natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of Justice has held that the essential characteristic of remuneration lies in the fact that it constitutes consideration for the services in question and has recognised that the characteristic of remuneration is absent in the case of activities performed, for no consideration, by the State or on behalf of the State in the context of its duties in the social, cultural, educational and judicial fields, such as courses provided under the national education system, or the management of social security schemes which do not engage in economic activity.
Domstolen har fastslått at det avgjørende kjennetegnet ved godtgjøring er at den utgjør et økonomisk vederlag for vedkommende tjenester, og har erkjent at kjennetegnet ved godtgjøring ikke er til stede når det gjelder virksomhet som utføres uten økonomisk vederlag av staten eller på vegne av staten innenfor rammen av dens plikter på det sosiale, kulturelle, utdanningsmessige og rettslige området, for eksempel kurs som gis innenfor det nasjonale utdanningssystemet, eller forvaltningen av trygdeordninger som ikke driver økonomisk virksomhet.
The payment of a fee by recipients, for example, a tuition or enrolment fee paid by students in order to make a certain contribution to the operating expenses of a system, does not in itself constitute remuneration because the service is still essentially financed by public funds.
Det at tjenestemottakerne betaler et gebyr, for eksempel den studie- eller registreringsavgiften som betales av studenter for å yte et visst bidrag til driftskostnadene for en ordning, utgjør ikke i seg selv noen godtgjøring ettersom tjenesten fortsatt i hovedsak finansieres med offentlige midler.
These activities are, therefore, not covered by the definition of service in Article 50 of the Treaty and do not therefore fall within the scope of this Directive.
Slik virksomhet omfattes derfor ikke av definisjonen av tjeneste i traktatens artikkel 50, og faller derfor ikke inn under dette direktivs virkeområde.
Thus, they might not constitute economic activities within the meaning of Community law and should fall outside the scope of this Directive.
De utgjør derfor ikke noen økonomisk virksomhet som definert i fellesskapsretten, og faller dermed utenfor dette direktivs virkeområde.
The concept of «provider» should cover any natural person who is a national of a Member State or any legal person engaged in a service activity in a Member State, in exercise either of the freedom of establishment or of the free movement of services.
Begrepet «tjenesteyter» bør omfatte enhver fysisk person som er borger i en medlemsstat, eller enhver juridisk person som driver tjenestevirksomhet i en medlemsstat, enten ved å benytte seg av etableringsadgangen eller av den frie bevegelighet for tjenester.
Authorisation procedures
Framgangsmåter for godkjenning
The concept of provider should thus not be limited solely to cross-border service provision within the framework of the free movement of services but should also cover cases in which an operator establishes itself in a Member State in order to develop its service activities there.
Begrepet tjenesteyter bør derfor ikke være begrenset til bare tjenesteyting over landegrensene innenfor rammen av den frie bevegelighet for tjenester, men bør også omfatte tilfeller der en markedsdeltaker etablerer seg i en medlemsstat med sikte på å utvikle sin tjenestevirksomhet der.
On the other hand, the concept of a provider should not cover the case of branches in a Member State of companies from third countries because, under Article 48 of the Treaty, the freedom of establishment and free movement of services may benefit only companies constituted in accordance with the laws of a Member State and having their registered office, central administration or principal place of business within the Community.
På den annen side bør begrepet tjenesteyter ikke omfatte tilfeller der selskaper fra tredjestater har filialer i en medlemsstat, ettersom etableringsadgangen og den frie bevegelighet for tjenester i henhold til traktatens artikkel 48 bare kan komme selskaper til gode som er etablert i samsvar med lovgivningen i en medlemsstat, og som har sitt forretningskontor, sin hovedadministrasjon eller sitt hovedforetak innenfor Fellesskapet.
The concept of «recipient» should also cover third country nationals who already benefit from rights conferred upon them by Community acts such as Regulation (EEC) No 1408/71, Council Directive 2003/109/EC of 25 November 2003 concerning the status of third-country nationals who are long-term residents(
Begrepet «tjenestemottaker» bør også omfatte tredjestatsborgere som allerede nyter godt av rettigheter de har fått ved fellesskapsrettsakter som forordning (EØF) nr. 1408/71, rådsdirektiv 2003/109/EF av 25. november 2003 om statusen til tredjestatsborgere som er bosatt i medlemsstaten i en lengre periode(
The place at which a provider is established should be determined in accordance with the case law of the Court of Justice according to which the concept of establishment involves the actual pursuit of an economic activity through a fixed establishment for an indefinite period.
Det sted der en tjenesteyter er etablert, bør fastsettes i samsvar med Domstolens rettspraksis, der begrepet «etablering» innebærer faktisk utøvelse av en økonomisk virksomhet ved et fast etableringssted for et ikke nærmere fastsatt tidsrom.
It may also be fulfilled where a Member State grants authorisations for a limited duration only in relation to particular services.
Det kan også være oppfylt når en medlemsstat gir tidsbegrensede godkjenninger bare for bestemte tjenester.
An establishment does not need to take the form of a subsidiary, branch or agency, but may consist of an office managed by a provider's own staff or by a person who is independent but authorised to act on a permanent basis for the undertaking, as would be the case with an agency.
En etablering behøver ikke å skje i form av et datterforetak, en filial eller et agentur, men kan bestå av et kontor som ledes av tjenesteyterens eget personale, eller av en person som er uavhengig, men har fullmakt til å opptre på varig grunnlag for foretaket, slik tilfellet er med et agentur.
Accordingly, «legal persons», within the meaning of the Treaty, means all entities constituted under, or governed by, the law of a Member State, irrespective of their legal form.
Følgelig er «juridiske personer» i henhold til traktaten alle foretak som er opprettet i henhold til, eller underlagt, lovgivningen i en medlemsstat, uansett juridisk form.
The concept of «legal persons», according to the Treaty provisions on establishment, leaves operators free to choose the legal form which they deem suitable for carrying out their activity.
I henhold til traktatens bestemmelser om etablering lar begrepet «juridiske personer» markedsdeltakere stå fritt til å velge hvilken juridisk form de anser som egnet for å utøve sin virksomhet.
Authorisation may be granted not only by a formal decision but also by an implicit decision arising, for example, from the silence of the competent authority or from the fact that the interested party must await acknowledgement of receipt of a declaration in order to commence the activity in question or for the latter to become lawful.
Godkjenning kan gis ikke bare ved en formell beslutning, men også ved en indirekte beslutning som for eksempel følger av at vedkommende myndighet ikke uttaler seg, eller at den berørte part må vente på en kvittering på mottak av en erklæring for å kunne starte vedkommende virksomhet, eller for at virksomheten skal bli lovlig.
Paragraphs 1, 2 and 3 shall apply to legislation in the field of services of general economic interest only insofar as the application of these paragraphs does not obstruct the performance, in law or in fact, of the particular task assigned to them.
Nr. 1, 2 og 3 får anvendelse på lovgivning om tjenester av allmenn økonomisk interesse bare i den utstrekning anvendelsen av disse numrene ikke juridisk eller faktisk hindrer utførelsen av den særlige betrodde oppgaven.
The concept of «overriding reasons relating to the public interest» to which reference is made in certain provisions of this Directive has been developed by the Court of Justice in its case law in relation to Articles 43 and 49 of the Treaty and may continue to evolve.
Begrepet «tvingende hensyn til den allmenne interesse», som det vises til i visse bestemmelser i dette direktiv, er utviklet gradvis av Domstolen i dens rettspraksis i tilknytning til traktatens artikkel 43 og 49, og kan utvikles ytterligere.
The notion as recognised in the case law of the Court of Justice covers at least the following grounds: public policy, public security and public health, within the meaning of Articles 46 and 55 of the Treaty; the maintenance of order in society; social policy objectives; the protection of the recipients of services; consumer protection; the protection of workers, including the social protection of workers; animal welfare; the preservation of the financial balance of the social security system; the prevention of fraud; the prevention of unfair competition; the protection of the environment and the urban environment, including town and country planning; the protection of creditors; safeguarding the sound administration of justice; road safety; the protection of intellectual property; cultural policy objectives, including safeguarding the freedom of expression of various elements, in particular social, cultural, religious and philosophical values of society; the need to ensure a high level of education, the maintenance of press diversity and the promotion of the national language; the preservation of national historical and artistic heritage; and veterinary policy.
Slik begrepet er anerkjent i Domstolens rettspraksis, omfatter det minst følgende grunner: offentlig orden, offentlig sikkerhet og folkehelsen i henhold til traktatens artikkel 46 og 55, opprettholdelse av samfunnsordenen, sosialpolitiske mål, vern av tjenestemottakere, forbrukervern, vern av arbeidstakere, herunder sosial trygghet for arbeidstakere, dyrs velferd, bevaring av den økonomiske stabiliteten i trygdeordningen, bedrageribekjempelse, bekjempelse av illojal konkurranse, vern av miljøet og bymiljøet, herunder by- og arealplanlegging, vern av kreditorer, sikring av en god rettspleie, trafikksikkerhet, immaterialrettslig vern, kulturpolitiske mål, herunder vern av ytringsfriheten på forskjellige områder, særlig sosiale, kulturelle, religiøse og filosofiske samfunnsverdier, behovet for å sikre et høyt utdanningsnivå, opprettholdelse av pressens mangfold og fremming av nasjonalspråket, bevaring av den nasjonale historiske og kunstneriske arven samt veterinærpolitikk.
The concept of «public policy», as interpreted by the Court of Justice, covers the protection against a genuine and sufficiently serious threat affecting one of the fundamental interests of society and may include, in particular, issues relating to human dignity, the protection of minors and vulnerable adults and animal welfare.
Begrepet «offentlig orden», som fortolket av Domstolen, dekker beskyttelse mot en virkelig og tilstrekkelig alvorlig trussel som berører en av samfunnets grunnleggende interesser, og kan særlig omfatte spørsmål som gjelder menneskeverd, beskyttelse av mindreårige og utsatte voksne samt dyrs velferd.
Similarly, the concept of public security includes issues of public safety.
Tilsvarende omfatter begrepet offentlig sikkerhet spørsmål om offentlig trygghet.
One of the fundamental difficulties faced, in particular by SMEs, in accessing service activities and exercising them is the complexity, length and legal uncertainty of administrative procedures.
En av de grunnleggende vanskelighetene særlig små og mellomstore bedrifter møter i forbindelse med adgangen til og utøvelsen av tjenestevirksomhet, er de kompliserte og langvarige forvaltningsmessige framgangsmåtene og den rettslige usikkerheten knyttet til dem.
The rules relating to administrative procedures should not aim at harmonising administrative procedures but at removing overly burdensome authorisation schemes, procedures and formalities that hinder the freedom of establishment and the creation of new service undertakings therefrom.
Reglene for forvaltningsmessige framgangsmåter bør ikke ha som mål å harmonisere forvaltningsmessige framgangsmåter, men å fjerne unødig tyngende godkjenningsordninger, framgangsmåter og formaliteter som er til hinder for etableringsadgangen og opprettelsen av nye tjenesteforetak.
Such modernising action, while maintaining the requirements on transparency and the updating of information relating to operators, is intended to eliminate the delays, costs and dissuasive effects which arise, for example, from unnecessary or excessively complex and burdensome procedures, the duplication of procedures, the ‘red tape’ involved in submitting documents, the arbitrary use of powers by the competent authorities, indeterminate or excessively long periods before a response is given, the limited duration of validity of authorisations granted and disproportionate fees and penalties.
Slike moderniseringstiltak har, samtidig som de ivaretar kravene om innsyn og ajourføring av opplysninger om markedsdeltakere, til formål å fjerne forsinkelsene, kostnadene og de avskrekkende virkningene som skyldes for eksempel unødvendige eller overdrevent kompliserte og tyngende framgangsmåter, dobbeltarbeid, unødige formkrav ved innsending av dokumenter, vedkommende myndigheters vilkårlige bruk av fullmakter, ubestemt eller altfor lang tid før det gis svar, begrenset gyldighetstid for tillatelser som gis, samt uforholdsmessige gebyrer og sanksjoner.
In order to facilitate access to service activities and the exercise thereof in the internal market, it is necessary to establish an objective, common to all Member States, of administrative simplification and to lay down provisions concerning, inter alia, the right to information, procedures by electronic means and the establishment of a framework for authorisation schemes.
For å lette adgangen til og utøvelsen av tjenestevirksomhet i det indre marked er det nødvendig å fastsette et felles mål for alle medlemsstatene om administrativ forenkling og å fastsette bestemmelser blant annet om retten til informasjon, elektroniske framgangsmåter og opprettelsen av en ramme for godkjenningsordninger.
In order to examine the need for simplifying procedures and formalities, Member States should be able, in particular, to take into account their necessity, number, possible duplication, cost, clarity and accessibility, as well as the delay and practical difficulties to which they could give rise for the provider concerned.
For å undersøke behovet for å forenkle framgangsmåter og formaliteter bør medlemsstatene særlig kunne ta i betraktning nødvendigheten av dem, antall, mulig dobbeltarbeid, kostnader, klarhet, tilgjengelighet samt den forsinkelsen og de praktiske vanskelighetene som de kan føre til for vedkommende tjenesteyter.
The creation of points of single contact should not interfere with the allocation of functions among competent authorities within each national system.
Opprettelsen av felles saksbehandlingssteder bør ikke berøre fordelingen av oppgaver mellom vedkommende myndigheter innenfor hver nasjonale ordning.
Where several authorities at regional or local level are competent, one of them may assume the role of point of single contact and coordinator.
Dersom det er flere vedkommende myndigheter på regionalt eller lokalt plan, kan en av dem påta seg rollen som felles saksbehandlingssted og samordner.
The fee which may be charged by points of single contact should be proportionate to the cost of the procedures and formalities with which they deal.
Det gebyr som felles saksbehandlingssteder kan kreve, bør stå i forhold til kostnadene ved de framgangsmåtene og formalitetene som de behandler.
an obligation on a provider to take a specific legal form;
plikt for tjenesteyteren til å ha en bestemt juridisk form,
It should be for each Member State to determine, within the framework of this Directive, the way in which providers and recipients are provided with information.
Innenfor rammen av dette direktiv bør det være opp til hver enkelt medlemsstat å bestemme hvordan informasjonen skal gis til tjenesteytere og
In particular, the obligation on Member States to ensure that relevant information is easily accessible to providers and recipients and that it can be accessed by the public without obstacle could be fulfilled by making this information accessible through a website.
Særlig kan medlemsstatenes plikt til å sikre at relevant informasjon er lett tilgjengelig for tjenesteytere og –mottakere og for offentligheten, oppfylles ved å gjøre denne informasjonen tilgjengelig på et nettsted.
Prohibited requirements
Forbudte krav
Any information given should be provided in a clear and unambiguous manner.
All informasjon bør gis på en klar og utvetydig måte.
The information provided to providers and recipients of services should include, in particular, information on procedures and formalities, contact details of the competent authorities, conditions for access to public registers and data bases and information concerning available remedies and the contact details of associations and organisations from which providers or recipients can obtain practical assistance.
Informasjon som gis til tjenesteytere og -mottakere, skal særlig inneholde opplysninger om framgangsmåter og formaliteter, kontaktopplysninger for vedkommende myndigheter, vilkår for tilgang til offentlige registre og databaser og opplysninger om klageadgang samt kontaktopplysninger for sammenslutninger og organisasjoner der tjenesteytere eller -mottakere kan få praktisk hjelp.
However, no such authorisation scheme or restriction should discriminate on grounds of nationality.
Ingen slike godkjenningsordninger eller restriksjoner bør imidlertid innebære forskjellsbehandling på grunnlag av nasjonalitet.
Further, the principles of necessity and proportionality should always be respected.
Videre må prinsippene om nødvendighet og forholdsmessighet alltid respekteres.
The obligation on competent authorities to assist providers and recipients should not include the provision of legal advice in individual cases.
Vedkommende myndigheters plikt til å bistå tjenesteytere og
In order to meet that obligation as to results, national laws and other rules applicable to services may need to be adapted.
For å oppfylle denne forpliktelsen til å oppnå resultater, kan det være behov for å tilpasse nasjonal lovgivning og andre regler som får anvendelse på tjenester.
This obligation should not prevent Member States from providing other means of completing such procedures and formalities, in addition to electronic means.
Denne forpliktelsen bør ikke hindre medlemsstatene i å sørge for andre måter å fullføre slike framgangsmåter og formaliteter på enn elektronisk.
The obligation as to results does not cover procedures or formalities which by their very nature are impossible to complete at a distance.
Forpliktelsen til å oppnå resultater omfatter ikke framgangsmåter eller formaliteter som på grunn av sin art er umulige å fullføre over avstand.
This Directive applies only to requirements which affect the access to, or the exercise of, a service activity.
Dette direktiv får anvendelse bare på krav som berører adgangen til eller utøvelsen av tjenestevirksomhet.
It is appropriate that the provisions of this Directive concerning the freedom of establishment and the free movement of services should apply only to the extent that the activities in question are open to competition, so that they do not oblige Member States either to liberalise services of general economic interest or to privatise public entities which provide such services or to abolish existing monopolies for other activities or certain distribution services.
Bestemmelsene i dette direktiv om etableringsadgangen og den frie bevegelighet for tjenester bør få anvendelse bare i den utstrekning de berørte formene for virksomhet er åpne for konkurranse, slik at medlemsstatene ikke pålegges verken å liberalisere tjenester av allmenn økonomisk interesse eller å privatisere offentlige foretak som yter slike tjenester, eller å avskaffe eksisterende monopoler for andre former for virksomhet eller visse distribusjonstjenester.
The possibility of gaining access to a service activity should be made subject to authorisation by the competent authorities only if that decision satisfies the criteria of non-discrimination, necessity and proportionality.
Muligheten til å få adgang til tjenestevirksomhet bør underlegges godkjenning av vedkommende myndigheter bare dersom en slik beslutning oppfyller kriteriene om likebehandling, nødvendighet og forholdsmessighet.
FREE MOVEMENT OF SERVICES
FRI BEVEGELIGHET FOR TJENESTER
That means, in particular, that authorisation schemes should be permissible only where an a posteriori inspection would not be effective because of the impossibility of ascertaining the defects of the services concerned a posteriori, due account being taken of the risks and dangers which could arise in the absence of a prior inspection.
Dette betyr særlig at godkjenningsordninger bør være tillatt bare dersom en etterkontroll ikke vil være effektiv, fordi det i ettertid vil være umulig å slå fast eventuelle feil ved de aktuelle tjenestene, idet det tas behørig hensyn til den risiko og de farer som vil kunne oppstå dersom det ikke blir foretatt en forhåndskontroll.
this prohibition shall not concern the consultation of organisations, such as chambers of commerce or social partners, on matters other than individual applications for authorisation, or a consultation of the public at large;
dette forbudet skal ikke gjelde samråd med organisasjoner som handelskamre eller partene i arbeidslivet om andre saker enn individuelle søknader om godkjenning, eller en offentlig høring,
The results of the process of mutual evaluation will make it possible to determine, at Community level, the types of activity for which authorisation schemes should be eliminated.
Resultatene av den gjensidige vurderingen vil gjøre det mulig å avgjøre på fellesskapsplan hvilke former for virksomhet godkjenningsordninger bør oppheves for.
This Directive should be without prejudice to the possibility for Member States to withdraw authorisations after they have been issued, if the conditions for the granting of the authorisation are no longer fulfilled.
Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstatenes mulighet til å tilbakekalle godkjenninger etter at de er gitt, dersom vilkårene for tildelingen av godkjenningen ikke lenger er oppfylt.
According to the case law of the Court of Justice, public health, consumer protection, animal health and the protection of the urban environment constitute overriding reasons relating to the public interest.
I henhold til Domstolens rettspraksis utgjør folkehelse, forbrukervern, dyrehelse og vern av bymiljø tvingende hensyn til den allmenne interesse.
Such overriding reasons may justify the application of authorisation schemes and other restrictions.
Slike tvingende hensyn kan berettige anvendelsen av godkjenningsordninger og andre restriksjoner.
The provisions of this Directive relating to authorisation schemes should concern cases where the access to or exercise of a service activity by operators requires a decision by a competent authority.
Bestemmelsene i dette direktiv om godkjenningsordninger bør gjelde for tilfeller der markedsdeltakeres adgang til eller utøvelse av tjenestevirksomhet krever en beslutning fra vedkommende myndighet.
In order to facilitate access to and exercise of service activities, it is important to evaluate and report on authorisation schemes and their justification.
For å lette adgangen til og utøvelsen av tjenestevirksomhet er det viktig å vurdere godkjenningsordningene og begrunnelsene for dem, og avlegge rapport om dette.
This reporting obligation concerns only the existence of authorisation schemes and not the criteria and conditions for the granting of an authorisation.
Denne rapporteringsplikten gjelder bare om det finnes godkjenningsordninger, og ikke kriteriene og vilkårene for å gi en godkjenning.