natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Credibility is reflected in the accord between the public's expectations concerning future nominal developments and the nominal anchor.
Troverdighet gjenspeiles i at publikums forventninger om den framtidige nominelle utviklingen er i samsvar med det nominelle ankeret.
One test might be whether economic agents expect inflation to be reduced towards the corresponding aim for inflation for the ECB.
En test kan være om aktørene i økonomien forventer at prisstigningen kommer ned mot ESBs mål.
The ECB's primary objective is the maintenance of price stability, which it has defined as an annual increase of below two per cent in the Harmonised Index of Consumer Prices.
ESB har prisstabilitet som det primære målet og har definert prisstabilitet som en årlig stigning på under to prosent i konsumprisene, målt ved den harmoniserte konsumprisindeksen.
Chart 11 shows market participants' expectations concerning inflation over the next ten years, according to Consensus Forecasts.
Figur 11 viser markedsaktørenes forventninger om inflasjonen de neste 10 årene, slik de framkommer i "Consensus Forecasts".
With a proviso regarding the accuracy of such measures, the survey indicates that price inflation is expected to be reduced in the years ahead and approach the interval aimed at by the ECB.
Med forbehold om nøyaktigheten i slike målinger, tyder spørreundersøkelsen på at prisstigningen forventes å reduseres i årene fremover og komme nær det intervallet som ESB sikter mot.
In its latest survey of 8 January 2001, Consensus Forecasts' projection for inflation was 2.0 per cent in 2001.
I den siste undersøkelsen fra 8. januar i år, var consensus forecast for prisstigningen 2,0 prosent i 2001.
Changes in long-term interest rates are another indicator of inflation expectations.
En annen indikator på prisforventningene er utviklingen i langsiktige renter.
Implied forward rates, which measure market expectations concerning future short-term rates, can be derived from long-term rates.
Ut fra langsiktige renter kan en utlede såkalte implisitte terminrenter, som måler markedets forventninger om framtidige korte renter.
If Norwegian long-term forward rates are substantially higher than corresponding rates in the euro area, this may be an indication that, over time, market participants expect higher price inflation in Norway than in euro countries.
Dersom norske langsiktige terminrenter er vesentlig høyere enn tilsvarende renter for euroområdet, kan det være en indikasjon på at markedsaktørene forventer høyere prisstigning over tid i Norge enn i eurolandene.
However, because interest rate expectations cannot be directly observed, some uncertainty with regard to the calculation method must be taken into account.
Fordi renteforventningene ikke kan observeres direkte, må en imidlertid ta høyde for enn viss usikkerhet med hensyn til beregningsmetoden.
Chart 12 shows movements in the long-term forward rate differential against Germany.
Figur 12 viser utviklingen i den langsiktige terminrentedifferansen mot Tyskland.
A positive forward rate differential reflects to some extent a relatively small market for Norwegian government bonds compared with other countries.
En positiv terminrentedifferanse gjenspeiler i noen grad at markedet for norske statsobligasjoner er relativt lite i internasjonal målestokk.
The yield on Norwegian government bonds is therefore normally higher than the yield on corresponding German bonds in order to compensate for liquidity risk.
Avkastningen på norske statsobligasjoner er derfor normalt noe høyere enn avkastningen på tilsvarende tyske for å kompensere for likviditetsrisikoen.
As with the information provided in Consensus Forecasts, forward rates also indicate that participants in financial markets have a reasonable degree of confidence in monetary policy.
I likhet med informasjonen i "Consensus Forecasts" tyder også terminrentene på at det i finansmarkedene er rimelig grad av tillit til pengepolitikken.
The degree of confidence in monetary policy is also reflected in the foreign exchange market.
Graden av tillit til pengepolitikken reflekteres også i valutamarkedet.
Waning confidence results in a weaker and more unstable krone exchange rate.
Sviktende tillit gir seg utslag i en svakere og mer ustabil kronekurs.
Chart 13 shows developments in the market's evaluation of the probability distribution for the krone exchange rate one month ahead.
Figur 13 viser utviklingen i markedets vurdering av sannsynlighetsfordelingen for kronekursen om 1 måned.
A flat curve reflects considerable uncertainty.
En flat kurve reflekterer stor usikkerhet.
The curves, which are derived from prices for currency options, show that the uncertainty surrounding the future krone exchange rate is considerably less today than at the beginning of 1999.
Kurvene, som er utledet av prisene på valutaopsjoner,viser at usikkerheten omkring framtidig kronekurs er vesentlig mindre i dag enn ved inngangen av 1999.
Both surveys and financial indicators, such as forward rates and prices for currency options, can provide information about confidence in monetary policy.
Både spørreundersøkelser og finansielle indikatorer som terminrenter og priser på valutaopsjoner kan gi oss løpende informasjon om tilliten til pengepolitikken.
Even though such information is useful, it does not provide a sufficient basis for evaluating whether monetary policy has been successful in relation to the objective set out in the Exchange Rate Regulation.
Selv om slik informasjon er nyttig, gir den ikke tilstrekkelig grunnlag for å vurdere om pengepolitikken har vært vellykket i forhold til målet slik det er trukket opp i valutakursforskriften.
In order to evaluate in retrospect the monetary policy that has been conducted, we can also examine developments in actual inflation and the krone exchange rate.
For å vurdere i ettertid den pengepolitikken som har vært ført, kan vi også se på utviklingen i den faktiske inflasjonen og kronekursen.
It should be mentioned, however, that we cannot solely consider whether developments in inflation and the exchange rate have been satisfactory in relation to the objective.
Det er imidlertid viktig å nevne at en ikke bare kan vurdere om utviklingen i inflasjonen og valutakursen har vært tilfredsstillende i forhold til målet.
We must also, on a discretionary basis, evaluate whether the exchange rate and inflation could have been stabilised at lower real economic costs.
Vi må også skjønnsmessig vurdere om valutakursen og inflasjonen kunne vært stabilisert med lavere realøkonomiske kostnader.
When assessing monetary policy in retrospect, the decision-making basis that existed at the time must be taken into account.
Når vi vurderer pengepolitikken i etterkant, må vi ta hensyn til det beslutningsgrunnlaget som var gjeldende der og da.
The decision-making basis may change as a result of revisions to data or new information about economic developments, or our interpretation of the information available may simply change.
Beslutningsgrunnlaget kan endres som følge av revisjoner av data, ny informasjon om den økonomiske utviklingen, eller vi kan rett og slett endre vår tolkning av den informasjonen som foreligger.
Even though it is difficult to find a simple and precise performance measure, some general evaluation criteria may be identified.
Selv om det er vanskelig å finne et enkelt og presist resultatmål, kan vi trekke noen generelle vurderingskriterier.
If the krone exchange rate is stable at approximately the initial range, as defined in the Exchange Rate Regulation, and inflation is approximately on a par with the level aimed at by the ECB, it may be said that monetary policy, on the basis of the objective established, has been successful.
Hvis kronekursen er stabil om lag i utgangsleiet slik det er definert i valutakursforskriften, og inflasjonen er om lag på linje med den ESB sikter mot, må en kunne si at pengepolitikken, ut fra det mål som er satt, har vært vellykket.
With a weak exchange rate and high inflation, it is natural to raise critical questions about monetary policy.
Med svak kurs og høy inflasjon er det naturlig å stille kritiske spørsmål ved pengepolitikken.
It may then have been too expansionary.
Den kan da ha vært for ekspansiv.
Similarly, with a strong exchange rate and with inflation close to zero or deflation, monetary policy has probably been too tight.
Tilsvarende, med sterk kurs og med prisstigning nær null eller deflasjon, har trolig pengepolitikken vært for stram.
If price and cost inflation is on a par with the level aimed at by the ECB, one of the fundamental preconditions for exchange rate stability has been satisfied.
Dersom pris- og kostnadsveksten er på linje med det ESB sikter mot, er en grunnleggende forutsetning for kursstabilitet oppfylt.
The exchange rate may nevertheless be regarded as "too strong" or "too weak" in relation to the initial range.
Kursen kan likevel bli ansett som "for sterk" eller "for svak" i forhold til utgangsleiet.
This may be because conditions in the real economy imply a real appreciation or real depreciation of the krone.
Det kan skyldes at realøkonomiske forhold tilsier at kronen realappresierer eller realdepresierer.
The reason for these exchange rate changes may be a deterioration or improvement in the cost competitiveness of the Norwegian business sector.
Bakgrunnen for slike kursendringer kan være at den kostnadsmessige konkurranseevnen til norsk næringsliv skal svekkes eller styrkes.
For example, a greater use of petroleum revenues in the government budget may mean that the internationally exposed sector has to be scaled back in order to create room for higher domestic consumption.
For eksempel kan økt bruk av oljeinntektene over statsbudsjettet føre til at den konkurranseutsatte delen av næringslivet må bygges ned for å skape rom for høyere innenlandsk forbruk.
The equilibrium level for the krone exchange rate may therefore change.
Likevektsleiet for kronekursen kan derfor endres.
In this situation, Norges Bank should have carefully evaluated the reasons for exchange rate movements.
Norges Bank bør i en slik situasjon nøye ha vurdert årsakene til kursutviklingen.
If there is reason to believe that the exchange rate will remain strong or weak for a prolonged period, Norges Bank will have to decide whether to notify the government authorities that measures other than those available to the central bank may be necessary.
Dersom det er grunn til å tro at kursen varig vil forbli sterk eller svak, reiser spørsmålet seg for Norges Bank om å melde fra til statsmyndighetene om at det kan være nødvendig med tiltak av andre enn banken.
We can imagine situations in which the interest rate had to be kept at a high level, leading to a deflationary recession, in order to allow the krone exchange rate to remain close to its initial range for a period.
Det kan tenkes situasjoner hvor renten måtte holdes høy, slik at den ville skape nedgangstid med deflasjon, for at kronen for en tid skulle holde en verdi på linje med utgangsleiet.
However, this situation would hardly be stable.
Dette ville imidlertid neppe være en stabil situasjon.
As long as economic fundamentals do not support the krone exchange rate at the initial range, it is highly unlikely that this would persist.
Så lenge de fundamentale forholdene ikke støtter opp under kronekursen i utgangsleiet, er det lite trolig at et slikt utfall vil vare ved.
If monetary policy has contributed to a deflationary recession, it could not be characterised as successful even if the krone has been stable around the initial range for a period, because this would have created the basis for future fluctuations in the exchange rate.
Dersom pengepolitikken har bidratt til nedgangstider med deflasjon, kan den neppe sies å ha vært vellykket selv om kronen for en tid har vært stabil i utgangsleiet, fordi det ville skapt grunnlag for framtidige svingninger i kursen.
Similarly, a krone exchange rate around the initial range combined with high inflation will not be sustainable.
Tilsvarende vil en kronekurs i utgangsleiet kombinert med høy inflasjon ikke være opprettholdbar.
Monetary policy could not be said to have been successful in relation to the guidelines because, also in this case, it must be assumed that it was partly responsible for creating the basis for an unstable krone exchange rate at a later stage.
Pengepolitikken kan neppe sies å ha vært vellykket i forhold til retningslinjene fordi den også i dette tilfellet må antas å ha vært med på å legge grunnlag for at kronekursen senere vil bli ustabil.
The Norwegian economy may be exposed to economic disturbances that contribute both to higher inflation and to a temporary appreciation of the krone exchange rate.
Norsk økonomi kan bli utsatt for økonomiske forstyrrelser som både bidrar til økt inflasjon og til midlertidig styrket kronekurs.
In this situation, monetary policy should have attempted to counter a sustained higher level of inflation because higher inflation provides the basis for subsequent krone instability.
Pengepolitikken bør i en slik situasjon ha søkt å motvirke at inflasjonen varig blir høyere, fordi høyere inflasjon gir grunnlag for senere ustabilitet i kronen.
However, Norges Bank should in advance have notified the government authorities, which should also have evaluated other measures for stabilising economic developments.
Norges Bank bør imidlertid i rimelig tid ha varslet statsmyndighetene, som også bør ha vurdert andre tiltak for å stabilisere den økonomiske utviklingen.
The Norwegian economy may also be exposed to negative events that provide the prospect of a deflationary recession and a depreciation of the krone.
Norsk økonomi kan dessuten bli utsatt for negative hendelser som gir utsikter til nedgangstider med deflasjon samtidig som kronen svekker seg.
For example, a fall in oil prices may influence the economy in this direction.
For eksempel vil svikt i oljeprisen kunne påvirke økonomien i en slik retning.
Monetary policy should in retrospect be evaluated on the basis of whether it has contributed to countering deflationary tendencies.
Pengepolitikken bør i ettertid vurderes ut fra om den har bidratt til å motvirke deflasjonstendensene.
In such a situation, as well, there may be reason for Norges Bank to notify the government authorities that measures other than those available to the central bank are necessary.
Også i en slik situasjon kan det bli grunnlag for Norges Bank å varsle statsmyndighetene om at det er nødvendig med tiltak fra andre enn banken.
The evaluation criteria I have outlined are summarised in the matrix in Chart 14.
Vurderingskriteriene jeg her har skissert kan sammenfattes i matrisen i Figur 14.
At the beginning of 1999, the krone was weak, interest rates were high and there was a considerable risk of a recession of the type that would further reduce confidence in the krone.
Ved inngangen til 1999 var vi en situasjon hvor kronen var svak, renten høy og det var en betydelig risiko for nedgangstider av en art som ville svekke tilliten til kronen ytterligere.
We could thus easily have ended up in a situation that is represented by the box in the upper left-hand corner of the matrix.
Vi kunne altså lett ende opp i den situasjonen som er representert ved ruten øverst til venstre i matrisen.
Norges Bank decided to reduce interest rates in order to stimulate the economy.
For å stimulere økonomien valgte Norges Bank å sette ned renten.
Following the interest rate reductions in 1999, the krone exchange rate against the euro was approximately at its initial range, while price inflation was approximately on a par with the level aimed at by the ECB.
Etter at rentereduksjonene i 1999 var gjennomført, var kronekursen overfor euro om lag ved utgangsleiet samtidig som prisstigningen var om lag på nivå med den stigningen ESB sikter mot.
We were thus in the situation represented by the box in the middle of the matrix.
Vi befant oss dermed i den situasjonen som representert ved den midterste ruten i matrisen.
During the autumn of 1999 and spring of 2000, however, there was growing evidence that the growth pause in the Norwegian economy would be shorter than assumed, and it appeared that price and cost inflation was picking up.
I løpet av høsten 1999 og våren 2000 ble det imidlertid stadig klarere at vekstpausen i norsk økonomi ble kortere enn antatt, og pris- og kostnadsveksten så ut til å ta seg opp.
In order to contribute to satisfying the fundamental preconditions for stability in the exchange rate, Norges Bank decided to increase interest rates.
For å bidra til å oppfylle de grunnleggende forutsetningene for stabilitet i valutakursen over tid, valgte Norges Bank å øke renten.
This occurred at a time when the krone exchange rate against the euro had strengthened further and was stronger than the initial range.
Dette skjedde da kronekursen mot euro hadde styrket seg videre og var sterkere enn utgangsleiet.
There was thus a risk that we would end up in the situation represented by the box in the lower right-hand corner of the matrix, in other words the exact opposite of the situation expected at the beginning of 1999.
Det var derfor risiko for at vi ville havne i den situasjonen som er representert ved ruten nederst til høyre i matrisen, altså i motsatt situasjon som vi hadde utsikt til å havne i ved inngangen av 1999.
The fact that in the first case we decided to lower interest rates, even though the krone was weak against the euro, while in the second case we decided to increase interest rates, even though the krone was strong against the euro, reflects the symmetry in our response pattern.
At vi ved det første tilfellet valgte å sette ned renten, til tross for at kronen var svak mot euro, mens vi i det siste tilfellet valgte å øke renten, til tross for at kronen var sterk mot euro, reflekterer symmetrien i vårt reaksjonsmønster.
In this period, movements in the euro exchange rate against the US dollar have influenced the krone exchange rate against the euro without this being driven by conditions in the Norwegian economy.
I denne perioden har utviklingen i eurokursen overfor amerikanske dollar påvirket kronekursen overfor euro uten at dette har vært drevet av forhold i norsk økonomi.
This is a factor that we have not emphasised when setting interest rates.
Dette er et forhold vi ikke har kunnet vektlegge i den løpende rentesettingen.
If we look at the two-year period as a whole, consumer price inflation has averaged about 2.7 per cent.
Hvis vi ser på toårsperioden under ett, har konsumprisveksten i gjennomsnitt vært om lag 2,7 prosent.
However, a more accurate impression of inflationary impulses is obtained when we exclude factors that have only a short-term effect on inflation, such as changes in indirect taxes, electricity prices, the revision of the house rent index and changes in petrol prices.
En får imidlertid et riktigere bilde av inflasjonsimpulsene når en korrigerer for forhold som bare har en kortvarig virkning på prisstigningen, som endringer i avgifter, strømpris, omlegging av husleieindeksen og endringer i bensinprisene.
The underlying rise in consumer prices has averaged about 2.3 per cent in this period.
Den underliggende veksten i konsumprisene har i gjennomsnitt vært om lag 2,3 prosent i denne perioden.
It is nevertheless relevant to raise the question as to whether monetary policy in general has been too expansionary.
Det er likevel relevant å stille spørsmålet om pengepolitikken gjennomgående har vært for ekspansiv.
I would, however, point out that monetary policy must be evaluated in relation to the decision-making basis that existed at the time the decisions were made.
Jeg vil imidlertid vise til at pengepolitikken må vurderes i forhold til det beslutningsgrunnlaget som var tilgjengelig da beslutningene ble fattet.
Given the decision-making basis prevailing in 1999, it seemed likely that the Norwegian economy would experience a growth pause and that price and cost inflation would fall.
Gitt det beslutningsgrunnlaget vi rådet over i 1999, var det grunn til å tro at det ville bli en vekstpause i norsk økonomi og at pris- og kostnadsveksten ville falle.
Moreover, the international financial market was fragile as a result of the many financial crises the previous year.
I tillegg var det internasjonale finansmarkedet skjørt som følge av de mange finansielle krisene året før.
As new information gradually pointed to higher growth in Norway and internationally, coupled with the prospect of higher-than-expected price and cost inflation, we raised the interest rate.
Etter hvert som vi fikk informasjon om økt vekst i Norge og internasjonalt, samtidig som pris- og kostnadsveksten så ut til å bli høyere enn ventet, hevet vi renten.
It may be that the combination of the decline in interest rates in 1999 and the brighter international growth outlook, partly reflected in higher oil prices, had an impact on expectations formation that we underestimated.
Det kan være at kombinasjonen av rentenedgangen i 1999 og lysere vekstutsikter internasjonalt, blant annet reflektert i en høyere oljepris, hadde en virkning på forventningsdannelsen som vi undervurderte.
Today, the krone exchange rate is approximately in the initial range, while inflation is higher than the level aimed at by the ECB.
I dag ligger kronen om lag i utgangsleiet samtidig som prisveksten er høyere enn det nivået ESB sikter mot.
However, the interest rate is oriented towards bringing price and cost inflation down towards this level.
Renten er imidlertid innrettet med sikte på å bringe pris- og kostnadsveksten ned mot dette nivået.
If price and cost inflation remains too high, this will translate into a weak and unstable krone exchange rate sooner or later.
Dersom pris- og kostnadsveksten blir liggende for høyt, vil det før eller senere slå ut i en svak og ustabil kronekurs.
In the conduct of monetary policy we have two objectives.
I utøvelsen av pengepolitikken har vi to perspektiver.
First, we have a long-term perspective where building confidence and credibility is important for ensuring nominal stability.
For det første har vi et langsiktig perspektiv der det å bygge tillit og troverdighet er viktig for å sikre den nominelle stabiliteten.
Second, the conduct of monetary policy is based on day-to-day discretion.
For det andre er pengepolitikken basert på en løpende skjønnsutøvelse.
Furthermore, we have ourselves contributed to restricting the exercise of discretion by being transparent in our response pattern, our analyses of economic developments and our assessment of the results of the monetary policy that has been conducted.
I tillegg har vi selv bidratt til å gjerde inn skjønnsutøvelsen ved å være åpen om vårt reaksjonsmønster, våre analyser av den økonomiske utviklingen og vår vurdering av resultatene av den pengepolitikken som har vært ført.
We hope, and believe, that this contributes to consistency over time and makes an important contribution to building confidence and credibility.
Dette bidrar, håper og tror vi, til konsistens over tid og kan gi et viktig bidrag til å bygge opp tillit og troverdighet.
Thank you for your attention.
Takk for at dere ville høre på.
Eitrheim, Øyvind, Espen Frøyland and Øistein Røisland (1999): "Can the price of currency options provide an indication of market perceptions of the uncertainty attached to the krone exchange rate?", Economic Bulletin 3/1999, Norges Bank.
Eitrheim, Øyvind, Espen Frøyland og Øistein Røisland (1999), "Kan prisen på valutaopsjoner si noe om markedets oppfatning av usikkerhet om kronekursen?", Penger og Kreditt 2/1999.
Kloster, Arne (2000): "Estimating and interpreting interest rate expectations", Economic Bulletin 3/2000, Norges Bank.
Kloster, Arne (2000): "Beregning og tolking av renteforventninger", Penger og Kreditt 1/2000.
Storvik, Kjell (1998): "Current economic and monetary policy issues", address given by Kjell Storvik, Governor of Norges Bank at the 43rd annual general meeting of FOREX NORWAY on 28 August 1998.
Storvik, Kjell (1998): "Aktuelle økonomiske og pengepolitiske problemstillinger", Foredrag av sentralbanksjef Kjell Storvik på FOREX NORWAYs 43. generalforsamling 28. august 1998.
Norges Bank will sell foreign exchange on behalf of the government equivalent to NOK 900 million per day in April 2016.
Noregs Bank vil selje valuta på vegne av staten tilsvarande 900 millionar kroner kvar dag i april 2016.