natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Roof slate is usually less than 1.5 cm in thickness, while roofing slates used on traditional alpine cottages and paving stones can be up to 10 cm thick.
Takskifer er normalt tynnere enn 1,5 cm, mens heller og formatert belegningsstein av skifer kan være opp til 10 cm tykke.
After been split along the cleavage planes, the stone surface can left natural and untouched.
Overflaten brukes ofte slik den kommer ut - naturlig spaltet.
Dimension stone is usually shaped by sawing.
Blokkstein bearbeides som regel ved saging.
There are a number of types of custom-made natural stone-saws, including diamond covered blade, gang sawing (or frame saw) which holds many parallel, straight saw blades, as well as circular saws of various sizes.
Det finnes en rekke typer spesiallagete natursteinssager med diamantkledde blad - fra rammesager (mange parallelle, rette sagblad) til sirkelsager av ulike dimensjoner.
Today, there are many high-tech methods of sawing of natural stone which include advanced control systems and integrated solutions for assembly line production.
I dag er natursteinssaging høyteknologi, med avanserte styresystemer og integrerte løsninger for samlebåndsproduksjon av ulike produkter.
Alternatively, different tools can be used to create a rough surface; including, chiselling, sand-blasting or heat and flame treatment.
Eller man kan bruke ulik verktøy for å lage en ru overflate; det kan omfatte gradhugging, sandblåsing eller flammebehandling.
The flame treatment process allows small flakes of stone to fall off, due to the expansion of certain minerals (especially the quartz).
Sistnevnte prosess gjør at små flak av steinen faller av, grunnet ekspansjon av enkelte mineraler (særlig kvarts) ved hurtig oppvarming.
Flame treatment is often used in the processing of granite slabs that will be used outdoors (surfaces or façade).
Det er særlig vanlig ved behandling av granittplater for utendørs belegning eller fasade.
Today, stone processing may follow traditional principles, especially when creating stone sculptures, ornamental works or stone restoration.
Bearbeiding av stein kan også i dag foregå etter gamle prinsipper - særlig hvis det dreier seg om skulptur, ornamentikk eller restaurering.
Therefore, the stone mason's skill and knowledge will always be important.
I dag som før er det da steinhuggerens kunnskaper som er avgjørende.
A number of stone products, such as dry brick and paving stones, are made by wedging and cracking the stone.
En del steinprodukter, slik som tørrmurstein og brostein, lages ved å kile/knekke steinen.
Wedges can be placed in drill holes or deep depressions, and used to split large stones, while stone guillotine can be used to cut smaller stones.
Større blokker kiles i borhull eller huggete fordypninger, mens mindre kan knekkes ved hjelp av en "steingiljotin".
Both methods are labour intensive and require knowledge and experience.
Dette er arbeidskrevende prosesser som også krever solide kunnskaper og erfaring.
Cost of production is one of the reasons why Indian, Portuguese and Chinese cobblestone is chosen over local stone for use on the streets in Norway.
En av årsakene til at indisk, portugisisk og kinesisk brostein er i stadig økende grad blir benyttet på norske veier, er at kostnadene ved å lage slikt i Norge er svært høy.
Line sawing in Klåstad, Larvik.
Nedveltede skiver fra linesaging i Klåstad, Larvik.
Using large chain saws in Otta.
Store kjedesager benyttes til å sage ut kleberstein (Otta)
This period is characterized by major climate fluctuations and transitions between glacial and inter-glacial periods.
Denne perioden er karakterisert av store klimasvingninger og vekslinger mellom istider og mellomistider.
Many of the landforms, soil and loose rock (glacial debris) we have in Norway today originated during glaciations.
Mange av landformene og løsmassene vi har i dag har opphav i istidene.
During the Quaternary period in Norway, there have been about 40 glaciations and inter-glaciations.
I løpet av kvartærtiden har det vært om lag 40 istider og mellomistider.
Glaciers have ravaged through Norway numerous times and leaving a strong impression on our landscape, including the characteristic fjords and valleys.
Isbreenes gjentatte gravinger har satt sterkt preg på vårt landskap med fjorder og daler, tinder og botner som karakteristiske resultat.
But it is from the last glacial period we find the freshest tracks of glaciation.
Men det er fra siste istid, weichsel, som varte fra ca.
The last glacial period, known as the "Weichselian" in Northern Europe, started c.117, 000 years ago and ended c.11,700 years ago.
117 000 år før nåtid til omtrent 11 700 år før nåtid, vi finner de friskeste spor.
The largest portion of the sediments, soil and loose rock deposits in Norway was formed towards the end of the Weichselian ice age.
Det meste vi har av løsavsetninger i Norge ble dannet mot slutten av denne istiden.
These deposits are made up of marine sediments (ie. clay or gravel) that are found far above today's sea level, as well as moraine covers and ridges, glaciofluvial deposits (ie. gravel and beach sand), as well as many other types of debris.
Disse avsetningene består av marine sedimenter - som leire eller strandgrus - som ligger langt over dagens havnivå, morenedekker eller morenerygger, breelvavsetninger som grus og sand, i tillegg til mange andre typer løsmasser.
Within a human time perspective, these resources are non-renewable and therefore understanding them must be part of their management.
De er ikke fornybare i et menneskelig tidsperspektiv, og kunnskapsbasert forvaltning er derfor svært viktig.
Detailed Quaternary mapping and research in land-based and marine environments will provide the much needed information for the responsible management of the resources, as well as for the improved understanding of our natural landscape and the processes that shape it.
Detaljert kvartærgeologisk kartlegging og forskning både på land og i det marine miljø gir nødvendig kunnskap for forvaltning av ressursene for forståelse av vårt naturlandskap og de prosesser som har formet det.
Norway's varied landscape is the result of geological processes taking place over long periods of time, all the way from formation of the Caledonian mountains, the North Atlantic break-up, through long periods of erosion, up until the ice age that began 2.6 million years ago.
Opphavet til dette varierte landskap skyldes prosesser over lang geologisk tid, helt fra den kaledonske fjellkjededannelse, oppsprekking av Atlanterhavet, lange perioder av erosjon og frem til istidene de siste 2.6 millioner år.
Et landskap i Lyngen, Troms, preget av glasial erosjon, skred- og frostprosesser.
Et landskap i Lyngen, Troms, preget av glasial erosjon, skred- og frostprosesser.
Kanskje er viddene en rest fra et kupert kenozoisk landskap som er blitt skåret ut av kvartærtidens isebreer.
Kanskje er viddene en rest fra et kupert kenozoisk landskap som er blitt skåret ut av kvartærtidens isebreer.
Nå hersker frostforvitring på viddene og skredprosesser i skrån
Nå hersker frostforvitring på viddene og skredprosesser i skrån
The bedrock basement and the large scale landforms that we see today in Norway were formed during Caledonian mountain building era that took place over 400 million years ago during the Paleozoic era.
Fundamentet til den berggrunn og storskala landskap som vi ser i dag ble lagt under den kaledonske fjellkjededannelsen som foregikk for drøyt 400 millioner år siden under den geologiske epoken paleozoikum.
The Caledonian mountain chain arose and the characteristic nappes appeared.
Den kaledonske fjellkjeden ble skjøvet opp og de typiske skyvedekkebergarterne ble dannet.
Because the various rock types have a different resistance to erosion, today we often see resistant rocks in the highest areas and less resilient in lower terrain.
Fordi de forskjellige bergartene har ulik motstandsdyktighet mot erosjon, kan vi i dag ofte se motstandsdyktige bergarter i de høyeste områdene og mindre motstandsdyktige i lavere terreng.
The climate was hot and humid in the Mesozoic, and the land was covered by tropical swamp forests.
Klimaet var varmt og fuktig i mesozoikum, og tropiske sumpskoger dominerte landjordet.
Under such conditions the bedrock was subjected to heavy erosion and evidence of this is found in the shape of the underlying rock.
Etter dette, i den kenozoiske tidsepoken for ca.
Towards the end of the Cenozoic, close to the time of ice ages in the Quaternary era (2.6 million years ago) the Norway's landscape was subjected to more drastic cooling.
Mot slutten av kenozoikum, inn mot istidene i kvartærtiden for om lag 2.6 millioner år siden, forverret klimaet seg.
Glaciers formed which speeded the erosion of the mountains and rivers carried glacial sediments to the Norway's continental shelf.
Isbreer ble dannet og disse eroderte fjellene meget effektivt, og breelvene førte de breeroderte sedimenter ut på kontinentalsokkelen.
Once the weight of the glaciers and sediments was removed, large surfaces of land lifted up.
Dette resulterte i at landjorden ble avlastet av fjelltyngden og Norges land hevet seg.
This often happened along the old Mesozoic faults.
Dette skjedde ofte langs de gamle mesozoiske forkastningene.
In the Quaternary era, glaciers and inland ice sheets were the force behind the changes in the landscape when glacial cirques, deep valleys and fjords were formed.
I kvartærtiden har isbreer og store innlandsiser dominert landskaputviklingen, og breisen har vært med på å erodere ut botner, dype daler og fjorder.
Moving glaciers can erode a lot of bedrock in a relatively brief period of geologic time.
Breis i bevegelse kan erodere svært mye fjell i løpet av kort geologisk tid.
If a glacier is frozen solid to the ground, which often the case in higher latitudes or interior areas of Norway, glacier erosion can be minimal.
Dersom isbreen er fastfrosset i bakken, noe som ofte er tilfellet i høyereliggende terreng og i innlandet, vil isbreen eroderer svært lite.
Hence, during the Quaternary, the presence or absence of glacier processes and inland ice sheets served to accentuate contrasts in the Norwegian landscape.
Dette betyr at kvartærtidens breer og innlandsiser har forsterket landskapskontrastene.
Glacial processes have eroded bedrock effectively where we now find steep mountains and fjords, and where we find gently sloping plains glacial erosion has been less effective.
Vi ser bratte fjell og fjorder der iserosjonen har vært effektiv, og slake vidder der breerosjonen har vært lite effektiv.
Large amounts sand and gravel (debris) suggest a glacier was not moving and stayed frozen to the ground, while areas with less debris suggests there has been greater glacial erosion.
I områder der det er mye løsmasser, har isen erodert lite og vært fastfrosset i bakken, mens der det er avsatt lite løsmasser, har isen erodert mye.
The exception is where marine deposits are found.
Unntaket er der det finnes marine avsetninger.
In low-lying areas in Norway we often find thick layers of marine deposits.
Mange lavtliggende områder preges av tykke marine avsetninger.
Glacial streams transported fine material from the melting glacier and deposited it in the ocean.
Da ble finstoff fra den smeltende isen transportert ut av breelver og avsatt i havet.
Land uplift after deglaciation raised areas containing marine sediments above the current sea level.
Landheving etter isavsmeltingen sørget for at disse marine sedimentene finnes over dagens havnivå.
Occasionally these marine deposits become unstable and liquefy to run out as quick clay landslides (see quick clay landslides).
Noen ganger er disse marine avsetninger ustabile og kan renne ut som kvikkleirskred.
In many low lying areas of Eastern Norway and Trøndelag, we find such marine deposits, as well as old ravines and landslide pits.
(les om kvikkleireskred her) Store lavtliggende områder på Østlandet og i Trøndelag preges av slike marine avsetninger, og vi ser ofte gamle raviner og skredgroper i slike landskapsterreng.
NGU-geolog Giulio Viola under feltundersøkelser.
NGU-geolog Giulio Viola under feltundersøkelser.
Laserbilde fra Byneset i Trondheim, et typisk kvikkleireområde.
Laserbilde fra Byneset i Trondheim, et typisk kvikkleireområde.
This discipline, which is used both in the field of geology, and archaeology, provides a systematic approach to reconstruct the Earth's history, the order in which events occurred and when they actually happened.
Denne disiplinen, som brukes både innen geologi og arkeologi, gir en systematisk tilnærming til å kunne besvare hva som har skjedd i Jordas historie, i hvilken rekkefølge hendelser inntraff og når de faktisk skjedde.
Stratigraphy is the study of layers and layering.
Stratigrafi omhandler studier av sedimentenes lag og lagdeling.
From the geological point of view, stratigraphy is all about layering, sequencing, composition, age and distribution of sediments and layered rocks.
I geologisk forstand dreier stratigrafi seg om lagdeling, avleiringsmåte, sammensetning, alder og fordeling av sedimenter og lagdelte bergarter.
Stratigraphy can give us information about the sequence of the development of life, glacial history, landscape development, and much more.
Stratigrafi kan gi oss opplysninger om tema som rekkefølge i livets utvikling, klimautvikling, glasiasjonshistorie, landskapsutvikling og mye mer.
In the field of quaternary stratigraphy, it has been the tradition to define stratigraphical units and derived units of time using paleoclimatic criteria.
I kvartær stratigrafi har det vært tradisjon å definere stratigrafiske enheter og avledete tidsenheter ut fra paleoklimatiske kriterier.
The climastratigraphic units have formed the physical reference basis for the chronostratigraphic units in the Quaternary stratigraphy.
De klimastratigrafiske enhetene har dannet det fysiske referansegrunnlaget for kronostratigrafiske enheter i kvartær stratigrafi.
Quaternary Geology is a discipline that deals with the youngest period in Earth's history -- circa the past 2.6 million years.
Kvartær er den yngste perioden i Jordas historie.
This period is characterized by major climate fluctuations and transitions between glacial and inter-glacial periods.
Kvartærtiden er karakterisert ved store klimasvingninger som har gitt vekslinger mellom istider og mellomistider.
The last glacial period, known as the "Weichselian" in Northern Europe, started c.117, 000 years ago and ended c.11,700 years ago.
117 000 til 11 700 år før nåtid.
After this began our current inter-glacial interval called Holocene.
Da startet vår nåværende mellomistid som kalles Holocen.
During both glacial age and interglacial periods, there have been greater and lesser climate fluctuations.
Innen både istider og mellomistider er det også større og mindre klimasvingninger.
Cold phases within the ice ages are called stadials, while the milder stages are called interstadials.
Kaldfasene innen istidene kalles stadialer, mens de mildere fasene betegnes interstadialer.
These has cold phases also have name and chronologic position in the stratigraphical hierarchy.
Også disse har fått navn og plassering i det stratigrafiske hierarki.
The age of these climate events, and many others, can be determined by a range of methods: Radiocarbon dating, Optic Stimulated Luminescence, Tephrostratigraphy and Paleomagmetism and Exposure dating:
Disse klimahendelsene, og mange flere til, er aldersbestemt ved hjelp av en rekke forskjellige metoder:
The method is based on the fact that all living organisms take up the radioactive 14C isotopes in a certain amount relative to non-radioactive 12C isotopes.
Metoden baseres på at alle levende organismer tar opp det radioaktive karbon-isotopet 14C i et bestemt mengdeforhold til det ikke-radioaktive isotopet 12C.
When the organism dies and carbon absorption stops, the radioactive breakdown of 14C isotope results in the decrease of istope14C.
Når organismen dør og karbonopptaket stopper, vil den radioaktive nedbrytningen av 14C-isotopet føre til at mengden av 14C reduseres.
By measuring the difference between the two it is possible to determine when the organism lived.
Ved å måle mengdeforholdene mellom de to isotopene i en død organisme, er det mulig å bestemme når organismen levde.
Optically Stimulated Luminescence (OSL) can be used to date sandy sediments that were exposed to sunlight at the time of deposition.
Optisk stimulert luminescens (OSL) benyttes til å datere sandige sedimenter som ble utsatt for lys under avsetningsprosessen.
While sediments have been covered by other sediments, they are exposed to radioactive background radiation that affects the atoms in some of the minerals.
Når sedimentene så har blitt overdekket av andre sedimenter, blir de utsatt for radioaktiv bakgrunnsstråling som påvirker atomene i noen av mineralene.
During optical stimulation in the laboratory the atoms will return to their normal state and send out a light that can be used to calculate the amount of time the sediment has been buried.
Ved såkalt optisk stimulering i laboratoriet vil atomene gå tilbake til normal tilstand og sende ut et lys som benyttes til å beregne hvor lenge sedimentet har vært begravd.
By this method, one can date sediments that are hundreds of thousands of years old.
Ved denne metoden kan man datere sedimenter som er flere hundre tusen år gamle.
Exposure dating can be used to date both bedrock, and large blocks, to find out how long they have been exposed to cosmic rays.
Eksponeringsdateringer brukes både på fast fjell og på større blokker, for å finne ut hvor lenge de har vært utsatt for kosmisk stråling.
Rock surfaces have been exposed in nature to high energy cosmic radiation, which has resulted in the formation of a variety of radioactive isotopes in the mineral structure.
Disse steinoverflatene eksponeres naturlig for høyenergetisk kosmisk stråling slik at det dannes flere ulike radioaktive isotoper i mineralstrukturen.
The amount formed depends on how long the surface has been exposed to cosmic radiation.
Mengden av disse isotopene er avhengig av hvor lenge strålingen har pågått.
This group of methods has about the same range in age as the OSL method.
Denne gruppen av metoder har omtrent samme rekkevidde i alder som OSL-metoden.
Once the age of a particular layer of ash in a sediment is determined with other dating methods, the age may be applied wherever this ash layer is present.
Dersom alderen av et bestemt askelag i et sediment er bestemt med andre dateringsmetoder, vil denne alderen også gjelde overalt hvor dette askelaget finnes.
In this way, researchers are able to correlate data from ice cores, marine sediment cores and sediments on land.
På denne måten er en for eksempel i stand til å knytte sammen data fra iskjerner, marine sedimentkjerner og sedimenter på land.
Magnetic mineral grains that fall down and deposit on the seabed, for example, will orient themselves to Earth's existing magnetic field.
Magnetiske mineralkorn som faller ned og avsettes for eksempel på havbunnen, vil orientere seg etter jordens eksisterende magnetfelt.
The geographical position of the magnetic poles, however, continuously move, and the North and South Pole have switched places several times.
Den geografiske posisjonen til de magnetiske polene forflytter seg hele tiden og flere ganger har nord- og sørpol byttet plass.
Only in the course of the last 5 million years, the Earth's magnetic field was reversed almost 30 times.
Bare i løpet av de siste 5 millioner år har jordens magnetfelt blitt reversert nesten 30 ganger.
Data on the polar wandering and polar reversals of the Earth's magnetic field are both used to calculate the age of the sediments.
Både polvandring og reverseringer av jordens magnetfelt benyttes til å bestemme alder på sedimentene.
In other words, it is a fine-grained sediment where the grain structure may collapse even if the sediment is initially quite firm.
Det vil si et finkornet sediment hvor kornstrukturen kan kollapse selv om sedimentet i utgangspunktet er ganske fast.
Quick clay can be firm as long as it is undisturbed, but flows like liquid if it becomes overloaded or stirred, causing the loose grain structure to collapse.
Kvikkleire kan være uproblematisk så lenge den ligger uforstyrret i grunnen, men flyter som væske hvis den blir overbelastet og omrørt, hvorved den løse kornstrukturen kollapser.
Quick clay landslides can developed rapidly when the firm clay liquefies.
Kvikkleireskred kan utvikles hurtig der den faste kvikkleira omdanner seg til flytende masse.
Picture: Quick clay landslide at Lyngseidet, September 3, 2010 (220.000 m3).
Kvikkleireskred ved Lyngseidet 3. september 2010 (220.000 m3).
The landslide was likely triggered by loading of fill along the shoreline.
Skredet ble trolig utløst av fylling av masser i strandsonen.
Photo: Andrea Taurisano, NVE
Foto: Andrea Taurisano, NVE
Groundwater flow has gradually washed out the electrically charged particles from the sediment pore water.
Grunnvannsgjennomstrømning har gradvis vasket ut de elektrisk ladede partikler fra sedimentets porevann.
These particles helped to stabilize the loose grain structure, so the leaching leads to instability.
Disse partikler var med å stabilisere den løse kornstrukturen, og utvaskingen gjør derfor sedimentet ustabilt.
Quick clay develops in pockets or layers in marine clay, preferably where there is or has been large groundwater flow.
Kvikkleire utvikles i lommer eller lag i marin leire fortrinnsvis der det er eller har vært stor grunnvannsgjennomstrømning.
This can happen, for example, where the clay is above or near fractured bedrock, or where there are aquifers in or near the clay (for example a sand layer).
Dette kan skje for eksempel der leire ligger over eller i nærheten av oppsprukket fjell, eller der det finnes vannførende lag i eller i forbindelse med leiren (for eksempel sandlag).
Leaching can also occur near the soil surface, and where the groundwater has a high pressure or large gradients.
Utvasking kan også skje nær jordoverflaten og der grunnvannet har høyt trykk eller store gradienter.
Leaching can even occur below sea level if fresh groundwater flows upwards.
Utvasking kan faktisk også skje under havnivå der fersk grunnvann strømmer opp.
In some cases, quick clay has been found in the seabed, 100 m from shore.
I noen tilfeller er kvikkleire registrert i sjøbunnen 100 m fra stranden.
In many places clay is not leached and is therefore stable.
Mange steder er leire ikke utvasket og er derfor stabil.
Dry Crust Clay is clay that is close to the soil surface and, through weathering, drying and cracking, has changed its properties and become firm.
Tørrskorpeleire er leire som ligger nær jordoverflaten og som gjennom forvitring, uttørking og oppsprekking har endret sine egenskaper og er blitt fast.
Dry Crust clay is often more brown than the more gray or blue clay underneath.
Tørrskorpeleira er ofte mer brun enn den mer grå eller blå leira under.
Quick clay landslides
Kvikkleireskred
Quick clay is generally quite firm as long as it lies undisturbed, but flows like liquid if it is overloaded or stirred, causing the loose grain structure to collapse.
Kvikkleire er generelt ganske fast så lenge den ligger uforstyrret i grunnen, men flyter som væske hvis den blir overbelastet og omrørt, hvorved den løse kornstrukturen kollapser.
Quick clay landslides can develop rapidly when the firm clay liquefies.
Kvikkleireskred kan utvikles hurtig der den faste kvikkleire omdannes til flytende masse.
This can happen due to overloading or digging, and can be triggered either by nature itself, for example by river erosion, or by of human activity.
Dette kan skje på grunn av overbelasting eller graving, og kan utløses av naturen selv, for eksempel ved elveerosjon, eller på grunn av menneskelig aktivitet.
A quick clay landslide can develop in different ways depending on the terrain, the location of the clay within the ground, and its relation to other deposits or bedrock.
Et kvikkleireskred kan utvikle seg på ulik måte avhengig av terreng, kvikkleires beliggenhet i bakken, og relasjon til andre avsetninger eller fjellgrunnen.
The flowing mass can also have devastating effects outside the actual landslide area, for example by damming streams or rivers.
De flytende massene kan også ha ødeleggende virkning uten for selve skredområdet, f.eks. ved oppdemming av bekker/elver.