natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At Eidsvoll, Christian Magnus Falsen, a key member of the Constituent Assembly, stated that no state can exist without a well-functioning monetary system.
På Eidsvoll fremholdt Christian Magnus Falsen: Ingen stat kan bestå uten et velfungerende pengevesen.
A currency of its own would be a symbol of Norway’s sovereignty and independence.
En egen valuta ville være et symbol på landets suverenitet og frihet.
Under the November Constitution, Norway was to have its own bank and its own monetary system.
I november-grunnloven ble det slått fast at Norge skulle ha sin egen bank og sitt eget pengevesen.
Behind this decision were bitter memories of the near collapse of the monetary system during the period of the union with Denmark and inspiration from Enlightenment philosophers and the American and French revolutions.
Bak denne beslutningen lå bitre minner om pengevesenets forfall i unionstiden og inspirasjon fra opplysningstidens tenkere og revolusjonene i USA og Frankrike.
Absolute monarchy under the Danish king was to be replaced by sovereignty of the people and the separation of powers.
Danskekongens enevelde skulle erstattes av folkesuverenitet og maktfordeling.
Institutions with clearly distinguished roles would serve as a check on the arbitrary use of power and foster confidence.
Institusjoner med klart avgrensede roller skulle hindre vilkårlig maktbruk og bygge tillit.
Getting the economy back on its feet was a matter of urgency.
Det var presserende å få økonomien på fote igjen.
Without confidence in the monetary system and currency, Norway’s economic freedom would be limited.
Uten tillit til pengevesenet og valutaen ville landets økonomiske frihet være begrenset.
However, it would take time to restore confidence in the value of money.
Men det skulle ta tid å gjenreise tilliten til pengeverdien.
During the first years after 1814, there was a large volume of various banknotes in circulation, recurrent devaluations and sharp price rises.
De første årene etter 1814 er preget av mange og ulike sedler i omløp, nye runder med devaluering og kraftig prisstigning.
Between 1814 and 1817, prices more than doubled.
Fra 1814 til 1817 ble prisene mer enn doblet.
During the debate on government finances at Eidsvoll on 13 May 1814, the Constituent Assembly had decided to print a sufficient quantity of riksbankdaler to cover the fiscal deficit.
Under finansdebatten på Eidsvoll, 13. mai 1814, hadde Riksforsamlingen besluttet å trykke opp tilstrekkelig med riksbankdaler til å dekke statens underskudd.
The members of the Constituent Assembly personally guaranteed both government debt and the price of the banknotes.
Riksforsamlingens medlemmer garanterte personlig for både statsgjeld og seddelkurs.
This was referred to as the “Eidsvoll guarantee”.
Dette ble omtalt som «Eidsvollgarantien».
However, this guarantee was not followed up by specific action.
Men garantien ble ikke fulgt opp av konkrete tiltak.
Moreover, the economic foundation for a stable value of money was not yet in place.
Det økonomiske fundamentet for en stabil pengeverdi var heller ikke til stede.
The guarantee was rejected by the Storting already after two years, and the riksbankdaler was replaced by the speciedaler.
Garantien ble forkastet av Stortinget allerede etter to år, og riksbankdaleren ble byttet ut med speciedaler.
The value of the money was to be guaranteed by a stock of silver.
Pengeverdien skulle garanteres av en beholdning sølv.
A silver tax was levied.
En egen sølvskatt ble utskrevet.
For a young nation it was costly to break the promise of a stable value of money.
For en ung nasjon var det kostbart å bryte løftene om stabile pengeverdier.
The revocation of the Eidsvoll guarantee was noted in other countries.
Bruddet på Eidsvollgarantien ble lagt merke til internasjonalt.
When the government needed to borrow, it was difficult to find lenders.
Da staten måtte ta opp lån, var det vanskelig å finne långivere.
Loans that eventually were granted had strict terms.
Lån som til slutt ble innvilget, ble gitt på tøffe vilkår.
The introduction of the speciedaler did not restore needed confidence in the monetary system.
Innføringen av speciedaler ga ikke den nødvendige tilliten til pengesystemet.
In addition, it proved difficult to collect the silver tax.
I tillegg viste det seg vanskelig å innkreve sølvskatten.
The value of the speciedaler fell.
Verdien av speciedaler falt.
In 1822, the Storting decided to adopt a more long-term strategy.
I 1822 besluttet Stortinget å legge en mer langsiktig strategi.
The conversion rate was to increase gradually to its par silver value.
Innløsningskursen skulle gradvis øke til pari verdi.
At the same time, a strict economic policy was pursued that brought the government’s finances back into balance, and government debt was paid off.
Samtidig ble det ført en streng økonomisk politikk som bragte statens finanser i balanse, og statsgjelden ble betalt.
Not until twenty years later – in 1842 – was confidence established and it became possible to redeem paper money at its par silver value.
Først etter tyve år – i 1842 – var tilliten etablert og det ble mulig å veksle inn penger til pari sølvkurs.
The second half of the 1800s was a period of solid economic growth and stable prices.
Den siste halvdelen av 1800-tallet var en periode med god økonomisk vekst og stabile priser.
During this period, countries increasingly began to peg their currencies to gold, and an international system of fixed exchange rates under a gold standard emerged.
I denne perioden gikk stadig flere land over til å binde sin valuta til gull, og et internasjonalt fastkurssystem med gullstandard vokste frem.
Norway adopted the gold standard in 1874, at the same time as it entered into a mint union with Denmark and Sweden.
Norge innførte gullstandard i 1874 samtidig som vi gikk inn i en myntunion med Danmark og Sverige.
The krone replaced the speciedaler.
Kronen overtok etter speciedaleren.
World War I brought a quick end to the stable monetary system that had been in place during the preceding decades.
Den første verdenskrigen gjorde raskt slutt på det stabile pengevesenet som var etablert i tiårene før.
In a number of countries, the authorities again yielded to the temptation to finance the war through the printing press.
I mange land falt myndighetene igjen for fristelsen til å finansiere krigen ved bruk av seddelpressen.
High inflation became a problem once more.
Høy inflasjon ble igjen et problem.
Norway did not take part in hostilities.
Norge deltok ikke i krigen.
But its monetary and fiscal policy still spiralled out of control.
Men penge- og finanspolitikken kom likevel ut av kontroll.
Members of the public stood in long queues outside Norges Bank’s branches to exchange banknotes for gold.
Folk sto i lange køer utenfor Norges Banks lokaler for å veksle til seg gull.
A law was quickly passed that temporarily suspended Norges Bank’s obligation to redeem banknotes for gold.
Det ble raskt vedtatt en lov som midlertidig suspenderte Norges Banks plikt til å innløse sedler i gull.
For a neutral nation like Norway, the world war gave rise to considerable export revenues.
For en nøytral nasjon som Norge ga verdenskrigen opphav til store eksportinntekter.
The speculative economy that followed resulted in strong credit growth, and sharp asset and consumer price inflation.
Spekulasjonsøkonomien som fulgte, førte til sterk vekst i kreditt og formuespriser, og en kraftig inflasjon.
The money supply increased substantially.
Pengemengden økte sterkt.
After the war, Norway would again experience the cost of rebuilding.
Etter krigen fikk vi igjen erfare kostnadene ved å gjenoppbygge tilliten.
Nicolai Rygg, who became Governor of Norges Bank in 1920, quickly set to work on the task of returning the gold value of the krone to its pre-war level through what was known as par policy.
Sentralbanksjef Nicolai Rygg, som ble ansatt i 1920, tok raskt fatt på oppgaven å bringe kroneverdien tilbake til før-krigsnivå gjennom den såkalte «paripolitikken».
A restrictive credit policy was pursued.
Det ble ført en restriktiv utlånspolitikk.
Inflation fell sharply and real interest rates rose.
Prisveksten falt raskt og realrenten steg.
Despite a banking crisis and economic turbulence, pegging the krone to gold at par was achieved in May 1928.
Til tross for bankkrise og urolige økonomiske forhold klarte man å feste kronen til pari kurs i mai 1928.
But the costs were considerable.
Men kostnadene var store.
A strict monetary policy and a krone exchange rate that was overvalued against other currencies resulted in bankruptcies and unemployment.
Stram pengepolitikk og en kronekurs som var overvurdert i forhold til andre valutaer bidro til konkurser og arbeidsledighet.
Through most of the 1920s, prices fell.
Gjennom store deler av 1920-tallet falt prisene.
Par policy was strong medicine for a weak economy.
Paripolitikken var hard kost for en svak økonomi.
The effects of par policy were painful and were criticised from numerous quarters.
Virkningene av paripolitikken var smertefulle og ble møtt med kritikk fra mange hold.
Rygg paid little heed to the criticism.
Rygg hadde lite til overs for kritikken.
He insisted that a weaker krone exchange rate would be a betrayal against savers, while weakening confidence in monetary management in the longer term.
Han fastholdt at svakere kronekurs ville være et svik overfor sparerne og samtidig svekke tilliten til styringsevnen på lengre sikt.
Rygg was very much aware of the problems associated with restoring confidence a hundred years before.
Rygg var meget bevisst problemene med å gjenopprette tilliten hundre år før.
He had even written a book about it.
Han hadde sågar skrevet bok om det.
In retrospect, it would be fair to say that monetary policy was unduly inflexible and that Rygg should have taken greater account of economic activity and employment.
I ettertid vil man med rette kunne si at pengepolitikken i denne perioden var lite fleksibel og at Rygg burde tatt større hensyn aktivitet og sysselsetting.
In Europe and the US, the interwar years were characterised by an economic downturn, with deflation and unemployment.
I Europa og USA var mellomkrigstiden preget av nedgangstider med deflasjon og arbeidsløshet.
Tariff barriers and exchange rate instability put a brake on international trade.
Handelsbarrierer og ustabile valutaforhold bremset handelen mellom land.
During the final phase of World War II, the US and a number of European countries came together to create a stable framework for economic recovery in the post-war period.
I sluttfasen av andre verdenskrig gikk USA og en rekke europeiske land sammen om å legge stabile rammer for gjenoppbygging av økonomiene etter krigen.
The economic chaos of the interwar period was to be averted and replaced by stability and fixed exchange rates.
Mellomkrigstidens økonomiske kaos skulle avverges og erstattes av stabilitet og faste valutakurser.
The Bretton Woods system laid the groundwork for a broad-based foreign exchange regime in which currencies were pegged to one another.
Bretton-Wood systemet la til rette for et bredt valutasamarbeid, hvor valutaene var knyttet til hverandre.
The US dollar was to be the anchor of the system, with a fixed value in gold.
Dollaren skulle være ankeret i systemet og ha en fast verdi i gull.
The value of other currencies, such as the Norwegian krone, would thereby be kept pegged to the dollar.
Verdien av andre valutaer, som den norske, skulle deretter holdes fast mot dollar.
The indirect link to gold was to serve as an anchor for stable money.
Den indirekte bindingen mot gull skulle tjene som anker for stabile pengeverdier.
However, the system came under pressure.
Men etter hvert kom systemet under press.
One reason was that the dollar could not be devalued.
En av årsakene var at dollaren ikke kunne devalueres.
Towards the end of the Vietnam War, it became difficult for the US to maintain a fixed exchange rate, and the Bretton Woods system collapsed in 1971.
Mot slutten av Vietnamkrigen ble det vanskelig for USA å holde verdien av dollar fast, og Bretton-Woods-systemets brøt sammen i 1971.
That was the last time currencies were linked to gold.
Dette er siste gang vi har hatt en tilknytning til gull.
The following period was characterised by high and accelerating inflation.
Perioden som fulgte, var kjennetegnet av høy og tiltakende inflasjon.
The krone was linked to various fixed exchange rate regimes, none of which were particularly long lived.
Kronen var knyttet til ulike fastkurssystemer, men ingen av dem overlevde særlig lenge.
Economic policy, not least in Norway, was based on the belief that the economy could be fine-tuned.
Den økonomiske politikken, ikke minst her hjemme, var preget av tro på at økonomien kunne finstyres.
There was a widespread view among economists and policymakers that low unemployment could be achieved at the price of higher inflation.
Både blant økonomer og politikere var det en utbredt oppfatning at man kunne få lav arbeidsledighet i bytte mot litt høyere inflasjon.
Central bank independence was limited.
Sentralbankens selvstendighet var begrenset.
Policy rates were primarily to be used to support investment and employment.
Renten skulle først og fremst brukes for å støtte opp under investeringer og sysselsetting.
The authorities had a declared objective for the value of the krone.
Myndighetene hadde erklærte mål for verdien av kronen.
But they devalued quickly when high wage and price pressures in Norway relative to other countries became a challenge for export industries.
Men devaluerte raskt når særnorsk lønns- og prispress ble en utfordring for eksportnæringene.
The importance of price stability was lost from view.
Betydningen av prisstabilitet ble tapt av syne.
The nominal anchor slipped.
Det nominelle ankeret glapp.
The relationship between inflation and unemployment did not prove to be especially robust.
Sammenhengen mellom inflasjon og arbeidsledighet viste seg heller ikke å være særlig robust.
The inflationary period of the 1970s and 1980s cannot be linked to war or crop failures.
Inflasjonsperioden på 1970- og 80-tallet kan ikke knyttes til en krig eller uår.
This time, the cause lay in the system for managing the economy.
Denne gang lå årsaken i det økonomiske styringssystemet.
Packages of measures, wage and price freezes and devaluations gradually proved to be the wrong medicine.
Tiltakspakker, pris- og lønnsstopp og devalueringer viste seg etter hvert å være feil medisin.
A needed course correction came in the wake of the fall in oil prices in 1986.
En nødvendig kursendring kom med oljeprisfallet i 1986.
The authorities did everything in their power to gain control over the budget deficit that had built up.
Alle krefter ble satt inn på å få kontroll med budsjettunderskuddet som var bygd opp.
In spring 1986, Norway devalued for the last time, and the authorities abandoned the use of politically administered interest rates.
Våren 1986 devaluerte vi for siste gang og myndighetene gikk bort fra en politisk styrt rente.
Interest rates would be set with a view to maintaining a fixed krone exchange rate.
Renten ble satt med sikte på å holde kronekursen fast.
Inflation would thus be brought down towards the level prevailing in other countries.
På den måten skulle prisveksten bringes ned mot inflasjonen i andre land.
Following widespread speculation in a number of currency markets in 1992, the krone was allowed to float.
Etter omfattende spekulasjoner mot flere valutaer i 1992 ble kronen tillatt å flyte.
Monetary policy would continue to aim for a stable krone, but within a wider band than before.
Pengepolitikken skulle fortsatt rettes inn mot stabilitet i kronekursen, men med mer slingringsmonn enn tidligere.
During these years, painful remedies were applied to the Norwegian economy.
Norsk økonomi gikk i disse årene gjennom en tøff kur.
But gradually, confidence in monetary policy regained a foothold, and inflation and real interest rates declined.
Men gradvis fikk tilliten til pengepolitikken igjen feste, og inflasjon og realrente kom ned.
Towards the end of the millennium, it became increasingly clear that the system of fixed exchange rates had outlived its usefulness.
Frem mot tusenårsskiftet ble det stadig klarere at fastkurssystemet hadde utspilt sin rolle.
Oil revenues rose, and the social partners again had problems with managing cost growth.
Oljeinntektene økte, og partene i arbeidslivet fikk igjen problemer med å håndtere kostnadsveksten.
With the free cross-border movement of capital, there was a tendency for the fixed exchange rate policy to amplify fluctuations in the economy.
Med fri kapitalbevegelser over landegrensene var det en tendens til at fastkurspolitikken bidro til å forsterke svingningene i økonomien.
A new anchor was needed.
Vi trengte et nytt ankerfeste.
In 2001, an inflation target was defined for monetary policy.
I 2001 fikk vi et inflasjonsmål for pengepolitikken.
Norges Bank was tasked with setting the key policy rate with a view to keeping inflation low and stable.
Norges Bank ble gitt i oppdrag å sette renten med sikte på å holde inflasjonen lav og stabil.
At the same time, the fiscal rule was introduced as a guide for spending oil revenues.
Samtidig kom handlingsregelen for finanspolitikken, som staket ut en kurs for bruken av oljepenger.
Together, the inflation target and the fiscal rule have resulted in a stable regulatory regime, based on important lessons.
Sammen ga inflasjonsmålet og handlingsregelen et stabilt styringssystem, basert på viktige lærdommer.
The primary objective of monetary policy must be price stability.
Pengepolitikkens overordnede mål må være prisstabilitet.
But without responsible public spending, this task may become too onerous.
Men uten en forsvarlig offentlig pengebruk kan jobben bli for tung.
Interest rate setting has been anchored by an inflation target since 2001.
Rentesettingen har vært forankret i inflasjonsmålet siden 2001.
Inflation is currently so low that most members of the public scarcely give it a thought.
Prisstigningen er i dag så lav at folk flest sjelden bryr seg med den.
Consumer price inflation has disappeared from the front page of newspapers, where it was a frequent guest in the 1980s.
Konsumprisveksten har forsvunnet fra avisenes førstesider, der den var en hyppig gjest på 1980-tallet.
When members of the public feel confidence in the value of money, they can enter into long-term contracts with this in view.
Når folk føler trygghet for pengenes verdi, kan de inngå langsiktige avtaler med det for øye.
Expectations of low inflation are in themselves an important contributor to keeping inflation low.
Forventninger om lav prisvekst er i seg selv et viktig bidrag til at inflasjonen holder seg lav.
And this brings me back to my starting point this evening.
Og da er vi tilbake til mitt utgangspunkt i kveld.
If money is to fulfil its function, the public must have confidence that it will retain its value.
Skal pengene fylle sin funksjon, må folk ha tillit at pengenes verdi ikke forringes.
The instrument for achieving this objective is the key policy rate.
Virkemiddelet er renten.
In Norges Bank’s conduct of monetary policy, the objective of low and stable inflation is weighed against the objective of stability in output and employment.
I gjennomføringen av pengepolitikken veier vi hensynet til inflasjonen mot hensynet til aktiviteten i økonomien og sysselsettingen.
Monetary policy also aims to be robust, including taking account of the uncertainty surrounding economic driving forces and the functioning of the economy.
Pengepolitikken sikter også mot å være robust, blant annet ved å ta hensyn til at det er usikkerhet om hvordan økonomien virker.
Monetary policy also seeks to mitigate the risk of a build-up of financial imbalances.
I tillegg søker vi i pengepolitikken å dempe faren for at finansielle ubalanser bygger seg opp.
Confidence in the inflation target provides the freedom to take other factors into account when setting the key policy rate.
Så lenge det er tillit til inflasjonsmålet, gir det frihet til å kunne ta hensyn til andre forhold når renten settes.
If confidence in the value of money should break down, we would lose that freedom.
Skulle tilliten til pengenes verdi igjen briste, mister vi den friheten.
And as history has taught us, restoring confidence can involve considerable costs and may take a long time.
Som historien har lært oss, kan det være kostbart og ta lang tid å vinne tilliten tilbake.
The financial crisis was a reminder that low and stable inflation is not sufficient to prevent financial crises.
Finanskrisen ga samtidig en påminnelse om at lav og stabil inflasjon ikke er tilstrekkelig til å forhindre finansielle kriser.
Regulation of the financial system must be improved.
Det finansielle systemet må reguleres bedre.
In response, new regulatory instruments for the banking sector are now being introduced in many countries.
Derfor innføres det nå ny regulering av banker i mange land.
A central bank’s tasks and instruments change over time.
Oppgavene og virkemidlene til en sentralbank endrer seg over tid.
Today there are new and exciting challenges to pursue.
I dag er det nye og spennende utfordringer å gripe fatt i.
With macroprudential regulation of the financial system many central banks have been assigned new tasks with regard to ensuring financial stability.
Gjennom makroregulering av det finansielle systemet har mange sentralbanker fått nye oppgaver i arbeidet med å sikre finansiell stabilitet.
It then becomes important to maintain a clear distinction between the objectives of the different instruments.
Det er da viktig å være klar på hva som er de primære oppgavene til de ulike virkemidlene.
The key policy rate and the buffer are designed to promote different objectives.
Styringsrenten og kapitalkrav har ulike mål.
Monetary policy is geared towards ensuring low and stable inflation and is the first line of defence in managing business cycles.
Pengepolitikken skal sikre lav og stabil inflasjon og er førstelinjeforsvaret når konjunkturene svinger.
The countercyclical capital buffer is designed to strengthen banks' resilience to large losses.
Den motsykliske kapitalbufferen skal gjøre bankene bedre rustet til å møte perioder med store tap.
Monetary policy must not be overburdened.
Pengepolitikken må ikke overbelastes.
Regional Network 2/2014 (PDF 223.0 Kb)
Regionalt nettverk 02/2014 (PDF 420,2 Kb)
Interviews were conducted in the period 22 April - 16 May 2014.
Intervjuene er gjennomført i perioden 22. april til 16. mai 2014.
Press release 6 June 2014
Pressemelding 6. juni 2014
Contacts in Norges Bank's regional network reported that output growth has edged up over the past 3 months, in line with expectations in February.
Kontaktene i Norges Banks regionale nettverk meldte at produksjonsveksten har tiltatt noe de siste 3 månedene, i tråd med forventningene i februar.
There are prospects of continued moderate growth ahead.
Det er utsikter til fortsatt moderat vekst fremover.
On the other hand, growth has remained low in the construction industry, partly due to fewer housing starts.
Samtidig har færre igangsatte boligprosjekter bidratt til å holde veksten nede i bygg og anlegg.
Lower growth in demand from the Norwegian petroleum industry and increasing competition from foreign operators have dampened growth in the oil industry supplier sector.
Lavere vekst i etterspørselen fra den norske petroleumsindustrien og tiltakende konkurranse fra utenlandske aktører har dempet veksten i oljeleverandørnæringen.
Overall, there are prospects for fairly stable growth over the next six months.
Samlet sett er det utsikter til ganske stabil vekst det neste halvåret.
Manufacturing for the domestic market and retail trade expected that growth might edge down, while construction contacts expected somewhat higher growth ahead, led by higher public investment and increased housing construction.
Hjemmemarkedsindustrien og varehandelen ventet at veksten kunne avta noe, mens kontaktene i bygg og anlegg så for seg at økte offentlige investeringer og vekst i boligbyggingen ville bidra til noe høyere vekst fremover.
Contacts expected that growth impulses from the Norwegian petroleum industry will continue to weaken.
Kontaktene ventet at vekstimpulsene fra den norske petroleumsindustrien vil fortsette å avta.