natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Colleges of supervisors play an important role in the efficient, effective and consistent supervision of financial institutions operating across borders.
Tilsynskollegiene er av stor betydning for at tilsynet med finansinstitusjoner som driver virksomhet på tvers av landegrensene, skal være virkningsfullt, effektivt og ensartet.
The Authority should contribute to promoting and monitoring the efficient, effective and consistent functioning of the colleges of supervisors and, in that respect, have a leading role in ensuring the consistent and coherent functioning of colleges of supervisors for cross-border financial institutions across the Union.
Myndigheten bør bidra til å fremme og overvåke at tilsynskollegiene virker på en virkningsfull, effektiv og ensartet måte, og i den forbindelse ha en ledende rolle når det gjelder å sikre at tilsynskollegiene fungerer på en ensartet og samstemt måte for finansinstitusjoner som driver virksomhet på tvers av landegrensene i Unionen.
The Authority should therefore have full participation rights in colleges of supervisors with a view to streamlining the functioning of and the information exchange process in the colleges of supervisors and to foster convergence and consistency across colleges in the application of Union law.
Myndigheten bør derfor ha fullstendig medbestemmelsesrett i tilsynskollegiene med sikte på å strømlinjeforme virkemåten til og informasjonsutvekslingsprosessen i tilsynskollegiene og å fremme tilnærming og ensartethet på tvers av kollegiene i anvendelsen av unionsretten.
As the de Larosière Report states, ‘competition distortions and regulatory arbitrage stemming from different supervisory practices must be avoided, because they have the potential of undermining financial stability – inter alia by encouraging a shift of financial activity to countries with lax supervision.
Som det framgår av de Larosière-rapporten, «må konkurransevridning og tilsynsarbitrasje som følge av ulike tilsynspraksiser unngås ettersom de kan undergrave finansiell stabilitet – blant annet ved å oppmuntre til en overføring av finansiell virksomhet til land med dårlig tilsyn.
The supervisory system has to be perceived as fair and balanced’.
Tilsynssystemet må oppfattes som rettferdig og balansert».
Convergence in the fields of crisis prevention, management and resolution, including funding mechanisms, is necessary in order to ensure the internalisation of costs by the financial system and the ability of public authorities to resolve failing financial institutions whilst minimising the impact of failures on the financial system, reliance on taxpayer funds to bail out banks and the use of public sector resources, limiting damage to the economy, and coordinating the application of national resolution measures.
Det er nødvendig med tilnærming på områdene kriseforebygging, -håndtering og -løsning, herunder finansieringsordninger, for å sikre at finanssystemet internaliserer kostnadene og at det blir mulig for offentlige myndigheter å avvikle kriserammede finansinstitusjoner samtidig som konsekvensene for finanssystemet reduseres og det trekkes mindre på skatteyternes penger til å redde banker og på den offentlige sektors midler, slik at skadene på økonomien begrenses og anvendelsen av nasjonale avviklingstiltak koordineres.
In this regard it is imperative to develop a common set of rules on a complete set of tools for the prevention and resolution of failing banks, to deal in particular with the crisis of large, cross-border or interconnected institutions, and the need to confer additional relevant powers to the Authority should be assessed as well as how banks and savings institutions could prioritise the protection of savers.
I den forbindelse er det absolutt nødvendig å utarbeide et felles sett regler om et komplett sett verktøyer for å forebygge og avvikle kriserammede banker, for særlig å takle kriser i store, grenseoverskridende eller sammenknyttede institusjoner, og behovet for å tildele Myndigheten ytterligere relevante myndigheter bør vurderes i tillegg til hvordan banker og spareinstitusjoner kan prioritere å beskytte sparerne.
In the current review of Directive 94/19/EC and Directive 97/9/EC of the European Parliament and of the Council of 3 March 1997 on investor-compensation schemes(
I forbindelse med den pågående revisjonen av direktiv 94/19/EF og europaparlaments- og rådsdirektiv 97/9/EF av 3. mars 1997 om erstatningsordninger for investorer(
In the insurance sector, the Commission’s intention to examine the possibility of introducing Union rules protecting insurance policy holders in case of a failing insurance company is also noted.
Når det gjelder forsikringssektoren anføres også Kommisjonens intensjon om å undersøke muligheten for å innføre unionsregler som beskytter forsikringstakere i tilfelle et forsikringsselskap rammes av krise.
The ESAs should play an important role in those areas and appropriate powers concerning the European guarantee scheme systems should be conferred upon them.
De europeiske tilsynsmyndighetene bør spille en viktig rolle på disse områdene og gis hensiktsmessig myndighet med hensyn til de europeiske garantiordningssystemene.
The delegation of tasks and responsibilities can be a useful instrument in the functioning of the network of supervisors in order to reduce the duplication of supervisory tasks, to foster cooperation and thereby streamline the supervisory process, as well as to reduce the burden imposed on financial institutions.
Delegering av oppgaver og ansvarsområder kan bidra positivt til tilsynsnettverkets virkemåte for å redusere overlapping av tilsynsoppgavene, fremme samarbeid og slik strømlinjeforme tilsynsprosessen, samt for å redusere belastningen på finansinstitusjonene.
This Regulation should therefore provide a clear legal basis for such delegation.
Denne forordning bør derfor klart angi det rettslige grunnlaget for en slik delegering.
Whilst respecting the general rule that delegation should be allowed, Member States should be able to introduce specific conditions for the delegation of responsibilities, for example, regarding information about, and the notification of, delegation arrangements.
Medlemsstatene bør følge hovedregelen om at delegering bør være tillatt, men bør kunne innføre særskilte vilkår for delegering av ansvarsområder, for eksempel når det gjelder opplysninger om og meddelelse av delegeringsordninger.
Delegation of tasks means that tasks are carried out by the Authority or by a national supervisory authority other than the responsible authority, while the responsibility for supervisory decisions remains with the delegating authority.
Delegering av oppgaver innebærer at oppgaver utføres av Myndigheten eller av en annen nasjonal tilsynsmyndighet enn den ansvarlige myndighet, mens ansvaret for tilsynsbeslutningene blir værende hos delegerende myndighet.
By the delegation of responsibilities, the Authority or a national supervisory authority (the delegate) should be able to decide upon a certain supervisory matter in its own name in lieu of the delegating authority.
Ved å delegere ansvarsområdene bør Myndigheten eller en nasjonal tilsynsmyndighet (som ansvaret delegeres til) kunne treffe avgjørelse i en tilsynssak på egne vegne i stedet for på vegne av den delegerende myndighet.
Delegations should be governed by the principle of allocating supervisory competence to a supervisor which is best placed to take action in the subject matter.
Delegeringer bør skje ut fra prinsippet om at tilsynsmyndigheten overdras til en tilsynsmyndighet som har de beste forutsetninger for å treffe tiltak innenfor det aktuelle området.
A reallocation of responsibilities would be appropriate, for example, for reasons of economies of scale or scope, of coherence in group supervision, and of optimal use of technical expertise among national supervisory authorities.
En omfordeling av ansvarsområder vil være hensiktsmessig for eksempel for å oppnå stordriftsfordeler eller av hensyn til sammenhengen i tilsynet med konserner, og for best mulig å utnytte den tekniske sakkunnskapen hos de nasjonale tilsynsmyndighetene.
Decisions by the delegate should be recognised by the delegating authority and by other competent authorities as determinative if those decisions are within the scope of the delegation.
Beslutninger som treffes av den myndigheten som ansvaret er delegert til, bør anerkjennes av den delegerende myndighet og av andre vedkommende myndigheter som endelige, dersom disse beslutningene ligger innenfor delegeringens rammer.
Relevant Union legislation could further specify the principles for the reallocation of responsibilities upon agreement.
Det aktuelle unionsregelverket kan ytterligere angi prinsippene for omfordelingen av ansvarsområdene etter avtale.
The Authority should facilitate and monitor delegation agreements between national supervisory authorities by all appropriate means.
Myndigheten bør med alle egnede midler legge til rette for og overvåke delegeringsavtalene mellom de nasjonale tilsynsmyndighetene.
It should be informed in advance of intended delegation agreements, in order to be able to express an opinion where appropriate.
Den bør på forhånd underrettes om delegeringsavtaler som forventes inngått for om nødvendig å kunne avgi uttalelse om disse.
It should centralise the publication of such agreements to ensure timely, transparent and easily accessible information about agreements for all parties concerned.
Den bør sentralisere offentliggjøringen av slike avtaler for å sikre at alle berørte parter uten opphold gis lett tilgang til åpne opplysninger om slike avaler.
It should identify and disseminate best practices regarding delegation and delegation agreements.
Den bør fastlegge og spre beste praksis med hensyn til delegering og delegeringsavtaler.
Peer reviews are an efficient and effective tool for fostering consistency within the network of financial supervisors.
Fagfellevurderinger er et effektivt verktøy for å fremme ensartethet innenfor nettet av finanstilsynsmyndigheter.
The Authority should therefore develop the methodological framework for such reviews and conduct them on a regular basis.
Myndigheten bør derfor utarbeide en metodologisk ramme for slike vurderinger og utføre dem regelmessig.
Reviews should focus not only on the convergence of supervisory practices, but also on the capacity of supervisors to achieve high-quality supervisory outcomes, as well as on the independence of those competent authorities.
Vurderingene bør ikke bare fokusere på tilnærming med hensyn til tilsynspraksis, men også på tilsynsmyndighetenes evne til å oppnå tilsynsresultater av høy kvalitet samt på disse vedkommende myndigheters uavhengighet.
The outcome of peer reviews should be made public with the agreement of the competent authority subject to the review.
Resultatet av fagfellevurderinger bør offentliggjøres etter samtykke fra vedkommende myndighet som er gjenstand for vurderingen.
Best practices should also be identified and made public.
I tillegg bør beste praksis fastlegges og offentliggjøres.
The Authority should actively promote a coordinated Union supervisory response, in particular to ensure the orderly functioning and integrity of financial markets and the stability of the financial system in the Union.
Myndigheten bør aktivt bidra til å fremme samordningen i Unionens tilsynsarbeid, særlig for å sikre
In addition to its powers for action in emergency situations, the Authority should therefore be entrusted with a general coordination function within the ESFS.
I tillegg til myndighet til å handle i krisesituasjoner bør Myndigheten ha ansvaret for den generelle samordningen innenfor ESFS.
The smooth flow of all relevant information between competent authorities should be a particular focus of the Authority’s actions.
Å lette utvekslingen av alle relevante opplysninger mellom de vedkommende myndigheter bør være en sentral del av Myndighetens oppgaver.
In order to safeguard financial stability it is necessary to identify, at an early stage, trends, potential risks and vulnerabilities stemming from the micro-prudential level, across borders and across sectors.
For å sikre finansiell stabilitet er det nødvendig på et tidlig tidspunkt å avdekke utviklingstendenser, mulige risikoer og sårbarheter som følge av tilsyn på mikroplan, på tvers av landegrenser og på tvers av sektorer.
The Authority should monitor and assess such developments in the area of its competence and, where necessary, inform the European Parliament, the Council, the Commission, the other European Supervisory Authorities and the ESRB on a regular and, as necessary, on an ad hoc basis.
Myndigheten bør overvåke og vurdere slike utviklinger på sitt myndighetsområde og om nødvendig underrette Europaparlamentet, Rådet, Kommisjonen, de øvrige europeiske tilsynsmyndigheter og ESRB med regelmessige mellomrom og etter behov.
The Authority should also, in cooperation with the ESRB, initiate and coordinate Union-wide stress tests to assess the resilience of financial institutions to adverse market developments, and it should ensure that an as consistent as possible methodology is applied at the national level to such tests.
I samarbeid med ESRB bør Myndigheten også innlede og samordne stresstester i hele Unionen for å vurdere finansinstitusjonenes motstandsdyktighet overfor ugunstig markedsutvikling, og den skal sikre at det på nasjonalt plan ved slike tester anvendes en metode som er så ensartet som mulig.
In order to perform its functions properly, the Authority should conduct economic analyses of the markets and the impact of potential market developments.
For å utføre sine oppgaver på korrekt måte bør Myndigheten gjennomføre økonomiske analyser av markedene og mulige konsekvenser av markedsutviklingen.
Given the globalisation of financial services and the increased importance of international standards, the Authority should foster dialogue and cooperation with supervisors outside the Union.
I lys av globaliseringen av finansielle tjenester og den økte betydningen av internasjonale standarder bør Myndigheten fremme dialog og samarbeid med tilsynsmyndigheter utenfor Unionen.
It should be empowered to develop contacts and enter into administrative arrangements with the supervisory authorities and administrations of third countries and with international organisations, while fully respecting the existing roles and respective competences of the Member States and the Union institutions.
Den bør gis myndighet til å utvikle kontakter og inngå avtaler om administrative ordninger med tilsynsmyndighetene og forvaltninger i tredjestater og med internasjonale organisasjoner, samtidig som medlemsstatenes og unionsinstitusjonenes nåværende roller og respektive myndigheter respekteres fullt ut.
Participation in the work of the Authority should be open to countries which have concluded agreements with the Union whereby they have adopted and are applying Union law, and the Authority should be able to cooperate  with third countries which apply legislation that has been recognised as equivalent to that of the Union.
Stater som har inngått avtaler med Unionen som innebærer at de har vedtatt og anvender unionsretten, bør kunne delta i Myndighetens arbeid, og Myndigheten bør kunne samarbeide med tredjestater som anvender lovgivning som er anerkjent som likeverdig med Unionens.
The Authority should serve as an independent advisory body to the European Parliament, the Council, and the Commission in the area of its competence.
Myndigheten bør innenfor sitt myndighetsområde fungere som et uavhengig rådgivende organ for Europaparlamentet, Rådet og Kommisjonen.
Without prejudice to the competencies of the competent authorities concerned, the Authority should be able to provide its opinion on the prudential assessment of mergers and acquisitions under Directive 2006/48/EC, as amended by Directive 2007/44/EC(
Med forbehold for de berørte vedkommende myndigheters myndighet bør Myndigheten kunne avgi uttalelse om tilsynsmessige vurderinger av fusjoner og overtakelser i henhold til direktiv 2006/48/EF, som endret ved direktiv 2007/44/EF(
In order to carry out its duties effectively, the Authority should have the right to request all necessary information.
For å kunne utføre sine oppgaver på en effektiv måte, bør Myndigheten ha rett til å anmode om alle nødvendige opplysninger.
To avoid the duplication of reporting obligations for financial institutions, that information should normally be provided by the national supervisory authorities which are closest to the financial markets and institutions and should take into account already existing statistics.
For å unngå krav om dobbeltrapportering av finansinstitusjonenes rapporteringsforpliktelser bør disse opplysningene normalt gis av de nasjonale tilsynsmyndighetene som er tettest på finansmarkedene og -institusjonene, og opplysningene bør ta hensyn til allerede eksisterende statistikker.
However, as a last resort, the Authority should be able to address a duly justified and reasoned request for information directly to a financial institution where a national competent authority does not or cannot provide such information in a timely fashion.
Myndigheten bør imidlertid som en siste utvei kunne rette en behørig begrunnet anmodning om opplysninger direkte til en finansinstitusjon der en nasjonal vedkommende myndighet ikke leverer eller ikke kan levere slike opplysninger til rett tid.
Member States’ authorities should be obliged to assist the Authority in enforcing such direct requests.
Medlemsstatenes myndigheter bør være forpliktet til å bistå Myndigheten med å håndheve slike direkte anmodninger.
In that context, the work on common reporting formats is essential.
I den forbindelse er arbeidet med felles rapporteringsformater av avgjørende betydning.
The measures for the collection of information should be without prejudice to the legal framework of the European Statistical System and the European System of Central Banks in the field of statistics.
Tiltakene for innsamling av opplysninger bør ikke påvirke den rettslige rammen for det europeiske statistikksystemet og
This Regulation should therefore be without prejudice both to Regulation (EC) No 223/2009 of the European Parliament and of the Council of 11 March 2009 on European statistics(
Denne forordning bør derfor verken berøre europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 223/2009 av 11. mars 2009 om europeiske statistikker(
Close cooperation between the Authority and the ESRB is essential to give full effectiveness to the functioning of the ESRB and the follow-up to its warnings and recommendations.
Et nært samarbeid mellom Myndigheten og ESRB er av avgjørende betydning for at ESRB skal kunne fungere fullt ut etter hensikten og for oppfølgingen av dens advarsler og anbefalinger.
The Authority and the ESRB should share any relevant information with each other.
Myndigheten og ESRB bør utveksle eventuelle relevante opplysninger seg imellom.
Data related to individual undertakings should be provided only upon reasoned request.
Opplysninger knyttet til individuelle foretak bør legges fram bare etter behørig begrunnet anmodning.
Upon receipt of warnings or recommendations addressed by the ESRB to the Authority or a national supervisory authority, the Authority should ensure follow-up as appropriate.
Når Myndigheten mottar advarsler eller anbefalinger fra ESRB rettet til Myndigheten eller en nasjonal tilsynsmyndighet, bør Myndigheten om nødvendig sikre oppfølgingen.
The Authority should consult interested parties on regulatory or implementing technical standards, guidelines and recommendations and provide them with a reasonable opportunity to comment on proposed measures.
Myndigheten bør rådføre seg med berørte parter om tekniske regulerings- eller gjennomføringsstandarder, retningslinjer og anbefalinger og gi dem rimelig mulighet til å uttale seg om de foreslåtte tiltak.
Before adopting draft regulatory or implementing technical standards, guidelines and recommendations, the Authority should carry out an impact study.
Før Myndigheten vedtar utkast til tekniske regulerings- eller gjennomføringsstandarder, retningslinjer og anbefalinger, bør den gjennomføre en konsekvensanalyse.
For reasons of efficiency, a Banking Stakeholder Group should be used for that purpose, and should represent, in balanced proportions, Union credit and investment institutions, representing the diverse models and sizes of financial institutions and businesses, including, as appropriate, institutional investors and other financial institutions which themselves use financial services; small and medium-sized enterprises (SMEs); trade unions; academics; consumers; and other retail users of banking services.
Av effektivitetshensyn bør en representantgruppe for bankene benyttes for dette formål, med en balansert sammensetning av representanter for Unionens kreditt- og investeringsinstitusjoner som representerer ulike modeller og størrelser på finansinstitusjoner og virksomheter, herunder eventuelt institusjonelle investorer og andre finansinstitusjoner som selv benytter seg av finansielle tjenester, små og mellomstore bedrifter (SMBer), fagforeninger, akademikere samt forbrukere og andre private brukere av banktjenester.
The Banking Stakeholder Group should work as an interface with other user groups in the financial services area established by the Commission or by Union legislation.
Bankenes representantgruppe bør fungere som et grensesnitt mot andre brukergrupper av finansielle tjenester, som fastsatt av Kommisjonen eller ved unionsregelverket.
Members of the Banking Stakeholder Group representing non-profit organisations or academics should receive adequate compensation in order to allow persons that are neither well-funded nor industry representatives to take part fully in the debate on financial regulation.
Medlemmer av bankenes representantgruppe som representerer ideelle organisasjoner eller akademikere, bør motta tilstrekkelig kompensasjon slik at personer som verken har tilstrekkelige finansielle midler eller er representanter for næringslivet, kan delta fullt ut i debatten om finansiell regulering.
Member States have a core responsibility for ensuring coordinated crisis management and preserving financial stability in crisis situations, in particular with regard to stabilising and resolving individual failing financial institutions.
Medlemsstatene har et sentralt ansvar for å samordne krisehåndteringen og bevare den finansielle stabiliteten i krisesituasjoner, særlig når det gjelder å stabilisere og avvikle individuelle kriserammede finansinstitusjoner.
Decisions by the Authority in emergency or settlement situations affecting the stability of a financial institution should not impinge on the fiscal responsibilities of Member States.
De beslutninger Myndigheten treffer i krisesituasjoner eller ved tvisteløsning som påvirker en finansinstitusjons stabilitet, bør ikke påvirke medlemsstatenes finanspolitiske ansvar.
A mechanism should be established whereby Member States may invoke this safeguard and ultimately bring the matter before the Council for a decision.
Det bør innføres en ordning der medlemsstatene kan påberope seg denne beskyttelsen og i siste instans bringe saken inn for Rådet for en beslutning.
However, that safeguard mechanism should not be abused, in particular in relation to a decision taken by the Authority which does not have a significant or material fiscal impact, such as a reduction of income linked to the temporary prohibition of specific activities or products for consumer protection purposes.
Denne beskyttelsesordningen bør imidlertid ikke misbrukes, særlig ikke i forbindelse med en beslutning truffet av Myndigheten som ikke har noen betydelig eller vesentlig budsjettpolitisk innvirkning, som for eksempel reduserte inntekter knyttet til et midlertidig forbud mot bestemte aktiviteter eller produkter i forbrukervernøyemed.
When taking decisions under the safeguard mechanism, the Council should vote in accordance with the principle where each member has one vote.
Når Rådet treffer beslutninger i samsvar med beskyttelsesordningen, bør det stemme i samsvar med prinsippet om at hvert medlem har én stemme.