natgillin/translations-raw huggingface dataset:
But in the past 15 years, petroleum revenues have risen at such a fast pace that a portion has been set aside.
Men de siste 15 årene har inntektene økt så raskt at det har lykkes å legge en del til side.
If we look at the period of oil revenues in its entirety, close to half of the oil-based revenues have been spent. [9]
Ser vi hele perioden med oljeinntekter under ett, er nesten halvparten av pengene fra oljevirksomheten brukt opp. [9]
In 1994, the economists Bye, Cappelen, Eika, Gjelsvik and Øystein Olsen of Statistics Norway estimated that government petroleum revenue spending came to about 10 per cent of overall public expenditure at that time.
Forskerne Bye, Cappelen, Eika, Gjelsvik og Øystein Olsen fra Statistisk sentralbyrå skrev i 1994 at statens bruk av oljepenger da var rundt 10 prosent av offentlige utgifter.
Tax income from the petroleum sector and petroleum sales revenue – current petroleum revenues – were spent over the government budget.
Det var skatter fra oljesektoren og salg av petroleum – de løpende oljeinntektene – som ble brukt over statsbudsjettet.
The economists at Statistics Norway expressed concern regarding Norway’s oil dependence. [10]
Forskerne var bekymret for Norges oljeavhengighet. [10]
We have thus succeeded in replacing oil revenues with a permanent flow of income.
Dermed har vi lykkes i å erstatte oljeinntektene med en varig inntektsstrøm.
We can draw on a perpetual source rather than from a well that is being depleted.
Vi kan bruke av en evigvarende kilde i stedet for fra en brønn som går tom.
It may be that the oil fund has exceeded a critical value so that the ambition of a perpetual fund will be achieved.
Det kan være slik at oljefondet har kommet over en kritisk verdi, slik at ambisjonen om et evigvarende fond vil lykkes.
But history remains to be written.
Men historien er ennå ikke ferdig skrevet.
The story of John Collett might also have been written with a different pen when his wealth was at its peak.
Også historien om John Collett ville kanskje vært skrevet med en annen penn mens formuen var på topp.
Within a few years, as much as 15-20 per cent of the welfare state could be financed by the return on the oil fund.
Om noen år vil så mye som 15-20 prosent av velferdsstaten kunne finansieres av avkastningen på oljefondet.
But if we squander the capital in the fund, we will either have to match the shortfall with tax increases or make substantial cuts in government welfare.
Men hvis vi skusler bort kapitalen i fondet, må vi enten øke skattene tilsvarende, eller kutte kraftig i velferdsstatens ytelser.
The gains – not only the costs – of building up an oil fund have thus been made visible.
Dermed er gevinstene – ikke bare kostnadene – ved å bygge opp et oljefond blitt synlige.
This also attracts its defenders.
Da får det også sine forsvarere.
Large fortunes nevertheless give rise to concerns.
Stor rikdom skaper likevel noen bekymringer.
As a minimum requirement, the management of oil wealth must not impair the productivity of labour and real capital.
Et minimumskrav vi må stille til forvaltningen av oljeformuen, er at arbeidskraften og realkapitalens evne til å produsere verdier ikke svekkes.
This may seem to be a modest goal, but is not a trivial one.
Målsettingen kan virke beskjeden, men er ikke triviell.
People of my generation may remember the German Gunter Sachs, one of the heirs to the Opel fortune.
Folk i min generasjon vil huske tyskeren Gunter Sachs, en av arvingene til formuen skapt av Opel-familien.
He was known for saying that he had not worked a day in his life. [11]
Han var kjent for sin uttalelse om at han ”ikke hadde jobbet en dag i sitt liv”. [11]
Sachs could live off his fortune and his spending was not confined to only useful things.
Sachs kunne fullt og helt leve av sin formue, og pengene ble ikke brukt bare på nyttige ting.
For example, he lavished thousands of red roses on Brigitte Bardot, strewn over her home from a helicopter.
For eksempel ble Brigitte Bardot tilgodesett med tusenvis av røde roser, strødd ned over hennes hjem fra et helikopter.
There is no shortage of examples of individuals who have spent large portions of their wealth on an opulent lifestyle.
Det finnes mange eksempler på individer som har brukt store deler av sin formue på en overdådig livsstil.
But nations do not have the possibility of living off wealth alone.
Men for nasjoner er det ikke mulig å leve på en formue.
A nation thrives on each other’s labour, as Finance Minister Erik Brofoss stated in his address on the state of economy to the Storting (Norwegian parliament).
En nasjon lever, som Erik Brofoss sa det i sin berømte finanstale i 1946, av hverandres arbeid.
The economists Jeffrey Sachs and Andrew Warner [12] have shown that countries with abundant natural resources have generally experienced weaker growth than otherwise comparable countries.
Økonomene Jeffrey Sachs og Andrew Warner [12] har vist at land med store naturressurser gjennomgående har opplevd svakere utvikling enn ellers like land.
Perhaps this is not so strange.
Det er kanskje ikke så merkelig.
Sudden wealth in one sector of the economy also results in higher wages and cost levels in other sectors.
Plutselig rikdom i en del av økonomien gir økte lønninger og kostnadsnivå også i resten av økonomien.
Such visible wealth can also weaken and crowd out internationally exposed business.
Slik kan en synlig formue svekke og fordrive konkurranseutsatt næringsliv.
Economists refer to this phenomenon as the “Dutch disease” after the Netherlands pursued an expansionary economic policy based on huge revenues from gas sales in the 1960s.
Økonomer kaller dette ”hollandsk syke” etter at Nederland på 60-tallet bygde en ekspansiv økonomisk politikk på store inntekter fra salg av gass.
When gas production declined, a period of harsh economic restructuring followed.
Da gassproduksjonen avtok, måtte økonomien gjennom harde omstillinger.
The sheltered sector had to be reduced and the internationally exposed sector increased.
Skjermet sektor måtte krympe og konkurranseutsatt sektor øke.
There were too few left in the business sector to bear the welfare state.
Det var for få igjen i næringslivet til å bære velferdsstaten.
Many countries that have experienced a windfall of wealth have been victims of this curse.
Mange land som raskt har kommet til rikdom er blitt ofre for dette.
The state of Alaska has chosen its own institutional solution to avoid rent-seeking among special-interest groups.
Den amerikanske delstaten Alaska har valgt sin egen institusjonelle løsning for å unngå at interessegrupper karer til seg rikdommene.
Once the real value of Alaska’s oil fund, the Alaska Permanent Fund, is secured, dividends are distributed to the owners.
Etter at realverdien av Alaskas oljefond er sikret, deles avkastningen ut til eierne.
The choice of building up a sovereign wealth fund must also be seen in connection with the state’s substantial pension obligations under Norway’s National Insurance Scheme.
Når vi har valgt å bygge opp et fond i offentlig regi, må det ses i sammenheng med at staten også har betydelige pensjonsforpliktelser gjennom Folketrygden.
For the Norwegian state it would not have made sense to choose a solution like the Alaska fund without also addressing the issue of pension obligations.
For den norske stat ville det ikke gitt mening å velge en løsning som Alaska, uten samtidig å gjøre noe med pensjonsforpliktelsene.
So far our system has worked well, but the success of the system depends on broad-based support for government spending programmes and the framework for saving oil revenues – the cap.
Så langt har vårt system fungert godt, men det hviler på at politikernes bruk av penger og ønske om å legge oljeinntekter til side – krittstreken – har bred tilslutning.
For example, if we were to slack off – intoxicated by the vast new oil fields Avaldsnes and Aldous Major in the North Sea – and reduce our work effort by extending our lunch break by five minutes every day, the sum of our future labour income will be reduced by as much as the value of our latest oil discovery.
Skulle vi for eksempel – i beruselse over Avaldsnes og Aldous Major - det nye store oljefunnet i Nordsjøen – unne oss fem minutter lengre lunsjpause hver dag, er summen av våre fremtidige arbeidsinntekter redusert like mye som verdien av funnet.
Investments in Norway
Investeringer i Norge
How should oil revenues be saved?
Hvordan bør vi så spare oljeinntektene?
An apt comparison is a family that wins a million kroner in the lottery.
En passende sammenlikning kan være en familie som vinner en million kroner i Lotto.
The family has to decide how to manage the newly found wealth.
Familien må ta stilling til hvordan den nye rikdommen skal forvaltes.
One option is of course to give it away or share the wealth.
En mulighet er selvsagt å gi bort hele eller deler av gevinsten.
The family must then decide how much to spend and how much to save.
Familien må deretter ta stilling til hvor mye som skal brukes og hvor mye som skal spares.
The money can be spent on a long holiday or purchases for the home.
Pengene som brukes, kan gå til en lang ferie eller til å kjøpe ting til huset.
Should the money be invested in a family-owned business?
Skal pengene investeres i egen bedrift?
In a neighbour’s business?
I naboens bedrift?
Or should it be deposited in a bank or lent through another channel?
Eller skal de settes i banken eller lånes ut på annen måte?
If the family instead chooses to save the money, it will be faced with new choices.
Velger familien i stedet å spare, stilles den overfor nye valg.
Even before discovering oil, the state had long been a substantial direct owner of Norwegian companies.
Staten har lenge, også før vi oppdaget oljen, hatt et betydelig direkte eierskap i norske bedrifter.
The value of state investment in Norwegian companies is more than NOK 600 billion. [15]
Verdien av statens investeringer i norske selskaper er over 600 milliarder kroner. [15]
The state owns more shares in Norway than in the US where the oil fund has its largest investments. [16]
Staten eier mer aksjer i Norge enn i USA, hvor oljefondet har sine største investeringer. [16]
But will substantial investment in one’s own business – or one’s own nation – guarantee growth and prosperity?
Men vil store investeringer i egen bedrift – eller egen nasjon – garantere vekst og velstand?
Many OPEC countries received enormous income after the oil price shocks in the 1970s.
Flere Opec-land fikk enorme inntekter etter oljeprissjokkene på 1970-tallet.
They later not only experienced low growth, but negative growth. [17]
Her ble den økonomiske veksten ikke bare lav – den ble negativ. [17]
Professor Ragnar Torvik writes that one of the main reasons behind the decline was that such a large portion of the additional income was invested domestically.
Professor Ragnar Torvik skriver at en av hovedårsakene til at det gikk galt var at så mye av ekstrainntektene ble investert innenlands.
Politicians invested in projects that may have brought political gains – but resulted in economic loss. [18]
Politikerne investerte i prosjekter som kanskje var politisk lønnsomme – men økonomisk svært ulønnsomme. [18]
We can also draw on Norway’s historical experience.
Vi kan også høste erfaringer fra vår egen historie.
In the post-war period, the Norwegian economy was to be reconstructed through a large-scale investment programme.
Etter andre verdenskrig skulle norsk økonomi gjenreises gjennom et storstilt investeringsprogram.
Over several decades, the investment share of GDP [19] was close to 30 per cent, markedly higher [20] than in other western economies.
I flere tiår var investeringene opp mot 30 prosent av BNP [19], vesentlig høyere [20] enn det som var vanlig i vestlige økonomier.
But the Norwegian economy still expanded at a slower pace than nearby countries.
Men norsk økonomi vokste allikevel svakere enn landene rundt oss.
A more efficient use of capital could have boosted consumption without negatively affecting economic growth.
Med en mer effektiv bruk av sparekapitalen kunne vi kanskje forbrukt mer uten at det hadde gått utover den økonomiske veksten.
The high investment level entailed human costs in that consumption of important goods were rationed.
De store investeringene hadde menneskelige kostnader, ved at forbruket av viktige goder ble rasjonert.
A visible cost was limited imports of fruit.
Begrenset import av frukt var en synlig pris.
As I recall, the selection of fruit and vegetables at that time would have made the recommended “5 a day” serving of fruit and vegetables far more difficult to follow than today.
Slik jeg husker det, med datidens utvalg av frukt og grønt, var ”fem om dagen” en langt mer krevende diett enn i dag.
In recent years, 15-20 per cent of GDP has been invested in the mainland economy, or about the same percentage as our neighbouring countries.
De siste årene har vi gjennomgående investert 15-20 prosent av BNP i Fastlands-Norge, omtrent det samme som våre naboland har gjort.
But we are always faced with demands for more investment, which is perhaps not that surprising.
Det er kanskje ikke så rart.
All of us have probably been stuck in a traffic jam and felt irritation over poor road conditions.
Vi har vel alle stått i bilkø og irritert oss over dårlig veistandard.
It is easy to agree that investment in knowledge is sensible and of benefit for the future.
Og det er lett å være enig i at investeringer i kunnskap er fornuftig og fremtidsrettet.
But funding these investments by lifting the cap on petroleum revenue spending is a certain recipe for lean times.
Men å løse dette ved å flytte krittstreken, er en sikker oppskrift på fremtidig smalhans.
Many of us have perhaps driven along lightly trafficked roads of a strikingly high standard.
Jeg, og kanskje dere også, har kjørt på lite trafikkerte veier med oppsiktsvekkende høy standard.
Norway is already among the countries that invests most in education, without achieving particularly impressive results. [21]
Norge er allerede blant de landene i verden som bruker mest penger på utdanning, uten at resultatene har vært imponerende. [21]
Norwegian companies that want to invest in profitable projects have access to a well functioning capital market, both at home and abroad.
Norske bedrifter som vil investere i lønnsomme prosjekter, har tilgang til et velfungerende kapitalmarked, både i Norge og utlandet.
An absolute precondition for ensuring the sound management of our oil wealth is that investments in areas such as roads, education, cultural centres, hospitals and sports centres are prioritised within the NOK 1 trillion allocated through the central government budget each year. [22]
Vi kommer ikke utenom at god forvaltning av formuen må bygge på at investeringer i for eksempel veiprosjekter, utdanning, kulturhus, sykehus og idrettsanlegg prioriteres innenfor de 1000 milliardene som går gjennom statsbudsjettet hvert år. [22]
In order to maximise the return on the substantial financial wealth owned by the government today, the oil fund must be invested abroad.
For å oppnå høyest mulig avkastning av en så stor finansformue som staten i dag eier, må vi basere oss på at oljefondet spares i utlandet.
But this gives rise to new trade-offs between risk, return and ethical considerations.
Men det bringer med seg nye avveininger mellom risiko, avkastning og etiske hensyn.
Moderate risk
Moderat risiko
First, let me look at the trade-off between risk and return.
La meg først snakke om avveiningen mellom avkastning og risiko.
How should we invest our wealth without taking on excessive risk?
Hvordan skal vi investere uten å ta for mye risiko?
When the oil fund is invested in other countries that are not as commodity-dependent as Norway, our overall national wealth will become more robust to oil price fluctuations.
For det første: Når fondet investeres i andre land som ikke er like råvareavhengige som oss selv, vil nasjonens samlede formue bli mer robust mot svingninger i oljeprisen.
Diversifying wealth does not of course insulate us from upturns and downturns.
Spredning av formuen betyr selvsagt ikke at vi er skjermet fra oppturer og nedturer.
In autumn 2008, stock markets plummeted worldwide.
Høsten 2008 falt aksjemarkedene kraftig verden rundt.
There was nowhere to hide and the value of the fund fell by close to 25 per cent.
Da var det ingen steder å gjemme seg, og verdien av fondet falt med nesten 25 prosent.
But the oil remaining under the North Sea lost even more of its value when oil prices fell from USD 150 to USD 40 in the course of a half year.
Men oljen som var igjen i bakken under Nordsjøen, mistet enda mer av sin verdi da oljeprisen falt fra 150 til 40 dollar i løpet av et halvt år.
On the other hand, oil prices may show a more favourable tendency than equity prices.
På den annen side kan oljeprisen utvikle seg bedre enn prisene på aksjer.
The slide in equity prices over the past quarter has not been accompanied by weaker oil prices.
Det siste kvartalets fall i aksjemarkedet er ikke ledsaget av svakere oljepriser.
Norges Bank has been delegated the responsibility for managing the Government Pension Fund Global and hence has an independent responsibility for limiting and managing risk.
Norges Bank har også et selvstendig ansvar for å begrense og styre risikoen.
We have therefore reduced the fund’s holdings of southern European government bonds in recent months.
Den siste tiden har vi derfor redusert beholdningen av søreuropeiske statsobligasjoner.
We have also reduced counterparty exposures to European banks.
Vi har også redusert motpartseksponeringen mot europeiske banker.
Maximising returns
Høyest mulig avkastning
As a long-term investor, Norges Bank seeks not only to minimise the risk of losing wealth, but to maximise the return on the fund’s capital within the risk limits set by the fund’s owner.
Som en langsiktig investor søker Norges Bank ikke bare å begrense faren for å tape formuen.
But how can we manage our wealth to promote capital growth?
Men hvordan kan vi forvalte formuen slik at den vokser?
Many have probably wondered as does the poet Jan Erik Vold when he writes:
Det er nok mange som undrer med dikteren Jan Erik Vold:
as the advert says
som reklamert står
in one of our largest banks.
i en av våre største banker.
After six years
Etter seks år
you can go back to the bank and take out
kan du gå til banken og få utbetalt
The question is: From whom have they taken
Spørsmålet er nå: Fra hvem er de
15 532 Norwegian kroner?” [23]
15 532 norske kroner tatt?”
Vold has called this:
Vold har omtalt dette som:
“Capitalism’s fundamental mystique – how a krone, by lying idle for a period of time, gives birth to a 10-øre coin”.
”kapitalismens grunnleggende mystikk – hvordan en krone, ved å ligge stille en periode av tid, føder en tiøring ved siden av seg”. [23]
The poem is of course a few years old – both 10-øre coins and an interest rate of 10 per cent (the rate in the poem) belong to the past.
Det fremgår at diktet er noen år gammelt – vi må litt tilbake i tid for å finne både tiøringer og renter på 10 prosent (som er rentefoten i diktet).
A krone that yields a return does not lie idle, however.
En krone som gir avkastning ligger imidlertid ikke stille.
It represents resources used to build production capacity.
Den representerer ressurser som brukes til å bygge produksjonskapasitet.
The 10 øre is value added generated when capital is put to work.
Tiøringen er en merverdi som skapes når kapitalen settes i arbeid.
When our oil revenues are invested as financial assets abroad, we are buying a share of future global value added, which can subsequently be brought home and put to good use here.
Når vi investerer oljepengene som finansformue i utlandet, kjøper vi en andel av verdens fremtidige verdiskaping, som vi senere kan hente hjem og få glede av her.
As an investor, the oil fund in principle faces two alternatives: Should the fund be an owner by investing in equities, or provide loans to companies and governments by investing in bonds?
Som investor står oljefondet prinsipielt sett overfor to alternativer: Skal vi eie, det vil si kjøpe aksjer, eller skal vi låne bort pengene til bedrifter og stater, det vil si kjøpe obligasjoner?
The return in both cases essentially depends on developments in global trade and industry, on the world’s economic future.
Avkastningen til begge alternativene avhenger i bunn og grunn av utviklingen i verdens næringsliv, av verdens økonomiske fremtid.
Even our loans to governments depend on the success or failure of businesses since governments rely on tax revenues.
Også når vi låner bort til stater er vi avhengig av hvordan det går med bedriftene, fordi statene lever av skatteinntekter.
When we provide loans – by buying bonds – the borrower is obliged to pay us interest at fixed intervals and repay the principal at maturity.
Når vi låner ut penger – ved å kjøpe obligasjoner – plikter låntakeren å betale oss på forhånd fastsatte renter og avdrag helt til obligasjonen løper ut.
If the payment obligations are met by the borrower, the amount borrowed is recovered.
Så sant låntakeren er i stand til å gjøre opp for seg, får vi lånebeløpet tilbake ved forfall.
In the event of a bankruptcy, bondholders are given higher priority than shareholders.
Og om bedriften skulle gå konkurs, har obligasjonseierne høyere prioritet enn aksjeeierne.
Holding shares therefore carries higher risk.
Å eie aksjer er derfor mer risikabelt.
Shareholders are last in line when a company’s earnings are distributed.
Aksjonærene stiller bakerst i køen når bedriftens inntekter skal fordeles.
On the other hand, if the company thrives, potential gains are unlimited.
Men det er heller ingen grenser for hvor stor gevinsten kan bli, om bedriften gjør det bra.
This is why equity prices fluctuate relatively widely.
Derfor svinger aksjekurser mye i verdi.
We reduce the risk associated with equity exposures by spreading our ownership.
Vi reduserer risikoen i våre aksjeplasseringer ved å ha et spredt eierskap.
We own equities in more than 8000 companies.
Vi eier aksjer i mer enn 8000 selskaper.
To compensate for the higher risk, shareholders demand a higher expected rate of return.
Motstykket til den høyere risikoen er at aksjeeiere krever høyere forventet avkastning.
Over the past 110 years, returns have been on average 4 percentage points higher for shareholders than for bondholders every year. [24]
De siste 110 år har aksjeeierne i gjennomsnitt fått 4 prosentpoeng høyere avkastning enn långivere hvert år. [24]
If returns on equities are higher than on bonds, perhaps as much of the fund as possible should be invested in equities. [25]
Hvis avkastningen på aksjer er større enn på obligasjoner, burde vi kanskje hatt mest mulig av fondet i aksjer. [25]
Bond prices tend to fluctuate less than equity prices and tend to rise when equity prices fall.
Det er grunn til å regne med at obligasjonskursene svinger mindre, og av og til stiger når aksjekursene faller.
A good mix of equities and bonds can improve the relationship between risk and return.
En viss kombinasjon av aksjer og obligasjoner kan bedre forholdet mellom avkastning og risiko.
The Ministry of Finance has assessed the trade-off between risk and return and decided, with the approval of the Storting, that 60 per cent of the oil fund should be allocated to equities.
Finansdepartementet har veid mellom avkastning og risiko og, med tilslutning fra Stortinget, bestemt at 60 prosent av oljefondet skal investeres i aksjer.
The choice of equity allocation determines to a large extent the fund’s return and risk, and is therefore one of the most important decisions concerning fund management.
Valget av aksjeandel vil bestemme mye av fondets avkastning og risiko, og er dermed en av de viktigste beslutningene om forvaltningen av fondet.
Almost 40 per cent is invested in bonds, including government and corporate bonds, and a small portion is invested in real estate. [26]
Nesten 40 prosent er investert i obligasjoner, både statsobligasjoner og private obligasjoner, og litt i eiendom. [26]
Government bonds in particular were long regarded as safe investments.
Særlig statsobligasjoner var lenge ansett som trygge plasseringer.
Some would argue that investment in government bonds provides “risk-free returns”.
Flere har sagt at investeringer i statsobligasjoner gir ”risikofri avkastning”.