natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The size of the rebalancing, which depends on the Fund's size and the deviations from the strategic benchmark, will determine how quickly the weightings in the actual benchmark can be realigned to the strategic weightings.
Størrelsen på rebalanseringen, som avhenger av fondets størrelse og avvikene fra strategisk referanseportefølje, vil bestemme hvor raskt en bringer vektene i den faktiske referanseporteføljen tilbake til de strategiske vektene.
Using a stochastic portfolio model, we have simulated future developments of the Petroleum Fund under the two alternative rebalancing regimes as well as under the current regime with quarterly transfers and full rebalancing.
Ved hjelp av en stokastisk porteføljemodell har vi simulert fremtidig utvikling av Petroleumsfondet i de to alternative regimene samt i dagens regime med kvartalsvise overføringer og fulle rebalanseringer.
The model is based on an assumption that prices of equities and fixed income instruments as well as exchange rates follow correlated geometric Brownian motion (GBM).
Modellen bygger på en antakelse om at aksje-, obligasjons- og valutakurser følger såkalte korrelerte geometrisk Brownske bevegelser (GBB).
GBM is a fairly common model used for price processes for financial assets because these processes are easy to simulate when there are several asset classes.
GBB er en nokså vanlig modell å bruke for prisprosesser for finansielle aktiva fordi de er lette å simulere når en har flere aktivaklasser.
One disadvantage of GBM may be that these price processes do not allow autocorrelation of the return (like e.g. mean reversion) and that they may underestimate the frequency of large changes in returns (e.g. sudden and sharp declines in the financial markets).
En ulempe ved GBB kan være at disse prisprosessene ikke åpner for autokorrelasjon i avkastningen (som for eksempel mean reversion), og at de kan undervurdere hyppigheten av store endringer i avkastningene (f.eks. plutselige og sterke fall i finansmarkedene).
The lack of mean reversion may in isolation lead to an over-estimation of future rebalancing transactions, transaction costs and number of rebalancing operations in a conditional rebalancing regime.
Manglende mean reversion kan isolert sett føre til en overvurdering av fremtidig omvekslingsbehov, transaksjonskostnader og antall rebalanseringer i et betinget rebalanseringsregime.
On the other hand, the imperfect description of substantial changes in the returns may in isolation lead to an underestimation of these parameters.
Den mangelfulle beskrivelsen av store endringer i avkastningene kan derimot isolert sett medføre en undervurdering av disse parametere.
We have assumed that expected nominal annual returns on bonds and equities will be 5 per cent and 8 per cent respectively, regardless of region.
Vi har gått ut fra at forventet nominell årlig avkastning på obligasjoner og aksjer blir hhv 5 prosent og 8 prosent, uavhengig av regiontilhørighet.
The volatility of the asset classes (including the exchange rates) and mutual correlations have been set at historic values over a period of 15 years from January 1986 to May 2001.
Aktivaklassenes (inkludert valutakursenes) volatiliteter og innbyrdes korrelasjoner er satt lik de historiske verdiene for de siste 15 år (januar 1986 - mai 2001).
We have used Norwegian krone (NOK) as the reference currency in the simulations.
I simuleringene har vi valgt norske kroner (NOK) som referansevaluta.
The initial value of the Petroleum Fund has been set at NOK 650bn, which is the assumed value towards year-end 2001.
Startverdien til Petroleumsfondet er satt til NOK 650 milliarder, som er antatt verdi av Petroleumsfondet mot slutten av inneværende år.
In the simulations, we have used existing estimates for transfers to the Fund in the period 2002-2006.
I simuleringene har vi brukt gjeldende anslag for overføringer til fondet i perioden 2002-2006.
We have chosen to focus on an investment horizon of five years.
Vi har valgt å fokusere på en investeringshorisont på 5 år.
Table 1 shows features of the Fund under the alternative rebalancing regimes.
Tabell 1 viser egenskaper ved fondet under de alternative rebalanseringsregimene.
The table shows that there is only a marginal difference in return and risk (in the form of volatility, probable range of outcomes for portfolio values at the end of the period, and the probability of negative returns over a five-year period) with the three regimes.
Fra tabellen ser vi at de tre regimene kun gir marginalt forskjellig avkastning og risiko (i form av volatilitet, sannsynlig utfallsrom for porteføljeverdi ved slutten av perioden, og sannsynlighet for negativ avkastning over femårs-perioden).
Both alternatives to the current regime will reduce the expected frequency of rebalancing, the cumulative value of rebalancing transactions and transaction costs.
Begge de to alternativene til dagens regime gir en reduksjon i forventet rebalanseringshyppighet, akkumulert omvekslingsbehov ved full rebalansering og transaksjonskostnader.
Chart 1 shows expected transaction costs in NOK billions for the current regime and the two alternatives.
Figur 1viser forventete transaksjonskostnader i milliarder norske kroner, for dagens regime og de to alternative regimene.
The chart shows that the conditional regime involves the lowest transaction costs.
Vi ser av figuren at det betingede regimet gir de laveste transaksjonskostnadene.
The individual rebalancing transaction value will be larger under both alternative regimes than under the current regime.
Ved begge de to alternative regimene vil den enkelte omveksling ved full rebalansering være større enn under dagens regime.
Relative to the Fund's current value, it will increase from 2.2 per cent under the current regime to 4.2 per cent with annual rebalancing and 9.6 per cent under the conditional regime.
Relativt til fondets løpende verdi stiger den fra 2.2% under dagens regime til 4.2% ved årlig rebalansering og 9.6% under det betingete regimet.
Chart 2 shows the expected value of rebalancing transactions in NOK billions.
Figur 2 viser forventet omveksling i milliarder norske kroner.
Although the transactions may appear to be substantial under the conditional regime, one must remember that full rebalancing occurs very infrequently under this regime (less than one rebalancing operation over a five-year period is expected).
Selv om omvekslingene kan virke store i det betingete regimet, må en huske på at de fulle rebalanseringene i dette regimet inntreffer svært sjelden (det forventes i underkant av én rebalansering over femårshorisonten).
Table 1 shows that the expected (average) equity portion is only marginally higher under the alternative regimes than in the current regime.
Fra tabell 1 ser vi at forventet (gjennomsnittlig) aksjeandel bare er marginalt høyere i de to alternative regimene enn i dagens regime.
Under the alternative regimes, however, the Petroleum Fund's portfolio weightings may drift further away from the strategic weightings than under the current regime.
I de alternative regimene vil imidlertid Petroleumsfondets porteføljevekter kunne drifte lenger vekk fra utgangsvektene enn hva tilfellet er i dagens regime.
The conditional rebalancing regime has two advantages compared with the annual rebalancing regime.
Det betingete rebalanseringsregimet har to fordeler sammenliknet med regimet med årlige rebalanseringer.
First, the portfolio is only rebalanced when deviations from the strategic benchmark reach the maximum limits allowed by the owner.
For det første utføres rebalanseringer kun idet avvikene fra den strategiske referanseporteføljen når de grensene eieren har satt for maksimalt tillatte avvik.
As a result, full rebalancing occurs less frequently and transaction costs are lower.
Dette gir sjeldnere fulle rebalanseringer og lavere transaksjonskostnader.
Second, market participants will be less likely to foresee the exact time of rebalancing of the Petroleum Fund.
For det andre vil markedsaktører i mindre grad være i stand til å forutse eksakt tidspunkt for rebalansering av Petroleumsfondet.
This may make it easier to rebalance the portfolio in a cost-effective manner.
Dette kan gjøre det lettere å gjennomføre rebalanseringene på en kostnadseffektiv måte.
Recommendation
Tilråding
Under the current rebalancing regime, the weightings in the actual benchmark are realigned with the strategic weightings every quarter.
I dagens rebalanseringsregime bringes vektene i den faktiske referanseporteføljens tilbake til de strategiske vektene hvert kvartal.
So far, the quarterly transfers to the Fund have been so substantial that it has only been necessary to sell a limited number of assets in the Petroleum Fund when the Fund has been rebalanced in accordance with the actual benchmark.
Hittil har den kvartalsvise tilflyten til fondet vært så stor at det bare i begrenset grad har vært nødvendig å selge aktiva i Petroleumsfondet når fondet har blitt rebalansert i samsvar med den faktiske referanseporteføljen.
If the Petroleum Fund increases in size, one can imagine situations in the future when such a rebalancing regime will result in relatively large transaction costs.
Med økt størrelse på Petroleumsfondet kan det tenkes situasjoner fremover der et slikt rebalanseringsregime kan gi forholdsvis store transaksjonskostnader.
Therefore, Norges Bank recommends changing over to a conditional rebalancing regime.
Norges Bank foreslår derfor at en går over til et betinget rebalanseringsregime.
Such a regime involves three changes in relation to the current regime.
Et slikt regime innebærer tre endringer i forhold til dagens regime.
First, there will be monthly transfers to the Petroleum Fund.
For det første vil det være månedlige overføringer til Petroleumsfondet.
Second, there will be partial rebalancing in connection with the monthly transfers.
For det andre vil det være delvise rebalanseringer i forbindelse med de månedlige overføringene.
This will be accomplished by defining a transfer portfolio that is composed in such a way that when it is combined with the Petroleum Fund's actual benchmark, the weightings in the new benchmark will to the largest extent possible be brought back to the weightings in the strategic benchmark.
Det skjer ved at det defineres en overføringsportefølje som er sammensatt slik at når den slås sammen med Petroleumsfondets faktiske referanseportefølje vil vektene i den nye referanseporteføljen i størst mulig grad bringes tilbake til vektene i den strategiske referanseporteføljen.
Third, the partial rebalancing each month should be supplemented by a rule for conditional full rebalancing.
For det tredje bør de delvise rebalanseringene hver måned suppleres med et betinget rebalanseringsregime.
The condition for full rebalancing should be that one (or more) of the six asset classes in the actual benchmark exceeds a specified limit for deviation from the weightings in the strategic benchmark over two consecutive months.
Betingelsen for rebalansering skal være at en (eller flere) av de 6 aktivaklassene i den faktiske referanseporteføljen i to måneder på rad overskrider en spesifisert grense for avvik fra vektene i den strategiske referanseporteføljen.
The weightings are measured immediately after the actual benchmark has been adjusted for the optimal transfer portfolio.
Vektene måles umiddelbart etter at den faktiske referanseporteføljen er blitt justert for optimal overføring.
The limits are set at +/- 3 percentage points.
Grensene settes til +/- 3 prosentpoeng.
If this condition is satisfied, the actual benchmark will be fully rebalanced.
Dersom betingelsen er oppfylt, gjøres en full rebalansering av faktisk referanseportefølje.
How quickly the portfolio is fully rebalanced depends on the extent of transactions involved.
Hvor raskt den fulle rebalanseringen gjennomføres, avhenger av hvor store omvekslinger den innebærer.
The advantage of the new rebalancing regime is that the transaction costs will be considerably lower than with quarterly, full rebalancing.
Fordelen med det nye rebalanseringsregimet er at transaksjonskostnadene vil være betydelig lavere enn dersom en hadde fortsatt med kvartalsvise, fulle rebalanseringer.
The combination of monthly, partial rebalancing and conditional, full rebalancing will also mean that the deviations from the strategic benchmark are expected to be limited.
Samtidig vil kombinasjonen av delvise rebalanseringer hver måned og betingete, fulle rebalanseringer føre til at avvikene fra den strategiske referanseporteføljen forventes å være begrensete.
Under the new regime, capital that is to be transferred to the Fund will no longer need to be accumulated outside the Fund for long periods.
I det nye regimet unngår en dessuten at midler som skal overføres til fondet i lengre perioder akkumuleres utenfor fondet.
A conditional rebalancing regime may, however, be more complex than a calendar-based regime.
Et betinget rebalanseringsregime kan imidlertid være mer komplisert enn et kalenderstyrt regime.
To ensure that the conditional regime is adequately transparent, it is therefore important to formulate the guidelines precisely.
For å sikre at det betingete regimet er tilstrekkelig transparent, er det derfor viktig at handlingsreglene er presist utformet.
The Ministry of Finance defines the benchmark for the Petroleum Fund.
Det er Finansdepartementet som bestemmer referanseporteføljen for Petroleumsfondet.
Therefore, under the new regime it is important that the Ministry of Finance precisely and unequivocally stipulates the rules for defining the benchmark.
I det nye regimet er det derfor viktig at departementet fastsetter presise og entydige regler for hvordan referanseporteføljen skal defineres.
This means, among other things, that the Ministry must prepare detailed rules about the optimal composition of the transfer portfolio and the conditions that must be satisfied to trigger full rebalancing.
Det innebærer blant annet at det må lages detaljerte regler for hva som er en optimal sammensetning av overføringsporteføljen og hvilke betingelser som må være oppfylt for at full rebalansering skal utløses.
Norges Bank will provide the Ministry of Finance with further advice about formulating these rules.
Norges Bank vil gi Finansdepartementet nærmere råd om hvordan slike regler kan utformes.
Quarterly transfers
Kvartals overf.
Quarterly rebalancing
Kvartals rebal.
(current regime)
(dagens regime)
Monthly transfers
Månedlig overf.
Annual rebalancing
Årlig rebal.
Conditional rebalancing
Betinget rebalansering
Net simple return, annualized (%)
Netto enkel avkastning, annualisert (%)
6.50
6.50
6.52
6.52
6.53
6.53
Volatility
Volatilitet (%)
0.710
0.710
0.708
0.708
0.707
0.707
56.0 / 66.8
Gj.snitt.
Average (over time) value of rebalancing transactions relative to current value of Fund (%)
(over tid) omveksling relativt til løpende fondsverdi (%)
0.91
0.91
0.48
0.48
0.20
0.20
Probability of one or more rebalancing operations over a 5-year period (%)
Sannsynlighet for en eller flere rebal. over 5-års perioden (%)
Expected number of rebalancing operations over 5-year period
Forventet antall rebal. over 5-års perioden
Average (over time) equity share
(over tid) aksjeandel (%)
40.1
40.1
40.4
40.4
Average (over time) share in Europe/N.Am./Asia (%)
Gj.snitt (over tid) andel i Europa/ NAm/Asia (%)
50.0/30.0/20.0
50.0/30.0/20.0
49.8/30.0/20.2
49.8/30.0/20.2
49.7/30.0/20.3
49.7/30.0/20.3
Dots: current regime (quarterly transfers and rebalancing).
Punkter: dagens regime (kvartalsvis overføring og rebalansering).
Circles: monthly optimal transfers and annual rebalancing.
Sirkler: månedlig optimal overføring og årlig rebalansering.
Squares: monthly optimal transfers and conditional rebalancing.
Firkanter: månedlig optimal overføring og betinget rebalansering.
Under the conditional rebalancing regime, the time of rebalancing is uncertain, so that every month has an associated expectation value.
I det betingete rebalanseringsregimet er tidspunkt for rebalansering usikkert, slik at hver måned har en tilhørende forventningsverdi.
The fluctuations are due to statistical uncertainty.
Fluktuasjonene skyldes kun statistisk usikkerhet.
Rebalancing is still undertaken quarterly.
Figur 3
Speech by Executive Director Amund Holmsen at Norges Bank's Finance Workshop on 9 October 2014.
Foredrag av direktør for Finansiell stabilitet Amund Holmsen på Finansiell fagdag i Norges Bank.
Songs about financial stability are few and far between.
Det lages ikke ofte sanger om finansiell stabilitet.
But Odd Nordstoga has written a song about just that, entitled Lykkeliten [Happy Times] [1]: «Happiness is a time without debt, and reading the end of a book when in bed".
Men Odd Nordstoga gjør det i sangen Lykkeliten [1]: «Lykka er dagen forutan gjeld, og slutten av boka kvar einaste kveld».
That financial stability can be so directly associated with a feeling of happiness is an encouraging point of departure for macroprudential policy.
At finansiell stabilitet kan knyttes så direkte til en følelse av lykke, er et oppmuntrende utgangspunkt for makrotilsyn.
Nordstoga has actually turned economic theory upside down.
Riktignok har Nordstoga tilsynelatende snudd økonomisk teori på hodet.
Happiness – or utility as we economists tend to call it – is usually associated with consumption.
Lykke – eller nytte som økonomer gjerne kaller det – knyttes vanligvis til det vi konsumerer.
We can borrow to finance consumption.
Vi kan låne for å konsumere.
Credit provides an opportunity to advance consumption in time.
Kreditt gir mulighet til å fremskynde konsum, og det gir en velferdsgevinst.
In that respect, more credit engenders more happiness – not the opposite.
I den forstand fører mer lån til mer lykke – ikke omvendt.
But after the goods have been consumed, the loan still exists.
Men etter at konsumet er fremskyndet og godene fortært, sitter lånet der fortsatt.
Debt creates risk in the financial system.
Gjeld skaper risiko i det finansielle systemet.
Nordstoga may then prove to be right.
Og da kan Nordstoga få rett.
A time without debt may be a happier one.
Da vil dagen forutan være lykkeligere.
The business of banking is such that it can trigger or amplify an economic downturn.
Banker har det ved seg at de kan utløse eller forsterke en nedgang i økonomien.
Subsequent to the financial crisis, macroprudential policy has evolved into a supplement to both traditional banking regulation and stabilisation policy.
Makrotilsyn er blitt tatt i bruk etter finanskrisen, som et supplement til både tradisjonelt banktilsyn og stabiliseringspolitikk.
Even if individual banks comply with the applicable regulations, they can engage in herd behaviour and topple both their own business and the rest of the economy.
Selv om bankene hver for seg overholder reglene som er satt opp, kan de opptre i flokk og velte både seg selv og resten av økonomien.
While traditional banking regulation seeks to restrict an individual bank's risk-taking, macroprudential measures seek to limit the risk that the financial system inflicts on the wider economy.
Mens tradisjonelt banktilsyn handler om å legge grenser på risikoen den enkelte bank kan ta, er makrotilsyn tiltak for å begrense risikoen som det finansielle systemet påfører resten av økonomien.
Somewhat simplified, we can say that traditional banking regulation focuses on the risk that goes into banks, while macroprudential policy focuses on the risk that comes out of banks.
Litt forenklet kan vi si at tradisjonelt banktilsyn retter seg mot den risikoen som går inn i bankene, mens makrotilsyn retter seg mot risikoen som kommer ut av bankene.
The aim is to strengthen the resilience of the financial system and curb financial vulnerabilities that build up in the economy.
Formålet er å styrke motstandskraften i det finansielle systemet og å dempe finansiell sårbarhet som bygger seg opp i økonomien.
Since the establishment of banks some centuries ago, banking regulation has largely been the result of learning by experience.
Siden etableringen av et bankvesen for noen hundre år siden har bankregulering i stor grad vært et resultat av læring underveis.
The subject field and reality have evolved hand in hand.
Faget og virkeligheten har gått hånd i hånd.
The world economic crisis that erupted at the end of the 1920s entailed such a breakdown, and ushered in a paradigm shift in the field of economics and in economic policy.
Krisen i verdensøkonomien fra slutten av 1920-tallet var et slikt sammenbrudd, og innledet et paradigmeskift i økonomifaget og for økonomisk politikk.
In the US, the Glass-Steagall Act was adopted, separating commercial and investment banking.
I USA kom Glass-Steagall-loven, som trakk et skille mellom investeringsbanker og banker som tok innskudd.
Deposit insurance was introduced and banks that managed clients' savings were subject to new restrictions.
Innskuddsgarantier ble innført, og bankene som forvaltet folks sparepenger, fikk innskrenket sin handlefrihet.
In Norway, the banking crises in the 1920s also prompted the authorities to establish a supervisory framework for commercial banks.
I Norge førte bankkrisene på 20-tallet til at vi også etablerte tilsyn med forretningsbankene.
The global economic recession paved the way for Keynes' concept of demand management and active government intervention, and the rewriting of textbooks began.
Tilbakeslaget i verdensøkonomien la grunnlaget for Keynes' tenkning om etterspørselsregulering og en aktiv rolle for myndighetene, og lærebøkene ble skrevet om.
After the war, universities produced a new generation of economists filled with ideas of planned economies and regulation.
Etter krigen kom en ny generasjon økonomer ut av universitetene fulle av ideer om planstyring og reguleringer.
The interest rate was regulated downwards to promote distributional aims.
Renten ble regulert ned av fordelingsmessige hensyn.
Other regulations had to be tightened to curb the consequences of distorting market prices.
Da måtte andre reguleringer opp for å lindre konsekvensene av å sette markedsprisen ut av spill.
And new regulations were then added to alleviate the consequences of the former ones.
Og nye reguleringer måtte etter hvert bøte på konsekvensene av de forrige.
One regulation came on top of the other and so on.
Den ene reguleringen ble lagt på den andre.
That was the case not only in Norway, but also in many other countries.
Slik var det i Norge, og slik var det i mange andre land.
Detailed regulation – or fine-tuning – prevailed until the 1970s.
Detaljreguleringen – eller finstyringen – holdt på fram til 1970-tallet.
The scale of regulation was summarised in a speech by Norges Bank Governor Knut Getz Wold at the Norwegian School of Economics in 1972: "Pursuant to the Act relating to access to regulating monetary and credit conditions of 1965, the King can decide to use a wide spectrum of instruments, such as liquidity reserves, foreign exchange reserves, supplementary reserves, investment obligation, direct lending regulation for certain credit institutions, interest rate caps on loans and issuance control in addition to reporting requirements in certain areas.
Omfanget oppsummeres av sentralbanksjef Knut Getz Wold i sin tale til studentene ved Norges Handelshøyskole i 1972: «I medhold av loven om adgang til regulering av penge- og kredittforholdene av 1965 kan Kongen treffe bestemmelse om bruk av et vidt spektrum av virkemidler, som likviditetsreserver, valutadekningsreserver, tilleggsreserver, plasseringsplikt, direkte utlånsregulering for visse kredittinstitusjoner, høyeste rentesats for utlån og emisjonskontroll foruten oppgaveplikt på visse områder.
All these instruments, with the exception of foreign exchange reserves and interest rate caps, have been used or are being used in practice." [2]
Alle disse bestemmelsene med unntak av valutadekningsreserver og maksimalrenter har vært brukt eller blir brukt i praksis.» [2]
Milton Friedman had already predicted five years earlier that this system of managing the economy would collapse because economic policy expectations reduced the scope for pursuing the objective of permanently low unemployment.
Allerede fem år tidligere varslet Milton Friedman at styringssystemet ville bryte sammen fordi forventninger til den økonomiske politikken undergravde muligheten til å forfølge målet om permanent lav ledighet.
Friedman proved to be right.
Friedman fikk rett.