natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This work nevertheless offers hope of achieving international agreement on some effective measures.
Det gir likevel håp om å oppnå internasjonal enighet om noen effektive tiltak.
Over time, it should also reduce the risk of local and regional crises and their contagion effect on the rest of the world.
Over tid bør det kunne redusere risikoen for at lokale og regionale kriser skal oppstå, og for at de skal spre seg til resten av verden.
There is still a long way to go.
Det er langt fram dit.
As far as Norway is concerned, we must act on the assumption that we will continue to live in an unstable world.
For vår egen del bør vi derfor basere oss på at vi fortsatt vil leve i en ustabil verden.
The financial crises have shown that a small country is vulnerable to international turbulence.
Erfaringene fra finanskrisene viser at et lite land står utsatt til for internasjonal uro.
The Norwegian economy is fragile and vulnerable.
Norsk økonomi er skjør og sårbar.
Stability and buffer against financial shocks
Stabilitet og ryggrad mot finansielle sjokk
Norway has also experienced a banking crisis.
Også Norge har hatt sin bankkrise.
If nothing else, we learned from it.
Om ikke annet tok vi lærdom av den.
Laws, regulations and supervision have been tightened.
Vi har styrket lovverket, regler og tilsynsmyndigheter.
Financial institutions place greater emphasis on risk management.
Finansinstitusjonene legger mer vekt på å styre sin risiko.
Chart 3: Interest rates and credit growth
Figur 3: Rentenivå og kredittvekst
Losses at Norwegian financial institutions have been low since the banking crisis.
Tapene for norske finansinstitusjoner har vært lave etter bankkrisen.
There is greater uncertainty now as the economy is approaching a turning point.
Det er større usikkerhet nå, når konjunkturene snur.
The sharp growth in business fixed investment has led to a substantial increase in corporate debt, which has been reflected in the high level of credit growth in recent years.
Den sterke veksten i næringslivets investeringer har ført til en betydelig økning i foretakenes gjeld.
The rise in interest rates has made it more demanding for households and enterprises to service their debt in the short term, but has had a restraining effect on credit growth.
Renteoppgangen har på kort sikt gjort det mer krevende for husholdninger og foretak å betjene sin gjeld, men den har også bremset en sterk kredittvekst.
Somewhat higher losses on loans to enterprises are now expected, although there is hardly any imminent risk to the financial strength of the banking system.
Nå må vi vente noe høyere tap på utlån til foretakene, men det er neppe fare for soliditeten i banksystemet med det aller første.
However, there is cause for concern about the evolution of the structure of the Norwegian financial industry in the longer term.
Det er likevel grunn til uro over utviklingen i strukturen i den norske finansnæringen på lengre sikt.
The free flow of capital in Europe paves the way for structural changes in the European financial industry.
Den frie flyten av kapital i Europa åpner for strukturendringer i den europeiske finansnæringen.
These changes will be prompted by the increased use of fund-based pension systems and the ever wider application of technology in the new, large euro area.
Disse endringene vil utløses av mer fondsbaserte pensjonssystemer og økt bruk av teknologi i den nye, store eurosonen.
Banks in Europe will become larger, more efficient and competitive, and securities markets will be larger and more liquid.
Vi må vente større, mer effektive og mer konkurransedyktige banker i Europa enn tidligere, og større og mer likvide verdipapirmarkeder.
Structural changes are also taking place in the financial industry in the Nordic countries.
Også i Norden endres strukturen i finansnæringen.
Nordic financial institutions are adjusting capacity, enhancing efficiency and realising economies of scale.
Nordiske finansinstitusjoner tilpasser kapasiteten, øker effektiviteten og realiserer stordriftsfordeler.
The largest banks are developing their activities, with the Nordic area as their home market, by building up their branch networks or through acquisitions.
De største bankene etablerer seg med Norden som hjemmemarked ved å bygge opp egne filialnett eller gjennom oppkjøp.
Not many Norwegian financial institutions have found it profitable to participate in this process.
Norske finansinstitusjoner har i liten grad funnet det lønnsomt å delta i denne prosessen.
The government's ownership in the banking sector was expanded as part of the solution to the Norwegian banking crisis.
Staten fikk en utvidet eierrolle i bankene gjennom løsningen av den norske bankkrisen.
It was not necessary to allow ownership to be permanent.
Det var ikke nødvendig å la eierskapet bli varig.
Currently, the government owns the state banks, Postbanken and more than 50 per cent of Norway's two largest commercial banks.
I dag eier staten statsbankene, Postbanken og mer enn 50 prosent i landets to største forretningsbanker.
The government therefore controls banks that account for about 50 per cent of bank lending in Norway.
Dermed kontrollerer staten banker som står for vel 50 prosent av banklånene her i landet.
The stake in the two largest commercial banks is to be reduced to a third.
Andelen i de to største forretningsbankene skal reduseres til en tredel.
State ownership of banks constitutes, in my opinion, a structural weakness in the Norwegian financial system.
Det statlige bankeierskapet utgjør etter mitt skjønn en strukturell svakhet i det norske finanssystemet.
There is a risk that the ownership function is not exercised actively enough.
Det er en risiko for at eieroppgaven ikke blir skjøttet aktivt nok.
A lack of control on the part of active owners may give the board and management excessive influence in these banks.
Mangel på kontroll fra aktive eiere kan gi for stor innflytelse til styre og administrasjon i disse bankene.
In the long run this could lead to less efficient operations and lower profitability.
Det kan i det lange løp føre til dårligere drift og lavere lønnsomhet.
Private owners with lower capital stakes may also wield a disproportionately high level of influence if the state as owner is too passive.
Private eiere med mindre kapitalinnsats kan også få uforholdsmessig stor innflytelse i ly av en passiv statlig eier.
The political parties widely disagree on the issue of government bank ownership.
Det hersker stor partipolitisk uenighet om det statlige bankeierskapet.
This may be a disadvantage when decisions on mergers and other structural measures are to be taken.
Dette kan være en ulempe når søknader om fusjoner og andre strukturtiltak skal avgjøres.
When there is a profitable basis for growth, which requires increases in capital, the state-owned banks must pose the following question: Is it possible to gain political support?
Når det er et lønnsomt grunnlag for vekst som krever kapitalutvidelser, må de statseide bankene stille følgende spørsmål: Vil det være mulig å få politisk tilslutning?
They cannot merely ask: Will investors find this profitable?
De kan ikke nøye seg med å spørre: Vil investorer finne dette lønnsomt?
It is important to reach political consensus on the question of state ownership.
Det er viktig med politisk konsensus om statens eierskap.
One example of a case where the political parties reached agreement on structure and ownership in the 1980s is the petroleum sector.
Et eksempel på et område hvor partiene på Stortinget på 1980-tallet nådde fram til enighet om struktur og eierskap, er petroleumssektoren.
The oil companies have therefore enjoyed stable operating parameters over the last fifteen years, although this sector is also faced with the challenge of finding new solutions in response to the sharp shifts in market conditions that we have witnessed recently.
Oljeselskapene har derfor hatt stabile rammevilkår de siste femten årene, men også i denne sektoren stilles det krav til nye løsninger når markedsvilkårene skifter så sterkt som nå.
This will once again require forward-looking strategies and willingness to compromise.
Dette vil på ny stille krav til fremsyn og kompromissvilje.
The government's supervisory tasks are substantial.
Statens tilsynsoppgaver i finansnæringen er meget omfattende.
Confidence in the banking system in critical situations may also be contingent on the government's willingness to provide financial backing.
Tilliten til banksystemet i kritiske situasjoner kan dessuten være avhengig av at staten er villig til å stille seg bak det økonomisk.
There is a fundamental conflict between these two roles and the government's role as bank owner.
Det er en grunnleggende konflikt mellom disse to rollene og statens rolle som bankeier.
People must be confident that the government does not conceal its own mistakes when intervening in the face of a crisis in the banking system should this again prove necessary.
Folk må ha tillit til at staten ikke skjuler egne feil når den griper inn overfor et banksystem i krise, skulle det bli nødvendig på ny.
It is virtually impossible to establish such confidence if the government is also responsible for the crisis through its ownership.
Det vil neppe være mulig å etablere en slik tillit hvis staten samtidig er skyld i krisen gjennom sitt eierskap.
State ownership in the banking industry has been maintained with a view to ensuring stable national ownership.
Begrunnelsen for å opprettholde det statlige eierskapet i banknæringen har vært å sikre et stabilt nasjonalt eierskap.
It seems that, in practice, most comparable countries attach importance to having large financial institutions with a national anchor, but most of them avoid state ownership and the associated conflicts of interest.
De fleste land det er naturlig å sammenligne oss med, synes i praksis også å legge vekt på å ha sentrale finansinstitusjoner med nasjonal forankring, men de fleste unngår det statlige eierskapet og de interessekonfliktene det fører med seg.
We should also be able to do this.
Det bør også vi kunne gjøre.
However, I would like to stress that a greater number of foreign financial institutions could also be advantageous.
Jeg vil imidlertid understreke at større innslag av utenlandske finansinstitusjoner også gir fordeler.
Foreign institutions will normally be larger and more diversified than Norwegian institutions.
Utenlandske institusjoner vil normalt være større og mer diversifiserte enn det norske institusjoner kan ventes å være.
This could generate better and cheaper services in the Norwegian market.
Dette vil kunne gi bedre og billigere tjenester i det norske markedet.
Moreover, these institutions might be in a stronger position to cope with a cyclical downturn in Norway or a crisis situation than banks concentrated in Norway.
Disse institusjonene vil dessuten kunne stå bedre rustet til å møte en norsk nedgangskonjunktur eller krisesituasjon enn banker konsentrert i Norge.
At the beginning of the recession at the end of the 1980s the Norwegian financial system plunged into a deep crisis.
Ved inngangen til lavkonjunkturen i slutten av 1980-årene hadde vi et finansielt system på vei inn i en dyp krise.
The debt consolidation that was necessary in the business and household sectors contributed to a sharp and prolonged downturn.
Den konsolideringen av gjeld som måtte til i næringslivet og husholdningene, gjorde sitt til at lavkonjunkturen ble kraftig og langvarig.
In the long term our financial system may, in my opinion, suffer in the absence of restructuring and growth capabilities.
På lang sikt kan vårt finansielle system etter mitt syn komme til å lide under mangel på omstillingsevne og vekstkraft.
However, the overall picture is that we are better prepared this time.
Det samlede bildet er likevel at vi denne gangen er bedre forberedt.
An oil-dependent economy
En oljeavhengig økonomi
Chart 4: Current account balance
Figur 4: Driftsbalansen
The fall in oil prices has resulted in a substantial loss of revenues in Norway.
Fallet i oljeprisen har gitt Norge et betydelig inntektsbortfall.
Since 1997 this has resulted in a decline in export earnings corresponding to about 5.5 per cent of total national income.
Siden 1997 har dette gitt en nedgang i våre eksportinntekter som tilsvarer rundt 5,5 prosent av den totale nasjonalinntekten.
This represents the same decline in our disposable income as between 1985 and 1986, when oil prices fell by close to 50 per cent over a few months.
Det er et like stort fall i vår disponible inntekt som fra 1985 til 1986, da oljeprisen ble halvert i løpet av få måneder.
This time, however, the current account balance has deteriorated by a smaller margin.
Driftsbalansen overfor utlandet svekkes likevel mindre nå enn da.
Growth in imports has been slower than twelve years ago.
Veksten i importen fra utlandet er mindre enn for tolv år siden.
The value of non-oil exports has increased this time, while it fell in 1986.
Verdien av vår øvrige eksport har økt nå, mens den falt i 1986.
But the effect on the external account has been substantial this time as well.
Men effekten på utenriksøkonomien vår har vært meget stor denne gangen også.
The fall in oil prices has weakened Norway's terms of trade.
Fallet i oljeprisen svekker bytteforholdet vårt med utlandet.
The terms of trade measure the price of imported goods in relation to exported goods.
Dette bytteforholdet måler hvor mye vi får igjen av importvarer for en enhet av våre eksportvarer.
When oil prices decline and import prices remain steady, we must export more in order to buy the same quantity of imports.
Når oljeprisen faller og prisene på våre importvarer holder seg oppe, må vi eksportere mer enn før for å kjøpe den samme mengden importvarer.
Chart 5: Terms of trade for Norway and Denmark
Figur 5: Bytteforholdet med utlandet for Norge og Danmark
This is not the first time that we have experienced substantial changes in our terms of trade.
Det er ikke første gang vi opplever store endringer i bytteforholdet.
The most pronounced variations - in 1986 and 1998 - were due to the sharp drop in oil prices.
De mest markerte utslagene - i 1986 og 1998 - skyldtes store prisfall på olje.
Variations in Denmark's terms of trade are negligible compared with Norway.
Variasjonene i det danske bytteforholdet blir knapt nok for krusninger å regne, sammenlignet med Norge.
Chart 6: Terms of trade
Figur 6: Bytteforholdet med utlandet
A substantial change in the terms of trade translates into considerable changes in these countries' earnings and balance of payments.
Når bytteforholdet endrer seg vesentlig, oppstår det store endringer i landenes inntekter og utenriksøkonomi.
Over the years this has resulted in sizeable exchange rate fluctuations.
Dette har gjennom årene resultert i store variasjoner i valutakursene.
Chart 7: Nominal effective exchange rates
Figur 7: Nominelle effektive valutakurser
The exchange rate is a buffer against changes in the terms of trade.
Valutakursen er buffer ved endret bytteforhold.
While a country like Denmark has also managed to maintain a stable exchange rate, commodity-producing countries typically experience fluctuations in the exchange rate in tandem with changes in the terms of trade.
Mens et land som Danmark også har klart å holde en stabil valutakurs, er det typiske for råvareprodusentene at valutakursen svinger i takt med endringene i bytteforholdet.
In New Zealand, Australia and many other countries monetary policy is oriented directly towards price stability, and these countries permit short-term fluctuations in the exchange rate.
I New Zealand og Australia og mange andre land er pengepolitikken innrettet direkte med sikte på prisstabilitet, og landene lar valutakursen svinge på kort sikt.
This means that monetary policy bears the primary responsibility for price stability, whereas fiscal policy is to a greater extent oriented towards long-term stability in government finances.
Det betyr at pengepolitikken får et hovedansvar for utviklingen i prisnivået, mens finanspolitikken i større grad er innrettet mot langsiktig stabilitet i statsfinansene.
Norway has established the Government Petroleum Fund in order to promote long-term stability in government finances and ensure fiscal leeway in the long term.
I Norge har vi opprettet petroleumsfondet for å ivareta hensynet til langsiktig stabilitet i statsfinansene og handlefriheten i finanspolitikken på lang sikt.
The Government Petroleum Fund also acts as a buffer against fluctuations in petroleum revenues.
Petroleumsfondet virker også som en buffer mot svingningene i oljeinntektene.
Swings in oil prices lead to changes in allocations to the Fund.
Svingninger i oljeprisen fører til endringer i avsetningene til fondet.
As a large share of petroleum revenues accrues to the state, smaller variations in these revenues will only have a limited effect on the wider economy.
Siden store deler av inntektene fra oljevirksomheten tilfaller staten, vil mindre svingninger i disse inntektene bare i liten grad påvirke økonomien for øvrig.
This makes the Norwegian economy more robust and in the short term less dependent on oil, at least as long as the government budget is running a substantial surplus.
Dette gjør norsk økonomi mer robust og på kort sikt mindre oljeavhengig, i hvert fall så lenge statsbudsjettet har et betydelig overskudd.
This is part of the reason that Norway seeks to maintain exchange rate stability rather than orienting monetary policy directly towards the objective of price stability.
Dette er noe av bakgrunnen for at vi i Norge har valgt å søke å holde valutakursen stabil, fremfor å rette pengepolitikken inn direkte mot et mål om prisstabilitet.
Many countries are struggling with government finances.
Mange land sliter med sine statsfinanser.
The main challenge to fiscal policy is to eliminate these deficits and reduce government debt and interest expenditure.
Hovedutfordringen for budsjettpolitikken blir å fjerne underskuddene og redusere statsgjelden og renteutgiftene.
Therefore, Norway established a different division of responsibility in economic policy.
Dermed ble det også etablert en annen arbeidsdeling i den økonomiske politikken.
As the objective of monetary policy is to maintain a stable exchange rate, fiscal policy has an important responsibility for stabilising the economy.
Når målet for pengepolitikken er å holde valutakursen stabil, får budsjettpolitikken et viktig ansvar for å stabilisere økonomien.
Division of responsibility fails
Arbeidsdelingen sviktet
Stabilisation policy is a very demanding task in an economy like Norway, with occasional major exogenous shocks.
Det er svært krevende å drive konjunkturstyring i en økonomi som den norske, med tidvis store sjokk fra omverdenen.
The question that must now be asked is how our system functions when exposed to pressure.
Spørsmålet vi nå må stille oss, er derfor hvordan vårt system fungerer når det kommer under press.
Domestic activity was also rising, with strong growth in employment.
Samtidig var den innenlandske aktiviteten i oppgang, og det var sterk vekst i sysselsettingen.
Deliveries to the petroleum sector generated a strong and uncontrolled growth impetus to the mainland economy.
Leveranser til petroleumsvirksomheten ga en kraftig og lite styrt vekstimpuls til fastlandsøkonomien.
During the budget deliberations in the Storting (Norwegian parliament), major changes were made.
Under behandlingen av budsjettene i Stortinget ble det foretatt store endringer.
I will illustrate this by means of an example.
La meg illustrere dette.
Assume that the oil price temporarily increases by NOK 10 per barrel, or a little less than USD 1.50 per barrel.
La oss anta at oljeprisen midlertidig øker med 10 kroner pr. fat, eller litt under halvannen dollar fatet.
This is a small change in the oil price, well within normal variations from one year to the next.
Det er en liten endring i oljeprisen, godt innenfor de normale variasjonene fra ett år til det neste.
Government revenues - and thereby the budget surplus - would then increase by about NOK 9 billion in the first year and NOK 11-12 billion the next year.
Statens inntekter - og dermed budsjettoverskuddet - vil da øke med rundt 9 milliarder kroner det første året og 11-12 milliarder det neste året.
This corresponds to about 1 per cent of Norway's GDP.
Det tilsvarer rundt 1 prosent av Norges BNP.
The assumption is that all the revenues from such a minor increase in oil prices shall be transferred to the Government Petroleum Fund and that fiscal policy shall remain firm.
Forutsetningen er at inntektene fra en slik mindre økning i oljeprisen i sin helhet skal tilflyte oljefondet, og at budsjettpolitikken skal ligge fast.
In this case the additional revenues will not influence the economy, but be invested abroad via the Government Petroleum Fund.
I så fall vil de økte inntektene ikke påvirke økonomien, men investeres i utlandet gjennom petroleumsfondet.
On the other hand, if the additional revenues are absorbed in the domestic economy through increased government budget expenditure, total domestic demand is influenced.
Hvis de økte inntektene derimot blir tatt inn i økonomien gjennom økte utgifter i statsbudsjettet, blir den samlede etterspørselen innenlands påvirket.
Increased expenditure requires an increase in the public sector's use of resources, primarily labour.
Økte utgifter krever en økning i det offentliges bruk av realressurser - først og fremst arbeidskraft.
In this case 1 per cent of GDP is substantial.
Da er 1 prosent av BNP svært mye.
If such an increase in oil revenues is used domestically, it corresponds, for example, to around half of average annual growth in the economy.
Dersom økningen i oljeinntektene på denne måten brukes innenlands, tilsvarer det for eksempel rundt halvparten av den gjennomsnittlige årlige veksten i økonomien.
If the private sector of the economy also expands while the economy is nearing capacity limits, such a policy will heighten the pressures on resources in the economy, which in turn fuels inflationary pressures.
Hvis også den private delen av økonomien vokser, og økonomien allerede er nær kapasitetsgrensen, vil en slik politikk raskt føre til et sterkt press på ressursene i økonomien.
Chart 8: Fiscal policy and employment
Figur 8: Finanspolitikk og sysselsetting
Unfortunately there was a clear tendency of such a policy in 1996, 1997 and 1998.
Dessverre var det klare tendenser til en slik politikk i 1996, 1997 og 1998.
Rather than conducting a tight policy and countering the higher growth in the business sector, the increase in budget expenditure entailed that the public sector also contributed to fuelling pressures in the labour market.
I stedet for å føre en stram politikk og motvirke den økte veksten i næringslivet, førte de økte budsjettutgiftene til at også offentlig sektor bidro til å øke presset i arbeidsmarkedet.
As a result, a small change in oil prices had the effect it was not intended to have: It was accompanied by an increase in public sector demand.
Dermed hadde en liten, midlertidig endring i oljeprisen fått nettopp den virkning den ikke skulle ha: Den hadde ført med seg en økning i det offentliges etterspørsel.
Foreign exchange market participants observed that economic policy was not oriented towards containing pressures in the labour market.
Aktørene i valutamarkedet så at den økonomiske politikken ikke var rettet inn mot å forhindre økt press i arbeidsmarkedet.
In a different situation such a policy could have undermined confidence, leading to a depreciation of the krone and higher interest rates.
I en annen situasjon kunne en slik politikk ha ført til sviktende tillit, fall i verdien av kronen og økte renter.
Owing to high oil prices, however, the krone was very strong in 1996 and 1997.
På grunn av den høye oljeprisen var imidlertid kronen i stedet svært sterk i 1996 og 1997.
It may be that the foreign exchange market accepted that Norway was in a situation - with large government budget and current account surpluses - where the country both could and should transfer resources from the business sector to the public sector.
Det kan virke som valutamarkedet aksepterte at Norge i den situasjonen vi var i - med store overskudd i statsfinansene og utenriksøkonomien - både kunne og skulle overflytte ressurser fra næringslivet til offentlig sektor.