natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This Directive should apply neither to payment transactions made in cash since a single payments market for cash already exists nor to payment transactions based on paper cheques since, by their nature, they cannot be processed as efficiently as other means of payment.
Dette direktiv bør ikke få anvendelse på betalingstransaksjoner foretatt i kontanter, ettersom det allerede finnes et felles betalingsmarked for kontanter, og heller ikke på betalingstransaksjoner basert på papirsjekker, ettersom disse etter sin art ikke kan behandles så effektivt som andre betalingsmidler.
Good practice in this area should, however, be based on the principles set out in this Directive.
God praksis på dette området bør imidlertid bygge på prinsippene i dette direktiv.
As consumers and enterprises are not in the same position, they do not need the same level of protection.
Ettersom forbrukere og foretak ikke er i samme situasjon, har de ikke behov for samme beskyttelsesnivå.
While it is important to guarantee consumers' rights by provisions which cannot be derogated from by contract, it is reasonable to let enterprises and organisations agree otherwise.
Selv om det er viktig å garantere forbrukeres rettigheter ved bestemmelser som ikke kan fravikes ved avtale, er det rimelig å la foretak og organisasjoner avtale noe annet.
However, Member States should have the possibility to provide that micro-enterprises, as defined by Commission Recommendation 2003/361/EC of 6 May 2003 concerning the definition of micro, small and medium-sized enterprises(), should be treated in the same way as consumers.
Medlemsstatene bør imidlertid ha mulighet til å fastsette at svært små bedrifter som definert i kommisjonsrekommandasjon 2003/361/EF av 6. mai 2003 om definisjonen av svært små, små og mellomstore bedrifter() bør behandles på samme måte som forbrukere.
In any case, certain core provisions of this Directive should always be applicable irrespective of the status of the user.
I alle tilfeller bør visse grunnbestemmelser i dette direktiv alltid få anvendelse, uansett brukerens status.
This Directive should specify the obligations on payment service providers as regards the provision of information to the payment service users who should receive the same high level of clear information about payment services in order to make well-informed choices and be able to shop around within the EU.
I dette direktiv bør det angis hvilke forpliktelser betalingstjenesteyterne har til å gi opplysninger til betalingstjenestebrukerne, som bør få tydelige opplysninger på samme høye nivå om betalingstjenester for å kunne foreta velbegrunnede valg og innhente tilbud fra hele Den europeiske union.
In the interest of transparency this Directive should lay down the harmonised requirements needed to ensure that necessary and sufficient information is given to the payment service users with regard to the payment service contract and the payment transactions.
Av hensyn til åpenhet bør dette direktiv fastsette de harmoniserte krav som er nødvendige for å sikre at det gis nødvendige og tilstrekkelige opplysninger til betalingstjenestebrukerne om betalingstjenesteavtalen og betalingstransaksjonene.
In order to promote smooth functioning of the single market in payment services, Member States should be able to adopt only those information provisions laid down in this Directive.
For at det indre marked for betalingstjenester skal virke på en tilfredsstillende måte bør medlemsstatene ikke kunne vedta andre bestemmelser om opplysningskrav enn dem som er fastsatt i dette direktiv.
Consumers should be protected against unfair and misleading practices in line with Directive 2005/29/EC of the European Parliament and the Council of 11 May 2005 concerning unfair business-to-consumer commercial practices in the Internal Market() as well as Directive 2000/31/EC of the European Parliament and the Council of 8 June 2000 on certain legal aspects of information society services, in particular electronic commerce, in the Internal Market (Directive on electronic commerce)() and Directive 2002/65/EC of the European Parliament and the Council of 23 September 2002 concerning the distance marketing of consumer financial services().
Forbrukere bør vernes mot urimelig og villedende praksis i henhold til europaparlaments- og rådsdirektiv 2005/29/EF av 11. mai 2005 om foretaks urimelige handelspraksis overfor forbrukere på det indre marked(), europaparlaments- og rådsdirektiv 2000/31/EF av 8. juni 2000 om visse rettslige aspekter ved informasjonssamfunnstjenester, særlig elektronisk handel, i det indre marked («Direktivet om elektronisk handel»)() og europaparlaments- og rådsdirektiv 2002/65/EF av 23. september 2002 om fjernsal av finansielle tenester til forbrukarar().
The additional provisions in those Directives continue to be applicable.
Tilleggsbestemmelsene i disse direktivene får fortsatt anvendelse.
However, the relationship of the pre-contractual information requirements between this Directive and Directive 2002/65/EC should, in particular, be clarified.
Forholdet mellom de opplysningskrav før avtaleinngåelse som er fastsatt i dette direktiv, og de som er fastsatt i direktiv 2002/65/EF, bør imidlertid særlig klargjøres.
The information required should be proportionate to the needs of users and communicated in a standard manner.
De nødvendige opplysningene bør stå i forhold til brukernes behov og gis på en standardisert måte.
However, the information requirements for a single payment transaction should be different from those of a framework contract which provides for the series of payment transactions.
Opplysningskravene for en enkelt betalingstransaksjon bør imidlertid være forskjellige fra kravene til en rammeavtale som omfatter en rekke betalingstransaksjoner.
In practice, framework contracts and the payment transactions covered by them are far more common and economically important than single payment transactions.
I praksis er rammeavtaler og de betalingstransaksjonene som omfattes av disse, langt vanligere og økonomisk viktigere enn enkeltstående betalingstransaksjoner.
If there is a payment account or a specific payment instrument, a framework contract is required.
Dersom det finnes en betalingskonto eller et særlig betalingsinstrument, kreves det en rammeavtale.
Therefore, the requirements for prior information on framework contracts should be quite comprehensive and information should always be provided on paper or on another durable medium, such as printouts by account printers, floppy disks, CD-ROMs, DVDs and hard drives of personal computers on which electronic mail can be stored, and Internet sites, as long as such sites are accessible for future reference for a period of time adequate for the purposes of information and allow the unchanged reproduction of the information stored.
Derfor bør kravene til forhåndsopplysninger om rammeavtaler være ganske omfattende, og opplysningene bør alltid gis på papir eller gjennom et annet varig medium, for eksempel utskrifter fra bankautomater, disketter, CD-ROM-er, DVDer og harddisker i personlige datamaskiner der det kan lagres elektronisk post, samt nettsteder, så lenge slike nettsteder er tilgjengelige for bruk i framtiden i et tidsrom som er tilstrekkelig for opplysningenes formål, og som gir mulighet til uendret gjengivelse av de lagrede opplysningene.
However, it should be possible for the payment service provider and the payment service user to agree in the framework contract on the manner in which subsequent information on executed payment transactions is given, for instance, that in Internet banking all information on the payment account is made available online.
Det bør imidlertid være mulig for betalingstjenesteyteren og betalingstjenestebrukeren å fastsette i rammeavtalen hvordan senere opplysninger om gjennomførte betalingstransaksjoner skal gis, for eksempel at ved bruk av nettbank skal alle opplysninger om betalingskontoen gjøres tilgjengelige på Internett.
In single payment transactions only the essential information should always be given on the payment service provider's own initiative.
I forbindelse med enkeltstående betalingstransaksjoner bør bare de viktigste opplysningene alltid gis på betalingstjenesteyterens eget initiativ.
As the payer is usually present when he gives the payment order, it is not necessary to require that information should in every case be provided on paper or on another durable medium.
Ettersom betaleren vanligvis er til stede når betalingsordren gis, er det ikke nødvendig å kreve at opplysningene i alle tilfeller skal gis på papir eller på et annet varig medium.
The payment service provider may give information orally over the counter or make it otherwise easily accessible, for example by keeping the conditions on a notice board on the premises.
Betalingstjenesteyteren kan gi opplysningene muntlig over skranken eller på annen måte gjøre dem lett tilgjengelige, for eksempel ved at vilkårene står på en oppslagstavle i lokalene.
Information should also be given on where other more detailed information is available (e.g. the address of the website).
Det bør også gis opplysninger om hvor nærmere opplysninger finnes (f.eks. på nettstedsadressen).
However, if the consumer so requests, the essential information should be given on paper or on another durable medium.
Dersom forbrukeren anmoder om det, bør de viktigste opplysningene imidlertid gis på papir eller på et annet varig medium.
This Directive should provide for the consumer's right to receive relevant information free of charge before he is bound by any payment service contract.
I dette direktiv bør det fastsettes at forbrukeren har rett til å motta relevante opplysninger gratis før vedkommende blir bundet av en betalingstjenesteavtale.
The consumer should also be able to request prior information as well as the framework contract, on paper, free of charge at any time during the contractual relationship, so as to enable him to compare payment service providers' services and their conditions and in case of any dispute verify his contractual rights and obligations.
Forbrukeren bør også kunne be om å få forhåndsopplysningene og rammeavtalen gratis på papir når som helst under avtaleforholdet for å kunne sammenligne tjenester og vilkår hos ulike betalingstjenesteytere, og i tilfelle tvist kontrollere sine avtalefestede rettigheter og plikter.
Those provisions should be compatible with Directive 2002/65/EC.
Disse bestemmelsene bør være forenlige med direktiv 2002/65/EF.
The explicit provisions on free information in this Directive should not have the effect of allowing charges to be imposed for the provision of information to consumers under other applicable Directives.
De uttrykkelige bestemmelsene om gratis opplysninger i dette direktiv bør ikke føre til at det kan kreves gebyr for opplysninger til forbrukere i henhold til andre gjeldende direktiver.
The way in which the required information is to be given by the payment service provider to the payment service user should take into account the needs of the latter as well as practical technical aspects and cost-efficiency depending on the situation with regard to the agreement in the respective payment service contract.
Den måten betalingstjenesteyteren skal gi betalingstjenestebrukeren de ønskede opplysningene på, bør ta hensyn til brukerens behov samt praktiske tekniske aspekter og kostnadseffektivitet, avhengig av hva som er fastsatt i betalingstjenesteavtalen.
Thus, this Directive should distinguish between two ways in which information is to be given by the payment service provider:
I dette direktiv bør det derfor skjelnes mellom to måter som betalingstjenesteyteren kan gi opplysningene på:
either the information should be provided, i.e. actively communicated by the payment service provider at the appropriate time as required by this Directive without further prompting by the payment service user, or the information should be made available to the payment service user, taking into account any request he may have for further information.
enten bør opplysningene gis, dvs. aktivt meddeles av betalingstjenesteyteren på et egnet tidspunkt slik det kreves i dette direktiv og uten at betalingstjenestebrukeren kommer med ytterligere anmodninger, eller opplysningene bør gjøres tilgjengelige for betalingstjenestebrukeren, idet det tas hensyn til eventuelle anmodninger denne måtte ha om ytterligere opplysninger.
In the latter case, the payment service user should take some active steps in order to obtain the information, such as requesting it explicitly from the payment service provider, logging into bank account mail box or inserting a bank card into printer for account statements.
I det sistnevnte tilfellet bør betalingstjenestebrukeren utføre en aktiv handling for å få opplysningene, som for eksempel uttrykkelig å anmode om å få dem fra betalingstjenesteyteren, gå inn i nettbankens postkasse eller sette inn et bankkort i en skriver for å få et kontoutdrag.
For such purposes the payment service provider should ensure that access to the information is possible and that the information is available to the payment service user.
For slike formål bør betalingstjenesteyteren sikre tilgang til opplysningene og at opplysningene er tilgjengelige for betalingstjenestebrukeren.
In addition, the consumer should receive basic information on executed payment transactions for no additional charge.
I tillegg bør forbrukeren uten tilleggsgebyr motta grunnleggende opplysninger om gjennomførte betalingstransaksjoner.
In the case of a single payment transaction the payment service provider should not charge separately for this information.
Ved enkeltstående betalingstransaksjoner bør betalingstjenesteyteren ikke kreve særlig gebyr for slike opplysninger.
Similarly, the subsequent monthly information on payment transactions under a framework contract should be given free of charge.
De etterfølgende månedlige opplysninger om betalingstransaksjoner i henhold til en rammeavtale bør på samme måte gis gratis.
However, taking into account the importance of transparency in pricing and differing customer needs, the parties should be able to agree on charges for more frequent or additional information.
Tatt i betraktning betydningen av åpenhet om prisfastsettelsen og ulike kundebehov, bør partene kunne avtale gebyrer for opplysninger som gis oftere, eller for tilleggsopplysninger.
In order to take into account different national practices, Member States should be allowed to set rules requiring that monthly paper-based statements of payment accounts are always to be given free of charge.
For å ta hensyn til forskjeller i nasjonal praksis bør medlemsstatene tillates å fastsette bestemmelser om at månedlige betalingskontoutdrag alltid skal gis gratis.
In order to facilitate customer mobility, it should be possible for consumers to terminate a framework contract after the expiry of a year without incurring charges.
For å lette kundemobilitet bør det være mulig for forbrukere å si opp en rammeavtale kostnadsfritt etter ett år.
For consumers, the period of notice agreed should be no longer than a month, and for payment service providers no shorter than two months.
For forbrukere bør den avtalte oppsigelsesfristen ikke være lengre enn én måned, og for betalingstjenesteytere ikke kortere enn to måneder.
This Directive should be without prejudice to the payment service provider's obligation to terminate the payment service contract in exceptional circumstances under other relevant Community or national legislation, such as legislation on money laundering and terrorist financing, any action targeting the freezing of funds, or any specific measure linked to the prevention and investigation of crimes.
Dette direktiv bør ikke berøre betalingstjenesteyteres plikt til å si opp betalingstjenesteavtalen i unntakstilfeller i henhold til annet fellesskapsregelverk eller nasjonal lovgivning, som for eksempel lovgivning om hvitvasking av penger og finansiering av terrorisme, tiltak for å fryse midler eller andre særlige tiltak knyttet til forebygging og etterforsking av kriminalitet.
Low value payment instruments should be a cheap and easy-to-use alternative in the case of low-priced goods and services and should not be overburdened by excessive requirements.
Betalingsinstrumenter for lave beløp bør være et billig og brukervennlig alternativ i forbindelse med billige varer og tjenester, og bør ikke underlegges for strenge krav.
The relevant information requirements and rules on their execution should therefore be limited to essential information, taking also into account technical capabilities that can justifiably be expected from instruments dedicated to low value payments.
De relevante opplysningskravene og reglene for gjennomføring bør derfor begrenses til vesentlige opplysninger, idet det tas hensyn til de tekniske muligheter som med rette kan forventes av instrumenter som anvendes bare til betaling av lave beløp.
Despite the lighter regime payment service users should benefit from adequate protection considering the limited risks posed by those payment instruments, especially with regard to prepaid payment instruments.
Til tross for denne mindre strenge ordningen bør betalingstjenestebrukerne ha tilstrekkelig vern med tanke på den begrensede risikoen som er forbundet med disse betalingsinstrumentene, særlig med hensyn til forhåndsbetalte betalingsinstrumenter.
In order to reduce the risks and consequences of unauthorised or incorrectly executed payment transactions the payment service user should inform the payment service provider as soon as possible about any contestations concerning allegedly unauthorised or incorrectly executed payment transactions provided that the payment service provider has fulfilled his information obligations under this Directive.
For å redusere risikoene ved og følgene av ikkegodkjente eller feilaktig utførte betalingstransaksjoner bør betalingstjenestebrukeren underrette betalingstjenesteyteren så snart som mulig om eventuelle innsigelser mot påståtte ikkegodkjente eller feilaktig utførte betalingstransaksjoner, forutsatt at betalingstjenesteyteren har oppfylt sine opplysningsplikter i henhold til dette direktiv.
If the notification deadline is met by the payment service user, he should be able to pursue those claims within the prescription periods pursuant to national law.
Dersom fristen for underretning er overholdt av betalingstjenestebrukeren, bør denne kunne gjøre disse kravene gjeldende innen foreldelsesfristene fastsatt i nasjonal lovgivning.
This Directive should not affect other claims between payment service users and payment service providers.
Dette direktiv bør ikke påvirke andre tvister mellom betalingstjenestebrukere og betalingstjenesteytere.
In order to provide an incentive for the payment service user to notify, without undue delay, his provider of any theft or loss of a payment instrument and thus to reduce the risk of unauthorised payment transactions, the user should be liable only for a limited amount, unless the payment service user has acted fraudulently or with gross negligence.
For å oppmuntre betalingstjenestebrukeren til snarest mulig å underrette sin betalingstjenesteyter om tyveri eller tap av et betalingsinstrument og dermed redusere risikoen for ikkegodkjente betalingstransaksjoner, bør brukeren være ansvarlig for bare et begrenset beløp, med mindre betalingstjenestebrukeren har opptrådt bedragersk eller grovt uaktsomt.
Moreover, once a user has notified a payment service provider that his payment instrument may have been compromised, the user should not be required to cover any further losses stemming from unauthorised use of that instrument.
Når en bruker har underrettet en betalingstjenesteyter om at vedkommendes betalingsinstrument kan være misbrukt, bør det ikke kreves at brukeren dekker eventuelle ytterligere tap som skyldes ikkegodkjent bruk av instrumentet.
This Directive should be without prejudice to the payment service providers' responsibility for technical security of their own products.
Dette direktiv bør ikke berøre betalingstjenesteyteres ansvar for egne produkters tekniske sikkerhet.
In order to assess possible negligence by the payment service user, account should be taken of all the circumstances.
For å vurdere mulig uaktsomhet hos betalingstjenestebrukere bør det tas hensyn til alle omstendigheter.
The evidence and degree of alleged negligence should be evaluated according to national law.
Bevis for og graden av påstått uaktsomhet bør vurderes i samsvar med nasjonal lovgivning.
Contractual terms and conditions relating to the provision and use of a payment instrument, the effect of which would be to increase the burden of proof on the consumer or to reduce the burden of proof on the issuer should be considered null and void.
Avtalevilkår knyttet til levering og bruk av et betalingsinstrument som innebærer økt bevisbyrde for forbrukeren eller redusert bevisbyrde for utstederen, bør anses som ugyldige.
However, Member States should be able to establish less stringent rules than mentioned above in order to maintain existing levels of consumer protection and promote trust in the safe usage of electronic payment instruments.
Medlemsstatene bør imidlertid kunne fastsette mindre strenge regler enn dem som er nevnt ovenfor, for å opprettholde eksisterende forbrukervernnivå og fremme tiltroen til sikker bruk av elektroniske betalingsinstrumenter.
The fact that different payment instruments involve different risks should be taken into account accordingly thus promoting the issuance of safer instruments.
Det bør tas hensyn til at forskjellige betalingsinstrumenter innebærer forskjellige risikoer, noe som fremmer utstedelsen av sikrere instrumenter.
Member States should be allowed to reduce or completely waive the payer's liability except where the payer has acted fraudulently.
Medlemsstatene bør kunne begrense eller helt oppheve betalerens ansvar, unntatt i tilfeller der betaleren har opptrådt bedragersk.
Provisions should be made for the allocation of losses in the case of unauthorised payment transactions.
Det bør fastsettes bestemmelser om fordelingen av tap i tilfelle av ikkegodkjente betalingstransaksjoner.
Different provisions may apply to payment service users who are not consumers, since such users are normally in a better position to assess the risk of fraud and take countervailing measures.
Andre bestemmelser kan gjelde for betalingstjenestebrukere som ikke er forbrukere, ettersom slike brukere vanligvis har bedre forutsetninger for å vurdere risikoen for bedrageri og treffe mottiltak.
This Directive should lay down rules for a refund to protect the consumer when the executed payment transaction exceeds the amount which could reasonably have been expected.
I dette direktiv bør det fastsettes regler for tilbakebetaling for å verne forbrukeren når den utførte betalingstransaksjonen overstiger det beløp som med rimelighet kunne forventes.
Payment service providers should be able to provide even more favourable terms to their customers and, for example, refund any disputed payment transactions.
Betalingstjenesteytere bør kunne gi sine kunder enda gunstigere vilkår og for eksempel tilbakebetale alle betalingstransaksjoner som er omtvistet.
In cases where the user makes a claim for the refund of a payment transaction refund rights should affect neither the liability of the payer vis-à-vis the payee from the underlying relationship, e.g. for goods or services ordered, consumed or legitimately charged, nor the users rights with regard to revocation of a payment order.
Dersom brukeren krever tilbakebetaling av en betalingstransaksjon, bør retten til slik tilbakebetaling verken påvirke betalerens forpliktelser  overfor betalingsmottakeren i det underliggende forholdet, f.eks. for varer eller tjenester som er bestilt, forbrukt eller rettmessig fakturert, eller brukerens rett til å tilbakekalle en betalingsordre.
For financial planning and the fulfilment of payment obligations in due time, consumers and enterprises need to have certainty on the length of time that the execution of a payment order takes.
For å kunne planlegge sin økonomi og oppfylle sine betalingsforpliktelser i rett tid har forbrukere og foretak behov for å være sikre på hvor lang tid det tar å gjennomføre en betalingsordre.