natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Against this background, Norges Bank presents its views on the overall economic programme for 2001.
Norges Bank gir på denne bakgrunn sitt syn på det samlede opplegget for den økonomiske politikken i 2001.
Norges Bank also refers to its submission of 21 October 1999 to the Ministry of Finance where it provided its views on the interplay between economic policy components and its interpretation of the mandate for the conduct of monetary policy.
Norges Bank vil for øvrig vise til brev til Finansdepartementet 21. oktober 1999 der banken gjorde rede for sitt syn på samspillet i den økonomiske politikken og sin tolkning av mandatet for utøvelsen av pengepolitikken.
Norges Bank reaffirms its views and its interpretation as the basis for the implementation of monetary policy.
Norges Bank står fast ved sitt syn og sin tolkning som grunnlag for gjennomføringen av pengepolitikken.
The best way for Norges Bank to contribute to an appropriate policy mix is probably to be transparent, both as regards its economic analyses and its pattern of reactions.
Norges Bank kan trolig best bidra til at pengepolitikken og finanspolitikken blir tilpasset hverandre med å være åpen om sine analyser og reaksjonsmønstre.
The mandate is laid down in the Exchange Rate Regulation, adopted by Royal Decree, of 6 May 1994.
Mandatet er nedfelt i forskriften om kronens kursordning som ble vedtatt ved kongelig resolusjon 6. mai 1994.
Section 2 of the Regulation states:
I forskriften §2 heter det:
Since 1 January 1999, Norges Bank has chosen to define the reference "European currencies" as the euro.
Norges Bank har fra 1. januar 1999 valgt å definere referansen "europeiske valutaer" som euro.
In its submission of 21 October 1999, the Bank wrote:
I brevet 21. oktober 1999 skrev banken:
"In order to achieve exchange rate stability against the euro, monetary policy instruments must be oriented in such a way that price and cost inflation is brought down towards the corresponding aim for inflation for the European Central Bank (ECB).
"For å oppnå kursstabilitet mot euro, må virkemidlene i pengepolitikken rettes inn slik at pris- og kostnadsstigningen kommer ned mot den stigningen Den europeiske sentralbanken (ESB) sikter mot.
At the same time, monetary policy must not in itself contribute to deflationary recessions, as this would undermine confidence in the krone".
Samtidig må Norges Bank unngå at pengepolitikken i seg selv bidrar til nedgangstid med deflasjon, fordi det kan svekke tilliten til kronen."
The krone exchange rate will fluctuate in the short term.
Kronekursen vil variere på kort sikt.
Attempts to fine-tune the exchange rate may undermine the credibility of monetary policy, and hence exchange rate stability, over time.
Forsøk på finstyring av kursen kan undergrave troverdigheten i pengepolitikken og dermed kursstabiliteten over tid.
If the exchange rate changes, it is necessary to evaluate the interest rate in the light of exchange rate movements over a longer period so that the fundamental preconditions for exchange rate stability are fulfilled.
Dersom kronekursen endrer seg, er det nødvendig å vurdere renten i lys av kursutviklingen over noe tid, slik at de grunnleggende forutsetningene for kursstabilitet blir oppfylt.
In general, the background for exchange rate developments must be assessed carefully before Norges Bank adopts monetary policy measures.
Generelt må bakgrunnen for kursutviklingen vurderes nøye før Norges Bank eventuelt treffer pengepolitiske tiltak.
In the National Budget for 2001, the Government writes (chapter 1 and in section 3.4.1):
I Nasjonalbudsjettet skriver Regjeringen (kapittel 1 og i avsnitt 3.4.1):
"Balanced economic growth, with low price and cost inflation, is a precondition for achieving exchange rate stability over time.
"En balansert økonomisk utvikling med lav pris- og kostnadsvekst er en forutsetning for å oppnå stabilitet i valutakursen over tid.
Monetary policy instruments must thus be oriented, together with the other instruments of economic policy, towards fulfilling this precondition.
De pengepolitiske virkemidlene må derfor innrettes slik at de, sammen med de øvrige virkemidlene i den økonomiske politikken, bidrar til å oppfylle denne forutsetningen.
With this aim, Norges Bank must assess the use of instruments in light of developments in the foreign exchange market and the situation in the Norwegian economy".
Norges Bank må med utgangspunkt i dette løpende vurdere hvor sterk virkemiddelbruk banken finner hensiktsmessig i lys av forholdene i valutamarkedet og situasjonen i norsk økonomi."
This assessment is consistent with the evaluations presented in Norges Bank's submission of 21 October 1999.
Denne vurderingen er i samsvar med de vurderinger som kom til uttrykk i Norges Banks brev 21. oktober 1999.
The best contribution monetary policy can make to overall economic policy is to lay the basis for nominal stability.
Det beste bidraget pengepolitikken kan gi i den samlede økonomiske politikken, er å legge forholdene til rette for nominell stabilitet.
The Bank cannot with open eyes orient monetary policy instruments towards triggering inflation or a deflationary recession.
Banken kan ikke med åpne øyne innrette virkemidlene i pengepolitikken slik at de skaper inflasjon eller nedgangstid med deflasjon.
This would result in an unstable krone.
Det ville føre til en ustabil krone.
Hence, there is initially no conflict between orienting monetary policy instruments towards low and stable inflation and the objective of exchange rate stability.
Det er derfor i utgangspunktet ikke konflikt mellom å rette virkemidlene i pengepolitikken mot lav og stabil inflasjon og målet om stabilitet i kronekursen.
In Norway, fiscal policy has had an important role in stabilisation policy.
Finanspolitikken har i Norge hatt en viktig rolle i stabiliseringspolitikken.
However, developments in the real economy are also of importance to price and cost inflation, and hence for Norges Bank's setting of interest rates.
Den realøkonomiske utviklingen har imidlertid også betydning for pris- og kostnadsutviklingen, og dermed for hvilken rente det er riktig av Norges Bank å sette.
At the same time, changes in the interest rate and exchange rate will influence developments in the real economy in the short run.
Samtidig vil endringer i renten og valutakursen på kort sikt påvirke den realøkonomiske utviklingen.
This means that fiscal and monetary policy have a combined effect on the overall level of activity in the economy.
Dette betyr at utformingen av finans- og pengepolitikken gjensidig påvirker det samlede aktivitetsnivået i økonomien.
Short-term interest rates would have to be changed frequently and sharply and will generally reflect a high risk premium for the Norwegian krone.
De kortsiktige rentene vil måtte endres hyppig og kraftig og vil gjennomgående reflektere en høy risikopremie på norske kroner.
In addition, it is advantageous if fiscal policy can be used to counter fluctuations in demand and production.
Det er en fordel om finanspolitikken i tillegg kan brukes for å motvirke svingninger i etterspørsel og produksjon.
In the National Budget, the Government states (section 3.4.1):
I nasjonalbudsjettet uttaler Regjeringen (avsnitt 3.4.1):
"Higher interest rates alleviate the onus on fiscal policy with regard to stabilising the Norwegian economy, but caution should be exercised in imposing an excessive burden on monetary policy.
"Høyere renter avlaster i noen grad finanspolitikken i å stabilisere norsk økonomi, men en bør være varsom med å legge for store byrder på pengepolitikken.
In any event, the amounts channelled through the central government budget account for such a large proportion of the overall Norwegian economy that in practice it is not possible to achieve stable economic growth without fiscal policy assuming a main responsibility".
Uansett utgjør midlene som disponeres gjennom statsbudsjettet en så stor del av den samlede økonomien i Norge at det i praksis ikke er mulig å få til en stabil økonomisk utvikling uten at budsjettpolitikken tar et hovedansvar."
Norges Bank concurs with this statement.
Norges Bank er enig i dette.
It is essential that there is a sound interplay between fiscal and monetary policy to achieve stable economic growth.
Det er vesentlig for å sikre en stabil økonomisk utvikling at finanspolitikken og pengepolitikken virker sammen.
In the interest of financial stability, it is also important that fiscal policy is anchored in a long-term strategy.
Også ut fra hensynet til finansiell stabilitet er det viktig at finanspolitikken er forankret i en langsiktig strategi.
A high debt burden increases the vulnerability of households and enterprises to a rise in interest rates, and thus also the vulnerability of the financial sector.
Med høy gjeldsbelastning øker sårbarheten i forhold til en renteøkning hos husholdninger og foretak og dermed i finansiell sektor.
If household and enterprise debt grows sharply and the responsibility for demand management primarily rests with monetary policy, with an associated high level of interest rates, this may increase the risk of financial instability.
Dersom husholdningenes og foretakenes gjeld vokser sterkt og ansvaret for aktivitetsreguleringen faller for ensidig på pengepolitikken, med tilhørende høyt rentenivå, øker faren for at stabiliteten i det finansielle systemet rokkes.
A special situation arises if fiscal policy stimulates higher growth in demand for goods and services from sheltered industries while there are still considerable pressures in the economy.
En spesiell situasjon oppstår dersom finanspolitikken stimulerer til økt vekst i etterspørselen rettet mot skjermede næringer, og det fortsatt er betydelig press i økonomien.
In this situation, the contest for economic resources must inevitably result in deteriorating competitiveness and a reduction in value added in the internationally exposed sector.
Kampen om realressursene må i en slik situasjon føre til at konkurranseevnen svekkes og verdiskapingen i konkurranseutsatt sektor reduseres.
If there is little confidence in Norwegian economy policy, this may result in expectations of higher inflation and an unstable exchange rate.
Hvis det er liten tillit til norsk økonomisk politikk, kan en slik utvikling føre til forventninger om fremtidig inflasjon og en ustabil krone.
If, on the other hand, there is confidence that monetary policy is geared towards fulfilling these fundamental preconditions, ie that monetary policy will not inflate the economy, market agents might expect a deterioration of cost competitiveness through an appreciation of the krone.
Hvis det derimot er tillit til at pengepolitikken er rettet inn mot de grunnleggende forutsetningene for kursstabilitet, altså at pengepolitikken ikke vil inflatere økonomien, vil markedsaktørene kunne forvente at konkurranseevnen svekkes gjennom en styrking av kronen.
Norges Bank's first response when it sees such pressures building up would be to recommend changes in the government budget.
Norges Banks første tiltak når banken ser at det bygger seg opp et slikt press mot kronen, vil være å gi råd om endringer i statsbudsjettet.
However, if an appreciation of the krone should reflect a political desire to expand public sector activity, and this is assigned higher priority than continued growth in activities exposed to international competition, it would also be appropriate to consider a revision of the guidelines for monetary policy, as communicated in Norges Bank's budget submission of 21 October 1999.
Dersom en eventuell appresiering av kronen reflekterer et politisk ønske om å ekspandere offentlig aktivitet og dette prioriteres sterkere enn fortsatt vekst i konkurranseutsatt virksomhet, bør det, som nevnt i Norges Banks brev 21. oktober i fjor, imidlertid også være aktuelt å endre retningslinjene for pengepolitikken.
Incomes policy cooperation is also important for economic developments, including the total level of employment over time.
Også det inntektspolitiske samarbeidet er viktig for den økonomiske utviklingen, blant annet for det samlede nivået på sysselsettingen over tid.
"Incomes policy cooperation has been a key component of economic policy in Norway throughout the post-war period.
"Det inntektspolitiske samarbeidet har vært en sentral del av den økonomiske politikken i Norge gjennom hele etterkrigstiden.
The purpose of this cooperation is to contribute to smoothly functioning wage determination that combines adequate real wages with moderate nominal wage growth, thereby laying the basis for sustained high employment.
Hensikten med dette samarbeidet er å bidra til en velfungerende lønnsdannelse, som kombinerer en bra reallønn med moderat nominell lønnsvekst, og derigjennom legger et grunnlag for varig høy sysselsetting.
If wage growth in Norway is higher than among our trading partners, without this reflecting higher productivity growth, and the exchange rate remains stable, cost competitiveness will deteriorate.
Dersom lønnsveksten i Norge er høyere enn hos våre handelspartnere, uten at dette reflekterer høyere produktivitetsvekst, og valutakursen holdes stabil, vil den kostnadsmessige konkurranseevnen svekkes.
Such developments will over time undermine the possibilities for maintaining high employment.
En slik utvikling vil over tid undergrave mulighetene til å holde høy sysselsetting.
Investment and market shares in internationally exposed activities will be reduced, and monetary and fiscal policy would have to be tightened to restore balance in the economy.
Investeringer og markedsandeler i internasjonalt konkurranseutsatt virksomhet vil bli svekket, og penge- og finanspolitikken må strammes inn for å bringe økonomien tilbake i en balansert bane.
Experience shows that in this situation unemployment may rise rapidly".
Erfaringene viser at i en slik situasjon kan arbeidsledigheten øke raskt."
Norges Bank refers to its consultative statement regarding NOU 2000:21 in which the Bank supports the main features of the Commission's recommendations.
Norges Bank viser til sin høringsuttalelse til NOU 2000: 21, der banken støtter hovedtrekkene i utvalgets innstilling.
The 2001 budget bill
Statsbudsjettet for 2001
The central government budget proposal for 2001 implies an approximately neutral fiscal stance, as measured by the non-oil, cyclically adjusted surplus net of interest payments.
Forslaget til statsbudsjett for 2001 innebærer at finanspolitikken vil virke om lag nøytralt målt ved det olje-, rente- og aktivitetskorrigerte overskuddet.
Underlying real growth in central government budget expenditure is estimated at 2½ per cent, compared with estimates from the accounts for 2000.
Den underliggende reelle veksten i statsbudsjettets utgifter anslås til 2½ prosent i forhold til anslag på regnskap for 2000.
This is somewhat higher than trend growth in mainland GDP.
Dette er noe høyere enn den trendmessige veksten i BNP for Fastlands-Norge.
Public consumption is also estimated to expand by close to 2½ per cent.
Offentlig konsum anslås også samlet sett å vokse med knapt 2½ prosent.
The programme for local government finances entails a real increase in local government revenues of about 1¾ per cent, or a good NOK 4 billion, from 2000 to 2001.
Opplegget for kommuneøkonomien innebærer en reell økning i kommunenes inntekter på om lag 1¾ prosent eller vel 4 milliarder kroner fra 2000 til 2001.
As a result of strong growth in hourly wage costs, public expenditure's share of mainland GDP shows an increase that is greater than underlying real expenditure growth would imply.
Som følge av en sterk vekst i timelønnskostnadene øker de offentlige utgiftenes andel av BNP for Fastlands-Norge mer enn det den underliggende realveksten isolert sett skulle tilsi.
The Government is proposing an increase in the tax level that is equivalent to a net increase in tax payments in the order of NOK 6.4 billion, or a good ½ per cent of mainland GDP.
Regjeringen foreslår en økning i skatte- og avgiftsnivået tilsvarende en netto økning i innbetalte skatter og avgifter på om lag 6,4 milliarder kroner, eller vel ½ prosent av BNP for Fastlands-Norge.
Over the last five years average underlying spending growth in the central government budget has been ¾ percentage point higher than estimated in the National Budget for the fiscal year in question.
I gjennomsnitt er den underliggende veksten i statsbudsjettets utgifter de siste fem årene blitt om lag ¾ prosentpoeng høyere enn anslått i nasjonalbudsjettet for det aktuelle budsjettåret.
The increase in public expenditure, particularly local government expenditure, will have a direct impact on labour market conditions.
Økningen i de offentlige utgiftene, særlig i kommunene, vil ha direkte innvirkning på forholdene i arbeidsmarkedet.
The public sector will probably account for the bulk of the estimated increase of about 14 000 in employment in 2001.
Den anslåtte økningen i sysselsettingen neste år på i alt om lag 14 000 personer vil trolig for en stor del komme i offentlig sektor.
When the economy is already operating at full capacity utilisation, an expansion in the public sector in excess of the level implied by underlying growth in the economy will normally involve a transfer of real resources from the business sector to the public sector.
Når det i utgangspunktet er full kapasitetsutnytting, vil en ekspansjon i offentlig sektor ut over det den underliggende veksten i økonomien tilsier normalt innebære en overføring av realressurser fra næringslivet til det offentlige.
The tax programme, which also includes the introduction of a supplementary payroll tax and the taxation of share dividends, will contribute to this transfer of resources.
Skatte- og avgiftsopplegget, med blant annet innføringen av konjunkturavgiften og beskatning av aksjeutbytte, bidrar til en slik overføring.
The challenges in the labour market are further amplified by limitations in the supply of labour.
Utfordringene i arbeidsmarkedet forsterkes ytterligere av begrensninger i tilgangen på arbeidskraft.
In the National Budget (section 3.6.1), the Government writes:
I Nasjonalbudsjettet (avsnitt 3.6.1) skriver Regjeringen:
"The sharp rise in sickness absence and in the number of new disability pensioners in recent years resulted in the appointment of an official commission (the Sandman Commission) by the Bondevik Government in order to evaluate developments in the National Insurance Scheme's sickness-related benefits.
"Den sterke veksten i sykefraværet og i tilgangen til uførepensjon de siste årene førte til at regjeringen Bondevik satte ned et offentlig utvalg (Sandman-utvalget) for å vurdere utviklingen i folketrygdens sykdomsrelaterte ordninger.
The Commission, which submitted its report on 15 September 2000 made a number of proposals, cf Box 3.6.
Utvalget, som avga sin innstilling 15. september 2000, kom med en rekke forslag, jf. boks 3.6.
The report will be circulated for comment and the Government intends to present the matter to the Storting during the spring session of 2001".
Innstillingen vil bli sendt på høring, og Regjeringen tar sikte på å legge saken fram for Stortinget i vårsesjonen 2001."
Growth in social security expenditure and other rule-based benefit schemes accounts for about half of the real growth in central government spending.
Veksten i utgiftene til folketrygden og andre regelstyrte stønadsordninger står for om lag halvparten av realveksten i statsbudsjettets utgifter.
Should these expenditures continue to increase at the same pace, the question of further tax increases may arise.
Skulle disse utgiftene fortsette å øke i samme tempo, vil spørsmålet om ytterligere skatteøkninger kunne melde seg.
Measures to curb expenditure growth will affect the internationally exposed sector's willingness to invest in Norway because expectations concerning the tax level influence the estimated rate of return on this investment.
Tiltak for å dempe utgiftsveksten vil ha betydning for det konkurranseutsatte næringslivets vilje til å investere i Norge, fordi forventninger om skattenivået påvirker den anslåtte avkastningen av slike investeringer.
At the same time, increased use of these schemes contributes to a substantial reduction in the growth of the labour force.
Samtidig bidrar økt bruk av disse ordningene til at veksten i arbeidsstyrken reduseres vesentlig.
In the National Budget, the Government points out that the annual increase in sickness absence has been equivalent to about 10 000 person-years in recent years.
Regjeringen viser i Nasjonalbudsjettet til at den årlige økningen i sykefraværet har tilsvart om lag 10 000 årsverk de siste årene.
If this continues, the increase in sickness absence will correspond to about the entire growth in the labour force next year.
Hvis denne utviklingen fortsetter, vil økningen i sykefraværet motsvare om lag hele den anslåtte veksten i arbeidsstyrken neste år.
Such developments will have very serious consequences for the growth potential of the Norwegian economy and the scope for improving public welfare benefits.
Etter hvert vil en slik utvikling få meget alvorlige konsekvenser for vekstpotensialet i norsk økonomi og for mulighetene til å bedre de offentlige velferdsytelsene.
If, for example, sickness absence had been at the same level in 2001 as in 1996, sick pay expenditure in the budget proposal for 2001 would have been NOK 8 billion lower (National Budget, section 3.6.1).
Dette illustreres av at dersom sykefraværet i 2001 hadde blitt på samme nivå som i 1996, ville utgiftene til sykepenger i budsjettforslaget for 2001 vært 8 milliarder kroner lavere (Nasjonalbudsjettet avsnitt 3.6.1).
This approximately corresponds to the estimated revenues from the proposed supplementary payroll tax.
Dette tilsvarer om lag de anslåtte inntektene fra den foreslåtte konjunkturavgiften.
The increase in vacation days, the introduction of cash grants for families with small children and the increase in sickness absence, in the number of disability pensioners and in early retirement pensioners have the effect of reducing the supply of labour in Norway as measured by the number of person-hours.
I lys av blant annet utvidet ferie, innføringen av kontantstøtte til småbarnsforeldre og økningen i sykefraværet, i antallet uførepensjonister og i antallet AFP-pensjonister svekkes isolert sett arbeidstilbudet i Norge målt i antall timeverk.
Productivity growth in the Norwegian economy has also been disturbingly low in recent years.
Produktivitetsveksten i norsk økonomi har samtidig vært urovekkende lav de siste årene.
Against this background, it is essential that the authorities as soon as possible take measures which may stimulate labour force growth and boost productivity growth.
Det er på denne bakgrunn vesentlig at myndighetene snarest mulig setter i verk tiltak som kan stimulere til ny vekst i arbeidsstyrken og økt produktivitetsvekst.
The Government has proposed a supplementary payroll tax of 1½ per cent of wage and salary payments and self-employment income.
Regjeringen foreslår å innføre en ny konjunkturavgift på 1½ prosent av utbetalt lønn og næringsinntekt.
Furthermore, the Government proposes an increase in the electricity tax paid by households and enterprises and a reduction in the petrol tax from 1 January 2001.
Fra 1. januar foreslås en økning i elavgiften til husholdninger og bedrifter og en reduksjon i bensinavgiften.
In addition, a revision of the VAT system from 1 July and changes in some excise rates have been proposed.
I tillegg foreslås en omlegging av momssystemet fra 1. juli og endringer i enkelte avgiftssatser.
According to the National Budget, the revision of the VAT system and reduction in excise duties will have an approximately neutral impact on consumer price inflation.
I følge Nasjonalbudsjettet vil omleggingen av momsen og avgiftslettelsene samlet virke om lag nøytralt på konsumprisveksten.
However, the payroll tax will influence the business sector's labour costs, and the Ministry of Finance estimates that labour costs will increase by about 6 per cent next year.
Konjunkturavgiften vil imidlertid påvirke lønnskostnadene i næringslivet, og departementet anslår veksten i lønnskostnadene neste år til om lag 6 prosent.