natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is important to note that no specific values have been defined for significant changes, such as the fluctuation margins of 21/4 per cent, 6 per cent or 15 per cent used by the EU countries in their exchange rate regime.
Det er viktig å merke seg at vesentlige endringer ikke er definert som en tallstørrelse, som for eksempel 21/4 prosent, 6 prosent eller 15 prosent, som er svingningsmarginer EU-landene har anvendt i sitt valutakurssystem.
A reasonable interpretation is that exchange rate movements must not influence expectations concerning price and cost inflation to the extent that changes in the exchange rate become self-reinforcing.
En rimelig tolkning er at en "vesentlig endring" er en endring som påvirker forventningene om pris- og kostnadutviklingen slik at kursendringen blir selvforsterkende.
The expressions with a view to, over time, aimed at and based on also show that Norges Bank has considerable scope for exercising discretion.
Også uttrykkene med sikte på, etter hvert, rettes inn mot og med utgangspunkt i viser at Norges Bank er gitt stort rom for å utøve skjønn.å
Similarly, after an appreciation a situation may arise whereby a movement of the exchange rate back to the initial range may require that interest rates be reduced to such a low level that this results in higher inflation.
Tilsvarende kan det etter appresiering oppstå situasjoner der renten må settes så lavt for bringe kronekuren tilbake til utgangsleiet at det skapes inflasjon.
However, this would weaken the basis for exchange rate stability.
Da svekkes imidlertid grunnlaget for kursstabilitet.
Such measures may be fiscal policy measures that enable the exchange rate to return to its initial range and stabilise.
Det kan da være tale om finanspolitiske tiltak som gjør det mulig å bringe kronekursen tilbake mot utgangsleiet og stabilisere den.
On the other hand, if fundamental changes have taken place in the operating parameters for the Norwegian economy, it may be appropriate to consider changes in the guidelines for monetary policy.
Dersom det har skjedd fundamentale endringer i rammevilkårene for norsk økonomi, kan det derimot være riktig å vurdere endringer i retningslinjene for pengepolitikken.
Norges Bank's instruments
Norges Banks virkemidler
Norges Bank has two monetary policy instruments, ie exchange-market interventions and the interest rate.
Norges Bank har to virkemidler i pengepolitikken - valutaintervensjoner og renten.
Interventions influence the supply of and demand for NOK in the foreign exchange market.
Intervensjoner påvirker tilbudet av og etterspørselen etter kroner i valutamarkedet.
Norges Bank has considerable foreign exchange reserves, but seen in relation to the size of the market these reserves are small.
Norges Bank har betydelige valutareserver, men de blir små sett i forhold til markedets størrelse.
In Norges Bank's experience, extensive and persistent exchange-market interventions to influence the krone exchange rate have yielded poor results.
Norges Bank har dårlige erfaringer med omfattende og vedvarende kjøp og salg i valutamarkedet for å påvirke kronekursen.
When the central bank intervenes heavily to defend the krone, market participants may perceive such interventions as an interesting opportunity to make a profit.
Dersom sentralbanken er tungt inne med støttekjøp, har det lett for å oppstå en spillsituasjon der markedsaktørene oppfatter sentralbankens intervensjoner som en interessant profittmulighet.
Market operators know that a situation in which the krone exchange rate is being propped up because Norges Bank is buying kroner cannot be sustained.
Markedsaktørene vet at en situasjon der kronekursen holdes oppe fordi Norges Bank kjøper opp kroner, ikke kan vedvare.
This means that extensive and persistent interventions in the foreign exchange market may intensify the pressure on the krone over time, steadily increasing the necessary volume of intervention purchases.
Dette innebærer at omfattende og vedvarende intervensjoner over tid kan forsterke presset mot kronen, slik at volumet av nødvendige støttekjøp stadig øker.
The foremost example of such a game situation in Norway's exchange rate policy history was Friday, 20 November 1992 when Norges Bank made intervention purchases for NOK 37 billion from the time the market opened until the market closed.
Det fremste eksemplet på en slik spillsituasjon i norsk valutapolitisk historie var fredag 20. november 1992, da Norges Bank fra markedet åpnet til det stengte kjøpte 37 milliarder kroner for å støtte kronekursen.
All in all, Norges Bank used more than NOK 50 billion of its foreign exchange reserves in the course of six trading hours over a two-day period.
Til sammen gikk det mer enn 50 milliarder kroner i valuta ut fra Norges Banks reserver i løpet av seks handletimer over to dager.
Similar experiences in the spring of 1997 and autumn of 1998 may indicate that exchange-market interventions can only restrain pressures on the krone exchange rate for a short period.
Tilsvarende erfaringer våren 1997 og høsten 1998 kan tyde på at valutaintervensjoner bare kan demme opp for press mot kronekursen i en kort periode.
In principle, liquidity can be withdrawn by issuing short-term government paper, but this also increases the central government's interest expenditure.
Likviditeten kan i prinsippet inndras ved å legge ut statspapirer med kort løpetid, men det gir samtidig staten økte rentekostnader.
It is also uncertain to what extent this type of liquidity is effective.
Det kan også stilles spørsmål ved hvor effektiv en slik likviditetsbinding vil være.
From the individual bank's point of view, increased holdings of short-term government paper might be considered highly liquid, and may thereby form the basis for a more aggressive lending strategy.
Sett fra den enkelte banks synspunkt vil en økt beholdning av kortsiktige statspapirer kunne bli vurdert som høyst likvid, og vil dermed kunne danne grunnlag for en mer offensiv utlånsstrategi.
If market participants assume that Norges Bank will use the interest rate to defend specific exchange rate levels, this may lead to a game situation.
Også hvis aktørene legger til grunn at Norges Bank vil bruke renten til å forsvare bestemte nivåer på kronekursen, kan det åpne for en spillsituasjon.
A sharp increase in interest rates to defend the exchange rate will, over time, lead to a deflationary recession.
En kraftig renteøkning for å forsvare kursen vil over tid føre til nedgangstid med deflasjon.
The market may therefore try to test how high Norges Bank is willing to set the interest rate.
Markedet kan derfor forsøke å teste ut hvor høyt Norges Bank er villig til å sette renten.
In the autumn of 1998, speculation against the krone was combined with speculation that Norwegian interest rates would increase when the krone depreciated.
Høsten 1998 ble spekulasjon mot kronen kombinert med spekulasjon om at norske renter ville øke når kronen svekket seg.
If Norges Bank had not ended the "game" by suspending interventions and increasing interest rates, the economy might have experienced a negative spiral.
Dersom Norges Bank ikke hadde avsluttet "spillet" ved å stoppe intervensjonene og renteøkningene, kunne økonomien kommet inn i en negativ spiral.
Norges Bank does not want to act in such a way that provokes a game situation.
Norges Bank ønsker ikke å opptre på en måte som kan fremkalle slike spillsituasjoner.
The interest rate influences the krone exchange rate directly through the return that can be achieved on krone positions, but also indirectly through the effect on the outlook for price and cost inflation in Norway.
Renten påvirker kronekursen direkte gjennom avkastningen som kan oppnås ved å plassere i kroner, men også indirekte via virkningen på utsiktene for pris- og kostnadsutviklingen i Norge.
Experience shows that the central bank's key rates have a fairly considerable impact on money market rates at the very short end of the market, ie overnight and one-week rates.
De administrerte rentene har erfaringsmessig nokså stort gjennomslag på de helt kortsiktige pengemarkedsrentene, det vil si dags- og ukesrentene.
The effect on interest rates on financial instruments with longer maturities is not as direct.
Rentene på plasseringer med lengre løpetider påvirkes ikke like direkte.
Long-term money market rates are determined by transactions between market participants.
De mer langsiktige pengemarkedsrentene bestemmes av transaksjoner mellom markedsaktørene.
Expectations concerning the central bank's pattern of behaviour and general confidence in monetary policy play a role here.
Her spiller forventningene om sentralbankens handlemønster og den generelle tilliten til pengepolitikken inn.
The interest rate on financial instruments with the longest maturities will approach the international required return on capital.
Renten på de aller lengste plasseringene vil nærme seg det internasjonale avkastningskravet på kapital.
However, there will still be differences in long rates between countries.
Det vil likevel være forskjeller mellom de lange rentene i ulike land.
This is due to differing cyclical situations (real interest rates) and premia that compensate for uncertainty and differences in expected inflation.
Det skyldes ulike konjunkturforløp (realrenter) og premier som skal kompensere for usikkerhet og forskjeller i den forventede prisstigningen.
A higher interest rate will increase the return on krone instruments.
Høyere rente vil øke avkastningen på kroneplasseringer.
A greater number of market players will want to invest in NOK and the krone will appreciate.
Flere vil ønske å plassere i kroner, og kronen blir styrket.
If the interest rate is too high, monetary policy could contribute to a deflationary recession.
Blir renten for høy kan pengepolitikken bidra til nedgangstider og deflasjon.
An increase in interest rates will then weaken the krone, while a lower interest rate will strengthen the krone.
En renteøkning vil da svekke kronen, mens en lavere rente vil styrke kronen.
If the interest rate is so low that it contributes to higher inflation, monetary policy credibility will be weakened.
Blir renten så lav at den bidrar til økt inflasjon, svekkes troverdigheten til pengepolitikken.
Waning confidence in economic policy results in an unstable exchange rate, large risk premia and unnecessarily high long-term interest rates.
Sviktende tillit til den økonomiske politikken gir ustabil valutakurs, store risikopremier og unødvendig høye langsiktige renter.
Monetary policy credibility is fragile and vulnerable.
Tilliten til pengepolitikken er skjør og sårbar.
It takes time to build up confidence but little to destroy it.
Det tar tid å bygge opp tillit og det skal lite til for å ødelegge den.
If credibility is lost, substantial efforts are required to restore it.
Svikter tilliten, vil det kreve mye å vinne den tilbake.
Interplay between policy areas
Samspillet i den økonomiske politikken
Fiscal policy
Finanspolitikken
determines the scale and financing of public expenditure.
bestemmer omfanget og finansieringen av offentlige utgifter.
As a result of the age composition of the population, the National Insurance Scheme's obligations will rise considerably when the large post-war generations reach retirement age 10-20 years after the turn of the millennium.
Alderssammensetningen i befolkningen fører til at forpliktelsene i Folketrygden øker betydelig når de store etterkrigsgenerasjonene når pensjonsalder 10-20 år etter årtusenskiftet.
In order to maintain the welfare state when petroleum revenues decline, fiscal policy should ensure that government finances are solid in the long term.
For å opprettholde velferden når oljeinntektene avtar, bør finanspolitikken være rettet inn mot solide statsfinanser på lang sikt.
This implies that the central government should accumulate substantial financial wealth the next few years.
Dette tilsier at staten bygger opp en betydelig finansiell formue de nærmeste årene.
The public sector lays claim to a large share of value added in Norway.
I Norge legger offentlig sektor beslag på en stor andel av verdiskapingen.
Tax receipts and expenditure on unemployment benefits are influenced by economic developments over the business cycle and also serve as automatic stabilisers.
Skatte- og avgiftsinngangen og utgifter til arbeidsledighetstrygd blir påvirket av den økonomiske utviklingen over konjunkturene og bidrar samtidig automatisk til å stabilisere den.
Fiscal policy can also contribute to stabilising the domestic economy through active counter-cyclical measures.
Finanspolitikken kan også bidra til å stabilisere utviklingen i den innenlandske økonomien ved aktive motkonjunkturtiltak.
The Norwegian state has greater fiscal leeway than most other countries to use the government budget actively to stabilise the economy.
Den norske staten har større finansiell handlefrihet enn de aller fleste andre land til å bruke statsbudsjettet aktivt for å stabilisere den økonomiske utviklingen.
The government authorities have clear ambitions with regard to smoothing cyclical fluctuations by adapting the growth in public expenditure and taxes.
Statsmyndighetene har klare ambisjoner om å dempe konjunktursvingningene ved å tilpasse veksten i offentlige utgifter og skatte- og avgiftsnivået.
Government revenues vary in accordance with the oil price.
Statens inntekter svinger med oljeprisen.
Allocations to the Government Petroleum Fund may contribute to sheltering the economy from wide fluctuations in oil prices (see further comments below).
Avsetningen til Statens petroleumsfond kan bidra til å skjerme økonomien fra store svingninger i oljeprisen, se nærmere drøfting nedenfor.
can serve as a nominal anchor by contributing to a stable krone exchange rate and low and stable inflation.
kan støtte opp under den nominelle stabiliteten ved å bidra til stabil kronekurs og lav og stabil inflasjon.
In the short term, monetary policy can influence developments in the real economy.
På kort sikt vil pengepolitikken påvirke den realøkonomiske utviklingen.
Norges Bank takes this into account in two ways.
Dette vil Norges Bank ta hensyn til på to måter.
First, the Bank seeks to avoid a situation whereby monetary policy contributes to abrupt shifts in the economy.
For det første vil banken søke å unngå at pengepolitikken bidrar til for brå omslag i økonomien.
Norges Bank takes this into account when evaluating economic developments and when setting interest rates.
Norges Bank vil ta hensyn til dette i vurderingen av den økonomiske utviklingen og i rentesettingen.
Monetary policy is not a suitable instrument for influencing production and employment in the long run.
Pengepolitikken er ikke egnet til å påvirke produksjon og sysselsetting på lang sikt.
It is primarily the use of petroleum revenues over the government budget, wage and income determination, and the adaptability and efficiency of the economy that determines this.
Det er i hovedsak bruken av oljeinntektene over statsbudsjettet, lønns- og inntektsdannelsen og omstillingsevnen og effektiviteten i økonomien som avgjør dette.
Interest rates cannot be used to influence the negotiating climate of income settlements.
Renten bør ikke anvendes for å påvirke forhandlingsklimaet i inntektsoppgjørene.
This could act as a highly negative constraint on monetary policy's freedom of manoeuvre.
Det ville kunne binde opp handlefriheten i pengepolitikken på en svært uheldig måte.
Developments in recent years show that the central bank cannot fine-tune the krone exchange rate.
Utviklingen de siste årene viser at sentralbanken ikke kan finstyre kronekursen.
It will continue to be influenced by mood shifts in international financial markets, changes in the oil price, budgetary policy and domestic price and cost inflation.
Den vil også i fremtiden bli påvirket av stemningsskifter i internasjonale finansmarkeder, utviklingen i oljeprisen, budsjettpolitikken samt den innenlandske pris- og kostnadsveksten.
When setting interest rates, Norges Bank therefore focuses on the fundamental conditions for a stable exchange rate.
I rentesettingen fokuserer Norges Bank derfor på de grunnleggende forutsetningene for stabilitet i kronekursen.
In order to a achieve a stable exchange rate against the euro, the instruments must be oriented towards bringing price and cost inflation down to the level aimed at by the European Central Bank (ECB).
For å oppnå kursstabilitet mot euro, må virkemidlene rettes inn slik at pris- og kostnadsstigningen kommer ned mot den stigningen Den europeiske sentralbanken (ESB) sikter mot.
At the same time, monetary policy must not in itself contribute to a deflationary recession because this would undermine confidence in the krone.
Samtidig må vi unngå at pengepolitikken i seg selv bidrar til nedgangstid med deflasjon, fordi det kan svekke tilliten til kronen.
The possibility of financial bubbles, that are characterised by an abnormally high rise in prices of financial assets without a basis in economic fundamentals, also represents a challenge to monetary policy.
Muligheten for finansielle bobler, som kjennetegnes ved unormalt høy prisvekst på finansielle aktiva uten grunnlag i fundamentale forhold, representerer også en utfordring for pengepolitikken.
Bubbles can jeopardise economic stability and thereby the basis for both a stable krone exchange rate and price stability.
Bobletendenser kan true stabiliteten i økonomien og dermed grunnlaget for både stabil kronekurs og prisstabilitet.
It is easier, however, to identify these bubbles in retrospect than when they are emerging.
Det er imidlertid vesentlig lettere å identifisere slike bobler i ettertid enn mens de bygger seg opp.
A special problem arises when the krone exchange rate appreciates or depreciates considerably more than implied by economic fundamentals, and this situation persists over a longer period.
Et særlig problem oppstår dersom kronekursen styrker eller svekker seg vesentlig mer enn de fundamentale forholdene i økonomien skulle tilsi, og dette varer ved over noe lengre tid.
The economic effects on mainland Norway's sheltered and exposed business sector may have permanent negative consequences.
De økonomiske virkningene av dette for Fastlands-Norges skjermede og konkurranseutsatte næringsliv vil kunne ha varige negative konsekvenser.
Since both fiscal policy and monetary policy influence the domestic economy, it is important that these two components of economic policy are compatible.
Siden både finanspolitikken og pengepolitikken påvirker den innenlandske økonomien, er det viktig at de to delene av den økonomiske politikken er tilpasset hverandre.
Measuring the results of monetary policy
Hvordan kan resultatene av pengepolitikken måles?
For Norges Bank it is important to be able to evaluate the results of monetary policy.
For Norges Bank er det viktig å kunne vurdere resultatene av pengepolitikken.
This requires a broad assessment.
Dette krever en bred vurdering.
It is impossible to find a simple measure that is efficient and makes the task of determining whether monetary policy has been successful a simple exercise.
Det er ikke mulig å finne en enkel målformulering som samtidig er rasjonell og gjør det til en triviell oppgave å bedømme i ettertid om pengepolitikken har vært vellykket.
When a country has determined that exchange rate stability shall be the primary objective of monetary policy, there is little else that a central bank can do to achieve this objective other than to react automatically by changing interest rates or intervening in the exchange market.
Når et land har som mål for pengepolitikken å holde valutakursen fast, er det lite annet sentralbanken kan gjøre for å nå målet enn automatisk å reagere ved å endre renten eller kjøpe eller selge valuta.
A failure in other policy areas or external shocks tend to be the main factors underlying the exchange rate's departure from the established range.
Det vil helst være svikt i andre politikkområder eller eksterne sjokk som bringer valutakursen vekk fra målet.
Traditional fixed exchange rate regimes are also characterised by an inherent weakness in that they invite speculative attacks.
Tradisjonelle fastkursregimer har dessuten en iboende svakhet ved at de kan invitere til spekulative angrep.
Even in countries with an inflation target the task of measuring the effectiveness of central bank action is not easy.
Heller ikke i land som retter pengepolitikken direkte inn mot å styre prisutviklingen, er det trivielt å måle hvordan sentralbanken løser sin oppgave.
The inflation target is often a medium-term objective.
Prismålet er gjerne definert til å gjelde på mellomlang sikt.
During the period defined disturbances will occur that result in a departure in price inflation from the target.
Det vil oppstå forstyrrelser underveis som bringer prisveksten bort fra målet.
How quickly and to what extent the interest rate should be changed to bring inflation back into the target range must be evaluated on a discretionary basis.
Hvor raskt og hvor mye renten skal endres for å bringe inflasjonen i samsvar med målet, vil måtte vurderes skjønnsmessig.
The economic costs associated with abrupt shifts in interest rate must be weighed against the risk of a weakening of monetary policy credibility if the inflation rate should deviate by a substantial margin and for a longer period from the target established.
De realøkonomiske kostnadene som følger brå skift i renten, må veies opp mot risikoen for at tilliten til pengepolitikken kan bli svekket dersom den faktiske inflasjonen avviker mye og lenge fra de målene som er trukket opp.
The costs of maintaining a narrow range within which the inflation rate must be kept at all times may prove to be high and undermine the long-term stability of the economy.
Kostnadene ved å holde fast ved et snevert mål som skal oppfylles til enhver tid kan bli høye, og undergrave den langsiktige stabiliteten i økonomien.
In Norway the objective of monetary policy is linked to the exchange rate without any specific requirements applying to short-term developments.
I Norge er målet for pengepolitikken knyttet til valutakursen, men uten at det er satt bestemte krav til utviklingen på kort sikt.
As mentioned earlier, in its conduct of monetary policy, Norges Bank will emphasise two fundamental conditions that must be satisfied in order to achieve exchange rate stability against European currencies.
Norges Bank vil, som nevnt innledningsvis, i utøvelsen av pengepolitikken legge vekt på to grunnleggende forutsetninger som må være oppfylt for å oppnå stabilitet i kronens verdi overfor europeiske valutaer.
First, price and cost inflation must not be higher over time than the level aimed at by euro countries.
For det første må pris- og kostnadsveksten over tid ikke være høyere enn den veksttakten som eurolandene sikter mot.
Second, monetary policy must not in itself contribute to deflationary recession.
For det andre må ikke pengepolitikken i seg selv bidra til nedgangstid med deflasjon.
Developments in long-term rates and the yield curve provide information about changes in inflation expectations.
Utviklingen i de langsiktige rentene og rentekurven sier noe om hvordan inflasjonsforventningene utvikler seg.
Forward rates in NOK provide an indication of exchange rate expectations.
Prisen på norske kroner fram i tid sier noe om forventet valutakurs.
It is therefore possible to assess whether economic policy, including monetary policy, is contributing to maintaining a sound nominal anchor by monitoring developments in these variables.
Det er derfor mulig å danne seg et bilde av om den økonomiske politikken, herunder pengepolitikken, bidrar til å gi et godt nominelt ankerfeste ved å følge utviklingen i disse størrelsene.
A large or rising volume of indexed contracts and index-based wage agreements would be a sign of deteriorating confidence in this nominal anchor.
Stort eller økende omfang av indeksering av kontrakter og avtaler i nærings- og arbeidslivet vil være et tegn på at det ikke er tillit til den nominelle stabiliteten.