natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This Directive shall apply to every trade mark in respect of goods or services which is the subject of registration or of an application in a Member State for registration as an individual trade mark, a collective mark or a guarantee or certification mark, or which is the subject of a registration or an application for registration in the Benelux Office for Intellectual Property or of an international registration having effect in a Member State.
Dette direktiv får anvendelse på alle varemerker knyttet til varer eller tjenester som er registrert eller søkes registrert i en medlemsstat som et individuelt varemerke, et fellesmerke, et garantimerke eller et godkjenningsmerke, eller som er registrert eller søkes registrert hos Benelux-statenes byrå for immaterialrett, eller som er registrert ved en internasjonal registrering med rettsvirkning i en medlemsstat.
In relation to trade marks registered before the date of entry into force in the Member State concerned of the provisions necessary to comply with Directive 89/104/EEC:
Når det gjelder varemerker som er registrert før datoen for ikrafttredelse av de bestemmelser som er påkrevd for å etterkomme direktiv 89/104/EØF i den berørte medlemsstaten,
where there was no use provision in force prior to that date, the periods of five years mentioned in the first subparagraph of paragraph 1 shall be deemed to run from that date at the earliest.
og dersom det før denne dato ikke var i kraft noen bestemmelser om bruk, skal tidsrommene på fem år som er nevnt i nr. 1 første ledd, anses for å løpe fra tidligst denne dato.
Without prejudice to the application of Article 12, where a counter-claim for revocation is made, any Member State may provide that a trade mark may not be successfully invoked in infringement proceedings if it is established as a result of a plea that the trade mark could be revoked pursuant to Article 12(1).
Uten at det berører anvendelsen av artikkel 12 kan enhver medlemsstat i tilfeller der det framsettes motsøksmål om oppheving, bestemme at et varemerke ikke med rette kan påberopes i inngrepssøksmål dersom det som følge av en innsigelse fastslås at varemerket kan oppheves i henhold til artikkel 12 nr. 1.
trade marks which consist exclusively of signs or indications which may serve, in trade, to designate the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin, or the time of production of the goods or of rendering of the service, or other characteristics of the goods or services;
varemerker som utelukkende består av tegn eller betegnelser som i handelen tjener til å angi varens eller tjenestens art, kvalitet, mengde, formål, verdi, geografiske opprinnelse, tiden for tilvirkningen av varen eller ytelsen av tjenesten eller andre egenskaper ved varene eller tjenestene,
on measures facilitating the exercise of rights conferred on workers in the context of freedom of movement for workers
om tiltak for å lette utøvelsen av arbeidstakeres rettigheter i forbindelse med fri bevegelighet for arbeidstakere
The free movement of workers is a fundamental freedom of Union citizens and one of the pillars of the internal market in the Union enshrined in Article 45 of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU).
Fri bevegelighet for arbeidstakere er en grunnleggende frihet for unionsborgerne og en av grunnpilarene i det indre marked i Unionen nedfelt i artikkel 45 i traktaten om Den europeiske unions virkemåte (TEUV).
Its implementation is further developed by Union law aiming to guarantee the full exercise of rights conferred on Union citizens and the members of their family.
Gjennomføringen av denne frihet er utviklet videre i unionsretten med sikte på å sikre full utøvelse av de rettigheter unionsborgerne og deres familiemedlemmer er gitt.
‘Members of their family’ should be understood as having the same meaning as the term defined in point (2) of Article 2 of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council (
Begrepet «deres familiemedlemmer» skal ha samme betydning som i definisjonen i artikkel 2 nr. 2 i europaparlaments- og rådsdirektiv 2004/38/EF(
The free movement of workers is also a key element in the development of a genuine Union labour market, allowing workers to move to areas where there are labour shortages or more employment opportunities, helping more people find posts which are better suited to their skills and overcoming bottlenecks in the labour market.
Fri bevegelighet for arbeidstakere er også en vesentlig faktor for å utvikle et virkelig unionsarbeidsmarked som gjør det mulig for arbeidstakere å flytte til områder der det er mangel på arbeidskraft eller det finnes flere sysselsettingsmuligheter, som bidrar til at flere mennesker kan finne stillinger som er bedre tilpasset deres kompetanse, og som fjerner flaskehalsene på arbeidsmarkedet.
The free movement of workers gives every citizen of the Union, irrespective of his or her place of residence, the right to move freely to another Member State in order to work there and/or to reside there for work purposes.
Fri bevegelighet for arbeidstakere innebærer at hver unionsborger, uten hensyn til hans eller hennes bosted, fritt kan flytte til en annen medlemsstat for å arbeide og/eller oppholde seg der for å arbeide.
It protects them against discrimination on grounds of nationality as regards access to employment, conditions of employment and work, in particular with regard to remuneration, dismissal, and tax and social advantages, by ensuring their equal treatment, under national law, practice and collective agreements, in comparison to nationals of that Member State.
Den verner dem mot forskjellsbehandling på grunnlag av nasjonalitet når det gjelder adgang til sysselsetting, arbeids- og ansettelsesvilkår, særlig med hensyn til lønn, oppsigelse og skattemessige og sosiale fordeler, ved å sikre dem likebehandling i henhold til nasjonal lovgivning, praksis og tariffavtaler i forhold til medlemsstatens egne borgere.
Such rights should be enjoyed without discrimination by all Union citizens exercising their right to free movement, including permanent, seasonal and frontier workers.
Slike rettigheter bør kunne nytes uten forskjellsbehandling av alle unionsborgere som utøver sin rett til fri bevegelighet, herunder fast ansatte, sesongarbeidere og grensearbeidere.
The free movement of workers needs to be distinguished from the freedom to provide services, which includes the right of undertakings to provide services in another Member State, for which they may post their own workers to another Member State temporarily in order for them to carry out the work necessary to provide services in that Member State.
Fri bevegelighet for arbeidstakere må skilles fra adgangen til å yte tjenester, som omfatter foretakenes rett til å yte tjenester i en annen medlemsstat og i den anledning midlertidig sende ut sine arbeidstakere til en annen medlemsstat slik at de kan utføre det nødvendige arbeid for å yte tjenester i nevnte medlemsstat.
With respect to Union workers and members of their family exercising their right to free movement, Article 45 TFEU confers substantial rights for the exercise of this fundamental freedom, which are further specified in Regulation (EU) No 492/2011 of the European Parliament and of the Council (
Når det gjelder unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer som utøver sin rett til fri bevegelighet, gir artikkel 45 TEUV betydelige rettigheter ved utøvelse av denne grunnleggende frihet; disse rettigheter er nærmere fastsatt i europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr. 492/2011(
The effective exercise of the freedom of movement of workers is, however, still a major challenge and many Union workers are very often unaware of their rights to free movement.
Effektiv utøvelse av retten til fri bevegelighet for arbeidstakere er likevel fortsatt en stor utfordring, og mange unionsarbeidstakere er ikke klar over sin rett til fri bevegelighet.
Because of, inter alia, their potentially more vulnerable position, Union workers may still suffer from unjustified restrictions or obstacles to the exercise of their right to free movement, such as non-recognition of qualifications, discrimination on grounds of nationality and exploitation when they move to another Member State.
Blant annet på grunn av deres potensielt mer utsatte stilling kan unionsarbeidstakere fortsatt bli utsatt for uberettigede restriksjoner på eller hindringer for utøvelsen av deres rett til fri bevegelighet, som manglende godkjenning av deres kvalifikasjoner, forskjellsbehandling på grunnlag av nasjonalitet og utnyttelse når de flytter til en annen medlemsstat.
There is, therefore, a gap between the law and its application in practice that needs to be addressed.
Det finnes dermed et manglende samsvar mellom regelverket og dets anvendelse i praksis som det må gjøres noe med.
In July 2010, in its Communication entitled ‘Reaffirming the free movement of workers: rights and major developments’ the Commission pointed out that it would explore ways of tackling the new needs and challenges, in particular in the light of new patterns of mobility, facing Union workers and members of their family.
I sin melding fra juli 2010 med tittelen «Arbeidstakernes frie bevegelighet bekreftes: rettigheter og viktige utviklinger» opplyste Kommisjonen at den ville undersøke metoder for å møte de nye behovene og utfordringene, særlig i lys av de nye mobilitetsmønstrene, som unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer står overfor.
It also stated that, in the context of the new strategy for the internal market, it would consider how to promote and enhance mechanisms for the effective implementation of the principle of equal treatment for Union workers and members of their family exercising their right to free movement.
Den slo også fast at den innenfor rammen av den nye strategien for det indre marked ville undersøke hvordan ordningene for gjennomføring av likebehandlingsprinsippet for unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer som utøver sin rett til fri bevegelighet, kan fremmes og styrkes i praksis.
The Commission also summarised developments in legislation and case-law, in particular with regard to the personal scope of the Union law on free movement of workers and the substance of the rights enjoyed by Union workers and members of their family.
Kommisjonen oppsummerte også utviklingen i lovgivning og rettspraksis, særlig når det gjelder det personlige virkeområdet for Unionens regelverk om fri bevegelighet for arbeidstakere og innholdet i de rettigheter som unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer har.
In the 2010 EU Citizenship Report entitled ‘Dismantling the obstacles to EU citizens’ rights’ of 27 October 2010, the Commission identified the divergent and incorrect application of Union law on the right to free movement as one of the main obstacles that Union citizens are confronted with in the effective exercise of their rights under Union law.
I rapporten fra 2010 om EU-borgerskapet, som hadde tittelen «Færre hindringer for utøvelsen av EU-borgernes rettigheter» og kom ut 27. oktober 2010, fastslo Kommisjonen at ulik og feil anvendelse av Unionens regelverk om retten til fri bevegelighet var en av de største hindringene som unionsborgerne møter når de i praksis skal utøve sine rettigheter i henhold til unionsretten.
Accordingly, the Commission announced its intention to take action to facilitate free movement of EU citizens and their third-country national family members by enforcing EU rules strictly, including on non-discrimination, by promoting good practices and increased knowledge or EU rules on the ground and by stepping up the dissemination of information to EU citizens about their free movement rights (action 15 of the 2010 EU Citizenship Report).
Følgelig kunngjorde Kommisjonen at den hadde til hensikt å treffe tiltak for å gjøre det lettere for EU-borgerne og deres familiemedlemmer fra tredjestater å utøve sin rett til fri bevegelighet, ved å håndheve EU-regelverket strengt, herunder bestemmelsene om likebehandling, ved å fremme god praksis og økt kunnskap om EU-regelverket i felt, og ved å styrke spredningen av informasjon til EU-borgerne om deres rett til fri bevegelighet (tiltak 15 i rapporten fra 2010 om EU-borgerskapet).
In addition in the 2013 EU Citizenship Report entitled ‘EU citizens: your rights, your future’, the Commission addressed the need to remove administrative hurdles and to simplify procedures for Union citizens living, working and travelling in other Member States.
I rapporten fra 2013 om EU-borgerskapet, som har tittelen «EU-borger: dine rettigheter, din framtid», tok Kommisjonen opp nødvendigheten av å fjerne administrative hindringer og forenkle framgangsmåtene for unionsborgere som bor, arbeider og reiser i andre medlemsstater.
In the Commission Communication entitled ‘Towards a job-rich recovery’ of 18 April 2012 (the Employment Package), the Commission announced its intention to: present a legislative proposal (information and advice) in order to support mobile workers in the exercise of rights derived from the TFEU and Regulation (EU) No 492/2011, and urged Member States to: raise awareness of and access to rights conferred by Union law in relation to anti-discrimination, gender equality and free movement of workers and to open and facilitate access by Union citizens to public sector posts, in accordance with Union law, as interpreted by the Court of Justice of the European Union.
I kommisjonsmeldingen «Mot et arbeidsplassintensivt oppsving» av 18. april 2012 («sysselsettingspakken») offentliggjorde Kommisjonen sine planer om å legge fram et forslag til regelverk (informasjon og rådgivning) til støtte for mobile arbeidstakere i utøvelsen av deres rettigheter i henhold til TEUV og forordning (EU) nr. 492/2011, og oppfordret medlemsstatene til å øke kunnskapen om og adgangen til rettighetene fastsatt i unionsretten med hensyn til forbudet mot forskjellsbehandling, likestilling mellom kvinner og menn og arbeidstakernes frie bevegelighet, og til å åpne og lette adgangen for unionsborgerne til stillinger i offentlig sektor, i samsvar med unionsretten slik den fortolkes av Den europeiske unions domstol.
Adequate and effective application and enforcement of Article 45 TFEU and Regulation (EU) No 492/2011, as well as awareness of rights, are key elements in protecting the rights and equal treatment of Union workers and members of their family, whereas poor enforcement undermines the effectiveness of Union rules applicable in this area and endangers the rights and protection of Union workers and members of their family.
Korrekt og effektiv anvendelse og håndheving av artikkel 45 TEUV og forordning (EU) nr. 492/2011, samt bevissthet om rettighetene, er vesentlig for å verne rettighetene for unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer og sikre likebehandling av dem, mens svak håndheving innebærer undergraving av unionsreglene som gjelder på dette området og setter unionsarbeidstakernes og deres familiemedlemmers rettigheter og vern i fare.
A more effective and uniform application of rights conferred by Union rules on the free movement of workers is also necessary for the proper functioning of the internal market.
En mer effektiv og ensartet anvendelse av rettighetene fastsatt i unionsreglene om fri bevegelighet for arbeidstakere er også nødvendig for at det indre marked skal virke på en tilfredsstillende måte.
The application and monitoring of the Union rules on the free movement of workers should be improved to ensure that Union workers and members of their family as well as employers, public authorities, and other persons concerned are better informed about free movement rights and responsibilities, to assist and to protect Union workers and members of their family in the exercise of those rights, and to combat circumvention of those rules by public authorities and public or private employers.
Anvendelsen av og overvåkingen av unionsreglene om fri bevegelighet for arbeidstakere bør forbedres for å sikre at unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer samt arbeidsgivere, offentlige myndigheter og andre berørte personer får bedre informasjon om rettigheter og plikter i forbindelse med den frie bevegelighet, for å hjelpe og verne unionsarbeidstakerne og deres familiemedlemmer i utøvelsen av disse rettighetene og for å hindre at offentlige myndigheter og offentlige og private arbeidsgivere omgår disse reglene.
In that context Member States may also take into consideration the effects of increased mobility, such as ‘brain drain’ or ‘youth drain’.
I denne sammenheng kan medlemsstatene også ta hensyn til virkningene av økt mobilitet, som kompetanse- og ungdomsflukt.
In order to ensure the correct application of, and to monitor compliance with, the substantive Union rules on free movement of workers, Member States should take the appropriate measures to protect Union workers and members of their family exercising their right to free movement against both discrimination on grounds of nationality and any unjustified restriction or obstacle to the exercise of that right.
For å sikre korrekt anvendelse og overvåke overholdelsen av de materielle unionsreglene om fri bevegelighet for arbeidstakere bør medlemsstatene treffe hensiktsmessige tiltak for å verne unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer som utøver sin rett til fri bevegelighet, mot både forskjellsbehandling på grunnlag av nasjonalitet og mot uberettigede restriksjoner på eller hindringer for utøvelsen denne retten.
To that end, it is appropriate to provide specific rules for effective enforcement and to facilitate a better and more uniform application of the substantive rules governing the freedom of movement of workers under Article 45 TFEU and under Regulation (EU) No 492/2011.
For dette formål bør det fastsettes særskilte regler for å sikre effektiv håndheving og legge til rette for bedre og mer ensartet anvendelse av de materielle reglene om fri bevegelighet for arbeidstakere i henhold til artikkel 45 TEUV og forordning (EU) nr. 492/2011.
Enforcement of that fundamental freedom should take into consideration the principle of equality between women and men and the prohibition of discrimination of Union workers and members of their family on any ground set out in Article 21 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union (‘the Charter’).
Når denne grunnleggende friheten håndheves, bør det tas hensyn til prinsippet om likestilling mellom kvinner og menn og forbudet mot forskjellsbehandling av unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer av noen av de grunner som er fastsatt i artikkel 21 i Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter («pakten»).
In that context, Union workers and members of their family who have been subject to discrimination on the grounds of nationality, or to any unjustified restriction or obstacles to exercising their right to free movement, should be guaranteed real and effective judicial protection.
I denne sammenheng bør unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer som har vært utsatt for forskjellsbehandling på grunnlag av nasjonalitet eller uberettigede restriksjoner på eller hindringer for utøvelsen deres rett til fri bevegelighet, sikres et virkelig og effektivt rettslig vern.
Where Member States provide for administrative procedures as a means of legal redress, they should ensure that any administrative decision may be challenged before a tribunal within the meaning of Article 47 of the Charter.
Dersom medlemsstatene fastsetter forvaltningsmessige framgangsmåter for rettslig prøving, bør de sikre at ethvert forvaltningsvedtak kan prøves for en domstol i henhold til artikkel 47 i pakten.
Taking into account the right to effective legal protection, Union workers should be protected from any adverse treatment or consequence resulting from a complaint or proceedings which aim to enforce the rights safeguarded under this Directive.
Med tanke på retten til et effektivt rettslig vern bør unionsarbeidstakere vernes mot ufordelaktig behandling og ufordelaktige følger på grunn av en klage eller rettslige skritt som tar sikte på å håndheve rettighetene sikret ved dette direktiv.
In order to provide more effective levels of protection, associations and legal entities, including the social partners, should also be empowered to engage, as the Member States determine, either on behalf of or in support of any alleged victim, with his or her approval, in proceedings.
For å sikre et mer effektivt vern bør også organisasjoner og juridiske personer, herunder partene i arbeidslivet, alt etter hva medlemsstatene bestemmer, ha anledning til å innlede en framgangsmåte på vegne av det påståtte offeret eller støtte en framgangsmåte innledet av vedkommende, med hans eller hennes samtykke.
This should be without prejudice to national rules of procedure concerning representation and defence before the courts and to other competences and collective rights of social partners, employees’ and employers’ representatives, such as those relating to the enforcement of collective agreements, where applicable, including actions on behalf of a collective interest, under national law or practice.
Dette bør ikke berøre nasjonale regler for representasjon og forsvar for domstolene eller annen kompetanse og andre kollektive rettigheter som partene i arbeidslivet og representanter for arbeidstakere og arbeidsgivere har, for eksempel i forbindelse med håndheving av eventuelle tariffavtaler, herunder søksmål på vegne av en kollektiv interesse, i henhold til nasjonal lovgivning eller praksis.
With a view to ensuring effective legal protection, and without prejudice to the existing collective defence mechanisms available to the social partners and national law or practice, Member States are invited to examine the implementation of common principles for injunctive and compensatory collective redress mechanisms.
For å sikre et effektivt rettslig vern, og uten at det påvirker de ordninger for kollektivt forsvar som er tilgjengelig for partene i arbeidslivet, eller nasjonal rett eller praksis, anmodes medlemsstatene om å utrede gjennomføringen av felles prinsipper for ordningene for gruppesøksmål med henblikk på å oppnå midlertidig forføyning eller erstatning.
In accordance with the case-law of the Court of Justice, national rules on time limits for the enforcement of rights under this Directive should be such that they cannot be regarded as capable of rendering virtually impossible or excessively difficult the exercise of those rights.
I samsvar med domstolens rettspraksis bør nasjonale regler om tidsfrister for håndheving av rettigheter i henhold til dette direktiv være slik at de ikke kan anses i praksis å gjøre det umulig eller urimelig vanskelig å utøve disse rettigheter.
Protection against discrimination based on the grounds of nationality would itself be strengthened by the existence of effective bodies with appropriate expertise in each Member State with competence to promote equal treatment, to analyse the problems faced by Union workers and members of their family, to study possible solutions and to provide specific assistance to them.
Vernet mot forskjellsbehandling på grunnlag av nasjonalitet ville vært sterkere dersom hver medlemsstat hadde effektive organer med nødvendig myndighet til å fremme likebehandling, analysere de problemer unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer møter, og utrede mulige løsninger og gi dem den nødvendige støtte.
The competence of those bodies should include, inter alia, the provision to Union workers and members of their family of independent legal and/or other assistance, such as the provision of legal advice on the application to them of the relevant Union and national rules on free movement of workers, of information about complaint procedures, and of help to protect the rights of workers and members of their family.
Disse organene bør blant annet ha myndighet til å gi unionsarbeidstakere og deres familiemedlemmer uavhengig juridisk og/eller annen hjelp, for eksempel juridisk bistand med hensyn til anvendelsen i deres tilfelle av relevante unionsregler og nasjonale regler om fri bevegelighet for arbeidstakere, informasjon om framgangsmåtene ved klager, og hjelp til å forsvare arbeidstakernes og deres familiemedlemmers rettigheter.
It may also include assistance in legal proceedings.
Støtten kan også omfatte bistand ved rettergang.