natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Savings banks recorded a pre-tax ordinary operating profit of NOK 7.1bn in 1999 (1.59% of ATA), compared with NOK 4.8bn in 1998 (1.24% of ATA).
Sparebankenes resultat av ordinær drift før skatt var i 1999 på 7,1 milliarder kroner (1,59 prosent av GFK), mot 4,8 milliarder kroner i 1998 (1,24 prosent av GFK).
As with commercial banks, savings banks' improved results are primarily due to higher capital gains on securities.
I likhet med forretningsbankene, skyldes bedringen i sparebankenes resultater primært en økning i kursgevinster på verdipapirer.
Savings banks posted higher loan losses than commercial banks in 1999.
Sparebankene bokførte høyere utlånstap enn forretningsbankene i 1999.
Savings banks' loan losses, as a percentage of ATA, rose by 0.02 percentage point from 1998 to 1999.
Som andel av GFK økte sparebankenes utlånstap med 0,02 prosentpoeng fra 1998 til 1999.
Tables 4 and 5 show key figures for the profit and loss account.
Hovedtallene for resultatregnskapet er vist i tabell 4 og tabell 5.
Savings banks' net interest income rose from NOK 11.1bn in 1998 to NOK 12.7bn in 1999.
Rentenettoen til sparebankene økte fra 11,1 til 12,7 milliarder kroner fra 1998 til 1999.
However, as a percentage of ATA, net interest income declined marginally.
Som andel av GFK ble imidlertid rentenettoen marginalt redusert.
Like commercial banks, savings banks experienced some fluctuations in deposit and lending margins due to unrest in the capital market early in 1999.
I likhet med forretningsbankene, bidro renteuroen tidlig i 1999 til at sparebankenes innskudds- og utlånsmarginer svingte noe.
The total interest margin has been relatively stable throughout 1999, however, and was 3.34% at year-end.
Den samlede rentemarginen har imidlertid vært relativt stabil gjennom hele 1999, og endte på 3,34 prosent ved utgangen av året.
Both deposit and lending margins were higher for savings banks than for commercial banks in 1999.
Både innskudds- og utlånsmarginen var høyere for sparebankene enn forretningsbankene i 1999.
In 1998, savings banks reported losses on securities trading amounting to NOK 298m, whereas in 1999, they reported profits of NOK 833m, partly reflecting the upswing in Norwegian and international securities markets.
I 1998 bokførte sparebankene et kurstap på verdipapirer på 298 millioner kroner, mens oppgangen i de norske og internasjonale verdipapirmarkeder bidro til at sparebankene i 1999 fikk en kursgevinst på 833 millioner kroner.
In nominal terms, savings banks' operating expenses rose by 12% from 1998 to 1999.
Sparebankenes driftskostnader økte med 12 prosent i nominelle kroner fra 1998 til 1999.
As a percentage of ATA, however, expenses declined markedly.
Som andel av GFK var det imidlertid en markert reduksjon i kostnadene.
Savings banks have a larger number of small commitments compared with commercial banks, which in isolation leads to a higher cost level in relation to ATA.
Sparebankene har blant annet større innslag av små engasjementer enn forretningsbankene, noe som isolert sett fører til et høyere kostnadsnivå i forhold til GFK.
However, the cost/income ratio (excluding income from securities, foreign exchange and derivatives transactions) is considerably lower for savings banks' than for commercial banks.
Sett i forhold til inntektene (eksklusive inntekter fra verdipapirer, valuta og derivater), har imidlertid sparebankene et betydelig lavere kostnadsnivå enn forretningsbankene.
In 1999, savings banks' operating expenses came to 58.8% of income, compared with 71.3% for commercial banks.
I 1999 utgjorde sparebankenes driftskostnader 58,8 prosent av inntektene, mens de i forretningsbankene utgjorde 71,3 prosent.
Savings banks also recorded a greater reduction in costs than commercial banks from 1998 to 1999.
Sparebankene hadde også en større reduksjon i kostnadsnivået fra 1998 til 1999 enn det forretningsbankene hadde.
Savings banks' recorded loan losses increased from NOK 0.8m in 1998 to NOK 1bn in 1999.
Sparebankenes bokførte utlånstap økte fra 0,8 til 1 milliarder kroner fra 1998 til 1999.
Loan losses are substantially higher in savings banks than in commercial banks, measured both in relation to ATA and gross lending.
Utlånstapene i sparebankene er betydelig høyere enn i forretningsbankene, både målt i forhold til GFK og brutto utlån.
Loan losses in the retail segment are also low for savings banks.
I likhet med forretningsbankene, ligger sparebankenes utlånstap overfor personmarkedet på et lavt nivå.
Recorded and specified losses primarily refer to the Norwegian corporate market.
De konstaterte og spesifiserte tapene er primært knyttet til innenlandsk næringsvirksomhet.
These losses increased from NOK 479m in 1998 to NOK 587m in 1999, corresponding to 0.39% and 0.41% of gross lending to the corporate market (see Table 19).
Her økte tapene fra 479 til 587 millioner kroner (tilsvarende henholdsvis 0,39 og 0,41 prosent av brutto utlån til næringsmarkedet) fra 1998 til 1999, jf. tabell 19.
For savings banks, the increase in loan losses has primarily related to the manufacturing and transport industries.
For sparebankene har økningen hovedsakelig kommet innenfor industri- og transportnæringene.
In addition, savings banks recorded substantial losses in the real estate sector as well as in retail trade, hotels and restaurants.
I tillegg bokførte sparebankene i 1999 betydelige tap innenfor eiendomsdrift, samt varehandel, hotell- og restaurantvirksomhet.
The savings bank group consists of 130 banks that vary considerably in size.
Sparebankgrupperingen består av 130 banker av svært ulik størrelse.
We have split up the banks (see Table 5) to provide a clearer picture of developments.
For å få et bedre bilde av utviklingen har vi foretatt en oppdeling, jf. tabell 5.
Pre-tax ordinary operating profits developed more favourably for the smallest savings banks, which recorded a somewhat better result.
De minste sparebankene hadde i 1999 en bedre utvikling i resultat av ordinær drift før skatt enn de største bankene, og bokfører et noe bedre resultat.
This is primarily because the largest savings banks have far lower net interest income than the smaller banks.
Dette skyldes primært at de største sparebankene har en langt lavere rentenetto enn de mindre bankene.
The largest banks compensate somewhat for this with higher income from areas other than traditional deposit and loan activities.
Noe av dette kompenseres ved at de største bankene har høyere inntekter knyttet til andre områder enn tradisjonell innskudds- og utlånsvirksomhet.
The largest banks also have somewhat lower expenses and loan losses as a percentage of ATA than the smaller banks.
Som andel av GFK har de største bankene også et noe lavere kostnads- og tapsnivå enn de mindre bankene.
If savings banks' profits are "normalised" in the same manner as commercial banks' profits, ordinary operating profits after tax would be 0.6% of ATA with loan losses of 0.9% of gross lending and 0.9% of ATA with loan losses of 0.5%.
Dersom sparebankenes resultater 'normaliseres' på tilsvarende måte som for forretningsbankene, blir resultatet av ordinær drift etter skatt på 0,6 prosent av GFK ved utlånstap på 0,9 prosent av brutto utlån og 0,9 prosent av GFK ved utlånstap på 0,5 prosent.
Nevertheless, savings banks' underlying earnings must be regarded as somewhat weak compared with return requirements of holders of primary capital certificates.
Sparebankenes underliggende inntjening må likevel anses å være noe svak sett i forhold til grunnfondsbevis eiernes ønske om avkastning.
Mortgage companies
Kredittforetak
At year-end 1999, there were 10 mortgage companies in Norway, including one foreign branch.
Ved utgangen av 1999 var det 10 kredittforetak i Norge, inkludert en utenlandsk filial.
This improvement may primarily be ascribed to an increase in net interest income.
Primært skyldes bedringen i resultatene en økning i rentenettoen.
As a percentage of ATA, net interest income rose from 0.74% to 0.87%, which corresponds to a nominal increase of NOK 0.4bn.
Som andel av GFK økte rentenettoen fra 0,74 til 0,87 prosent, noe som tilsvarer en nominell økning på 0,4 milliarder kroner.
Mortgage companies' loan losses remain low.
Kredittforetakene bokfører fortsatt lave tap på utlån.
In 1999, loan losses amounted to NOK 20m, or 0.01% of ATA.
I 1999 utgjorde tapene 20 millioner kroner, noe som tilsvarer 0,01 prosent av GFK.
Finance companies
Finansieringsselskap
The less favourable result is due to increases in both other operating expenses and loan losses and a decrease in other operating income as a percentage of ATA.
Svekkelsen i resultatet skyldes at andre driftskostnader og tap på utlån økte, samtidig som andre driftsinntekter ble redusert som andel av GFK.
This was partly offset by a rise in net interest income.
Dette ble til en viss grad oppveid av en økning i rentenettoen.
Life insurance companies
Livsforsikringsselskap
Life insurance companies' profits improved substantially from 1998 to 1999.
Livsforsikringsselskapenes resultater forbedret seg betydelig fra 1998 til 1999.
The improvement is mainly due to as a substantial increase in net income from financial assets as a result of advances in stock markets.
Bedringen skyldes hovedsakelig en betydelig økning i netto inntekter fra finansielle eiendeler som følge av oppgangen i aksjemarkedene.
Net income from financial assets amounted to NOK 46.3bn in 1999, compared with NOK 8.4bn the year before.
Netto inntekter fra finansielle eiendeler utgjorde 46,3 milliarder kroner i 1999, mot 8,4 milliarder kroner året før.
Corrected for changes in unrealised capital gains, profits came to NOK 33.1bn in 1999.
Korrigert for endringer i kursreserver ble resultatet i 1999 på 33,1 milliarder kroner.
The companies reported a deficit of NOK 3.4bn in 1998.
I 1998 hadde selskapene et underskudd på 3,4 milliarder kroner.
The positive trend in stock markets in Norway and abroad has contributed to a substantial increase in life insurance companies' unrealised capital gains.
Den positive utviklingen i aksjemarkedene i Norge og utlandet har bidratt til en betydelig økning i livsforsikringsselskapenes kursreserver.
At the end of 1999, unrealised capital gains amounted to NOK 27.1bn, compared with NOK 5.5bn one year earlier.
Ved utgangen av 1999 utgjorde kursreservene 27,1 milliarder kroner, mot 5,5 milliarder kroner ett år tidligere.
Credit growth
Kredittveksten
After declining growth throughout 1998, growth in domestic credit picked up somewhat again in 1999 (see Chart 2).
Etter avtakende vekst gjennom 1998, tok kredittveksten fra innenlandske kilder seg noe opp igjen i 1999, jf. figur 2.
However, year-on-year growth was lower at the beginning of 2000 than at the beginning of 1998, when it reached a peak for the 1990s.
Tolvmånedersveksten var imidlertid lavere ved inngangen til 2000 enn ved inngangen til 1998, da den nådde sitt høyeste nivå på 1990-tallet.
The increase in domestic credit growth towards the end of 1999 partly reflects the decline in foreign credit growth.
Økningen i kredittveksten fra innenlandske kilder mot slutten av 1999 kan blant annet ses i sammenheng med fallende kredittvekst fra utenlandske kilder.
This change is primarily due to developments in the krone exchange rate and lower interest rate differentials between Norway and other countries this past year.
En viktig årsak til denne dreiningen er utviklingen i kronekursen og reduserte rentedifferanser til utlandet i løpet av fjoråret.
Chart 2 shows that growth in bank lending was substantially higher than growth in total domestic credit during the period 1995 to 1999.
Figur 2 viser at bankenes kredittvekst var betydelig større enn veksten i den totale innenlandske kreditten i perioden 1995 til 1999.
However, the difference narrowed last year.
Forskjellen ble imidlertid mindre i løpet av fjoråret.
Banks are responsible for the largest share of total domestic credit (see Chart 3).
Bankene står for den klart største andelen av samlet innenlandsk kreditt, jf. figur 3.
At the end of 1999, banks' share of total domestic credit was more than 63%.
Ved utgangen av 1999 var bankenes andel av den totale innenlandske kreditten på vel 63 prosent.
State lending institutions still account for a relatively large share of the credit supply, about 15% at the end of 1999.
Statlige låneinstitusjoner står fortsatt for en relativt stor andel av kredittilførselen, om lag 15 prosent ved utgangen av 1999.
Bond and certificate markets accounted for only 7.5%, while mortgage companies and finance companies accounted for 7.2% and 4.5% respectively.
Obligasjons- og sertifikatmarkedene sto til sammen for bare 7,5 prosent, mens kredittforetakene og finansieringsselskapene sto for henholdsvis 7,2 og 4,5 prosent.
There were minor changes in these shares from 1998 to 1999.
Det var små endringer i andelene til de ulike kredittkildene fra 1998 til 1999.
In nominal terms, the credit supply from all sources increased during this period.
Målt i nominelle kroner økte kredittilførselen fra samtlige kilder i denne perioden.
Growth in commercial banks' lending declined sharply from the beginning of 1998 to mid-1999, but picked up again towards the end of the year (see Chart 4).
Forretningsbankenes utlånsvekst ble kraftig redusert fra begynnelsen av 1998 til midten av 1999, men tok seg deretter opp igjen mot slutten av året, jf. figur 4.
The largest commercial banks were primarily responsible for the reduction in lending growth.
Det var hovedsakelig de største forretningsbankene som sto for reduksjonen i utlånsveksten.
Lending growth at other commercial banks has been relatively high the last two years.
De øvrige forretningsbankene har hatt en relativt høy utlånsvekst de to siste årene.
Savings banks' lending growth fell somewhat from the beginning of 1998 to mid-1999, but increased sharply thereafter (see Chart 4).
Sparebankenes utlånsvekst ble noe redusert fra begynnelsen av 1998 til midten av 1999, men økte deretter kraftig, jf. figur 4.
This is partly due to Sparebanken NOR's purchase of Gjensidige Bank.
Dette skyldes delvis Sparebank NORs kjøp av Gjensidige Bank.
At the end of 1999, savings banks' lending growth was at the highest level recorded in the 1990s.
Ved utgangen av 1999 var sparebankenes utlånsvekst på sitt høyeste nivå på 1990-tallet.
Growth in loans to both the household and enterprise sectors slowed in commercial banks from 1998 to mid-1999 (see Chart 5 and Chart 6).
Forretningsbankene reduserte sin utlånsvekst til både husholdnings- og foretakssektoren fra 1998 til midten av 1999, jf. figur 5 og figur 6.
Slower growth in lending to the enterprise sector is due in part to lower corporate profitability and a decline in corporate investment.
Reduksjonen i utlånsveksten til foretakssektoren skyldes blant annet redusert lønnsomhet og avtakende investeringsnivå blant foretakene.
Growth in commercial banks' lending to the household and enterprise sectors picked up again towards the end of 1999.
Forretningsbankenes utlånsvekst til husholdnings- og foretakssektoren økte mot slutten av 1999.
Growth in savings banks' lending to the household and enterprise sectors continued through the year (see Chart 5 and Chart 6).
Sparebankene økte sin utlånsvekst til husholdnings- og foretakssektoren gjennom hele 1999, jf. figur 5 og figur 6.
Growth in loans to both the household and enterprise sectors has been more pronounced in savings banks than in commercial banks the last year.
Sparebankenes utlånsvekst til både husholdnings- og foretakssektoren har vært klart større enn forretningsbankenes vekst det siste året.
Liquidity trends
Likviditetsutviklingen
Table 20 and Table 21 show developments in the banks' main balance sheet items from 1998 to 1999.
Tabell 20 og tabell 21 viser utviklingen i hovedpostene i bankenes balanse fra 1998 til 1999.
In relation to total assets, commercial banks' liquid assets and deposits in financial institutions rose by 2.3 percentage points in 1999, whereas the shares for customer deposits and equity increased by 1.5 and 0.8 percentage points respectively.
Sett i forhold til totalkapitalen økte forretningsbankenes beholdning av likvider og innskudd i kredittinstitusjoner med 2,3 prosentpoeng i 1999, mens kundeinnskudds- og egenkapitalandelen økte med henholdsvis 1,5 og 0,8 prosentpoeng.
In isolation, this indicates that commercial banks reduced their liquidity risk.
Isolert sett indikerer dette at forretningsbankene reduserte sin likviditetsrisiko.
The situation was reversed for savings banks.
For sparebankene var situasjonen motsatt.
Their liquid assets and deposits increased marginally as a percentage of total assets, while the shares for customer deposits and equity declined by 2.7 and 0.5 percentage points respectively.
Deres beholdning av likvider og innskudd økte riktignok marginalt i forhold til forvaltningskapitalen, men kundeinnskudds- og egenkapitalandelen ble redusert med henholdsvis 2,7 og 0,5 prosentpoeng.
Another indication of banks' liquidity risk is the change in the share of foreign funding, since this type of financing is assumed to be more volatile than other types of funding.
En annen indikasjon på bankenes likviditetsrisiko er utviklingen i andelen innskudd fra utlandet, siden denne typen finansiering antas å være mer flyktig enn andre typer finansiering.
Commercial banks' total foreign debt increased by 4% in nominal terms from 1998 to 1999 (see Chart 7).
Forretningsbankenes totale utenlandsgjeld økte med 4 prosent i nominelle kroner fra 1998 til 1999, jf. figur 7.
However, foreign debt in the form of deposits was reduced in relation to total assets.
Utenlandsgjelden i form av innskudd ble imidlertid redusert i forhold til forvaltningskapitalen.
Savings banks' total foreign debt increased by nearly 50% in 1999 (see Chart 8).
Sparebankenes totale utenlandsgjeld økte med nesten 50 prosent i løpet av 1999, jf. figur 8.
Deposits from abroad accounted for the majority of the increase.
Størsteparten av økningen kom i form av innskudd fra utlandet.
This is a further indication that savings banks' liquidity risk rose in 1999.
Det er ytterligere en indikasjon på at sparebankenes likviditetsrisiko økte i 1999.
All in all, however, foreign funding only accounted for 14% of savings banks' total financing at the end of the year.
Totalt utgjorde imidlertid finansieringen fra utenlandske kilder bare 14 prosent av sparebankenes totale finansiering ved utgangen av året.
Trends were particularly negative in the real estate (ie sale and rental of real property) and shipping/pipeline transport sectors.
Utviklingen var spesielt negativ i næringene eiendomsdrift (dvs salg og utleie av egen fast eiendom) og sjøfart/rørtransport.
High-risk enterprises in these sectors accounted for a much larger share of enterprises' total long-term debt at the end of 1999 than one year earlier.
De mest risikoutsatte foretakene i disse næringene hadde en langt større andel av foretakenes totale langsiktige gjeld ved utgangen av 1998 enn ett år tidligere.
The term "high-risk enterprises" refers to enterprises with negative earnings and an equity ratio of less than 20%.
Med de 'mest risikoutsatte foretakene' menes foretak som har negativ inntjening og en egenkapitalandel på mindre enn 20 prosent.
At the end of 1999, the real estate sector accounted for 41.8% of banks' long-term loans to the enterprise sector (see Table 22).
Ved utgangen av 1999 var 41,8 prosent av bankenes langsiktige utlån til foretakssektoren til eiendomsnæringen, jf. tabell 22.
Banks are therefore heavily affected by developments in this sector.
Bankene er derfor sterkt påvirket av utviklingen i denne næringen.
By comparison, banks' loans to retail trade, hotels and restaurants only amounted to 15% of banks' total lending.
Til sammenligning utgjorde bankenes utlån til varehandel, hotell- og restaurantdrift til sammen bare 15 prosent av bankenes totale utlån.
Despite a sharp increase in the long-term debt of high-risk real estate enterprises in 1998 (see Table 23), banks nonetheless increased their lending to this industry in 1999.
Til tross for at den langsiktige gjelden i de mest risikoutsatte foretakene i eiendomsnæringen økte kraftig i løpet av 1998 (jf. tabell 23), økte bankene likevel sine utlån til denne næringen gjennom 1999.
Developments were similar in shipping/pipeline transport and other industries (mainly primary industries, construction, power and water supply).
Det var en tilsvarende utvikling i sjøfart-/rørtransportnæringen og andre næringer (hovedsakelig primærnæringene, bygg og anlegg, samt kraft og vannforsyning).
In other industries, there were only minor changes in the enterprises' risk level and banks' lending.
I de øvrige næringene var det bare mindre endringer i foretakenes risiko og bankenes utlån.
If this industry experiences a negative trend, as it did at the end of the 1980s, banks will be especially hard hit.
Dersom det først skjer en negativ utvikling i denne næringen, som for eksempel på slutten av 1980-tallet, vil bankene bli ekstra hardt rammet.
Therefore, an excessive exposure to this industry may be unwise.
En for stor eksponering overfor denne næringen kan derfor være uheldig.
Turnover and price trends in the resale market for commercial property indicate, however, that there are no tendencies towards imbalance in the market.
Omsetningen og prisutviklingen i annenhåndsmarkedet for næringseiendom tyder imidlertid på at det ikke er tendenser til ubalanse i markedet.
Moreover, there is reason to believe that banks are now better equipped to cope with a negative trend.
Videre er det grunn til å anta at bankene nå står bedre rustet til å møte en negativ utvikling.
Banks have, among other things, improved their risk management systems and are also more diversified than they were 10 years ago.
Bankene har blant annet forbedret sine risikostyringssystemer og har også flere ben å stå på enn for 10 år siden.
Banks also increased their short-term exposure to the enterprise sector in 1999.
Bankene økte også sin kortsiktige eksponering overfor foretakssektoren i 1999.
The utilisation ratio (ie credit used in relation to credit granted) declined marginally, however, in 1999.
Utnyttelsesgraden (dvs trukket kreditt i forhold til bevilget kreditt) ble imidlertid marginalt redusert i 1999.
In isolation, this implies that liquidity in the enterprise sector improved and banks' credit risk declined.
Isolert sett indikerer dette at likviditeten i foretakssektoren er bedret og at bankenes kredittrisiko er redusert.
The utilisation ratio differed considerably across industries, however.
Det er imidlertid store forskjeller i utnyttelsesgraden mellom de ulike næringene.
Therefore, it is difficult to make any generalisations about trends in banks' credit risk based on this information alone.
Det er derfor vanskelig å si noe generelt om utviklingen i bankenes kredittrisiko på bakgrunn av denne informasjonen alene.
Banks' housing loans increased from NOK 384bn to NOK 429bn in 1999 (see Chart 10).
Bankenes utlån med pantesikkerhet i bolig økte fra 384 til 429 milliarder kroner i løpet av 1999, jf. figur 10.
The degree to which this has affected banks' credit risk in the housing loan sector will depend on developments in the housing market and loan customer's debt-servicing capacity.
I hvilken grad dette har påvirket bankenes kredittrisiko overfor boliglånssektoren vil være avhengig av utviklingen i boligmarkedet og lånekundenes gjeldsbetjeningsevne.
One indicator of the credit risk in this sector is the debt-to-asset ratio.
En indikator på kredittrisikoen overfor denne sektoren er belåningsgraden, dvs hvor store utlånene er i forhold til boligenes antatte verdi.
Chart 10 shows that the percentage of housing loans that were within 60% of a sound valuation was approximately the same in 1998 and 1999.
Figur 10 viser at andelen boliglån som ligger innenfor 60 prosent av forsvarlig verdigrunnlag på boligen var omtrent uendret fra 1998 til 1999.
At the end of 1999, more than 80% of banks' total housing loans were within 60% of a sound valuation.
Ved utgangen av 1999 lå over 4/5 av bankenes totale boligutlån innenfor 60 prosent av forsvarlig verdigrunnlag.
Therefore, it appears that banks have a relatively good safety margin on their housing loans.
Bankene synes derfor å ha en forholdsvis god sikkerhetsmargin på sine boligutlån.