modellen har dermed en egen økonomisk tolkning.
Households maximise utility and choose the optimal distribution between work and leisure and between consumption and saving.
Husholdningene maksimerer sin nytte og velger den beste tilpasningen mellom arbeid og fritid og mellom konsum og sparing.
Firms maximise profit.
Bedriftene maksimerer profitten.
The authorities have defined specific economic policy objectives.
Myndighetene har satt bestemte mål for den økonomiske politikken.
The first DSGE models were developed in the early 1980s, and were closely linked to real business cycle theory which Kydland and Prescott pioneered.
De første DSGE-modellene ble utviklet tidlig på 1980-tallet, og var særlig knyttet til den såkalte realkonjunkturteorien hvor Kydland og Prescott var foregangspersoner.
These models included elements of classical theory such as perfect competition, flexible prices and market clearing.
Disse modellene inneholdt elementer fra den klassiske teoriretningen som frikonkurranse, fleksible priser og markedsklarering.
A main thesis of real business cycle theory is that not only is long-term economic growth, but also the business cycle, driven from the supply side, specifically by an uneven development in technology.
En hovedtese fra realkonjunkturteorien er at ikke bare den økonomiske veksten over tid, men også konjunktursvingningene, er drevet fra tilbudssiden, nærmere bestemt av ujevn utvikling i teknologien.
Lags in the economy were linked to real variables in these models, for example that it takes time to install new capital.
Tregheter i økonomien var i disse modellene knyttet til reelle forhold, som for eksempel at det tar tid å installere ny kapital.
A result of this theory was that stabilisation policy is superfluous.
Et resultat fra denne teorien var at stabiliseringspolitikk er overflødig.
The one-sided focus on technology shocks as a driving force of the business cycle drew criticism from many economists.
Den ensidige fokuseringen på teknologisjokk som drivkraft for konjunkturene ble kritisert av mange økonomer.
The DSGE models have been further developed over the past decade and they have gained a more prominent role.
DSGE-modellene er i løpet av det siste tiåret blitt videreutviklet og de har fått en mer fremtredende rolle.
Important additions are Keynesian elements such as monopolistic competition and nominal rigidities.
Viktige tillegg er keynesianske elementer som monopolistisk konkurranse og nominelle rigiditeter.
Monopolistic competition means that firms have market power and set prices as a mark-up on their marginal costs.
Monopolistisk konkurranse innebærer at bedriftene har markedsmakt og setter prisene som et påslag på sine marginale kostnader.
In the more recent DSGE models, prices and wages are also rigid in the short term, partly reflecting contracts and costs associated with price adjustments.
I nyere DSGE-modeller er også priser og lønninger stive på kort sikt, blant annet som følge av kontrakter og kostnader forbundet med prisjusteringer.
These two assumptions imply that production is determined by demand in the short term and that monetary policy affects the real economy.
Disse to antagelsene innebærer at på kort sikt bestemmes produksjonen av etterspørselen, og pengepolitikken påvirker realøkonomien.
Therefore, more recent DSGE models have features that combine elements of both Neoclassical and Keynesian models.
Nyere DSGE-modeller har derfor egenskaper som forener elementer fra både neoklassiske og keynesianske modeller.
This body of theory is often referred to as the "New Neoclassical Synthesis", but these types of models are also frequently called "New Keynesian".
Teoriretningen blir derfor gjerne kalt "den ny-neoklassiske syntesen", men denne typen modeller blir også ofte omtalt som "ny-keynesianske".
The long-term properties of the models can be qualified as classical: Monetary policy can only influence nominal variables, while production is determined by technology, preferences and the supply of factor inputs.
Langsiktsegenskapene ved modellene kan betegnes som klassiske: Pengepolitikken kan bare påvirke nominelle størrelser, og produksjonen er bestemt av teknologi, preferanser og tilgang på innsatsfaktorer.
In the short term, the model has Keynesian features: Production is determined by demand.
På kort sikt har modellen keynesianske egenskaper: Produksjonen er etterspørselsbestemt.
Monetary policy can influence production and employment because it takes time to change prices and wages.
Pengepolitikken kan påvirke produksjon og sysselsetting fordi det tar tid å endre priser og lønninger.
NEMO will be quantified so that it reflects our perception of the central mechanisms that apply to today's economy.
NEMO skal tallfestes slik at den gjenspeiler vår oppfatning av de sentrale mekanismene som gjelder i økonomien i dag.
In this process, we must combine our overall theoretical and empirical insight.
I denne prosessen må vi kombinere vår samlede teoretiske og empiriske innsikt.
Econometrics and other empirical methods are used as an aid in providing us with insight into the functioning of the economy.
Økonometri og andre empiriske metoder benyttes som et hjelpemiddel til å gi oss innsikt i økonomiens virkemåte.
The strategy and methods that we use in this work are broad-based and include traditional econometrics, insight gained from many years of work on the RIMINI model and other Norwegian macro models, structural VAR models, Bayesian estimation techniques, analyses of stylised facts and micro observations.
Strategien og metodene vi benytter i dette arbeidet er bredt anlagt og inkluderer tradisjonell økonometri, innsikten fra mange års arbeid med RIMINI-modellen og andre norske makromodeller, strukturelle VAR-modeller, Bayesianske estimeringsteknikker, analyser av stiliserte fakta og mikroobservasjoner.
Different approaches can yield different results.
Ulike innfallsvinkler vil kunne gi ulike svar.
Discretion must therefore always be exercised in quantifying the model.
En kommer derfor ikke utenom å bruke skjønn i tallfestingen av modellen.
We have not completed the work on quantifying the model parameters.
Vi har ikke sluttført arbeidet med å tallfeste parametrene i modellen.
I would nevertheless like to illustrate how NEMO can already be qualitatively used as input in analysing the Norwegian economy.
Jeg har likevel lyst til å illustrere hvordan NEMO allerede kan brukes kvalitativt som et innspill i analysen av norsk økonomi.
During most of the 1990s and until 2002, inflation was close to the current inflation target.
Gjennom deler av 1990-tallet og fram til 2002 var inflasjonen nær dagens inflasjonsmål.
Consumer price inflation in Norway declined sharply, however, through 2003 and into 2004.
Veksten i konsumprisene i Norge avtok imidlertid kraftig gjennom 2003 og inn i 2004.
It is important to understand the background for these developments.
Det er viktig å forstå hva som ligger bak denne utviklingen.
The most appropriate - or optimal - monetary policy response will depend on underlying shocks or disturbances.
Den mest hensiktsmessige - eller optimale - pengepolitiske responsen vil avhenge av hvilke sjokk eller forstyrrelser som ligger bak.
A number of factors seem to have contributed to pushing down inflation to such a low level.
Flere forhold synes å ha bidratt til at inflasjonen har kommet så langt ned.
The appreciation of the krone through 2002 contributed to a sharp fall in prices for imported consumer goods.
Styrkingen av kronen gjennom 2002 bidro til et kraftig prisfall på importerte konsumvarer.
A shift in trade patterns and the cyclical downturn in the world economy may also have contributed.
Også endret handelsmønster og svake konjunkturer ute har trolig bidratt.
Since mid-2003, however, a more subdued rise in prices for domestically produced goods and services was primarily responsible for reducing overall price inflation.
Fra midten av 2003 er det imidlertid lavere prisvekst på innenlandsk produserte varer og tjenester som har bidratt til at den samlede prisstigningen fortsatte å gå ned.
In our Inflation Report, we have pointed out that intensified competition in retail trade and other service sectors in recent years may have contributed.
I inflasjonsrapportene har vi trukket fram som en mulig bidragsyter at konkurransen innen varehandel og annen tjenesteyting trolig er blitt skjerpet de senere årene.
In the first round, increased competition affects companies' profit margins because prices are pushed down.
Den økte konkurransen rammer i første omgang fortjenestemarginene i bedriftene fordi prisene blir presset ned.
Many companies have probably responded by rationalising operations in order to cut costs.
Mange virksomheter har trolig svart med å effektivisere driften for å redusere kostnadene.
Although there is probably no model that would a priori have captured the considerable disturbances to which the Norwegian economy has been exposed, it is useful to be able to analyse the effects of the disturbances after they have occurred.
Selv om det neppe finnes en modell som i forkant ville fanget opp de store forstyrrelsene norsk økonomi har vært utsatt for, er det nyttig å kunne analysere virkningene av forstyrrelser etter at de har inntruffet.
Therefore, let us use the model to look at the qualitative effects of a fairly long-lasting increase in competition in product markets.
La oss derfor bruke modellen til å se på de kvalitative virkningene av en økning i konkurransen i produktmarkedene som varer ved ganske lenge.
The magnitude and duration of the shock has been adjusted so that inflation in the model illustration falls by around 1 percentage point.
Størrelsen og varigheten på sjokket er tilpasset slik at inflasjonen i denne modellillustrasjonen faller med rundt 1 prosentpoeng.
In the charts, all the variables are shown as deviations from a baseline scenario, i.e. a path for economic developments without such a disturbance.
I figurene vises alle variablene som avvik fra en referansebane, det vil si en utviklingsbane for økonomien uten en slik forstyrrelse.
The figures on the X-axis indicate the number of quarters.
Tallene på X-aksen er antall kvartaler.
Increased competition reduces companies' possibilities for setting prices higher than marginal production costs.
Økt konkurranse bidrar til at bedriftenes mulighet til å sette prisene høyere enn de marginale kostnadene i produksjonen reduseres.
This contributes to a reduction in prices.
Det bidrar til at prisene reduseres.
Owing to nominal rigidities, however, it takes time for prices to adapt to increased competition.
På grunn av nominelle rigiditeter tar det likevel tid før prisene tilpasser seg den økte konkurransen.
Therefore, inflation falls gradually.
Inflasjonen faller derfor gradvis.
The interest rate is reduced to counter the fall in inflation and to bring inflation back to the target.
Renten settes ned for å motvirke fallet i inflasjonen og bringe inflasjonen tilbake til målet.
Lower real interest rates combined with lower price inflation contribute to higher consumer demand.
Lavere realrente bidrar, sammen med lavere prisvekst, til økt konsumetterspørsel.
Output increases to meet higher demand.
Produksjonen øker for å møte den økte etterspørselen.
Higher output increases demand for factor inputs such as labour and capital.
Økt produksjon gir økt etterspørsel etter innsatsfaktorer som arbeidskraft og kapital.
Therefore, the number of man-hours increases.
Timeverkene går derfor opp.
Investment also rises as a result of lower real interest rates.
Investeringene øker også som følge av lavere realrente.
Increased demand for labour results in a tighter labour market and upward pressure on nominal wages.
Økt etterspørsel etter arbeidskraft bidrar til et strammere arbeidsmarked og til et press oppover på nominelle lønninger.
Lower price inflation has the opposite effect.
Lavere prisvekst trekker i motsatt retning.
Therefore, nominal wages may remain relatively stable, while real wages increase sharply.
De nominelle lønningene kan dermed komme til å holde seg nokså stabile, mens reallønningene stiger kraftig.
Thus, real marginal costs increase.
Dermed øker de reelle marginale kostnadene.
This will gradually contribute to pushing up price inflation.
Det vil etter hvert bidra til at prisveksten tar seg opp.
The prospect of higher inflation leads to a gradual increase in the interest rate.
Utsikter til høyere inflasjon fører til at renten etter hvert settes opp.
An increase in real interest rates curbs demand.
Økt realrente bidrar til å dempe etterspørselen igjen.
Since increased competition is assumed to be only temporary in this illustration, there will be no permanent effects on output.
Fordi den økte konkurransen bare er antatt å være midlertidig i denne illustrasjonen, vil vi ikke få noen varige effekter på produksjonen.
Therefore, the economy will gradually return to the baseline scenario.
Etter hvert beveger derfor økonomien seg tilbake til referansebanen.
Of course, we do not believe that increased competition alone can explain developments in the Norwegian economy in the last couple of years.
Vi mener selvsagt ikke at økt konkurranse alene kan forklare utviklingen i norsk økonomi de siste par årene.
There have been many driving forces behind low inflation and developments in output.
Det har vært mange drivkrefter bak den lave inflasjonen og utviklingen i produksjonen.
Nevertheless, the developments resulting from the model analysis are fairly consistent in qualitative terms with the picture we seem to be observing for the Norwegian economy.
Den utviklingen som modellanalysen gir, samsvarer likevel kvalitativt nokså godt med det bildet vi synes å observere for norsk økonomi.
Inflation and the interest rate are low.
Inflasjon og rente er lav.
Real wages have risen and consumption growth is high.
Reallønningene har steget og det er god vekst i konsumet.
Mainland investment and in particular housing investment have gradually increased substantially.
Investeringene i fastlandsøkonomien, og da særlig boliginvesteringene, har etter hvert økt betydelig.
The number of man-hours worked has also picked up markedly, although employment growth measured by the number of persons has been more subdued.
Timeverkene har også tatt seg vesentlig opp, selv om sysselsettingen målt i antall personer har utviklet seg svakere.
The model can thus support an assumption that increased competition in the Norwegian economy is one of several driving forces behind low inflation.
Slik kan altså modellen underbygge en antagelse om økt konkurranse i norsk økonomi som en av flere drivkrefter bak den lave inflasjonen.