natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The circumstances in the foreign exchange market should perhaps have induced me - even today - to follow his advice and confine my address to a different topic.
Omstendighetene i valutamarkedet kunne kanskje tilsi at jeg også i dag burde fulgt dette gode råd - og holdt foredrag over et annet tema enn penge- og valutapolitikk.
However, that would have been conspicuous in itself.
Det ville imidlertid i seg selv trolig vakt en viss oppsikt.
I hope that my remarks this evening can contribute to enhancing the understanding of the monetary policy situation from the vantage point of the central bank.
Jeg håper at jeg her i kveld kan bidra til å skape forståelse for situasjonen i pengepolitikken slik den fremstår for Norges Bank.
Furthermore, I will attempt to elucidate the interdependence of monetary policy and other areas of economic policy.
Samtidig vil jeg søke å belyse det avhengighetsforhold som hersker mellom pengepolitikken og de øvrige områdene av den økonomiske politikken.
The recent developments in the money and foreign exchange markets have taken place against the background of a highly favourable situation in the Norwegian economy - which is in fact so favourable that Norway is approaching a situation where the economy is operating near capacity with a risk of rising price and wage inflation.
De begivenhetene vi har vært vitne til i penge- og valutamarkedene, skjer på bakgrunn av en meget gunstig utvikling i norsk økonomi de senere år - faktisk så gunstig at vi nærmer oss en situasjon der økonomien opererer på kapasitetsgrensen med fare for tiltakende pris- og kostnadsvekst.
The mainland economy expanded by more than 10 per cent between 1993 and 1996, and today employment is roughly 7 per cent higher than three years ago.
Fra 1993 til 1996 vokste fastlandsøkonomien med over 10 prosent, og det er i dag rundt regnet 150Ý000 flere sysselsatte enn for tre år siden.
In recent years economic policy in Norway has been based on three main pillars: Fiscal policy is oriented towards long-term balance in government finances, and it also bears the main responsibility for stabilising the economy.
I de senere årene har den økonomiske politikken i Norge vært bygget opp rundt tre hovedpilarer: Finanspolitikken er innrettet mot langsiktig balanse i statsfinansene, og den er tillagt hovedansvaret for å stabilisere veksten i økonomien.
Monetary policy is geared towards stabilising the krone exchange rate, and thereby contributes to providing an anchor for income settlements and domestic price inflation.
Penge- og valutapolitikken rettes inn mot å stabilisere kronekursen, og bidrar dermed til å gi en forankring for inntektsoppgjørene og for den innenlandske prisstigningen.
Incomes policy cooperation, which was formulated in the so-called "Solidarity Alternative", is responsible for maintaining the business sector's cost competitiveness through moderate wage growth.
Det inntektspolitiske samarbeidet, som ble konkretisert i det såkalte Solidaritetsalternativet, skal sikre næringslivets kostnadsmessige konkurranseevne gjennom en moderat lønnsvekst.
Developments so far in the 1990s would indicate that this division of roles has been successful.
Utviklingen hittil i 1990-årene skulle tyde på at denne fordelingen av ansvar har vært vellykket.
However, in the course of 1996 we saw the first indications of new imbalances in the economy.
Gjennom fjoråret kom imidlertid de første signaler om nye ubalanser i den økonomiske utviklingen.
There were signs of labour shortages in parts of the labour market, even though unemployment was still high by Norwegian standards.
Det var tegn til mangel på arbeidskraft i deler av arbeidsmarkedet, til tross for at arbeidsledigheten samlet sett fortsatt var høy etter norsk målestokk.
In some regions and sectors of the economy production was approaching full capacity utilisation.
I enkelte regioner og sektorer i økonomien var produksjonen kommet svært nær full kapasitetsutnytting.
Moreover, some asset prices such as house and share prices rose sharply.
Det var dessuten sterk vekst i prisene på formuesobjekter som boliger og aksjer.
During 1996 the three main elements of economic policy were all exposed to greater strains.
I løpet av 1996 økte også påkjenningene på alle de tre hovedelementene i den økonomiske politikken.
Wage growth was higher than previously and sharp growth in real wages contributed to a further increase in private consumption.
Lønnsveksten ble høyere enn tidligere, og en kraftig reallønnsvekst bidro til ytterligere økning i det private forbruket.
It also proved to be more difficult than earlier to win acceptance for a sufficient fiscal tightening in view of the cyclical situation.
Det viste seg også vanskeligere enn tidligere å få tilslutning til et finanspolitisk opplegg som var tilstrekkelig stramt, konjunktursituasjonen tatt i betraktning.
Although the final budget was more or less in line with the original budget proposal, I presume it is no secret that Norges Bank would have preferred to see an even tighter fiscal stance, with more solid "margins of safety" in relation to the growth in domestic demand.
Selv om det endelige budsjettet kom i havn omtrent slik som forutsett i det opprinnelige budsjettfremlegget, er det vel ingen stor hemmelighet at Norges Bank gjerne hadde sett et enda strammere opplegg, med klarere "sikkerhetsmarginer" i forhold til utviklingen i etterspørselen innenlands.
As autumn became winter, the krone came under persistent and growing pressure, with clear underlying expectations of a strengthening of the krone.
Utover høsten og vinteren ble kronekursen utsatt for et vedvarende og stadig sterkere press, med klare underliggende forventninger om en styrkelse av kronekursen.
Although Norges Bank lowered interest rates on several occasions in order to stabilise developments in the market, in addition to intervening heavily in the foreign exchange market, the krone appreciated and we ultimately deemed it necessary to refrain from undertaking heavy interventions for a period - in accordance with the guidelines set out in the exchange rate regulation.
Til tross for at Norges Bank satte ned renten flere ganger for å stabilisere utviklingen og intervenerte i valutamarkedet for betydelige beløp, styrket kronen seg, og vi fant det til sist nødvendig i en periode å avstå fra ytterligere omfattende intervensjoner - for øvrig i samsvar med de retningslinjer som er nedfelt i valutakursforskriften.
Perhaps one should not be too surprised by these developments.
En skal kanskje ikke undre seg for mye over denne utviklingen.
Norway has accumulated large current account surpluses.
Norge har opparbeidet store driftsoverskudd overfor utlandet.
Although a share of this surplus is matched by capital outflows via the Government Petroleum Fund, some of this surplus is absorbed by the economy and converted into kroner.
Selv om en del av dette overskuddet motsvares av en kapitalutgang via petroleumsfondet, tas også deler av overskuddet hjem og veksles om til kroner.
Both export industries and oil companies make payments in kroner which have to be covered by earnings in foreign currency.
Blant annet har både eksportindustrien og oljeselskapene krone-utbetalinger som må dekkes av opptjeningen i utenlandsk valuta.
With substantial surpluses on the current account, excess demand for the krone may thus rise occasionally.
Med betydelige overskudd i utenriksøkonomien kan det dermed fra tid til annen oppstå stor etterspørsel etter kroner.
In such a situation both Norwegian enterprises and other foreign exchange market participants are easily prompted to accelerate their conversion of kroner in order to hedge against currency risk.
I en slik situasjon skal det heller ikke så mye til før både norske bedrifter og andre aktører i valutamarkedet forserer omvekslingen for å sikre seg mot valutarisiko.
The large current-account and government budget surpluses, combined with favourable developments in output and employment, are factors which traditionally point to rising prosperity.
De store overskuddene i både utenriksøkonomien og statsbudsjettet er dessuten, sammen med en gunstig utvikling i produksjon og sysselsetting, faktorer som tradisjonelt signaliserer økende velstand.
Market participants naturally tend to assume that such a rise in prosperity will translate into a stronger currency.
For aktørene i markedet kan det være naturlig å anta at en slik økt velstand vil slå ut i en sterkere krone.
However, this in no way implies that the recent developments in money and foreign exchange markets are of little concern to us.
Dette betyr på ingen måte at utviklingen i penge- og valutamarkedene er uproblematisk.
The appreciation of the krone will in principle have an impact on the business sector's competitiveness.
Styrkelsen av kronen vil i utgangspunktet ha konsekvenser for næringslivets konkurranseevne.
Another and more indirect impact is a rise in domestic demand because Norges Bank is obliged to maintain a very low interest rate to stabilise the krone exchange rate.
En annen og litt mer indirekte virkning er at den innenlandske etterspørselen øker, fordi Norges Bank er nødt til å holde en meget lav rente ut fra hensynet til kronekursen.
In other words, we are facing two main challenges: First, we must avoid a substantial and long-term erosion of industry's competitiveness.
Vi står med andre ord overfor to viktige utfordringer: For det første; å unngå en vesentlig og langvarig svekkelse av næringslivets konkurranseevne.
Second, we must avoid an overheating of the economy with a subsequent pronounced cyclical downturn.
For det andre; å unngå en overoppheting av økonomien med en påfølgende markert konjunkturnedgang.
There is little Norges Bank can do to address the latter problem as long as monetary policy is geared towards maintaining a stable exchange rate.
Dette siste kan Norges Bank gjøre lite med så lenge virkemidlene i pengepolitikken rettes inn mot å stabilisere kronekursen.
This implies that other components of economic policy - primarily fiscal policy - must be oriented towards curbing domestic demand growth.
Det betyr at andre virkemidler - først og fremst finanspolitikken - må innrettes med sikte på å dempe veksten i etterspørselen innenlands.
The link between monetary policy and fiscal policy has figured prominently in many of my earlier speeches, and will be the main subject of my address this year.
Samspillet mellom pengepolitikken og finanspolitikken har vært et sentralt tema for meg ved flere anledninger, og vil være det også i kveld.
Before reverting to this, I would first like to expand on my comments on the recent developments in the foreign exchange market.
Før jeg kommer tilbake til dette, vil jeg imidlertid kommentere utviklingen i valutamarkedet noe nærmere.
The orientation of monetary policy
Innretningen av pengepolitikken
During the last three months of 1996 and up to 9 January of this year Norges Bank sold a total of NOK 75 billion through exchange-market interventions.
Gjennom de tre siste månedene i fjor og fram til og med 9. januar solgte Norges Bank til sammen over 75 milliarder kroner mot utenlandsk valuta.
During this same period key rates were lowered on two occasions by altogether 1 percentage point in order to reduce the return on krone positions.
Renten ble i samme periode satt ned to ganger med til sammen 1 prosentpoeng for å redusere lønnsomheten av kroneplasseringer.
This extensive use of instruments was not sufficient, however, to prevent a gradual appreciation of the krone.
Denne meget kraftige virkemiddelbruken kunne likevel ikke forhindre en gradvis styrking av kursen.
When pressures in the foreign exchange market heightened in the first days of January, Norges Bank deemed it was no longer appropriate to sell large krone amounts in order to stabilise the exchange rate.
Da presset i valutamarkedet i løpet av de første dagene av januar tiltok vesentlig, fant Norges Bank det ikke lenger forsvarlig å selge store kronebeløp for å stabilisere kursen.
On 10 January, interventions were discontinued until further notice.
10. januar ble intervensjonene i valutamarkedet stanset inntil videre.
The deposit rate, which forms the effective interest rate "floor" in the Norwegian money market, was also reduced by a further 1/4 percentage point to 31/4 per cent.
Foliorenten, som danner det effektive "rentegulvet" i det norske pengemarkedet, ble samtidig redusert med ytterligere 1/4 prosentpoeng til 31/4 prosent.
Norwegian money market rates are now a good half a percentage point below the ECU rate and among the lowest in Europe.
Norsk pengemarkedsrente er nå vel et halvt prosentpoeng lavere enn ECU-renten og blant de laveste i Europa.
The krone has since 10 January appreciated by about 3 per cent, and at the beginning of February 1997 was a good 7 per cent stronger than one year earlier.
Kronen har siden 10. januar styrket seg med knapt 3 prosent, og kronekursen lå i begynnelsen av februar i år vel 7 prosent høyere enn ett år tidligere.
The krone exchange rate against the ECU is now at about the level prevailing at the beginning of the 1990s.
Kronen er nå tilbake om lag på den kursen den hadde mot ECU ved inngangen til 1990-årene.
The exchange rate regulation which was issued in May 1994 defines Norges Bank's mandate for the conduct of monetary policy.
Valutakursforskriften som ble fastsatt i mai 1994, definerer Norges Banks mandat i utøvelsen av penge- og valutapolitikken.
The regulation states that "in the event of significant changes in the exchange rate, monetary policy instruments will be oriented with a view to returning the exchange rate over time to its initial range".
Det heter i forskriften blant annet at "ved vesentlige endringer i kursen skal virkemidlene innrettes med sikte på at valutakursen etter hvert bringes tilbake til utgangsleiet".
I would like to make two comments on this particular point:
Jeg vil knytte to kommentarer til akkurat dette forholdet:
First, let me note that the possibility of significant changes in the exchange rate was explicitly recognised when the exchange rate regulation was formulated.
For det første er dagens situasjon altså ikke mer unik enn at en eksplisitt forutså muligheten for avvik fra kursleiet da retningslinjene for pengepolitikken ble utarbeidet.
It should not come as a surprise that in a situation with free capital movements, where the entire world in principle has access to the Norwegian krone market, the exchange rate will occasionally show some movements.
Det burde da heller ikke overraske noen at vi i en situasjon med frie kapitalbevegelser, der hele verden i utgangspunktet har adgang til markedet for norske kroner, av og til vil oppleve at kursen beveger seg noe.
There is a significant distinction between the prevailing target of a stable exchange rate and a pure fixed exchange rate regime - where the central bank has a legal obligation to maintain the exchange rate within predetermined and narrow fluctuation margins.
Det er en vesentlig forskjell mellom den gjeldende retningslinjen om en stabil valutakurs og et rendyrket fastkursregime - der sentralbanken i utgangspunktet er legalt forpliktet til å holde kursen innenfor på forhånd fastsatte og snevre svingningsmarginer.
Second, I would like to make it perfectly clear that Norges Bank will, of course, orient instruments with a view to achieving the objective of a stable krone against European currencies.
For det andre vil jeg gjøre det klart at Norges Bank vil innrette sin virkemiddelbruk med sikte på å oppfylle målet om en stabil krone overfor europeiske valutaer.
As mentioned, this is the background for the substantial reduction in interest rates down to well below the ECU rate at the beginning of January.
Dette er som nevnt blant annet bakgrunnen for at rentenivået i Norge ble justert ned til godt under ECU-renten i begynnelsen av januar.
However, I would also emphasise that no one, including Norges Bank, can precisely predict movements in the exchange rate.
Jeg vil imidlertid også understreke at ingen, heller ikke Norges Bank, kan forutsi eksakt hvordan kronekursen vil utvikle seg over en begrenset periode.
The objective and direction stand firm, but we must still be prepared for shifting forces to influence us along the way.
Målet og retningen står klart, men vi må likevel være forberedt på at "vær og vind" vil påvirke oss under marsjen.
Nonetheless, in the current situation I sense a perception in some quarters that the krone has appreciated on a permanent basis and will not return to its earlier range for a long time.
Jeg fornemmer en stemning i dagens situasjon hvor det av enkelte fremholdes at kronekursen er styrket på varig basis og ikke vil komme tilbake til det tidligere leiet på lang tid.
I think this view fails to take into account a number of important factors which I would like to highlight.
Jeg tror disse står i fare for å overse noen viktige momenter, som jeg gjerne vil trekke fram.
The pressure against the krone in recent months may partly reflect transitory forces.
Presset på kronekursen de siste månedene kan i noen grad skyldes forhold som ikke uten videre vil vedvare.
High oil prices have a significant impact on the current account and also on the fiscal budget.
Den forholdsvis høye oljeprisen slår ut med stor tyngde på vårt overskudd på driftsbalansen overfor utlandet, og også på statsbudsjettet.
The favourable cyclical situation in Norway may also, perhaps in the eyes of external observers in particular, create an impression of a solid economy and healthy government finances which at least in part reflect an abnormally strong expansion and high tax receipts.
Den gunstige konjunktursituasjonen kan også - kanskje særlig for aktører i utlandet - skape et inntrykk av soliditet i økonomien og statsfinansene som i hvert fall delvis er et resultat av uvanlig kraftig vekst og høy skatteinngang.
In addition, the attractiveness the krone partly reflects external conditions, particularly linked to sluggish economic growth in continental Europe.
Noe av årsaken til interessen for kronen er nok dessuten å finne i forhold utenfor landets grenser, spesielt knyttet til den svake økonomiske utviklingen på kontinentet.
Not least in Germany it has been difficult to achieve satisfactory growth.
Ikke minst i Tyskland har det vist seg vanskelig å få til en tilfredsstillende vekst.
This has resulted in low German interest rates and a depreciation of the Deutsche Mark against the US dollar.
Dette har ført til et lavt tysk rentenivå og svekkelse av D-marken mot dollar.
The situation in the German economy and the substantial fluctuations between the dollar and the Deutsche Mark have also entailed that the Deutsche Mark has depreciated against other European currencies, for example pound sterling, and even against some ERM currencies.
Situasjonen i tysk økonomi og de store bevegelsene mellom dollar og mark har også ført til at D-marken har svekket seg mot andre europeiske valutaer, som for eksempel britiske pund.
The Norwegian krone is thus not the only currency that has appreciated against the Deutsche Mark recently.
Det er altså ikke bare den norske kronen som har styrket seg mot D-mark i den senere tid.
We could perhaps say that the krone has to some extent fallen prey to fluctuations in international currency markets.
Vi kan kanskje si at kronen i noen grad er blitt offer for svingninger i de internasjonale valutamarkedene.
Developments in Germany and the US spur fluctuations in the exchange rate between the US dollar and the Deutsche Mark.
Utviklingen i Tyskland og USA har drevet fram svingninger i kursen mellom dollar og D-mark.
In turn, pressures have arisen between the Deutsche Mark and other European currencies.
I neste omgang har det oppstått et press også mellom D-marken og andre valutaer i Europa.
However, even in other continental European countries, growth has - at best - been patchy.
Veksten i de andre landene på kontinentet har imidlertid heller ikke vært imponerende de siste årene.
The uncertainty associated with the establishment of EMU may also have compelled some investors to shy away from financial markets in continental Europe, and to search for investment alternatives.
Denne utviklingen, og dessuten usikkerheten knyttet til den europeiske monetære union, kan ha drevet en del investorer ut av finansmarkedene på kontinentet og ut på leting etter alternative plasseringer.
As a result, continental currencies have tended to depreciate both against the dollar and other European currencies, including the Norwegian krone.
Følgen har vært at de kontinentale valutaene har hatt en tendens til å svekke seg, både mot dollar og mot andre europeiske valutaer - herunder den norske kronen.
This may imply that the large capital flows into Norway - and the associated upward pressure on the krone - can partly be ascribed to the sluggishness of the major economies in continental Europe and the uncertainty surrounding future exchange rate movements.
Dette betyr at den store kapitalinngangen til Norge - og dermed også presset i retning av en sterkere krone - i noen grad kan tilskrives svakheten i de store økonomiene på kontinentet og usikkerhet om deres fremtidige valutakursutvikling.
If this is the case, it is also possible that some of this capital will flow back into the major European currencies when the economic situation on the continent is normalised and the uncertainty surrounding EMU subsides, with the effects this may have on the krone exchange rate.
I så fall er det også mulig at en del av kapitalen vil vende tilbake til de sentrale europeiske valutaene når den økonomiske utviklingen på kontinentet normaliseres og situasjonen rundt den europeiske monetære union blir mer avklart, med de virkninger dette kan ha for kronekursen.
On the other hand, this also implies that the krone exchange rate is determined by international conditions over which we have little control.
På den annen side innebærer dette også at kursutviklingen for norske kroner blir påvirket av internasjonale forhold som vi til dels har lite herredømme over.
This is a fate shared with other small countries in the world, and it would be misleading to suggest otherwise.
Vi deler denne skjebne med alle andre små land i verden, og det ville være galt å gi inntrykk av noe annet.
We must admit that some of the decisive factors for the Norwegian economy, for example oil prices, are determined without Norway having much influence.
Noen av de mest avgjørende faktorene for norsk økonomi - som for eksempel oljeprisen - blir fastsatt uten at Norge kan sies å ha særlig innflytelse over utviklingen.
Other nations' economic situation influences our relative position internationally, and when Norwegian businesses thrive while others falter, it is hardly surprising that some market participants would conclude that our currency is undervalued.
Andre nasjoners økonomiske situasjon påvirker vår relative posisjon internasjonalt, og når norsk næringsliv gjør det godt mens mange andre gjør det dårlig, er det kanskje ikke så rart at noen markedsaktører kom på den tanke at vår valuta var undervurdert.
It is not uncommon for industrial countries with a relatively large share of commodity-based exports to experience some pressure against their currency when commodity prices rise and terms of trade improve.
Det er ikke uvanlig at industriland med relativt stor råvarebasert eksport får et visst press mot valutaen når råvareprisene øker og bytteforholdet mot utlandet styrkes.
For some countries, this can even be perceived as beneficial because it may counter an overheating of the economy when earnings and incomes in employment-intensive commodity production rise sharply.
For noen land kan dette til og med oppfattes som gunstig, fordi en slik utvikling kan motvirke at en sterk økning i lønnsomhet og inntekter i sysselsettingsintensiv råvareproduksjon leder til en overoppheting av økonomien.
Norway's situation is different.
Norge står i en annen stilling.
The rise in export revenues derived from petroleum has only a negligible impact on business profitability.
Økningen i eksportinntektene av olje påvirker i liten grad lønnsomheten i næringslivet.
The revenues mainly accrue to the state and thereby do not have an immediate effect on demand in the economy.
Inntektene tilfaller i all hovedsak staten og påvirker dermed ikke umiddelbart etterspørselen i økonomien.