natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In order to avoid overly burdensome legislative obligations for Member States under Directive 2009/138/EC and later under the new supervisory architecture envisaged by the Omnibus II proposal, it is therefore appropriate to postpone the date for transposition and the date of application of Directive 2009/138/EC, allowing supervisors and insurance and reinsurance undertakings sufficient time to prepare for the application of that new architecture.
For å unngå å pålegge medlemsstatene unødig tyngende lovgivningsmessige forpliktelser i henhold til direktiv 2009/138/EF, og senere i henhold til den nye tilsynsstrukturen som er angitt i Omnibus II-forslaget, bør datoen for innarbeiding og anvendelse av direktiv 2009/138/EF utsettes for å gi tilsynsmyndigheter og forsikrings- og gjenforsikringsforetak tilstrekkelig tid til å forberede seg på anvendelsen av den nye strukturen.
It is evident from the chronological order of events that the postponed date for transposition and date of application of Directive 2009/138/EC should also apply to the amendments thereto which were made by Directive 2011/89/EC.
Det framgår av hendelsenes kronologiske rekkefølge at utsatt dato for innarbeiding og anvendelse av direktiv 2009/138/EF også bør gjelde for eventuelle endringer som er innført ved direktiv 2011/89/EF.
Given the very short period of time before the relevant dates laid down in Directive 2009/138/EC, this Directive should enter into force without delay.
Ettersom det gjenstår svært kort tid til de relevante datoene fastsatt i direktiv 2009/138/EF, bør dette direktiv tre i kraft umiddelbart.
The provisions on remuneration should be without prejudice to the full exercise of fundamental rights guaranteed by Article 153(5) TFEU, general principles of national contract and labour law, Union and national law regarding shareholders’ rights and involvement and the general responsibilities of the management bodies of the institution concerned, and the rights, where applicable, of the social partners to conclude and enforce collective agreements, in accordance with national law and customs.
Bestemmelsene om godtgjøring skal ikke berøre den fulle utøvelsen av de grunnleggende rettighetene som er garantert ved artikkel 153 nr. 5 i  TEUV, de generelle prinsippene i nasjonal avtale- og arbeidsrett, unionsretten og nasjonal lovgivning om aksjeeieres rettigheter og deltaking og det generelle ansvaret til den berørte institusjonens ledelsesorganer samt, der det er relevant, partene i arbeidslivets rett til å inngå og håndheve tariffavtaler i samsvar med nasjonale lover og tradisjoner.
Own funds requirements for credit risk and market risk should be based on external credit ratings only to the extent necessary.
Krav til ansvarlig kapital for kredittrisiko og markedsrisiko bør bare i den grad det er nødvendig bygge på eksterne kredittvurderinger.
Where credit risk is material, institutions should therefore generally seek to implement internal ratings-based approaches or internal models.
Dersom kredittrisikoen er betydelig, bør institusjonene derfor i alminnelighet forsøke å bruke interne kredittvurderingsmetoder eller interne modeller.
However, standardised approaches that rely on external credit ratings could be used where credit risk is less material, which is typically the case for less sophisticated institutions, for insignificant exposure classes, or in situations where using internal approaches would be overly burdensome.
Standardiserte metoder som bygger på eksterne kredittvurderinger, bør imidlertid brukes dersom kredittrisikoen er mindre betydelig, noe som generelt er tilfellet for mindre avanserte institusjoner, for ubetydelige engasjementskategorier eller i tilfeller der det å bruke interne metoder ville føre til for stor belastning.
Directives 2006/48/EC and 2006/49/EC are one of the pillars upon which the overreliance on external credit ratings was built.
Direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF er en av de viktigste årsakene til den overdrevne avhengigheten av eksterne kredittvurderinger.
Institutions should therefore be encouraged to use internal ratings rather than external credit ratings even for the purpose of calculating own funds requirements.
Institusjoner bør derfor oppmuntres til å bruke interne framfor eksterne kredittvurderinger selv ved beregning av krav til ansvarlig kapital.
Overreliance on external credit ratings should be reduced and the automatic effects deriving from them should be gradually eliminated.
Den overdrevne avhengigheten av eksterne kredittvurderinger bør reduseres, og alle de automatiske virkningene av dem bør gradvis fjernes.
This Directive should take into account the G-20 conclusions and the FSB principles for Reducing Reliance on external credit ratings.
I dette direktiv bør det tas hensyn til konklusjonene fra G-20-møtet og FSB-prinsippene med sikte på å redusere avhengigheten av eksterne kredittvurderinger.
Institutions should therefore be required to put in place sound credit-granting criteria and credit decision-making processes.
Institusjoner bør derfor ha plikt til å innføre forsvarlige kriterier for kredittgiving og framgangsmåter for beslutningstaking som gjelder kreditt.
The recognition of a credit rating agency as an external credit assessment institution (ECAI) should not increase the foreclosure of a market already dominated by three undertakings.
Godkjenningen av et kredittvurderingsbyrå som en ekstern kredittvurderingsinstitusjon (ECAI) bør ikke øke avskjermingen av et marked som allerede domineres av tre foretak.
EBA, the Member States’ central banks and the ECB, without making the process easier or less demanding, should provide for the recognition of more credit rating agencies as ECAIs in order to open the market to other undertakings.
EBA, medlemsstatenes sentralbanker og ECB bør, uten å gjøre framgangsmåten enklere eller mindre krevende, sørge for at flere kredittvurderingsbyråer godkjennes som eksterne kredittvurderingsinstitusjoner for å åpne markedet for andre foretak.
To that end, institutions should be required to provide competent authorities with the results of internal models applied to EBA-developed benchmark portfolios covering a wide range of exposures.
For dette formål bør institusjoner pålegges å underrette vedkommende myndigheter om resultatene av interne modeller som brukes på EBA-utviklede referanseporteføljer som omfatter et stort antall engasjementer.
Based on the information received, competent authorities should take appropriate steps to ensure that similarities or differences in results for the same exposure are justifiable in terms of the risks incurred.
På grunnlag av de mottatte opplysningene bør vedkommende myndigheter treffe egnede tiltak for å sikre at likheter eller forskjeller i resultater for samme engasjement er velbegrunnet i forhold til de risikoer som oppstår.
Given the wide range of approaches adopted by institutions using internal modelling approaches, it is important that competent authorities and EBA have a clear view of the range of values for risk-weighted assets and own funds requirements that arise for similar exposures under such approaches.
På bakgrunn av de mange forskjellige strategiene som vedtas av institusjoner som bruker metoden med intern modell, er det viktig at vedkommende myndigheter og EBA har god oversikt over de forskjellige risikovektede eiendelene og kravene til ansvarlig kapital som oppstår for tilsvarende engasjementer i forbindelse med slike metoder.
More generally, the competent authorities and EBA should ensure that the choice between an internal modelling approach and a standardised approach does not result in the under-estimation of own funds requirements.
Mer generelt bør vedkommende myndigheter og EBA sikre at valget mellom metoden med intern modell og en standardisert metode ikke fører til en undervurdering av kravene til ansvarlig kapital.
While own funds requirements for operational risk are more difficult to allocate at individual exposure level and it is therefore appropriate to exclude this risk category from the benchmarking process, competent authorities should nevertheless keep abreast of developments in internal modelling approaches to operational risk, with the aim of monitoring the range of practices employed and improving supervisory approaches.
Selv om kravene til ansvarlig kapital for operasjonell risiko er vanskeligere å fastsette for hvert enkelt engasjement, og det derfor er hensiktsmessig å utelukke denne risikokategorien fra referansemålingsprosessen, bør vedkommende myndigheter følge med på utviklingen innenfor de metodene som bygger på interne modeller for operasjonell risiko, for å overvåke forskjellene i praksis og bedre tilsynsmetodene.
The development of relationship-based lending should be encouraged where information gleaned from a continuing business relationship with clients is used to get a better quality of due diligence and risk assessment than is available purely from standardised information and credit scores.
Det bør oppmuntres til utvikling av långivning som bygger på forretningsforbindelser, der de opplysninger som samles gjennom løpende forretningsforbindelser med kunder, brukes til å oppnå økt aktsomhet og risikovurdering enn det som kan oppnås på grunnlag av bare standardopplysninger og kredittvurderinger.
With respect to the supervision of liquidity, responsibility should lie with home Member States as soon as detailed criteria for the liquidity coverage requirement apply.
Når det gjelder tilsynet med likviditeten, bør ansvaret ligge hos medlemsstatene så snart nøyaktige kriterier for likviditetsdekningen får anvendelse.
It is therefore necessary to accomplish the coordination of supervision in this field in order to introduce supervision by the home Member State by that time.
Det er derfor nødvendig å fullføre samordningen av tilsynet på dette området for å kunne innføre hjemstatstilsyn innen den tid
In order to ensure effective supervision, the competent authorities of the home and host Member States should further cooperate in the field of liquidity.
For å sikre effektivt tilsyn bør hjemstatens og vertsstatens vedkommende myndigheter utvide samarbeidet på likviditetsområdet.
Where within a group liquid assets in one institution will under stress circumstances match liquidity needs of another member of that group, competent authorities should be able to exempt an institution from liquidity coverage requirements and apply those requirements on a consolidated basis instead.
Dersom de likvide midlene i en institusjon innenfor et konsern i en krisesituasjon dekker likviditetsbehovet hos et annet medlem av konsernet, bør vedkommende myndigheter kunne unnta en institusjon i konsernet fra kravene til likviditetsdekning og anvende disse kravene på konsolidert grunnlag istedenfor.
Measures taken on the basis of this Directive should be without prejudice to measures taken in accordance with Directive 2001/24/EC of the European Parliament and of the Council of 4 April 2001 on the reorganisation and winding up of credit institutions (
Tiltak som treffes på grunnlag av dette direktiv, bør ikke berøre tiltak truffet i samsvar med europaparlaments- og rådsdirektiv 2001/24/EF om sanering og avvikling av kredittinstitusjoner(
Supervisory measures should not lead to discrimination among creditors from different Member States.
Tilsynstiltak bør ikke føre til forskjellsbehandling mellom kreditorer fra forskjellige medlemsstater.
In the light of the financial crisis and the pro-cyclical mechanisms that contributed to its origin and aggravated its effect, the FSB, the Basel Committee on Banking Supervision (BCBS), and the G-20 made recommendations to mitigate the pro-cyclical effects of financial regulation.
I lys av finanskrisen og de konjunkturforsterkende mekanismene som bidrog til at den oppstod og som forsterket dens virkninger, utarbeidet FSB, Baselkomiteen for banktilsyn (BCBS) og G-20 anbefalinger for å dempe de konjunkturforsterkende virkningene av finansreguleringen.
In December 2010, the BCBS issued new global regulatory standards on bank capital adequacy (the Basel III rules), including rules requiring the maintenance of capital conservation and countercyclical capital buffers.
I desember 2010 utstedte BCBS nye internasjonale reguleringsstandarder for bankkapitalkrav (Basel III-reglene), herunder regler for kapitalbevaringsbuffere og motsykliske kapitalbuffere.
It is therefore appropriate to require credit institutions and relevant investment firms to hold, in addition to other own fund requirements, a capital conservation buffer and a countercyclical capital buffer to ensure that they accumulate, during periods of economic growth, a sufficient capital base to absorb losses in stressed periods.
Det er derfor hensiktsmessig å stille krav om at kredittinstitsjoner og relevante verdipapirforetak i tillegg til andre krav til ansvarlig kapital har en kapitalbevaringsbuffer og en motsyklisk buffer for å sikre at de i perioder med økonomisk vekst bygger opp et tilstrekkelig kapitalgrunnlag til å absorbere tak i krisetider.
The countercyclical capital buffer should be built up when aggregate growth in credit and other asset classes with a significant impact on the risk profile of such credit institutions and investment firms are judged to be associated with a build-up of system-wide risk, and drawn down during stressed periods.
Den motsykliske kapitalbufferen bør bygges opp når den samlede veksten i utlån og andre kategorier av eiendeler med en betydelig innvirkning på disse kredittinstitusjonenes og verdipapirforetakenes risikoprofil anses for å bidra til oppbygging av systemrisiko, og senere utnyttes i krisetider.
In order to ensure that countercyclical capital buffers properly reflect the risk to the banking sector of excessive credit growth, credit institutions and investment firms should calculate their institution-specific buffers as a weighted average of the countercyclical buffer rates that apply in the countries where their credit exposures are located.
For å sikre at motsykliske kapitalbuffere virkelig avspeiler den risiko som banksektoren utsettes for ved en altfor stor utlånsvekst, bør kredittinstitusjoner og verdipapirforetak beregne buffere for sine institusjoner som et vektet gjennomsnitt av de motsykliske buffersatsene som gjelder i de statene der de har sine kredittengasjementer.
Every Member State should therefore designate an authority responsible for the quarterly setting of the countercyclical buffer rate for exposures located in that Member State.
Hver medlemsstat bør derfor utpeke en myndighet med ansvar for kvartalsvis å fastsette den motsykliske buffersatsen for engasjementer i nevnte medlemsstat.
That buffer rate should take into account the growth of credit levels and changes to the ratio of credit to GDP in that Member State, and any other variables relevant to the risks to the stability of the financial system.
Denne buffersatsen bør ta hensyn til utlånsveksten og endringer i forholdet mellom samlet utlån og BNP i nevnte medlemsstat samt alle andre variabler som påvirker risikoene for finanssystemets stabilitet.
In order to promote international consistency in setting countercyclical buffer rates, the BCBS has developed a methodology on the basis of the ratio between credit and GDP.
For å fremme samsvar internasjonalt ved fastsettelse av motsykliske buffersatser har BCBS utviklet en metode på grunnlag av forholdet mellom utlån og PNP.
This should serve as a common starting point for decisions on buffer rates by the relevant national authorities, but should not give rise to an automatic buffer setting or bind the designated authority.
Metoden bør tjene som et felles utgangspunkt for berørte nasjonale myndigheters beslutninger om buffersatser, men ikke gi opphav til automatisk fastsettelse av bufferne eller være bindende for den utpekte myndigheten.
The buffer rate should reflect, in a meaningful way, the credit cycle and the risks due to excess credit growth in the Member State and should duly take into account specificities of the national economy.
Buffersatsen bør på en meningsfull måte gjenspeile kredittsyklusen og risikoene som følge av altfor stor utlånsvekst i medlemsstaten, og bør ta behørig hensyn til særlige forhold den nasjonale økonomiens særtrekk.
Restrictions on variable remuneration are an important element in ensuring that credit institutions and investment firms rebuild their capital levels when operating within the buffer range.
Det er viktig at variabel godtgjøring begrenses slik at det kan sikres at kredittinstitusjoner og verdipapirforetak bygger opp igjen sine kapitalnivåer når de driver virksomhet innenfor bufferområdet.
Institutions should address and control all concentration risks by means of written policies and procedures.
Institusjoner bør behandle og kontrollere all konsentrasjonsrisiko ved hjelp av skriftlige retningslinjer og framgangsmåter.
Given the nature of public sector exposures, controlling concentration risks is more effective than risk weighting those exposures, given their size and the difficulties in calibrating own funds requirements.
På bakgrunn av arten av engasjementer med offentlig sektor er det mer effektivt å kontrollere konsentrasjonsrisiko enn å foreta en risikovekting av disse engasjementene, med tanke på deres størrelse og vanskelighetene med å kalibrere kravene til ansvarlig kapital.
The Commission should, at an appropriate time, submit a report to the European Parliament and the Council about any desirable changes to the prudential treatment of concentration risk.
Kommisjonen bør på et passende tidspunkt framlegge en rapport for Europaparlamentet og Rådet om eventuelle ønskelige endringer av den tilsynsmessige behandlingen av konsentrasjonsrisiko.
The systemic risk buffer rate should apply to all institutions, or to one or more subsets of those institutions, where the institutions exhibit similar risk profiles in their business activities.
Satsen for systemrisikobufferen bør få anvendelse på alle institusjoner, eller på en eller flere undergrupper av disse institusjonene, dersom institusjonene oppviser lignende risikoprofiler i sin forretningsvirksomhet.
In order to ensure consistent macroprudential oversight across the Union, it is appropriate that the European Systemic Risk Board (ESRB) develop principles tailored to the Union economy and be responsible for monitoring their application.
For å sikre ensartet tilsyn på makronivå i hele Unionen bør Det europeiske råd for systemrisiko (ESRB) utvikle prinsipper som er tilpasset Unionens økonomi, og være ansvarlig for å overvåke anvendelsen av dem.
This Directive should not prevent the ESRB from taking any actions that it considers necessary under Regulation (EU) No 1092/2010 of the European Parliament and of the Council of 24 November 2010 on European Union macroprudential oversight of the financial system and establishing a European Systemic Risk Board (
Dette direktiv bør ikke hindre ESRB i å treffe nødvendige tiltak i henhold til europaparlaments- og rådsforordning (EU) nr.  1092/2010 av 24. november 2010 om tilsyn på makronivå med finanssystemet i Unionen og om nedsettelse av en europeisk komité for systemrisiko(
Member States should be able to recognise the systemic risk buffer rate set by another Member State and apply that buffer rate to domestically authorised institutions for the exposures located in the Member State setting the buffer rate.
Medlemsstatene bør kunne anerkjenne den satsen for systemrisikobufferen som er fastsatt av en annen medlemsstat, og anvende denne buffersatsen på institusjoner som er godkjent nasjonalt, for engasjementer i den medlemsstat som har fastsatt buffersatsen.
The Member State setting the buffer rate should also be able to ask the ESRB to issue a recommendation as referred to in Article 16 of Regulation (EU) No 1092/2010, addressed to one or more Member States which are in a position to recognise the systemic risk buffer rate recommending that they do so.
Den medlemsstat som fastsetter buffersatsen, bør kunne anmode ESRB om å utstede en anbefaling som nevnt i artikkel 16 i forordning (EU) nr.  1092/2010, som rettes til en eller flere medlemsstater som kan anerkjenne satsen for systemrisikobufferen, der de anbefaler dem å gjøre dette.
Such a recommendation is subject to the «comply or explain» rule set out in Article 3(2) and Article 17 of that Regulation.
En slik anbefaling er underlagt vilkårene fastsatt i artikkel 3 nr. 2 og artikkel 17 i nevnte forordning (følg anbefalinger eller forklar hvorfor det ikke gjøres).
It is appropriate that decisions of Member States on countercyclical buffer rates are coordinated as far as possible.
Medlemsstatenes beslutninger om motsykliske buffersatser bør samordnes så langt som mulig.
In that regard, the ESRB, if requested to do so by competent or designated authorities, could facilitate discussions between those authorities about setting proposed buffer rates, including relevant variables.
I den forbindelse kan ESRB, på anmodning fra vedkommende myndigheters eller de utpekte myndigheters anmodning, lette diskusjonene mellom disse myndighetene om fastsettelse av de foreslåtte buffersatsene, herunder relevante variabler.
Having regard to Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 108 of the Treaty on the Functioning of the European Union(
under henvisning til rådsforordning (EF) nr. 659/1999 av 22. mars 1999 om fastsettelse av nærmere regler for anvendelsen av artikkel 108 i traktaten om Den europeiske unions virkemåte(
After consulting the Advisory Committee on State aid,
etter samråd med Den rådgivende komité for statsstøtte og
The Commission may, on its own initiative, examine information on unlawful aid from any source, in order to assess compliance with Articles 107 and 108 of the Treaty.
Kommisjonen kan på eget initiativ undersøke opplysninger om ulovlig støtte, uavhengig av kilde, for å vurdere om støtten er forenlig med traktatens artikkel 107 og 108.
In that context, complaints are an essential source of information for detecting violations of State aid rules.
I den forbindelse er klager en viktig kilde til opplysninger som kan bidra til å avsløre overtredelser av statsstøttereglene.
It is therefore important to define clear and efficient procedures for handling complaints lodged with the Commission.
Det er derfor viktig å fastsette klare og effektive framgangsmåter for behandling av klager som inngis til Kommisjonen.
Commission Regulation (EC) No 794/2004(
Kommisjonsforordning (EF) nr. 794/2004(
Regulation (EC) No 794/2004 is amended as follows:
I forordning (EF) nr. 794/2004 gjøres følgende endringer:
Time-limits provided for in Regulation (EC) No 659/1999 and in this Regulation or fixed by the Commission pursuant to Article 108 of the Treaty shall be calculated in accordance with Regulation (EEC, Euratom) No 1182/71, and the specific rules set out in paragraphs 2 to 5b of this Article.
Fristene som er fastsatt i forordning (EF) nr. 659/1999 og i denne forordning, eller som er fastsatt av Kommisjonen i henhold til traktatens artikkel 108, skal beregnes i samsvar med forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 og de særlige reglene fastsatt i nr. 2-5b i denne artikkel.
In case of conflict, the provisions of this Regulation shall prevail.’;»
Dersom reglene er motstridende, skal bestemmelsene i denne forordning ha forrang.»
the following paragraphs are inserted:
Nye numre skal lyde:
‘CHAPTER Va
«KAPITTEL Va
Interested parties shall duly complete the form set out in Annex IV and provide all the mandatory information requested therein.
Berørte parter skal på behørig måte fylle ut skjemaet i vedlegg IV og gi alle obligatoriske opplysninger som det anmodes om i skjemaet.
Complaints shall be submitted in one of the official languages of the Union.
Klager skal inngis på et av Unionens offisielle språk.
CHAPTER Vb
KAPITTEL Vb
When information must be provided by a certain deadline, the same deadline shall apply for providing the non-confidential version.’;»
Når opplysninger skal oversendes innen en viss frist, skal samme frist gjelde for oversending av den ikke-fortrolige versjonen.»