natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, a differentiation should be made in the case of means offered by telecommunication, information technology or network operators to facilitate purchasing of digital goods or services, such as ring tones, music or digital newspapers, besides traditional voice services and their distribution to digital devices.
Videre bør det foretas et skille når det gjelder muligheter som tilbys av operatører innenfor telekommunikasjon, informasjonsteknologi eller nettdrift, for å lette kjøp av digitale varer eller tjenester, som for eksempel ringetoner, musikk eller digitale aviser, i tillegg til normale taletelefonitjenester og distribusjon av disse til digitale innretninger.
The content of these goods or services may be produced either by a third party or by the operator, who may add intrinsic value to them in the form of access, distribution or search facilities.
Innholdet i slike varer eller tjenester kan være framstilt enten av tredjemann eller av operatøren, som kan tilføre dem en egenverdi i form av tilgangs, distribusjons eller søketjenester.
In the latter case, where the goods or services are distributed by one of those operators, or, for technical reasons, by a third party, and where they can be used only through digital devices, such as mobile phones or computers, that legal framework should not apply as the activity of the operator goes beyond a mere payment transaction.
I det sistnevnte tilfellet, der varene eller tjenestene blir distribuert av en av disse operatørene, eller av tekniske grunner av tredjemann, og kan benyttes bare i digitale innretninger som mobiltelefoner eller datamaskiner, bør den nevnte juridiske rammen ikke få anvendelse, ettersom operatørens virksomhet går lenger enn bare en betalingstransaksjon.
However, it is appropriate for that legal framework to apply to cases where the operator acts only as an intermediary who simply arranges for payment to be made to a third-party supplier.
Det er imidlertid hensiktsmessig at den rettslige rammen får anvendelse i tilfeller der operatøren opptrer bare som en formidler som utelukkende sørger for betalingen til en tredjemannsleverandør.
Money remittance is a simple payment service that is usually based on cash provided by a payer to a payment service provider, which remits the corresponding amount, for example via communication network, to a payee or to another payment service provider acting on behalf of the payee.
Pengeoverføring er en enkel betalingstjeneste som vanligvis er basert på kontanter som leveres av en betaler til en betalingstjenesteyter, som sender det tilsvarende beløpet, for eksempel via et kommunikasjonsnett, til en betalingsmottaker eller til en annen betalingstjenesteyter som opptrer på vegne av betalingsmottakeren.
In some Member States supermarkets, merchants and other retailers provide to the public a corresponding service enabling the payment of utility and other regular household bills.
I noen medlemsstater yter supermarkeder, grossister og detaljister en tilsvarende tjeneste til allmennheten som muliggjør betaling av regninger fra offentlige tjenesteleverandører og andre alminnelige regninger.
Those bill-paying services should be treated as money remittance as defined in this Directive, unless the competent authorities consider the activity to fall under another payment service listed in the Annex.
Disse regningsbetalingstjenestene bør behandles som pengeoverføring som definert i dette direktiv, med mindre vedkommende myndigheter anser at virksomheten faller inn under en annen betalingstjeneste oppført i vedlegget.
It is necessary to specify the categories of payment service providers which may legitimately provide payment services throughout the Community, namely, credit institutions which take deposits from users that can be used to fund payment transactions and which should continue to be subject to the prudential requirements under Directive 2006/48/EC of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006 relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions(), electronic money institutions which issue electronic money that can be used to fund payment transactions and which should continue to be subject to the prudential requirements under Directive 2000/46/EC of the European Parliament and of the Council of 18 September 2000 on the taking-up, pursuit and prudential supervision of the business of electronic money institutions(), and post office giro institutions which are so entitled under national law.
Det er nødvendig å spesifisere de kategoriene av betalingstjenesteytere som rettmessig kan yte betalingstjenester i Fellesskapet, nemlig kredittinstitusjoner som fra brukere mottar innskudd som kan brukes til å finansiere betalingstransaksjoner, og som fortsatt bør omfattes av tilsynskravene i europaparlaments- og rådsdirektiv 2006/48/EF av 14. juni 2006 om adgang til å starte og utøve virksomhet som kredittinstitusjon(), institusjoner for elektroniske penger som utsteder elektroniske penger som kan brukes til å finansiere betalingstransaksjoner, og som fortsatt bør omfattes av tilsynskravene i europaparlaments- og rådsdirektiv 2000/46/EF av 18. september 2000 om adgang til å starte og utøve virksomhet som institusjon for elektroniske penger og om tilsyn med slik virksomhet(), samt postgirokontorer som har rett til dette i henhold til nasjonal lovgivning.
This Directive should lay down rules on the execution of payment transactions where the funds are electronic money, as defined in Article 1(3)(b) of Directive 2000/46/EC.
I dette direktiv bør det fastsettes regler for gjennomføring av betalingstransaksjoner der midlene er elektroniske penger, som definert i artikkel 1 nr. 3 bokstav b) i direktiv 2000/46/EF.
This Directive should, however, neither regulate issuance of electronic money nor amend the prudential regulation of electronic money institutions as provided for in Directive 2000/46/EC.
Ved dette direktiv bør det imidlertid verken fastsettes regler for utstedelse av elektroniske penger eller gjøres endringer i reglene for tilsyn med institusjoner for elektroniske penger som fastsatt i direktiv 2000/46/EF.
Therefore, payment institutions should not be allowed to issue electronic money.
Betalingsinstitusjoner bør derfor ikke tillates å utstede elektroniske penger.
However, in order to remove legal barriers to market entry, it is necessary to establish a single licence for all providers of payment services which are not connected to taking deposits or issuing electronic money.
For å fjerne rettslige hindringer for markedsadgang er det imidlertid nødvendig å fastsette en enkelt tillatelse for alle betalingstjenesteytere som ikke mottar innskudd eller utsteder elektroniske penger.
It is appropriate, therefore, to introduce a new category of payment service providers, ‘payment institutions’, by providing for the authorisation, subject to a set of strict and comprehensive conditions, of legal persons outside the existing categories to provide payment services throughout the Community.
Det er derfor hensiktsmessig å innføre en ny kategori av betalingstjenesteytere — heretter kalt «betalingsinstitusjoner» — ved å fastsette at visse juridiske personer som faller utenfor de eksisterende kategoriene, på en rekke strenge og omfattende vilkår kan få tillatelse til å yte betalingstjenester i Fellesskapet.
Thus, the same conditions would apply Community-wide to such services.
Dermed vil de samme vilkårene få anvendelse på slike tjenester i hele Fellesskapet.
The conditions for granting and maintaining authorisation as payment institutions should include prudential requirements proportionate to the operational and financial risks faced by such bodies in the course of their business.
Vilkårene for å gi og beholde en tillatelse som betalingsinstitusjon bør omfatte tilsynskrav som står i forhold til de operasjonelle og finansielle risikoene som slike organer står overfor i forbindelse med sin virksomhet.
In this connection, there is a need for a sound regime of initial capital combined with ongoing capital which could be elaborated in a more sophisticated way in due course depending on the needs of the market.
I denne sammenheng er det behov for en forsvarlig ordning for startkapital kombinert med løpende kapital som senere vil kunne videreutvikles avhengig av markedets behov.
Due to the range of variety in the payments services area, this Directive should allow various methods combined with a certain range of supervisory discretion to ensure that the same risks are treated the same way for all payment service providers.
På grunn av mangfoldet på området betalingstjenester bør dette direktiv tillate ulike metoder kombinert med en viss grad av tilsynsmessig skjønn for å sikre at samme risikoer blir behandlet på samme måte for alle betalingstjenesteytere.
The requirements for the payment institutions should reflect the fact that payment institutions engage in more specialised and limited activities, thus generating risks that are narrower and easier to monitor and control than those that arise across the broader spectrum of activities of credit institutions.
Kravene til betalingsinstitusjonene bør gjenspeile det faktum at betalingsinstitusjoner driver en mer spesialisert og begrenset virksomhet som medfører risikoer som er mer begrenset og enklere å overvåke og kontrollere enn risikoer som oppstår i forbindelse med kredittinstitusjoners bredere virksomhet.
In particular, payment institutions should be prohibited from accepting deposits from users and permitted to use funds received from users only for rendering payment services.
Betalingsinstitusjoner bør særlig forbys å motta innskudd fra brukere, og bør tillates å benytte midler mottatt fra brukere bare til å yte betalingstjenester.
Provision should be made for client funds to be kept separate from the payment institution's funds for other business activities.
Det bør innføres bestemmelser om at kundenes midler skal holdes atskilt fra betalingsinstitusjonens midler til annen forretningsvirksomhet.
Payment institutions should also be made subject to effective anti-money laundering and anti-terrorist financing requirements.
Betalingsinstitusjoner bør også underlegges effektive krav med hensyn til bekjempelse av hvitvasking av penger og finansiering av terrorisme.
Payment institutions should draw up their annual and consolidated accounts in accordance with Council Directive 78/660/EEC of 25 July 1978 on the annual accounts of certain types of companies() and, where applicable, Council Directive 83/349/EEC of 13 June 1983 on consolidated accounts() and Council Directive 86/635/EEC of 8 December 1986 on the annual accounts and consolidated accounts of banks and other financial institutions().
Betalingsinstitusjoner bør utarbeide sine årsregnskaper og konsoliderte regnskaper i samsvar med rådsdirektiv 78/660/EØF av 25. juli 1978 med hjemmel i traktatens artikkel 54 paragraf 3 bokstav g) om årsregnskapene for visse selskapsformer() og, der det er relevant, rådsdirektiv 83/349/EØF av 13. juni 1983 med hjemmel i traktatens artikkel 54 paragraf 3 bokstav g) om konsoliderte regnskaper() samt rådsdirektiv 86/635/EØF av 8. desember 1986 om bankers og andre finansinstitusjoners årsregnskaper og konsoliderte regnskaper().
The annual accounts and consolidated accounts should be audited, unless the payment institution is exempted from this obligation under Directive 78/660/EEC and, where applicable, Directives 83/349/EEC and 86/635/EEC.
Årsregnskapene og de konsoliderte regnskapene bør revideres, med mindre betalingsinstitusjonen er unntatt fra denne revisjonsplikten i henhold til direktiv 78/660/EØF og, der det er relevant, direktiv 83/349/EØF og 86/635/EØF.
This Directive should regulate the granting of credit by payment institutions, i.e. the granting of credit lines and the issuance of credit cards, only where it is closely linked to payment services.
I dette direktiv bør det fastsettes regler for betalingsinstitusjoners yting av kreditt, dvs. yting av kredittgrenser og utstedelse av kredittkort, men bare dersom dette er nært knyttet til betalingstjenester.
Only if credit is granted in order to facilitate payment services and such credit is of a short-term nature and is granted for a period not exceeding twelve months, including on a revolving basis, is it appropriate to allow payment institutions to grant such credit with regard to their cross-border activities, on condition that it is refinanced using mainly the payment institution's own funds, as well as other funds from the capital markets, but not the funds held on behalf of clients for payment services.
Bare dersom kreditt ytes for å lette betalingstjenester, og denne kreditten er kortsiktig og ytes for en periode som ikke overstiger tolv måneder, herunder løpende kreditt, er det hensiktsmessig å tillate at betalingsinstitusjoner yter slik kreditt for sin virksomhet på tvers av landegrensene, på det vilkår at den i hovedsak blir refinansiert med betalingsinstitusjonens egne midler samt andre midler fra kapitalmarkedene, men ikke med midler som innehas på vegne av kunder for betalingstjenester.
The above should be without prejudice to Council Directive 87/102/EEC of 22 December 1986 for the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning consumer credit() or other relevant Community or national legislation regarding conditions for granting credit to consumers not harmonised by this Directive.
Dette bør ikke berøre rådsdirektiv 87/102/EØF av 22. desember 1986 om tilnærming av medlemsstatenes lover og forskrifter om forbrukerkreditt() eller annet relevant fellesskapsregelverk eller nasjonal lovgivning om vilkår for å yte kreditt til forbrukere, som ikke er harmonisert ved dette direktiv.
It is necessary for the Member States to designate the authorities responsible for granting authorisations to payment institutions, carrying out controls and deciding on the withdrawal of those authorisations.
Det er nødvendig at medlemsstatene utpeker de myndigheter som skal ha ansvar for å gi tillatelse til betalingsinstitusjoner, utføre kontroll og treffe beslutning om tilbaketrekking av slike tillatelser.
In order to ensure equality of treatment, Member States should apply to payment institutions no requirements other than those provided for in this Directive.
For å sikre likebehandling bør medlemsstatene ikke anvende andre krav til betalingsinstitusjoner enn dem som er fastsatt i dette direktiv.
However, all decisions made by the competent authorities should be contestable before the courts.
Alle beslutninger som treffes av vedkommende myndigheter, bør imidlertid kunne bringes inn for en domstol.
In addition, the tasks of the competent authorities should be without prejudice to the oversight of payment systems, which, in line with the fourth indent of Article 105(2) of the Treaty, is a task to be carried out by the European System of Central Banks.
I tillegg bør vedkommende myndigheters oppgaver ikke berøre tilsynet med betalingssystemer, som i henhold til traktatens artikkel 105 nr. 2 fjerde strekpunkt er en oppgave som skal utføres av Det europeiske system av sentralbanker.
Given the desirability of registering the identity and whereabouts of all persons providing remittance services and of according them all a measure of acceptance, irrespective of whether they are able to meet the full range of conditions for authorisation as payment institutions, so that none are forced into the black economy and bring all persons providing remittance service within the ambit of certain minimum legal and regulatory requirements, it is appropriate and in line with the rationale of Special Recommendation VI of the Financial Action Task Force on Money Laundering to provide a mechanism whereby payment service providers unable to meet all those conditions may nevertheless be treated as payment institutions.
Ettersom det er ønskelig å registrere identitet og oppholdssted for alle personer som yter pengeoverføringstjenester, og å gi dem en form for godkjenning, uavhengig av om de er i stand til å oppfylle alle vilkårene for tillatelse som betalingsinstitusjoner, slik at ingen tvinges over i svart økonomi, og sørge for at alle personer som yter pengeoverføringstjenester, blir omfattet av visse rettslige minstekrav, er det hensiktsmessig og i tråd med begrunnelsen for særlig anbefaling VI fra Den internasjonale innsatsgruppen for finansielle tiltak til bekjempelse av hvitvasking av penger å tilby en mulighet for betalingstjenesteytere som ikke kan oppfylle alle disse vilkårene, til likevel å bli behandlet som betalingsinstitusjoner.
For those purposes, Member States should enter such persons in the register of payment institutions while not applying all or part of the conditions for authorisation.
For disse formål bør medlemsstatene oppføre slike personer i registeret over betalingsinstitusjoner uten at alle vilkårene for tillatelse får anvendelse.
However, it is essential to make the possibility of waiver subject to strict requirements relating to the volume of payment transactions.
Det er imidlertid svært viktig at muligheten for et unntak underlegges strenge krav knyttet til mengden av betalingstransaksjoner.
Payment institutions benefiting from a waiver should have neither the right of establishment nor the freedom to provide services, nor should they indirectly exercise those rights when being a member of a payment system.
Betalingsinstitusjoner som omfattes av et unntak, bør verken ha etableringsrett eller adgang til å yte tjenester, og bør heller ikke indirekte kunne utøve disse rettighetene når de er medlem av et betalingssystem.
It is essential for any payment service provider to be able to access the services of technical infrastructures of payment systems.
Det er svært viktig for alle betalingstjenesteytere å ha tilgang til tjenestene i betalingssystemenes tekniske infrastruktur.
Such access should, however, be subject to appropriate requirements in order to ensure integrity and stability of those systems.
Slik tilgang bør imidlertid være underlagt egnede krav for å sikre systemenes integritet og stabilitet.
Each payment service provider applying for a participation in a payment system should furnish proof to the participants of the payment system that its internal arrangements are sufficiently robust against all kinds of risk.
Enhver betalingstjenesteyter som søker om å få delta i et betalingssystem, bør dokumentere overfor deltakerne i betalingssystemet at dens interne ordninger er tilstrekkelig motstandsdyktige overfor alle former for risiko.
These payment systems typically include e.g. the four-party card schemes as well as major systems processing credit transfers and direct debits.
Disse betalingssystemene omfatter vanligvis kortordninger med fire parter samt større systemer som behandler kredittoverføringer og direkte debiteringer.
In order to ensure equality of treatment throughout the Community as between the different categories of authorised payment service providers, according to the terms of their licence, it is necessary to clarify the rules concerning access to the provision of payment services and access to payment systems.
For å sikre likebehandling i hele Fellesskapet av de ulike kategoriene av godkjente betalingstjenesteytere, i samsvar med vilkårene i deres tillatelse, er det nødvendig å klargjøre reglene for adgang til å yte betalingstjenester og tilgang til betalingssystemer.
Provision should be made for the non-discriminatory treatment of authorised payment institutions and credit institutions so that any payment service provider competing in the internal market is able to use the services of the technical infrastructures of these payment systems under the same conditions.
Det bør derfor fastsettes regler for likebehandling av godkjente betalingsinstitusjoner og kredittinstitusjoner, slik at enhver betalingstjenesteyter som konkurrerer på det indre marked, kan benytte tjenestene i betalingssystemenes tekniske infrastruktur på samme vilkår.
It is appropriate to provide for different treatment for authorised payment service providers and for those benefiting from a waiver under this Directive as well as from the waiver under the Article 8 of the Directive 2000/46/EC, due to the differences in their prudential framework.
Det bør fastsettes regler for ulik behandling av betalingstjenesteytere med tillatelse og dem som omfattes av unntaket i dette direktiv samt unntaket i artikkel 8 i direktiv 2000/46/EF, ettersom deres tilsynsrammer er forskjellige.
In any case differences in price conditions should be allowed only when this is motivated by differences in costs induced by the payment service providers.
I alle tilfeller bør forskjeller i prisvilkår tillates bare når det er begrunnet i forskjeller i kostnader hos betalingstjenesteyterne.
This should be without prejudice to Member States' right to limit access to systemically important systems in accordance with Directive 98/26/EC of the European Parliament and of the Council of 19 May 1998 on settlement finality in payment and securities settlement systems() and without prejudice to the competence of the European Central Bank and the European System of Central Banks (ESCB), as laid down in Article 105(2) of the Treaty and Article 3(1) and Article 22 of the Statute of the ESCB, concerning access to payment systems.
Dette bør ikke berøre medlemsstatenes rett til å begrense tilgang til systemer som er viktige for det samlede systemet, i samsvar med europaparlaments- og rådsdirektiv 98/26/EF av 19. mai 1998 om endeleg oppgjer i betalingssystem og i oppgjerssystem for verdipapir(), og heller ikke Den europeiske sentralbanks og Det europeiske system av sentralbankers (ESSB) myndighet i henhold til traktatens artikkel 105 nr. 2 samt artikkel 3 nr. 1 og artikkel 22 i ESSB-vedtektene for tilgang til betalingssystemer.
The provisions of the access to payment systems should not apply to systems set up and operated by a single payment service provider.
Bestemmelsene om tilgang til betalingssystemer bør ikke få anvendelse på systemer som er opprettet og drives av en enkelt betalingstjenesteyter.
Those payment systems can operate either in direct competition to payment systems, or, more typically, in a market niche not adequately covered by payment systems.
Disse betalingssystemene kan drives enten i direkte konkurranse med andre betalingssystemer, eller, noe som er vanligere, i en markedsnisje som ikke i tilstrekkelig grad er dekket av betalingssystemer.
They typically cover three-party schemes, such as three party card schemes, payment services offered by telecommunication providers or money remittance services where the scheme operator is the payment service provider to both the payer and payee as well as internal systems of banking groups.
De omfatter vanligvis ordninger med tre parter, som for eksempel kortordninger med tre parter, betalingstjenester som tilbys av ytere av teletjenester eller pengeoverføringstjenester der operatøren av ordningen er betalingstjenesteyter for både betaleren og betalingsmottakeren, samt interne systemer i bankkonserner.
In order to stimulate the competition that can be provided by such payment systems to established mainstream payment systems, it should in principle not be appropriate to grant third parties access to these payment systems.
For å stimulere den konkurransen som slike betalingssystemer kan gi etablerte og velkjente betalingssystemer, bør det i prinsippet ikke være hensiktsmessig å gi tredjemann tilgang til disse betalingssystemene.
Nevertheless, such systems should always be subject to Community and national competition rules which may require that access be granted to the schemes in order to maintain effective competition in payments markets.
Slike systemer bør likevel være underlagt fellesskapsregler og nasjonale regler på konkurranseområdet, der det kan fastsettes at det skal gis tilgang til ordningene for å opprettholde en effektiv konkurranse i betalingsmarkedene.
A set of rules should be established in order to ensure transparency of conditions and information requirements for payment services.
Det bør fastsettes regler for å sikre åpenhet om vilkår og opplysningskrav for betalingstjenester.