natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The vast majority are pursuing upper secondary subjects when in Year 10 and instead of career planning.
1300 av disse går på 10. trinn.
Pupils on a fast-track pathway in the 2013/14 academic year are given dispensation from this rule.
Elever som følger et forsert løp skoleåret 2013/14, er gitt dispensasjon fra denne regelen.
Taking upper secondary subjects is most common in Oslo
Å ta fag fra videregående er mest vanlig i Oslo
Just over 100 municipalities have lower secondary pupils taking subjects from the upper secondary curriculum.
Drøyt 100 kommuner har elever på ungdomstrinnet som tar fag fra videregående opplæring.
There are big differences when comparing the ten most populous municipalities in Norway.
Hvis vi sammenligner de ti kommunene i Norge med høyest innbyggertall, finner vi store forskjeller.
In Drammen and Oslo, a respective 8 percent and 7 percent of Year 10 pupils are taking upper secondary subjects.
I Drammen og Oslo tar 8 og 7 prosent av 10.-klassingene fag fra videregående opplæring.
In six of the ten largest municipalities the proportion is less than 1 percent.
I seks av de ti største kommunene er andelen mindre enn 1 prosent.
Whether or not the municipality actively promotes the arrangement thus appears to impact on the number of pupils taking upper secondary subjects.
Hvorvidt kommunen satser på ordningen, ser altså ut til å spille en rolle for hvor mange elever som tar fag fra videregående.
In the autumn of 2013 a total of 44,800 pupils were receiving special Norwegian tuition – equivalent to 7 percent.
Høsten 2013 var det 44 800 elever som fikk særskilt norskopplæring, en andel på 7 prosent.
The number of pupils receiving special Norwegian tuition has remained stable over the last four years, but it has risen by almost 10,000 since the 2003/04 academic year, when 6 percent of pupils received such tuition.
Antall elever med særskilt norskopplæring har vært ganske stabil de siste fire årene, men har økt med nesten 10 000 siden skoleåret 2003/04, da andelen var 6 prosent.
Again, this mirrors the recent years’ stable immigration figures in the 0–15 age group (SSB).
Dette henger igjen sammen med at antallet barn i aldersgruppen 0–15 år som har innvandret til Norge, har vært stabilt de siste årene (SSB).
A significantly higher number of pupils (9 percent) are receiving special Norwegian tuition in Years 1–4 than in Years 8–10 (5 percent).
På 1.–4 trinn får for eksempel 9 prosent av elevene særskilt norskopplæring, mens 5 prosent får slik opplæring på 8.–10. trinn.
In the period between 2003/04 and 2013/14, the proportion of pupils receiving special Norwegian tuition in Years 1–4 increased from 7 to 9 percent.
I perioden fra 2003/04 til 2013/14 har andelen elever som får særskilt norsk på 1.–4. trinn, økt fra 7 prosent til 9 prosent.
Oslo has the highest proportion of pupils receiving special Norwegian tuition
Oslo har høyest andel elever med særskilt norskopplæring
The proportion of pupils receiving special Norwegian tuition varies across counties, ranging from 3 percent in Nord-Trøndelag to 24 percent in Oslo.
Mellom fylkene varierer andelen elever som får særskilt norskopplæring, fra 3 prosent i Nord-Trøndelag til 24 prosent i Oslo.
In Drammen municipality 19 percent of pupils receive special Norwegian tuition.
Andre store kommuner med høy andel er Drammen, der 19 prosent av elevene får særskilt norskopplæring.
Fewer pupils receive mother tongue tuition, bilingual subject tuition and adapted tuition
Færre elever med morsmålsopplæring, tospråklig fagopplæring eller tilrettelagt opplæring
Bilingual subject tuition involves tuition within ordinary teaching hours where the pupil’s mother tongue is used, either alone or in combination with Norwegian.
Tospråklig fagopplæring er opplæring innenfor det ordinære undervisningstimetallet, der elevens morsmål blir benyttet i opplæringen, enten alene eller sammen med norsk.
If staff is unable to provide mother tongue tuition or bilingual tuition, the local council must provide other adapted tuition insofar as it is possible.
Dersom det mangler ansatte som kan gi morsmålsopplæring eller tospråklig fagopplæring, skal kommunen legge til rette for annen tilrettelagt opplæring så langt det er mulig.
19 percent of these pupils receive both mother tongue tuition and bilingual subject tuition, 56 percent only receive bilingual subject tuition, and 12 percent receive mother tongue tuition.
19 prosent av disse får både morsmålsopplæring og tospråklig fagopplæring, 56 prosent får bare tospråklig fagopplæring, og 12 prosent får bare morsmålsopplæring.
Due to lack of qualified staff able to provide mother tongue tuition or bilingual subject tuition, 12 percent of pupils receive adapted tuition.
Som følge av mangel på ansatte som kan gi morsmålsopplæring eller tospråklig fagopplæring, får 12 prosent av elevene tilrettelagt opplæring.
Most pupils receive mother tongue tuition and/or bilingual subject tuition in Somali, Polish or Arabic.
Det er flest elever som får morsmålsopplæring og/eller tospråklig fagopplæring i somalisk, polsk og arabisk.
Figure 1.7 Pupils receiving special Norwegian tuition and other special language tuition.
Figur 1.7 Elever med særskilt norskopplæring og annen særskilt språkopplæring.
2002–2013.
2002–2013.
Significant variations in how much special language tuition municipalities offer
Stor variasjon i hvor mye særskilt språkopplæring kommunene gir
The amount of special language tuition provided varies greatly across different municipalities.
Det er store variasjoner mellom kommunene når det gjelder hvor mye særskilt språkopplæring elevene får.
In Trondheim 89 percent of pupils receiving special Norwegian tuition also receive other special language tuition, primarily bilingual subject tuition.
I Trondheim får 89 prosent av dem som får særskilt norskopplæring, også annen særskilt språkopplæring, hovedsakelig tospråklig fagopplæring.
In Oslo and Drammen, the figures are 18 percent and 11 percent respectively, and again pupils usually receive bilingual subject tuition.
I Oslo og Drammen er andelen 18 og 11 prosent, også her får som oftest elevene tospråklig fagopplæring.
Large municipalities often run dedicated induction groups for asylum seekers
Store kommuner har ofte egne innføringsgrupper for asylsøkere
Local councils are able to organise tuition for pupils who have recently arrived in Norway in separate groups, classes or schools.
Kommunen kan organisere opplæringstilbudet for elever som nylig har kommet til Norge, i egne grupper, klasser eller skoler.
In the 2013/14 academic year 4,500 pupils are receiving tuition in separate induction groups, groups for asylum seekers or similar.
I skoleåret 2013/14 får 4500 elever opplæringen hovedsakelig i egne innføringsgrupper, grupper for asylsøkere eller lignende.
This is 400 more than in the previous academic year.
Dette er 400 flere enn forrige skoleår.
Just under 600 of pupils in separate tuition groups are asylum seekers.
Snaue 600 av elevene i egne undervisningsgrupper er asylsøkere.
In order to measure real-term growth in spending, all figures in this chapter have been adjusted to reflect inflation and wage rises.
For å måle den reelle veksten i ressursbruken er alle beløp i dette kapitlet justert for endringer i priser og lønninger.
Local authorities are responsible for funding kindergartens
Finansiering av barnehagene er kommunenes ansvar
As of 1 January 2011, most government funding earmarked kindergartens has been incorporated into the block grants paid to municipalities.
Fra og med 1. januar 2011 ble hoveddelen av de øremerkede statlige tilskuddene til barnehager innlemmet i kommunenes rammetilskudd.
Municipalities finance around 80 percent of the cost of running kindergartens (Lunder and Eik2013).
Kommunene finansierer om lag 80 prosent av utgiftene til drift av barnehagene (Lunder og Eika 2013) .
The remainder is primarily paid by the parents.
Resten blir i hovedsak betalt av foreldrene.
The government provides additional smaller grants to Sami kindergartens and to schemes designed to improve language comprehension among minority language children.
Staten gir noen mindre tilskudd til samiske barnehagetilbud og tiltak for å bedre språkforståelsen blant minoritetsspråklige barn.
In 2013, municipalities spent NOK 38 billion on kindergartens (KOSTRA, preliminary figures).
I 2013 brukte kommunene 38 milliarder kroner på barnehager (KOSTRA, foreløpige tall).
This is an increase of around 2 percent on 2012, and it includes the cost of running municipal kindergartens as well as grants for private kindergartens.
Dette er en økning på om lag 2 prosent fra 2012, og det inkluderer både kommunens utgifter ved drift av egne barnehager og tilskudd til private barnehager.
Municipalities’ spending on kindergartens accounted for an average 14.5 percent of their total spending on municipal services.
Kommunenes utgifter til barnehager utgjorde i gjennomsnitt 14,5 prosent av kommunenes utgifter til drift av kommunale tjenester.
The share varies from less than 5 percent in some municipalities to more than 20 percent in others.
Andelen varierer fra under 5 prosent i noen kommuner til over 20 prosent i andre.
It means that kindergartens are the third biggest expense for local authorities after healthcare and primary and lower secondary education.
Dette betyr at barnehagene er den tredje største utgiftsposten i kommunene etter helse og omsorg og grunnskolen.
A large share of municipal spending on kindergartens goes to private kindergartens
En høy andel av kommunenes utgifter til barnehagedrift går til private barnehager
The Regulation on Equal Treatment regulates the extent of public funding for private kindergartens.
Forskrift om likeverdig behandling regulerer størrelsen på det offentlige tilskuddet til de private barnehagene.
From August 2013, public funding for private kindergartens was increased from a minimum 92 percent to a minimum 96 percent of the average funding received by equivalent municipal kindergartens.
Det offentlige tilskuddet til private barnehager ble fra og med august 2013 hevet fra minimum 92 til minimum 96 prosent av det som tilsvarende kommunale barnehager i gjennomsnitt mottar i offentlig finansiering.
In 2013, funding for private kindergartens accounted for 43.9 percent of municipalities’ total spending on kindergartens (KOSTRA, preliminary figures).
I 2013 utgjorde tilskuddene til private barnehager 43,9 prosent av kommunenes totale utgifter til barnehagedrift (KOSTRA, foreløpige tall).
Parents pay 15 percent of the cost of running kindergartens
Foreldrene betaler 15 prosent av utgiftene til barnehager
Parents pay a contribution towards the cost of running kindergartens.
Foreldrene betaler en del av utgiftene til barnehager.
In 2013, the maximum monthly rate for parent contributions was NOK 2,330 for a full-time place.
Maksimumssatsen for foreldrebetaling var i 2013 2330 kroner per måned for en heltidsplass.
The rate remained unchanged between 2007 and 2013, so kindergarten places have become cheaper in real terms.
Beløpet var uendret fra 2007 til 2013, så en barnehageplass har relativt sett blitt billigere.
From 1 January 2014, the maximum rate increased to NOK 2,405.
Fra og med 1. januar 2014 ble maksimumssatsen økt til 2405 kroner.
In addition to parent contributions, kindergartens have certain powers to charge for the cost of meals and similar expenses, but such fees must not exceed the kindergarten’s actual expenditure.
I tillegg til ordinær foreldrebetaling kan barnehagene innenfor gitte rammer kreve kostpenger og lignende, men disse må ikke overstige barnehagens faktiske utgifter.
In 2012, parent contributions totalled NOK 6.4 billion.
I 2012 utgjorde foreldrebetalingen 6,4 milliarder kroner.
Around NOK 3.4 billion of this was paid to municipal kindergartens.
Av dette gikk om lag 3,4 milliarder kroner til kommunale barnehager.
(Lunder and Eika 2013).
(Lunder og Eika 2013) .
This means that parents contributed around 15 percent of the cost of running kindergartens.
Dette betyr at foreldrene betalte om lag 15 prosent av utgiftene ved å drive barnehager.
Chapter 3 on kindergartens provides more information about parent contributions and discounts.
Det står mer om foreldrebetaling og moderasjonsordninger i kapittel 3 om barnehager.
Local councils spend an average of NOK 132,500 per kindergarten child
Kommunene brukte i gjennomsnitt 132 500 kroner per barn i barnehage
In 2013, local councils spent NOK 132,500 on each kindergarten child.
I 2013 brukte kommunene 132 500 kroner per barn i barnehagen.
This does not include government grants or parent contributions, but it does include municipal funding for non-municipal kindergartens.
Det omfatter ikke statlige tilskudd eller foreldrebetaling, men inkluderer kommunens tilskudd til ikke-kommunale barnehager.
As figure 2.1 shows, there are significant variations in spending per child between different municipalities.
Som det går frem av figur 2.1, er det store variasjoner i hvor store utgifter per barn kommunene har.
The level of spending ranges from under NOK 100,000 to more than NOK 210,000 per kindergarten child in different municipalities.
Utgiftene varierer fra under 100 000 til over 210 000 kroner per barn i barnehage i ulike kommuner.
However, 75 percent of children attend kindergartens in municipalities that spend between NOK 120,000 and NOK 140,000 per kindergarten child.
Det er likevel slik at 75 prosent av barna går i barnehage i kommuner som bruker mellom 120 000 og 140 000 kroner per barn i barnehage.
13 percent of local authorities spend more than NOK 150,000 per kindergarten child, but fewer than 2 percent of kindergarten children live in these municipalities.
13 prosent av kommunene bruker mer enn 150 000 kroner per barn i barnehage, men knapt 2 prosent av barnehagebarna bor i disse kommunene.
Figure 2.1 Municipalities and children attending kindergarten – by municipal spending per kindergarten child.
Figur 2.1 Kommuner og barn i barnehage fordelt på kommunens utgifter per barn i barnehage.
Source: The Norwegian Directorate for Education and Training/Statistics Norway KOSTRA
Kilde: Utdanningsdirektoratet/SSB KOSTRA
Kindergarten owners
Barnehageeiere
There were a total of 6,296 kindergartens in 2013.
I 2013 var det totalt 6296 barnehager.
This figure can be broken down as follows:
Disse er fordelt slik:
2,934 municipal kindergartens
2934 kommunale barnehager
3,342 private kindergartens
3342 private barnehager
16 kindergartens run by county councils or central government
16 fylkeskommunale og statlige barnehager
Subsequently in this chapter the 16 kindergartens run by county councils and central government will be included in the private kindergartens category.
Videre i kapitlet vil de 16 fylkeskommunale og statlige barnehagene inngå i kategorien private barnehager.
This does not affect the results of the analyses provided in this chapter.
Dette har ingen konsekvenser for resultatene av analysene i kapitlet.
Kindergartens run by county councils and central government receive subsidies in the same way as private kindergartens.
Statlige og fylkeskommunale barnehager får tilskudd på linje med de private barnehagene.
Differences in children’s ages and lengths of stay have an impact on municipal spending
Forskjeller i barnas alder og oppholdstid har betydning for kommunenes utgifter
There are stricter criteria for qualified teaching staff for children under 3 years of age, and kindergarten places for young children are therefore more expensive than places for older children.
Det er høyere krav til pedagogisk bemanning for små barn under tre år, derfor er en barnehageplass for små barn dyrere enn for store barn.
In some municipalities, children below 3 years of age make up just under 20 percent of kindergarten children, while in other municipalities they make up more than 40 percent.
I noen kommuner utgjør barn under 3 år knapt 20 prosent av barna i barnehage, mens de i andre utgjør over 40 prosent.
The cost per child also depends on the length of stay.
Utgiftene per barn er også avhengig av hvor lenge barna er i barnehage.
There are considerable variations between municipalities in terms of the number of hours children spend in kindergarten every week.
Det er stor variasjon mellom kommunene i hvor mange timer i uken barn har avtale om plass i barnehagen.
The proportion of children with full-time places varies from under 40 percent to almost 100 percent in some municipalities.
Andelen barn med heltidsplass varierer fra under 40 prosent til opp mot 100 prosent i enkelte kommuner.
In order to compare the cost per child across municipalities, the expenditures must be standardised.
For å sikre at utgiftene per barn er mer sammenlignbare mellom kommunene, må utgiftene standardiseres.
We then convert part-time places into full-time places and assume that one child under 3 years of age is equivalent to 1.8 children over 3 years of age.
Dette gjøres ved å regne om deltidsplasser til heltidsplasser og ved å legge til grunn at ett barn under tre år tilsvarer 1,8 barn over tre år.
Figure 2.2 shows that much of the variation in municipal spending on kindergartens disappears when we make adjustments for the children’s ages and lengths of stay.
Av figur 2.2 går det frem at mye av variasjonen i kommunenes egne kostnader til barnehagedrift forsvinner når vi justerer for barnas alder og oppholdstid.
However, there are still substantial variations in municipal spend per child.
Det er likevel fortsatt en betydelig variasjon i hvor mye penger de ulike kommunene bruker på en barnehageplass.
Most children live in municipalities that spend less than NOK 110,000 per older child with a full-time place, but almost 30 percent of municipalities spend more than this.
De fleste barna bor i kommuner som har utgifter på under 110 000 kroner per barn med heltidsplass når det er snakk om store barn, men nesten 30 prosent av kommunene bruker mer enn dette.
When referring to spending per child later in this report we mean older children with full-time places.
Når vi skriver om utgifter per barn heretter, mener vi store barn med heltidsplass.
Figure 2.2 Municipalities and children attending kindergarten – by municipal spending per older child with a full-time place.
Figur 2.2 Kommuner og barn i barnehage fordelt på kommunenes utgifter per barn når det gjelder store barn med heltidsplass.
Analysis of factors affecting municipal spending per kindergarten child
Analyse av hva som påvirker forskjellene i kommunenes utgifter per barn i barnehage
We will also be analysing the factors affecting municipal spending levels per older child with a full-time kindergarten place.
Videre vil vi analysere hva som påvirker forskjellene i kommunens utgifter per store barn med heltidsplass i barnehage.
The analysis only covers 2011 and 2012.
Analysen omfatter kun årene 2011 og 2012.
We have analysed the influence of the following factors:
Vi har analysert betydningen av følgende faktorer:
Population distribution
bosettingsmønster
Proportion of private kindergartens
andelen private barnehager
Proportion of family day care centres and ordinary kindergartens
andelen familie- og ordinære barnehager
Proportion of children of kindergarten age
andelen barn i barnehagealder
Proportion of children receiving special educational support
andelen barn som mottar spesialpedagogisk hjelp
Proportion of minority language children
andelen minoritetsspråklige barn
Demographics
demografi
Municipalities with low population densities spend more per kindergarten child
Kommuner med spredt befolkning bruker mer per barn i barnehage
Municipalities with low population densities incur higher spending per child than other, otherwise similar, municipalities.
Spredt befolkede kommuner har høyere utgifter per barn enn andre, ellers like, kommuner.
Municipalities with small kindergartens spend more per child due to diseconomies of scale.
Kommuner med små barnehager har også høyere utgifter per barn.
Municipalities with a large proportion of private kindergartens spend less on each child
Kommuner med høy andel private barnehager har lavere utgifter per barn
In total, almost half of all kindergarten children in Norway attend private kindergartens.
I Norge går nesten halvparten av barna i privat barnehage.
Around 140 municipalities only have municipal kindergartens, while five municipalities only have private kindergartens.
I om lag 140 kommuner er alle barnehagene kommunale, mens i 5 av kommunene er alle barnehagene private.
Municipalities with a high percentage of children in private kindergartens spend less per child than other municipalities, adjusted for other differences.
Justert for andre forskjeller mellom kommunene bruker kommuner med høy andel barn i private barnehager mindre per barn med enn andre kommuner.
As mentioned above, the minimum funding for private kindergartens in 2011 and 2012 did not match the level of public funding for municipal kindergartens.
Som nevnt over tilsvarte ikke minimumstilskuddet til private barnehager i 2011 og 2012 100 prosent av den offentlige finansieringen av kommunale barnehager.
This is probably the main reason why municipalities with a high proportion of children in private kindergartens spend less on each child.
Dette er trolig den viktigste årsaken til at kommuner med høy andel barn i private barnehager har lavere utgifter per barn.
A family day care centre is a kindergarten for small groups of children run in private homes.
En familiebarnehage er en barnehage som drives med små grupper i private hjem.
Just less than 6,000 children attend such kindergartens.
Knapt 6000 barn går i slike barnehager.
There were family day care centres in 129 municipalities in 2013.
I 2013 var det familiebarnehager i 129 kommuner.
The proportion of family day care centres does not significantly appear to affect the local councils’ spending per older child with a full-time place.
Andelen familiebarnehager ser ikke ut til i betydelig grad å påvirke kommunenes utgifter per store barn med heltidsplass.
Municipalities with a high number of kindergarten children with special needs incur a higher level of spending
Kommuner med mange barn som trenger spesialpedagogisk hjelp i barnehage, har høyere utgifter
Municipalities with a high proportion of kindergarten children with special needs spend more per child than other, comparable municipalities.
Kommuner med en høy andel barn som trenger spesialpedagogisk hjelp i barnehage, har høyere utgifter per barn enn andre, tilsvarende, kommuner.
You can read more about special educational support in Chapter 7.
Du kan lese mer om spesialpedagogisk hjelp i kapittel 7.
Municipalities with many children of kindergarten age spend less on each child
Kommuner med mange barn i barnehagealder har lavere utgifter per barn
Municipalities with a high proportion of children of kindergarten age can find it more costly to prioritise the kindergarten sector, and we find that these spend less on each child.
Kommuner med en høy andel barn i barnehagealder har lavere utgifter per barn.
Local authorities are responsible for providing a range of different services, including schools and geriatric care, in addition to kindergartens.
Kommunene har ansvaret for mange tjenesteområder, blant annet skoler og eldreomsorg, i tillegg til barnehagene.
Kindergartens are therefore competing for scarce resources.
Barnehagene konkurrerer dermed om knappe ressurser.
This could mean that local authorities experiencing high demand in other areas give less priority to kindergartens.
Dette kan resultere i at kommuner med store behov på andre områder prioriterer ned barnehagene.
In our analysis, we have found no clear-cut link between the proportion of elderly people, the proportion of children of school age and the cost per kindergarten child.
I analysen finner vi ingen entydig sammenheng mellom andelen eldre og andelen barn i skolealder og utgiftene per barn i barnehage.
Well-off municipalities spend more on kindergartens
Rike kommuner bruker mer på barnehager
Affluent municipalities spend more per kindergarten child.
Kommuner med stort økonomisk handlingsrom har høyere utgifter per barn i barnehage.
This is the case even after making adjustments for the cost of providing municipal services and for variations in the demand for municipal services.
Dette gjelder selv om vi justerer for kostnadene med å yte kommunale tjenester og ulikheter i behovet for kommunale tjenester.