natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The opening of the labour market to the new EU countries has provided us with access to a reserve of labour.
Åpningen av arbeidsmarkedet mot de nye EU-landene har gitt oss tilgang til en reserve av arbeidskraft.
There has been a substantial flow of labour into Norway.
Strømmen av arbeidstakere til Norge har vært sterk.
Labour migrates to locations where potential earnings are highest.
De vandrer dit hvor mulighetene for økonomisk vinning er størst.
Growing numbers of workers are moving to Norway and establishing residence here.
Flere og flere flytter til Norge og bosetter seg her.
Many workers are only here on short-term assignments and will perhaps move on when the job is done and when there is an economic turnaround.
Mange utfører likevel arbeid som ikke varer lenge, og de vil kanskje vandre videre når jobben er gjort, og når konjunkturen snur.
In 2007, Norway’s population increased by about 55 000, with net inward migration coming to 35 000.
Befolkningen økte i fjor med om lag 55 000 personer etter at godt over 35 000 personer flyttet hit, regnet netto.
This is the highest population increase ever registered.
Det er den høyeste veksten i befolkningen som er registrert.
Even though there has been an ample supply of labour, unemployment is low and the number of job vacancies is record high.
Selv om det har vært god tilgang på arbeidskraft, er arbeidsledigheten lav, og antallet ledige stillinger er rekordhøyt.
High pay increases have often been awarded in the late phase of an expansion, and been followed by rising inflation.
Tidligere er det ofte blitt gitt høye lønnstillegg sent i en oppgang, og prisveksten har da tatt seg opp.
Employees and businesses have at times looked backwards – and may not recognise that the outlook has changed – when determining wages and conditions that influence employment and profitability.
Arbeidstakere og virksomheter ser tidvis i bakspeilet – og kan overse at utsiktene har endret seg – når de fastsetter lønninger og vilkår som påvirker sysselsetting og lønnsomhet.
This was the case in 1974 and 1975 and again in 1986 and 1987.
Slik var det i 1974 og 1975 og igjen i 1986 og 1987.
In each case, the result was high interest rates, stagnating production and rising unemployment.
Da fikk vi høye renter, produksjonen stagnerte og arbeidsledigheten økte.
Should the recent sharp rise in employment result in unexpectedly high wage growth, the interest rate will again have to be set at a high level to keep inflation subdued.
Skulle den kraftige økningen i sysselsettingen vi har sett den siste tiden, gi en uventet sterk lønnsvekst, må renten igjen settes høyt for å holde inflasjonen nede.
We may again experience a high interest rate level in Norway relative to other countries over a longer period.
Vi vil på ny kunne få et særnorsk rentenivå i en lengre periode.
This could translate into a pronounced setback in production and employment.
I så fall kan omslaget i produksjonen og sysselsettingen bli markert.
During the recovery after the turn of the millennium, productivity growth jumped up again.
I oppgangen etter årtusenskiftet fikk vi et nytt kraftig oppsving i produktiviteten.
This resulted in strong growth and low inflation.
Det har gitt sterk vekst og lav inflasjon.
Rising imports from low-cost countries and high prices for many of our export goods resulted in a substantial improvement in Norway’s terms of trade from the end of the 1990s.
Økt import fra lavkostland og høye priser på en rekke av våre eksportvarer har ført til en kraftig bedring av bytteforholdet mot utlandet fra slutten av 1990-årene.
They sell large volumes of high-tech products but at falling prices.
De selger produkter med høy teknologi i store volum, men til fallende priser.
Productivity and terms-of-trade gains have provided the Norwegian economy with a historically strong income boost.
Bedret produktivitet og bytteforhold har gitt norsk økonomi en historisk kraftig inntektsøkning.
National income increased by a little more than 30 per cent in real terms between 2003 and 2007.
Landets inntekt steg reelt med godt 30 prosent fra 2003 til 2007.
The real krone exchange rate measures developments in the value of the Norwegian krone, adjusting for inflation differentials between Norway and its trading partners.
Den reelle kronekursen måler utviklingen i verdien på norske kroner når vi tar hensyn til forskjeller i prisstigningen mellom Norge og handelspartnerne.
This provides an indication of the relationship between the level of external and domestic prices, which in turn reflects developments in cost levels.
Den sier noe om forholdet mellom prisnivået ute og hjemme, som igjen kan speile utviklingen i kostnadsnivåene.
In real terms, the krone has appreciated by about 10 per cent since the mid-1990s, while labour costs in a common currency have risen by close to 30 per cent more than among our trading partners.
Kronen har reelt styrket seg med om lag 10 prosent siden midten av 1990-årene, mens lønnskostnadene regnet i felles valuta har steget nær 30 prosent mer enn hos våre handelspartnere.
This may be partly ascribable to the cyclical expansion and the low level of household saving.
Noe kan skyldes høykonjunkturen og den lave sparingen i husholdningene.
But most likely the strong krone reflects the substantial improvement in the terms of trade and productivity.
Men mest er den sterke kronen trolig et resultat av den kraftige bedringen i bytteforholdet og produktiviteten.
Public spending growth is fuelling demand for goods and services and draining labour from the business sector, albeit not faster than planned.
Veksten i offentlige utgifter gir økt etterspørsel etter varer og tjenester, og trekker arbeidskraft fra næringslivet, men ikke raskere enn planlagt.
Even though the cost level in Norway has increased and is high, there is full employment.
Selv om kostnadsnivået i Norge har steget og er høyt, har vi full sysselsetting.
Thus, it seems that our business sector will have to live with – and can live with – the real value of the krone and the current cost level unless a possible downturn has a particularly severe impact on the Norwegian economy.
Det ser derfor ut til at vårt næringsliv må leve med – og kan leve med – den reelle verdien av kronen og det kostnadsnivået vi har, med mindre det tilbakeslaget som nå kan komme, rammer norsk økonomi særskilt hardt.
Sharing the benefits
Vi deler godene
There was a fundamental shift in Norwegian economic policy in the 1980s and 1990s.
På 1980- og 90-tallet var det et hamskifte i den økonomiske politikken i Norge (4).
(4) Capital and credit markets were liberalised.
Kapital- og kredittmarkedene ble fristilt.
It became easier to establish and build up new businesses.
Det ble lettere å etablere og bygge opp virksomhet.
The EEA and WTO agreements resulted in stronger competition and increased flows of goods and services, labour and capital.
EØS- og WTO-avtalene ga større konkurranse og flyt av varer og tjenester, arbeidskraft og kapital.
As a result of the 1992 tax reform, the welfare state could be funded with reduced impact on wealth creation.
Skattereformen i 1992 førte til at velferdsstaten kunne finansieres med et vesentlig mindre tap av verdiskaping enn før.
The framework conditions for the electricity market, telecom market, aviation and broadcasting were changed.
Rammene for kraftmarkedet, telemarkedet, luftfarten og etermediene ble endret.
Industrial policy no longer kept unprofitable enterprises afloat.
Næringspolitikken holdt ikke lenger ulønnsom virksomhet i live.
And last but not least, in Norway as in other countries, norm-based or rule-based monetary and fiscal policy was introduced.
Og sist, men ikke minst, det ble som i andre land innført en norm- eller regelstyrt penge- og finanspolitikk.
The shift gave a boost to the economy, but in recent years it has been accompanied by a change in the distribution of income between labour and capital.
Hamskiftet har skapt et økonomisk løft, men de siste årene har fremgangen gått sammen med en endring i fordelingen av inntekt mellom arbeid og kapital.
This is probably a result of structural changes in the global economy.
Det skyldes trolig de strukturelle endringene i verdensøkonomien.
A rising share of the global production of goods and services is moving across the Pacific.
En stadig større del av verdens produksjon av varer og tjenester flytter seg over Stillehavet.
Cheap Asian labour has changed industry structures and trading patterns in many Western countries, including Norway.
Billig asiatisk arbeidskraft har endret næringsstrukturen og handelsmønsteret i mange vestlige land, også hos oss.
New producer countries are fuelling competition, but are also creating new markets and producing cheap consumer goods.
Nye produsentland øker konkurransen, men skaper også nye markeder og billige forbruksvarer.
There has been a sustained rise in employment and wealth creation in the West.
Sysselsettingen og verdiskapingen i Vesten har fortsatt å vokse.
China, India and other emerging economies have doubled the supply of labour on the global market.
Arbeidere i Kina, India og andre fremvoksende økonomier har doblet tilbudet av arbeidskraft på verdensmarkedet (5).
(5) This has helped paved the way for strong growth, but has also curbed wages in many occupations in a number of industrialised countries.
Det har lagt mye av grunnlaget for den sterke veksten, men har også dempet lønningene i mange yrker i flere industrialiserte land.
Norwegian households have enjoyed lower prices and a broader range of goods.
Norske husholdninger har hatt glede av lavere priser og større utvalg av varer.
It has been easy to find employment.
Det har vært lett å skaffe seg arbeid.
Norwegian owners and shareholders have also fared very well.
Men også norske eiere og aksjonærer har kommet svært godt ut.
Although the share of value added accruing to wage earners has decreased since the beginning of the 1990s, real wage growth has been high.
Til tross for at den andelen av verdiskapingen som tilfaller lønnstakerne, har falt siden begynnelsen av 1990-tallet, har reallønnen økt kraftig.
On average, today’s wage earners earn real wages that are 50 per cent higher than in 1990.
I gjennomsnitt tar lønnstakerne i dag ut en reallønn som er nær 50 prosent høyere enn i 1990.
This corresponds to annual growth of over 2 per cent.
Det tilsvarer en årlig vekst på vel to prosent.
At the same time, employment has risen.
Samtidig har sysselsettingen vokst.
Business and labour market conditions have been unusually favourable in recent years.
Vilkårene for næringslivet og arbeidsplassene har vært uvanlig gode de senere årene.
Should export prices fall, productivity growth slacken and foreign workers return to their home country, the wage share and unemployment will increase and business sector profits will fall.
Skulle eksportprisene falle, veksten i produktiviteten avta og utlendingene reise hjem, vil lønnsandelen og ledigheten øke og overskuddene i næringslivet falle.
Even in the absence of these developments, low unemployment and high profits may be difficult to sustain.
Men selv uten en slik utvikling kan det bli vanskelig å opprettholde lav ledighet og høye overskudd.
Developments will depend on how far businesses – in their search for qualified labour – will bid up wages.
Utslagene vil avhenge av hvor mye foretakene – i sin jakt på egnet arbeidskraft – vil by opp lønningene.
The economic policy reforms of the 1980s and 1990s set the stage for invention and innovation and the development of a market for equity capital and loans in Norway.
Omleggingen av den økonomiske politikken på 1980- og 90-tallet la til rette for oppfinnere og nyskapere og for et marked for egenkapital og lån.
This has resulted in restructuring in the business sector, increased productivity, real wage growth and a high level of job creation, but also very high earnings for successful businesspeople and entrepreneurs.
Det har gitt omstillinger i næringslivet, økt produktivitet, reallønnsvekst for arbeidstakerne og mange arbeidsplasser, men også svært gode inntekter for de entreprenører og forretningsfolk som har lykkes.
We will probably have to learn to live with our entrepreneurs and capital owners, and they must live with the society that has provided them with favourable business conditions.
Vi må vel da lære å leve med våre nyskapere og kapitaleiere, og de må leve med det samfunnet som har gitt dem gode arbeidsvilkår.
In Norway, there is a relatively even distribution of income, as illustrated in the chart.
Det er vist i denne figuren.
In the chart, we compare the second-highest decile of wage earners with the lowest decile.
Her sammenlikner vi lønningene til den gruppen på ti prosent av lønnstakerne som har nest høyest lønn, med lønningene til de ti prosentene som har lavest.
Wage differentials are smaller in Norway than in any other OECD country.
Det er mindre forskjell på lønningene i Norge enn i noe annet OECD-land.
Thus, the fundamental shift in economic policy and sharp income growth in Norway have not resulted in substantial wage disparities.
Hamskiftet i den økonomiske politikken og den kraftige veksten i inntekter i Norge har altså ikke ført til store forskjeller i lønningene.
When the EU assesses income distribution, low income is defined as less than 60 per cent of median income (6).
Når EU drøfter fordeling, omtaler de lavinntekt som mindre enn 60 prosent av middelinntekten (6).
Compared with other European countries, the low-income group is small in Norway and the other Nordic countries.
Norge og de andre nordiske landene har få personer i lavinntektsgruppen sammenliknet med andre europeiske land.
In Norway, 11 per cent of the population is defined as low-income earners, while the average for the EU is a good 15 per cent.
I Norge har 11 prosent av befolkningen lavinntekt, mens gjennomsnittet i EU er vel 15 prosent.
In addition, the Nordic countries provide a high level of government-financed welfare services.
De nordiske landene har dessuten et stort tilbud av offentlig finansierte velferdstjenester.
Analyses of low income do not take into account that income levels in Norway are very high.
Analysen av lavinntekt tar ikke hensyn til at nivået på inntektene i Norge er svært høyt.
The threshold for low income in Norway is shown by the line in the chart.
Grensen for lavinntekt i Norge er vist med linjen i figuren.
It is almost as high as median income in the EU, and not that far from the level in Sweden.
Den er nesten like høy som middelinntekten i EU, og forskjellen er heller ikke stor opp til nivået i Sverige.
Nor does the EU definition of low income capture the considerable rise in median income in Norway over the past 15 years.
EUs definisjon av lavinntekt fanger heller ikke opp at middelinntekten i vårt land har økt kraftig de siste 15 årene.
In addition, turnover is high in the low income group.
Det er i tillegg stor gjennomstrømming i gruppen som har lav inntekt.
Around a fourth of the group comprises those aged 16-24, while one fifth are aged 64 and over.
Om lag en fjerdedel av gruppen er mellom 16 og 24 år mens en femtedel er over 64 år.
Many of those with low incomes are students or old age pensioners.
Mange med lave inntekter er studenter eller pensjonister.
Thus, low income only becomes a social problem when people remain economically inactive for much of their lives.
Lav inntekt blir vel derfor først et samfunnsmessig problem når folk blir stående utenfor arbeidslivet i store deler av livsløpet.
Both labour market developments and short-term financial incentives can lead to this kind of social exclusion.
Både trekk ved utviklingen i arbeidslivet og de kortsiktige økonomiske insentivene kan skape slikt utenforskap.
Social security schemes can also over time become poverty traps, locking in many people who would have been unemployed for a period in other countries.
Trygd kan over tid også virke som en fattigdomsfelle og fange opp mange som i andre land i noen tid ville vært arbeidsledige.
A cause for particular concern is the rising number of young people that receive benefits on a permanent basis.
Det er særlig urovekkende at et økende antall unge varig går over på trygd.
I will now turn from today’s income distribution across groups to the distribution across generations in Norway.
La meg ta steget fra å drøfte utviklingen i fordelingen av inntekter mellom grupper i dag til å omtale fordelingen mellom generasjoner i Norge.
The Norwegian national insurance scheme is a pay-as-you-go system.
Den norske folketrygden er det vi kan kalle et "vi-betaler-regningen-etterhvert” system.
This means that a given year’s pension payments from the scheme are covered by government budget revenues that year.
Det betyr at de årlige utbetalingene til pensjoner skal dekkes av årets inntekter i statsbudsjettet.
When the national insurance scheme was introduced in 1967, a fund was established to provide for an expected reduction in private saving.
Da Folketrygden ble innført i 1967, ble det etablert et eget fond som skulle kompensere for en ventet reduksjon i den private sparingen.
However, pensions were still included in the central government budget at an early stage and financed by current tax revenues.
Pensjonene ble likevel tidlig tatt inn i statsbudsjettet og finansiert av løpende skatter og avgifter.
Transfers to the National Insurance Fund were soon discontinued.
Avsetningene til Folketrygdfondet opphørte etter kort tid.
Perhaps there is some element of miscalculation here.
Kanskje forregner folk seg litt.
A fall in value may occur if many homeowners free up housing capital to cushion old age.
Det kan bli fall i verdiene hvis mange samtidig vil frigjøre boligkapital for å lette alderdommen.
It was only when transfers to the Petroleum Fund were introduced in 1996 that funds were accumulated that could also be used to cover future pension payments.
Det var først da innbetalingene til oljefondet begynte i 1996 at det igjen ble bygd opp midler som også kan anvendes til å dekke fremtidige utbetalinger av pensjoner.
The Fund, which has later changed its name to the Government Pension Fund – Global, has grown to well over NOK 2000 billion.
Fondet, som senere har skiftet navn til Statens pensjonsfond – Utland, har vokst til over 2000 milliarder kroner.
After the turn of the millennium, the rise in oil prices also provided a boost.
Etter årtusenskiftet fikk vi også hjelp fra den økte oljeprisen.
The size of the Fund is now equivalent to approximately one year’s GDP and may double in the next five to ten years.
Oljefondet er nå om lag på størrelse med ett års verdiskaping – BNP – og kan bli dobbelt så stort i løpet av de neste fem til ti årene.
Total public expenditure is equivalent to less than half of total GDP.
Samlede offentlige utgifter utgjør mindre enn halvparten av den samlede verdiskapingen.
If the government spends 4 per cent of the Fund annually – the expected real return – this will finance close to 20 per cent of public expenditure ten years ahead.
Hvis staten årlig bruker 4 prosent av fondet – den realavkastningen vi venter – vil det finansiere nær 20 prosent av utgiftene til det offentlige om ti år.
The return on the Fund will by then have become such an important source of funding that it is difficult to imagine that the government authorities would find any sound arguments for drawing on the accumulated capital.
Det har da blitt en så viktig finansieringskilde at det er vanskelig å tenke seg at statsmyndighetene vil finne det forsvarlig å tappe av den oppsparte kapitalen.
It is also a flow of revenues that does not have an adverse effect on private sector production capacity, unlike taxes.
Det er også en inntekt som ikke rammer næringslivets evne til å produsere – slik skatter og avgifter gjør.
Irrespective, only a share of future pension payments will be matched by revenues from the Government Pension Fund.
Likevel vil det bare være en del av pensjonsutbetalingene fremover som motsvares av inntekter fra Statens pensjonsfond.
Government old-age pension obligations are estimated to increase from around 250 per cent of mainland GDP today to approximately 350 per cent in the course of a few decades.
Statens forpliktelser til alderspensjoner er anslått å øke fra rundt 250 prosent av verdiskapingen i Fastlands-Norge i dag, til om lag 350 prosent i løpet av noen tiår.
As a result of the pension reform, the increase will be somewhat smaller.
Pensjonsreformen vil dempe økningen noe.
As a major shareowner and bondholder, Norway has received increasing international attention.
Ute får vi økt oppmerksomhet som eier av aksjer og obligasjoner.
Many countries have established funds similar to the Government Pension Fund - Global, with substantial assets under management.
Mange land har opprettet fond som ligner på vårt oljefond, og de forvalter store verdier.
We are open about the Fund’s objectives, organisation and investments.
Vi er åpne om fondets mål, organisasjon og plasseringer.
This is necessary in Norway because the funds are public funds and because transparency enhances management.
Det er nødvendig hos oss, fordi det er offentlige midler og fordi innsyn skjerper forvaltningen.
Moreover, the transparency of the Fund is also viewed in a favourable light by those countries in which we invest.
Men også de vi investerer hos, er glade for at fondet er transparent.
Internationally, the Government Pension Fund - Global is therefore often cited as a best practice fund.
Ute blir derfor pensjonsfondet trukket fram som et fond som følger beste praksis.
But perhaps we should add that the transparency competition between funds could be enhanced.
Men her må vi kanskje legge til at konkurransen mellom fondene om å være åpne gjerne kunne vært hardere.
The underlying motivation of these investors and whether the investments may be politically motivated have been called into question.
Det har vært reist spørsmål om hvilke motiver som ligger bak investeringene, og om de kan være politiske.
Some fear strategic acquisitions of companies that are of considerable national importance.
Enkelte frykter strategiske oppkjøp av virksomheter som har stor nasjonal betydning.
There have been calls for these funds’ investments to be monitored closely.
Det er reist krav om at plasseringene til fondene bør følges nøye.
The management of the Fund is based on two ethical commitments:
Forvaltningen av vårt fond bygger på to etiske forpliktelser:
Second, the Fund must respect the fundamental rights of those affected by the companies in which the Fund has invested.
For det andre: Vi skal respektere grunnleggende rettigheter hos dem som blir berørt av selskapene fondet er investert i.
The instruments used here are the exclusion of companies from the Fund’s investment universe and the active exercise of ownership rights.
Virkemidlene er å trekke ut selskaper fra fondets investeringer og å utøve aktivt eierskap.
The Ministry of Finance excludes companies that produce certain types of weapons.
Finansdepartementet trekker ut eie i selskaper som produserer visse typer våpen.
They also exclude companies when they identify an unacceptable risk of contributing to gross corruption, severe environmental degradation, and serious violations of human rights and of fundamental ethical norms.
De trekker også ut selskaper når de ser at det er en uakseptabel risiko for å medvirke til grov korrupsjon, alvorlig miljøskade, og grove brudd på menneskerettighetene og på grunnleggende etiske normer.
Norges Bank exercises its ownership rights by voting at general meetings and through direct contact with companies.
Norges Bank utøver eierskap ved å stemme på generalforsamlinger og ved direkte kontakt med selskaper.
Moreover, priority is given to combating child labour and we look critically at how companies influence the authorities in environmental issues.
Vi prioriterer ellers kampen mot barnearbeid, og vi ser kritisk på hvordan selskaper påvirker myndigheter i miljøspørsmål.
Over time, engaging in dialogue with companies is probably a more constructive approach than exclusion.
Vi vil trolig over tid oppnå mer med dialog med selskaper enn ved å utelukke dem.
Irrespective, perseverance and patience are required if we are to achieve results.
Skal vi oppnå resultater, må vi dessuten være både standhaftige og tålmodige.